GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
בני שיק: יש תקציבי הג"א שלא מנוצלים במרבית הרשויות.
בני שיק: מרבית תקציבי הג"א לנושא המקלוט לא מנוצלים למקלוט.
מירי פרנקל שור: יש ועד על מקלט פרטי שהוא בבניין עם למעלה משש דירות אבל מקלט ציבורי הוא משהו אחר.
מירי פרנקל שור: אתה מדבר על מקלטים משותפים.
בני שיק: כן.
בני שיק: מקלטים משותפים.
בני שיק: אני מדבר על חוק עזר עירוני שהרשות יכולה לחוקק ולשים בו היבט של בקרה.
בני שיק: דרך אגב, אחת הבעיות היא שאין מודעות ברשות.
בני שיק: לא יטפלו במקלט.
בני שיק: הבניין הוא בניין חלש ואין לו כסף, אבל בואו נדבר על מודעות.
בני שיק: לא הרשות ולא האזרחים יודעים מה המודעות של המקלט שלהם.
בני שיק: רד דרומה ותראה במקום שבדרך כלל גרות אוכלוסיות חלשות אבל המודעות פותרת חצי מהבעיה.
בני שיק: אפשר לנקות את המקלט גם אם צבע הקירות הוא בצבע ורוד או בצבע שמנת.
בני שיק: הוא נקי, הוא מסודר, ניתן לפתוח אותו וניתן להיכנס אליו.
זאב בילסקי: אני אגיד לך מה הבעיה.
זאב בילסקי: ראינו את זה הרבה מאוד במלחמה.
זאב בילסקי: יש בעיה של סמכות חוקית.
זאב בילסקי: החיים יותר חזקים מהכל.
זאב בילסקי: כשנופלים טילים, הרשות המקומית נכנסת, מביאה משאבות ושואבת את המים ועושה הכול בלי חשבון כספי.
זאב בילסקי: אני לא יודע עד כמה הרשות המקומית מוסמכת להוציא כסף על מקלט כזה.
בני שיק: היא מוסמכת בתקציב הג"א שניתן לה לטובת בקרה על המקלטים.
בני שיק: אני אדבר פתוח על השולחן.
בני שיק: חלק מהתקציבים מפונים לפקידה ולנהג הלא רלוונטיים שקשורים למקלטים.
בני שיק: אני לא מדבר על הקבוצה שיושבת כאן, זה מהניסיון הקצר שיש לי בתחום המקלטים בשנה וחצי האחרונות.
בני שיק: ראיתי דברים שהם דברים איומים.
בני שיק: גם כשהכסף נמצא על השולחן, לא מנצלים אותו.
בני שיק: בחלק מהמקרים אנחנו מגיעים לניצול של שלושים אחוזים, של עשרים אחוזים.
בני שיק: יושבים כאן אנשי משרד הפנים.
בני שיק: נעזוב את הטיפול במקלט באופן הפיזי שמישהו ייתן כסף לצבוע אותו, אבל בוא נייצר את המודעות.
בני שיק: אני חושב שחלק לא מבוטל מהדברים האלה אפשר לפתור במודעות של אנשים ולהביא את זה לסמכות.
בני שיק: אני הייתי בעיריות שהן עיריות מאוד חזקות, הייתי בגבעתיים ושם נאמר לי שלא ידעו שהם צריכים לעשות את זה, אבל אם אני אומר להם, מחר בבוקר הם יעשו.
בני שיק: נאמר לי ששם יש אחראי למקלטים, אבל הוא רק לציבוריים.
בני שיק: אנשים לא מכירים את זה ואני לכן חושב שהדבר הראשון שצריך לדבר עליו הוא מודעות ולעשות סדר בעניין הזה ברשויות.
בני שיק: אני לא חושב שצריך לדבר על כסף ועל כמה ישקיעו במקלטים.
בני שיק: אתה יודע מה?
בני שיק: ראיתי במדינה שבמקומות שיש כמו שאתה אומר בעיות, אנחנו יודעים לבוא ולשים את היד ביחד.
בני שיק: גופים יודעים לחבר את עצמם ביחד, לייצר איזו סינרגיה ולהביא לפתרון ובוא נמצא אותו.
נועה בן אריה: האמירות, לפחות בחלקן, הן אמירות שהן טובות לדיון.
נועה בן אריה: הן טובות לפרוטוקול, הן טובות לדיון הזה אבל הן פחות טובות בנוסח החוק הזה ובוודאי פחות טובות איך אנשים יפרשו אותו או איך בבואנו לפרש את הוראת החוק שמחר תעבור, איך צריך להתנהל ברשות המקומית.
נועה בן אריה: כשאני מדברת על תקציב, אני לא מדברת על תקציב הצטיידות.
נועה בן אריה: כשאני מדברת על תקציב, על השקעת משאבים ועל השקעת כוח אדם, אני מדברת בדיוק על אותו פיקוח ובקרה שנדרש מהרשות המקומית.
נועה בן אריה: אף אחד מאתנו לא הבין את הוראת החוק ככזו שמחייבת את הרשות המקומית לתחזק את המקלט המשותף או לצייד אותו בציוד המתאים.
נועה בן אריה: ודאי שלא.
נועה בן אריה: ההבנה שלנו את המטלה התקציבית נובעת מכוח האדם הנדרש לצורך הביקורת, לצורך הבקרה, לצורך אחר כך הדיווח ולעשות בדיקה נוספת שהדברים אכן נעשו.
