és én csak annyit mondok:Ha a te szüleid lennének,akkor te is biztos lennél abban,hogy szeretnek.De nem adom neked.Mert ők az én szüleim.Meg amúgy is:ők már hozzászoktak,hogy orgonista lányuk van.És te nem vagy orgonista.Képzeld,milyen rossz lenne nekik,hogy nem hallják,ahogy minden nap orgonálok.Hiányozna nekik.Meg szerintem én is hiányoznék.Meg ők is nekem.És ez biztos.Mint ahogy az is biztos,hogy imádom játszani a dmoll toccata és fúgát,meg a Böellmann Toccatat is.Nagyon jó benne a pedálszólam.Az vezeti a dallamot.És a jobbkéz is nagyon király,csak sok erő kell hozzá,hogy végig tudjam játszani az eredeti tempójában,mert hamar elfáradhat  kezem.És utána fáj.Mint ahogy anyunak is,amikor hosszú útra kell mennem,és elbúcsúzunk.És sír.Mint amikor én is sírok,ha megbántott valaki.Az egész élet egy körforgás.Körbekörbe forog,mint amikor a körzővel rajzolsz köröket úgy,hogy nem mozdítod el a körzőt,és nem állítod át az átmérőjét,és mindig ugyanott húzod a körvonalat.Mint amikor átrajzolsz egy betűt sokszor,mert halvány,és nem látszik rendesen,és félsz,hogy mások esetleg nem tudják elolvasni.Mint ahogy egy zenéhez nem értő ember sem tudja elolvasni a kottát.Nézheti,de úgysem érti meg.Mint amikor a hörcsögödnek mondod:Gyula,ne szökj meg,maradj a kalitkádban! úgy is megszökik,és úgy sem marad a kalitkában.Mert ennek így kell lennie.Mint amikor egy darabot gyakorlok,talán a Dubois Gdúr toccatáját.Gyakorlom,és egyre jobb lesz.A végén már nem is rontom el.Akárhányszor játszom.De a vizsgán 100%,hogy elhibázom,hogy nehogy már hibátlan legyen.Miért is lenne hibátlan?