נועה בן אריה: במקומות בהם אנחנו נמצאים דקה אחת לפני שעת חירום, ברור שזה גם להכניס יד לכיס ולבצע את המטלה אם צריך כדי שיהיה מקלוט משותף, כדי שבשעת חירום האנשים האלו לא יהיו מחוסרי מיגון.
נועה בן אריה: זה ברור.
נועה בן אריה: אגב, בעיתות חירום זה ברור גם שהרשות עושה את הדברים אבל אנחנו הולכים להעביר כאן סעיף שהתוצאה שלו היא שהוא חייב להיות מגובה בשיפוי תקציבי, בביצוע כל המטלות שכוללות בתוכו גם את הקצאת כוח האדם הנדרש וגם את העמידה ביעדים וחובות הדיווח.
זאב בילסקי: אנחנו מדברים כאן על מצב שיכול לפרוץ מחר.
זאב בילסקי: אנחנו מדברים על מדינה שחיה תחת איום מתמיד ואני חושב שאנחנו צריכים להביא, כמו שאמר בני, את המודעות.
נועה בן אריה: מודעות זה משדהו שהשלטון המקומי יכול לעשות אותו ברגע.
זאב בילסקי: לכן זה מה שאנחנו נעשה.
זאב בילסקי: המטלה הזאת לא מחויבת בהוצאה כספית לתיקון המקלטים אלא היא מיועדת לכך שכל רשות תקצה את כל האדם שיש לה.
זאב בילסקי: היא לא חייבת לקחת אנשים מיוחדים לשם כך.
זאב בילסקי: אפשר לעשות את זה כמו שעושות רשויות ולפחות תהיה לנו עין שמכירה את הישוב, שמכירה את האנשים, שיודעת ועושה את זה.
זאב בילסקי: אני חושב שאנחנו יכולים לעמוד בסעיף הזה כפי שהוא נוסח.
זאב בילסקי: יש לנו מאבק אחר ובו אנחנו צריכים לדאוג שמה שהיה אגף במשרד הפנים, נחזיר עטרה ליושנה כמו שאומר שר הפנים ושם יהיה לנו אגף שיהיו לו תקציבים והוא יוכל לעמוד מול הרשויות המקומיות.
נועה בן אריה: אני אומר יותר מזה.
נועה בן אריה: קודם כל, הסעיף כפי שהוא מנוסח היום מדבר על אחזקתם ותקינותם.
זאב בילסקי: כן, אבל הוא לא אומר שהרשות המקומית צריכה להכניס את הכסף כדי לעשות את זה.
נועה בן אריה: לא, אבל היא צריכה היום ללכת, לסייר, לבדוק, לאכוף ולראות שזה אכן מתבצע.
זאב בילסקי: נכון.
מעיין כהן: שוב, אני רוצה להדגיש שאנחנו לא משנים את המצב מבחינת הסעיף הקיים.
נועה בן אריה: לא חשבתי שאתם משנים.
נועה בן אריה: אני רק מציינת כעובדה שאין היום הלימה בין אותו סעיף התקציב בחוק הג"א, סעיף 10, לבין סעיף 248 בפקודת העיריות שעוסק בבניית התקציב להתגוננות אזרחית ושם, אגב, בניית התקציב מבוססת על תכנית שמאושרת על ידי משרד הפנים, בהתייעצות עם משרד הפנים, כאשר המדינה מתקצבת לפחות חמישים אחוזים ממנו עבור הרשויות וחלוקת הנטל – ואני מדברת על תקציב המדינה – אחר כך שמוטל על הרשויות המקומית נעשית באחריות שר הפנים להחליט איזה רשות מתקצבת וכמה.
נועה בן אריה: אני מניחה שזה נמצא באחריות משרד הפנים בגלל השונות בין הרשויות המקומיות, מה שהג"א לא יודעת לעשות.
נועה בן אריה: לעומת זאת, בחוק ההתגוננות נושא התקציב מופקד בידי הג"א, כך גם חלוקת הנטל בין הרשויות, בינן לבין עצמן.
נועה בן אריה: כך בחוק ההתגוננות.
נועה בן אריה: המצב הזה הוא שונה בתכלית מכיוון שלמעשה אין הכרה בשונות בין הרשויות וביכולתן לעשות את זה ואני לא יודע כמה הנושא הזה ייכנס לשם.
נועה בן אריה: אדוני, עוד משפט.
נועה בן אריה: אנחנו צריכים גם להתייחס להצעת החוק הזאת היום אחרי ההסכמות שיש לנו עם הממשלה ואני עומדת על כך שזה ייאמר גם לפרוטוקול.
נועה בן אריה: ממשלת ישראל התחייבה כלפי השלטון המקומי, לפני פחות משבוע ימים, עוד לא יבש הדיו, שהצעות חוק שמטילות נטל תקציבי על הרשויות המקומיות, הן הצעות חוק שלא יקודמו בשלב זה ושהן יידונו במסגרת הממשלה כדי שהיא תראה אם ניתן לקדם אותן.
נועה בן אריה: אני מבקשת שזה יילקח כאן בחשבון לפני ההצבעות.
זאב בילסקי: תודה.
זאב בילסקי: עוד הערות.
נתן בביוף: אדוני, עמדת משרד הפנים.
נתן בביוף: אנחנו באמת סבורים, כולם כאן רוצים שתהיה אחזקה תקינה יותר והמקלטים הציבוריים, המשותפים, הפרטיים ומקלטי המפעלים יהיו במצב יותר טוב מכפי שהם היום.
נתן בביוף: אין מחלוקת על כך אלא שלא לחינם הדיון הזה נדחה לסוף הרצת החוק הזה.
נתן בביוף: בדיון הקודם השר וילנאי ואדוני היושב ראש בהחלט אמרו שהם לא רוצים להטיל נטל על הרשויות המקומיות ואין ספק שיש כאן הטלת נטל כספי שלא בדקנו אותו אבל לדעתנו הוא רחב מאוד ללא שום הצעת מקור תקציבי על הרשויות המקומיות.
נתן בביוף: לא לחינם זה נדחה להיום.
נתן בביוף: מאז לא הייתה עבודה - ואני אומר ביושר את עמדת משרד הפנים – משותפת לבדוק בדיוק את ההשלכות, את העלויות ואת מספרי המקלטים ואת מספרי המקלטים המשותפים.
נתן בביוף: אף אחד לא ישב עם אף אחד ולא בדקו.
נתן בביוף: אדוני, זה נטל כבד מאוד.
נתן בביוף: אדוני אמר בישיבה הקודמת, ואפשר לבדוק את זה בפרוטוקול, שברגע שהחוק הזה נכנס, הרשויות המקומיות הופכות לעברייניות מכיוון שאין היום כוח אדם.
נועה בן אריה: תסתכל על חובת הדיווח שהוספתם.
מעיין כהן: מדברים על הסעיף העקרוני.
נתן בביוף: אדוני, יש כאן הבדל דרמטי בין המצב הקיים לבין המצב שיהיה, אבל אדוני, ברגע שלא בודקים את יכולות הרשויות המקומיות לעמדו בהבטחת התקנתם של מקלטים פרטיים של בעלי בתים ובעלי מפעלים, ברגע שלא בודקים את זה - יכול מאוד להיות שדקה אחרי שהחוק הזה ייכנס לתוקף, הרשויות המקומיות יהפכו לעברייניות כי הן לא יכולות לעמוד בזה.
נתן בביוף: היום בסעיף 12 כתוב: רשות מוסמכת רשאית להורות לכל רשות מקומית שבתחום פעולתה של הרשות המוסמכת להתקין מקלטים ציבוריים וכולי, להבטיח את התקנתם של מקלטים ואת אחזקתם התקינה.
נתן בביוף: זאת סמכות רשות שמפעילים אותה על פי הנחיה ושיקול דעת של הרשות המוסמכת, במסגרתה אפשר לבדוק את הצרכים ואת המשאבים העומדים לרשות הרשות המקומית לבצע את המטלה.
נתן בביוף: היום בפועל הורידו מילה אחת, הורידו את המילה "רשאי" וסעיף 12(ב) הופך לסמכות חובה ללא שום הנחיה אפילו.
נתן בביוף: מאיפה הרשות המקומית יודעת לעשות את זה בכלל?
נתן בביוף: מישהו שאל את עצמו את השאלה הזאת?
נתן בביוף: היא יודעת היום להבטיח את התקנתם של מקלטים ושל בעלי בתים ובעלי מפעלים?
נתן בביוף: אז זה כתוב, יופי, מעכשיו זה כתוב, אבל הורידו את הסעיף של ההנחיה.
נתן בביוף: עובדה שעד היום לא הייתה הנחיה – ויתקנו אותי החברים – בנוגע למקלטים פרטיים ומקלטים של מפעלים.
נתן בביוף: לא הייתה הנחיה.
נתן בביוף: למה לא הייתה הנחיה?
נתן בביוף: כי זה לא חשוב?
נתן בביוף: כי זה לא צריך?
נתן בביוף: כי ידעו שאין טעם להתעסק בזה.
בני שיק: מאיפה אתה מביא את האמירה הזאת?
בני שיק: ההפך.
נועה בן אריה: בתל-אביב טוענים שהם לא מסוגלים היום לעשות את זה.
מעיין כהן: זאת הצגה מסלפת של הדברים.
מעיין כהן: האחריות של הרשויות המקומיות כלפי בעלי הבתים ובעלי המפעלים קבועה כבר היום בחוק הג"א.
יוחאי וג'ימה: מה אתם משנים?
מעיין כהן: כבר הסברתי מה אנחנו משנים.
מעיין כהן: אנחנו משנים את העברת הסמכות הטכנית בהודעה שיוצאת מדי שנה.
נתן בביוף: זה לא טכני.
נתן בביוף: זה ממש לא טכני.
מעיין כהן: ודאי שכן.
מעיין כהן: אם הייתם טורחים לקרוא את חוק הג"א, הייתם רואים שלרשות המקומית יש סמכות לבצע עבודות, לפנות מיטלטלין וכל דבר שקשור לאחזקת המקלט כבר קבועה בחוק הג"א.
מעיין כהן: הרשות המקומית היא לבנת היסוד.
זאב בילסקי: שאלה לשלטון המקומי.
זאב בילסקי: לנושא של המכתב של הג"א, אנחנו מוכנים לוותר להג"א על המכתב?
נועה בן אריה: בשביל זה לא צריך לעשות את התיקון הזה.
זאב בילסקי: לפני שבוע העברתי חוק בכנסת בקריאה ראשונה המתייחס לניצולי שואה שסיווגו אותם כך שלקבוצה אחת קראו נצרכים ולאחת קראו נזקקים.
זאב בילסקי: זה היה המינוח המקצועי.
זאב בילסקי: כל אחד קיבל מכתב מהממשלה ואמרו לו שהוא נבחר להיות בקבוצה של הנזקקים.
זאב בילסקי: לא תאמיני, הייתי צריך להציע הצעת חוק פרטית, להעביר אותה בשתי קריאות, כדי לשנות את המילה נזקק ונצרך וכולכם מבינים מה זה אומר לגבי הכבוד וההערכה שאנחנו רוכשים לניצולי שואה.
זאב בילסקי: ברגע שלא נשנה את החוק, עדיין הג"א מחויבת לשלוח כל שנה מכתב, אתה צריך לקבל אותו ואתה צריך לעשות.
זאב בילסקי: לגבי המכתב, אין לנו בעיות.
נועה בן אריה: כן.
נועה בן אריה: אני מוכנה לומר את זה לפרוטוקול אבל שלא נעביר את הסעיף הזה.
זאב בילסקי: אם כן, קודם כל אנחנו מוכנים לוותר על הנושא של המכתב.
זאב בילסקי: לזה אנחנו מוכנים.
נתן בביוף: זאת המהות של סעיף 12.
זאב בילסקי: מעיין, אנחנו צריכים לשכנע את עצמנו שחוץ מהשינוי הזה, אין שום שינוי.
מעיין כהן: מה שאומרת כאן היועצת המשפטית ונציג משרד הפנים, הם מדברים על סוגיית הפיקוח, הבקרה והטלת הקנסות ואלה הסעיפים הבאים.
נועה בן אריה: אחר כך הדיווח.
נועה בן אריה: הדיווח שלנו שהוא הוראה חדשה.
זאב בילסקי: נעזוב לרגע את הדיווח.
מעיין כהן: אנחנו שמים את זה בצד.
מעיין כהן: אנחנו כרגע מדברים רק על סעיף 12, למעט השמטת התיבה שאומרת שרשות מוסמכת רשאית להורות לכל רשות מקומית, אנחנו משמיטים את זה, כי ממילא ההוראה הזאת יוצאת מדי שנה כמו שמדגיש כאן היושב ראש שוב ושוב.
מעיין כהן: אומרים: רשות מקומית תעשה את הדברים שגם כך היא מחויבת בהם.
זאב בילסקי: קודם כל, בואו נאשר את סעיף 12(א) ו-(ב).
זאב בילסקי: נעזוב את הדיווח עליו נדבר אחר כך.
זאב בילסקי: זה גם בעייתי?
נועה בן אריה: אני מבקשת לדחות את הדיון בזה.
נתן בביוף: זה לא תיקון קוסמטי אלא זה תיקון מהותי.
נתן בביוף: יסתכל אדוני על סעיף 12(ב): רשות מקומית תבטיח את התקנתם, אפילו בלי הנחיה.
נועה בן אריה: אני חושבת שאם נשב ביחד, נוכל להבין את זה.
נתן בביוף: זה על פי רשאית להורות, זה על פי הנחיה, זה על פי המשאבים והצרכים.
נתן בביוף: טוב שלא הפכתם את זה לחובה אבסולוטית לחלוטין.
נתן בביוף: אם זאת לא הייתה הכוונה שלכם, זה מצוין, אבל זה מה שקורה.
מעיין כהן: מה אתם מציעים?
נועה בן אריה: תשאיר את הנוסח המקורי בעניין הזה.
נועה בן אריה: אתה רוצה להוסיף את 12(ב) של חובת הדיווח, בוא נדבר על חובת הדיווח.
נתן בביוף: אתם רוצים שלא יהיה בכך כדי לגרום לכך שהרשות המוסמכת תוציא מדי שנה מכתב?
נתן בביוף: נכתוב את זה.
נתן בביוף: כל התיקון הזה הוא בשביל המכתב הזה?
נתן בביוף: זה תיקון דרמטי כדי לתקן פסיק.
זאב בילסקי: מעיין, יש לי הצעה.
זאב בילסקי: אני מציע, אם אפשר, לדחות את הדיון בסעיף הזה ולבוא לידי משא ומתן עם משרד הפנים ואולי לאט לאט הם יבנו את אגף החירום, אז נוכל להציל את כבודו של השלטון המקומי ולפחות להביא לכאן איזושהי הסכמה של דברים שלא עולים כסף כמו ביטול המכתב או לשלוח אנשים לראות.
זאב בילסקי: אני לא יודע אם ישב כאן בכיסא הזה אי פעם מישהו שכל כך בקי בשלטון המקומי כמוני.
זאב בילסקי: אני רוצה לומר לך שהחובה הראשונה שלי כשלטון מקומי היא לעזור לתושבים שגרים בתחום העיר שלי.
זאב בילסקי: לא לחכות שינחיתו עלי, שיגידו לי, ועובדה שראשי הרשויות – ולא משנה איזה סוציו אקונומי – בצר להם, התושבים הלכו אליהם כי למי הם ילכו?
זאב בילסקי: למעיין?
זאב בילסקי: לבני?
זאב בילסקי: הוא מכיר את ראש הרשות והוא אומר לו לבוא לראות מה קרה למקלט שלו.
זאב בילסקי: אם ראש הרשות היה לוקח את שלושת הפקחים שיש לו ואומר להם שכל יום במשך שעתיים יעשו סיור במקום כלשהו וייתן דיווח לגבי מה שקרה, לא צריך כאן כסף גדול אלא רק מודעות למה שקורה כדי שבעת צרה, כשהתושבים באים אליו, הוא ידע מה קורה.
זאב בילסקי: כשהייתה מלחמת המפרץ בכמה שכונות לא שמעו ובאו אלי בטענות למה לא היו צופרים.
זאב בילסקי: התושבים באו אלי.
זאב בילסקי: אלינו באים ואנחנו אלה שאחראים וכדאי שנטמיע את המודעות הזאת שראשי רשויות אחראים לטוב ולרע על כל מה שקורה ברשות המקומית.
זאב בילסקי: לכן מה שקורה היום זה לא שבאים ומטילים עוד איזושהי מעמסה שאנחנו לא יכולים לעמוד בה.
זאב בילסקי: אנחנו מנסים לעשות סדר בעניינים, אנחנו מנסים להכניס שכל בעניינים ולא צריך את המכתב הזה מהג"א כל שנה.
זאב בילסקי: המוטו של השר להגנת העורף של ממשלת ישראל הוא שראשי הרשויות הם העומדים בחזית, הם הראשונים, ויאמרו לך כל האנשים האלה שכך היום רואים את ראשי הרשויות.
זאב בילסקי: יושב ראש ועדת החוץ והביטחון כינס כאן
זאב בילסקי: עשרות ראשי רשויות מקומיות כדי לדבר על הגנת העורף ולכולם נאמר שראש הרשות הוא אחראי ואליו באים.
זאב בילסקי: לכן מה שמוצע כאן זה פשוט להכין אותנו, ראשי הרשויות, כדי שבסוף כשיבואו אלינו, תהיה לנו תשובה, נכיר את המקום כאשר יש לנו איזשהו דוח.
זאב בילסקי: לא אומרים להוציא כסף.
זאב בילסקי: מההיכרות שלי רוב ראשי הרשויות המקומיות ממילא עושים את זה ויודעים לעשות את זה.
זאב בילסקי: מכיוון שאני איש השלטון המקומי וכדי שנועה לא תבוא ותגיד רחמנא ליצלן, מה עשה לנו הנציג שלנו יושב ראש השדולה שהצביע לא נכון נגד השלטון המקומי, אני מציע שאנחנו ניקח לעצמנו שלושה שבועות, 21 ימים, נועה תתפנה מכל עיסוקיה – היא גמרה לריב עם כל הממשלה וניצחה אותה בכל השביתות – גם משרד הפנים יתפנה ותשבו יחד עם מעיין ותנסו להגיע להסכמה אתה תבואו לכאן.
זאב בילסקי: אם זה לא יסתדר, אנחנו נכריע כאן.
זאב בילסקי: אני חושב שהחוק הזה הוא חשוב מאוד, נחוץ מאוד ורוב ראשי הרשויות המקומיות יודעים בדיוק את החובה שלנו כלפי התושבים שלנו וזאת החובה הראשונה היום והיא עוד לפני הרבה מאוד דברים שאנחנו עושים.
זאב בילסקי: מירי, זה בסדר?
מירי פרנקל שור: כן.
מירי פרנקל שור: אני רוצה להתייחס לסעיף 12(א) ולשאול את רמ"ח מיגון.
מירי פרנקל שור: מקלט ציבורי הוא לא מקלט רק במקום שיש מפעל אלא מקלט ציבורי יכול גם להיות בתוך רשות מקומית שבעצם משמשת את האזרחים לאלה שאין להם ממ"דים או מקלט.
בני שיק: ברור.
בני שיק: אלה כל המקלטים הציבוריים.
מירי פרנקל שור: זה נקרא מקלט ציבורי.
מירי פרנקל שור: השאלה היא מי אחראי ברשות המקומית על הבטחת אותם מקלטים ציבוריים?
בני שיק: תקציבי הג"א מקצים כסף לכל מקלט כזה, לאחזקתו השנתית.
קריאה: הג"א מקומי.
קריאה: תקציב הג"א מקומי.
מירי פרנקל שור: במלחמת לבנון השנייה, רמ"ש עורף ערכה סיורים וראתה מקלטים ציבוריים בקריית שמונה היו על הפנים.
מירי פרנקל שור: אני חושבת שצריך לייחד אחריות בסעיף 12(א) לגבי מקלט ציבורי שמשמש את האזרחים.
זאב בילסקי: כן, אבל אנחנו לא רוצים להטיל עוד חובה על השלטון המקומי.
זאב בילסקי: מספיק הם אחראים.
מירי פרנקל שור: כאשר אנחנו אומרים שהחובה היא על הרשות המקומית, לא ברור אם זה ברשות המקומית.
זאב בילסקי: הרשות המקומית, בחוק זה ראש הרשות המקומית.
זאב בילסקי: הוא אחראי.
מירי פרנקל שור: אני חושבת שצריך לחדד את הסעיף ולקבוע – אם אתה מסכים לעיקרון - שכאשר המקלט הציבורי משמש אזרחים שאין להם חלופה אחרת.
מירי פרנקל שור: צריך לחדד את הסעיף ולקבוע על מי האחריות ואני אפילו הייתי מציעה, ואני בטוחה שזה יתקבל בברכה, לקבוע אחריות אישית על ראש הרשות.
זאב בילסקי: ראש הרשות, מרוב שהטילו עליו חבות אישית בכסף, הוא כבר בפשיטת רגל כי הוא משלם את כל מה שהטילו עליו.
זאב בילסקי: עכשיו הוא ילך עם החובות של המקלטים.
מירי פרנקל שור: אנחנו מאוד שמחנו לשמוע כאן סיפור מאוד מעניין מה קורה לראש רשות כאשר קיימת עליו חבות אישית.
מירי פרנקל שור: בטוח שהדבר יסודר.
נועה בן אריה: שמחתם לשמוע?
נועה בן אריה: כי אנחנו לא.
זאב בילסקי: רציתי להגיש הצעת חוק.
זאב בילסקי: מכיוון שיש חבות אישית על ראשי הערים, אמרתי שלא יכול להיות שתהיה אפליה בין המורמים מעם, ראשי הערים והשרים.
זאב בילסקי: לכן רציתי להגיש הצעת חוק שגם על השרים זה יחול אבל בינתיים נסוגותי.
זאב בילסקי: רשות מקומית כמשמעותה בחוק, זה ראש הרשות המקומית.
זאב בילסקי: הוא מפעיל אותה, והוא אחראי.
מירי פרנקל שור: בסופו של דבר בשעת הדין יכול להיות מצב שלתושבים לא תהיה שום הגנה.
נועה בן אריה: ואם נכתוב ראש הרשות?
מירי פרנקל שור: נועה, כאשר ראש הרשות אחראי אישית, תשומת הלב תהיה.
זאב בילסקי: את מדברת על רשויות מקומיות שהספרייה סגורה, שהמתנ"ס סגור, הכול סגור ויש כאן בעיה קשה מאוד.
זאב בילסקי: אנחנו צריכים ללכת מצד אחר.
זאב בילסקי: הממשלה, במקום לפקח על 255 רשויות מקומיות.
מירי פרנקל שור: אני מסכימה אתך.
מירי פרנקל שור: אפשר למצוא פתרון אחר אבל אני חושבת שכך להשאיר את הסעיף, זה לא נכון.
זאב בילסקי: אני מציע שבמשך שלושת השבועות הקרובים אתם תשבו.
זאב בילסקי: לאחר מכן נחזור לכאן ונביא סעיף שמקובל גם על השלטון המקומי, עד כמה שאפשר.
זאב בילסקי: אם תהיינה מחלוקות, השלטון המקומי יחליט.
מעיין כהן: אתה מתייחס לשלושת הרכיבים שדיברנו עליהם – בקרה, פיקוח ודיווח?
מעיין כהן: או רק לסוגיית המכתב.
נועה בן אריה: אני מציעה שנדבר על הכול.
נועה בן אריה: חבל שנעשה את זה בתשלומים.
נועה בן אריה: נעשה את הכול.
זאב בילסקי: אין לי ברירה.
זאב בילסקי: השלטון המקומי קיבל הבטחה מראש הממשלה שכל מה שמדובר בכסף, לא מדברים על זה.
זאב בילסקי: אני מציע שאת כל הסעיפים האלה נביא לכאן.
זאב בילסקי: אני גם מבקש ממך לבוא בדברים עם הייעוץ המשפטי של הועדה כדי לנסות ולגשר.
מעיין כהן: אנחנו מתואמים בכל דבר.
זאב בילסקי: בסך הכול צודקת היועצת המשפטית שאומרת שזה לא ביוב, זה לא חינוך אלא כאן מדובר על חיי אדם.
זאב בילסקי: לכן אנחנו רוצים לוודא ולהיות שלמים עם כך שאדם שיודע שזאת אחריותו, הוא ממצה את האחריות שלו עוד הרבה יותר בתוקף מאשר הוא עושה את זה לגבי תחומים אחרים.
זאב בילסקי: יש עוד הערות?
מעיין כהן: עוד נקודה אחת והיא לנושא אחר.
מעיין כהן: בתיקון של חודש אוגוסט תיקנו את המונחים של שעת התקפה וסמכויות חברי הג"א בשעת התקפה.
מעיין כהן: כידוע היום יש חוק שנקרא חוק הגנה על עובדים בשעת חירום שקובע איסור פיטורים במקרים של אדם שלא הגיע לעבודה בשל הנחיות של פיקוד העורף.
מעיין כהן: הסעיף שנשאר בחוק הגנה על עובדים עדיין מפנה לסעיף שבוטל.
מעיין כהן: זאת איזושהי השמטה טכנית שצריך להסדיר אותה.
מעיין כהן: לכן הצענו כאן, בתיאום עם הייעוץ המשפטי של הוועדה, את הנוסח שאומר כך: בחוק הגנה על עובדים בשעת חירום התשס"ב-2006, בסעיף 2(א), במקום "לפי סעיף 9(ג) או הוראה שניתנה בעת מצב מיוחד בעורף" יבוא "או בעת מצב מיוחד בעורף לפי סעיף 9(ה) לחוק ההתגוננות האזרחית או הוראה שניתנה בשעת התקפה או בעת מצב מיוחד בעורף.
זאב בילסקי: השלטון המקומי מסכים לנקודה הזאת?
זאב בילסקי: מסכים.
זאב בילסקי: אם אין לאף אחד הערות, אני פונה לכל המצביעים.
זאב בילסקי: בעד אישור התוספת – פה אחד התוספת אושרה אני מודה לכולם.
זאב בילסקי: תודה רבה.
זאב בילסקי: אני מאחל הרבה הצלחה לשלטון המקומי.
זאב בילסקי: הישיבה נעולה.
מאיר שטרית: חברים, בוקר טוב, אני מתכבד לפתוח את הישיבה.
מאיר שטרית: יש לנו שורה של נושאים על סדר היום.
מאיר שטרית: אני אתחיל, ברשותכם, ישר בנושא הראשון.
עידו בן-יצחק: הישיבה אינה חסויה.
מאיר שטרית: הישיבה איננה חסויה, בוודאי.
עידו בן-יצחק: לפי סעיף 102 (א)(ד) לתקנון הכנסת.
מאיר שטרית: לפי סעיף 102 (א)(ד) לתקנון הכנסת הישיבה לא חסויה.
רוברט אילטוב: לא חסויה?
אריה אלדד: לא.
אריה אלדד: היא לא מעניינת.
רוברט אילטוב: אז היא לא מעניינת.
מאיר שטרית: הנושא הראשון בסדר-היום, חברים, זה צירופו של חבר הכנסת זאב אלקין לוועדת המשנה למודיעין.
מאיר שטרית: זה דבר שנדון בזמנו, כזכור לכם, גם איתו וגם איתי בזמן כניסתי, וסיכמנו שאנחנו נטפל בעניין הזה.
מאיר שטרית: העניין סודר ואני מציע להצביע על כך, כדי לאשר את צירופו לוועדת המשנה למודיעין מטעם סיעת הליכוד.
מאיר שטרית: מי בעד, ירים את ידו.
רוברט אילטוב: זה אחרי הפרסומים שהוא כאילו הדליף - - -
קריאה: רק בגלל זה, רק בגלל זה.
רוברט אילטוב: כדי שיהיה לו מה, אוקי.
מאיר שטרית: מי נגד?
מאיר שטרית: אין נגד.
מאיר שטרית: בעד – פה אחד
מאיר שטרית: נמנעים – אין
מאיר שטרית: בזה אושר חבר הכנסת זאב אלקין כחבר ועדת משנה למודיעין.
משה (מוץ) מטלון: פה אחד.
מאיר שטרית: פה אחד.
מאיר שטרית: ואני מאחל לו רפואה שלמה כי הוא חולה ובגלל זה - -
משה (מוץ) מטלון: עכשיו תראה איך הוא יחלים.
מאיר שטרית: - - נבצר ממנו לבוא לפה היום, אחרת הוא היה בא, תאמין לי.
מאיר שטרית: אבל הוא חולה ומסר לי שהוא לא יכול להגיע.
מאיר שטרית: הנושא השני בסדר-היום הוא צו פיקוח על יצוא ביטחוני – ציוד דו שימושי.
מאיר שטרית: אני אסביר את זה בקצרה - - -
אריאלה קלעי: אדוני, אנחנו מבקשים לדחות את זה ליותר מאוחר מפני שהשב"כ עוד לא הגיע.
מאיר שטרית: למה אני צריך את השב"כ?
מאיר שטרית: אני לא צריך שב"כ אני לא צריך אף אחד.
מאיר שטרית: הנושא נורא פשוט, חברים, הוא לא כל-כך מסובך: משרד הביטחון קובע מדי פעם בתקנות מה מותר להכניס לעזה ומה אסור להכניס לעזה.
עידו בן-יצחק: לאיו"ש.
מאיר שטרית: לאיו"ש.
מאיר שטרית: כמובן, הרעיון הוא לפקח על מוצרים שיכולים לשמש בידי הפלסטינים שימוש דו שימושי, ולהשתמש בהם כדי להרע במקום להטיב.
מאיר שטרית: מדי פעם משרד הביטחון מעדכן את הרשימה של המוצרים הללו.
מאיר שטרית: הפעם יש לנו צו שמבקש להכניס שני פריטים: אחד, זה חומצה אל-כלורית.
מאיר שטרית: מי שקצת מתמצא בכימיה יודע מה שאפשר לעשות בה – שימושים בתחומים שונים.
מאיר שטרית: הדבר השני זה צינורות בקטרים שונים, צינור שיכול, כמובן, לשמש – צינורות מתכת, עם או בלי תפר, שקוטרם עד 333 מ"מ – לדעתי זה ברור מאליו מדוע הם רוצים לאסור העברה על המוצרים הללו ללא פיקוח.
מאיר שטרית: אני מציע לאשר את הצו, אלא אם מישהו מתנגד.
מאיר שטרית: מישהו מחברי הכנסת מתנגד?
מאיר שטרית: משהו מהחברים האחרים מתנגד?
מאיר שטרית: אתם מתנגדים.
יואל הדר: מאחר שהמשטרה לא הייתה מודעת לעניין הזה – אם הפיקוח הוא על המשטרה – אז אנחנו נבקש לדחות את המועד כדי שהמשטרה תביע את עמדתה.
יואל הדר: אם הפיקוח הוא על צה"ל - - -
מאיר שטרית: מי שמפקח עד היום – ימשיך לפקח.
יואל הדר: המשטרה גם כן נמצאת שם בתוך המעברים, לכן יש לנו בעיה שאנחנו צריכים להציג את זה.
יואל הדר: אם המשטרה לא בתוך ה"לופ" הזה – אין לנו בעיה.
מאיר שטרית: מי מפקח היום?
יואל הדר: מי בודק את זה במעבר, אם זה לא המשטרה – אין לנו בעיה.
יואל הדר: אם המשטרה בודקת אז יש לנו בעיה.
מאיר שטרית: אז מה זה משנה?
מאיר שטרית: אם אתם בודקים עוד אלף מוצרים – תבדקו גם שניים נוספים.
מאיר שטרית: מה זה משנה?
יואל הדר: יכול להיות שיש בעיה לבדוק את המוצרים הספציפיים.
יואל הדר: אין להם את ההתמחות של המשטרה בעניינים האלה.
מאיר שטרית: מה התמחות?
מאיר שטרית: צינור 333 מ"מ?
מאיר שטרית: חומצה אל-כלורית?
רוברט אילטוב: מן הראוי שכאשר מביאים צו ורוצים שהמשטרה תבצע אז לפחות - - -
מאיר שטרית: השאלה היא אם זה המשטרה.
מאיר שטרית: אני לא יודע להגיד.
רוברט אילטוב: אז שיגידו.
רוברט אילטוב: מי צריך להגיד את זה?
מאיר שטרית: משרד הביטחון, בבקשה.
רוברט אילטוב: מן הסתם היו צריכים לדבר עם המשטרה.
ישי יודקביץ: הצו הזה מתואם.
ישי יודקביץ: אל"ף, זה הגיע לבקשת שרות הביטחון הכללי, שאמון על החומרים המגיעים לעזה וצריך לפקח רישוי הכניסה שלהם.
ישי יודקביץ: דבר שני, תיאמנו את זה עם המתפ"ש – תאום הפעולות בשטחים – שאמון על היד על הדופק, מה קורה ברצועה מבחינת רווחת האוכלוסייה המקומית, הומניטארית ודברי כאלה.
ישי יודקביץ: יש פה את שני הקטבים שאנחנו מנסים לאזן ביניהם והצו הזה מתואם על-ידי שני הגופים הללו.
מאיר שטרית: איפה המשטרה בעסק?
אריה אלדד: איפה המשטרה?
רוברט אילטוב: אם המשטרה צריכה לאכוף את זה, מן הסתם היו צריכים לדבר איתה.
ישי יודקביץ: לפי "החלטת ממשלה ב-43" שמסדירה את אופן הפיקוח על נושא המעברים באופן כללי לשטחי איו"ש ורצועת עזה, מנהלת המעברים מונחית על-ידי השרות ועל-ידי המשטרה.
ישי יודקביץ: אבל בפועל, העבודה היומיומית, נעשית, אני מניח, במעבר עצמו.
מאיר שטרית: המשטרה עושה את העבודה במעבר או אנשי המעברים?
ישי יודקביץ: אני לא בקי בעבודה היומיומית שנעשית במעבר.
ישי יודקביץ: מה שאני אומר, מבחינה משפטית, זה המצב הזה: רשות המעברים מונחה על-ידי השרות ועל-ידי המשטרה.
ישי יודקביץ: מבחינת חוק הפיקוח על הייצוא הביטחוני, סמכות הרישוי היא לקמ"טים של המנהל האזרחי, וזה המצב המשפטי.
משה (מוץ) מטלון: כלומר, אין לנו תשובה.
רוברט אילטוב: לא תיאמו את זה עם המשטרה.
משה (מוץ) מטלון: אני מציע שיתאמו את זה עם המשטרה.
מאיר שטרית: זה צו של משרד הביטחון.
מאיר שטרית: אני לא יודע להגיד לך אם תיאמו או לא תיאמו.
מאיר שטרית: יושבים פה נציגי המשטרה.
רוברט אילטוב: אבל יש נהלי עבודה.
רוברט אילטוב: לא יכול להיות שהם זורקים משהו למשרד אחר שהוא בכלל לא יודע מזה.
מאיר שטרית: אני לא יודע אם זורקים.
רוברט אילטוב: זה מה שמצטייר כרגע.
עידו בן-יצחק: המשטרה היא זו שעומדת במעברים.
מאיר שטרית: המשטרה עומדת במעברים?
מאיר שטרית: לא ככה אני זוכר.
יואל הדר: המשטרה יושבת גם במעברים.
מאיר שטרית: אבל היא לא מפקחת על סחורות, למיטב זכרוני.
מאיר שטרית: אני הייתי שר הפנים, אחראי על המעברים, אני לא זוכר שהמשטרה הייתה אחראית על הפיקח של מה שעובר.
מאיר שטרית: יש משקפים, מצלמים, מעבירים – לא שוטרים.
אריה אלדד: הלוא יש מספר פריטים, אלו לא הפריטים היחידים שיש.
אריה אלדד: איך אתם - - -
אודליה אדרי: משטרת ישראל לא נמצאת במעברים היום: לא במעברים הבינלאומיים ולא במעברים בין ישראל לאיו"ש.
מאיר שטרית: אז הם לא מפקחים?
אודליה אדרי: לא.
אודליה אדרי: אנחנו מנחים מקצועיים.
מאיר שטרית: יש פה מישהו משרות הביטחון?
עידו בן-יצחק: הצו המלא של כל מה שקורה - - -
מאיר שטרית: אגב, בצו המלא הקיים היום, אני רואה שיש עשרות של פריטים.
מאיר שטרית: נו, אז מה?