Hon är ett av cirka 80 000 barn och ungdomar som lider av svår depression i Storbritannien.
Nyligen skrev hon på Facebook om sin mentala hälsa och möttes av ett mycket positivt svar.
Detta gav henne självförtroendet att kontakta oss och dela med sig av sina erfarenheter, medan hon fick behandling på Cygnet Hospital Harrogate.
Mer än något annat vill hon inspirera andra att vara öppna för sin mentala hälsa.
Det här är hennes historia.
"Sedan så länge jag kan minnas har jag känt mig olycklig, omotiverad totalt misslyckad, med mörka tankar som dröjer kvar i mitt sinne.
"Folk säger att vi inte kan se mental hälsa, men jag håller inte med. Bilderna ovan visar hur gradvis psykisk hälsa har påverkat mig fysiskt. (Från vänster till höger)
"Det kan ses i håret som jag inte kunde bry mig om att borsta längre, i brist på smink, eftersom - vad var poängen?
"Och det kan ses i leendet, det är i alla fyra foton, men som gradvis blir mer och mer av ett rop på hjälp.
"Hur kan det vara möjligt för en person som jag att vara så olycklig med sitt liv? Jag ägde två vackra hästar som har spelat en viktig roll för att hjälpa mig att hantera min depression och ångest, bland annat.
"Mina föräldrar har varit mer än generösa och stött mig på alla möjliga sätt.
"Ändå kände jag mig ofullständig, jag kände det som om det nästan är omöjligt att lämna min säng några morgnar eftersom i slutet av dagen - vad var poängen? Inget hade ett syfte.
"Jag har fått folk att skrika åt mig och säga: 'Stå upp', och 'Sluta vara lat', men sanningen är, för alla andra som har upplevt något liknande, det är inte så lätt. Och de dagar jag lyckas flytta från min säng, känner jag att jag förtjänar en guldmedalj.
"När jag var som lägst, inte bara kände jag mig ledsen, började jag kämpa i enkla situationer.
"Det började med att tala offentligt i unga år. Jag skulle undvika skolan tills det till slut inte var nödvändigt för mig att gå alls.
"Vid andra tillfällen skulle jag befinna mig i situationer i Tesco där någons skratt var tillräckligt för att orsaka mig stor smärta eftersom jag började känna främlingar skrattade åt mig.
"Om jag fick en glimt av någon som stirrade på mig var det för att jag måste vara överviktig. Så jag hittade mig själv fokusera på flickor kroppsbyggare och modeller, på hur bra de såg ut.
"Att se mig själv i spegeln fick mig att känna mig riktigt nere eftersom jag inte matchade upp till denna bild - som flickor nu för tiden strävar efter att uppnå.
"Detta blev en annan daglig stress som har fått mig att gå ner i vikt under de senaste månaderna.
"Det började då påverka saker jag njöt av. Jag kunde inte rida min häst utan att känna att vi inte var bra nog - att jag var en fattig ryttare och att jag hade svikit min häst. Jag skulle sätta enorm press på mig själv innan en ridshow, den typ av press som inte ens en olympiansk idrottsman skulle känna igen.
"Ingen behöver någonsin känna så här. Ingen behöver känna att de inte kan göra något eller inte är tillräckligt bra.
"När jag gjorde slut med min pojkvän förra året kändes det som om jag höll på att förlora allt, bit för bit. Jag gav upp sminket och blev lite av en stat. Jag hade ingen motivation.
"Jag gick till en NHS-psykolog men han sa att jag var melodramatisk.
"När jag började på Uni var det en annan stor stress. Ibland tittade jag mig i spegeln och tänkte: "Jag klarar inte av det här längre."
"Under min senaste behandling talade läkarna på sjukhuset till mig som om mina problem var helt normala. Äntligen förstod någon.
"Det har funnits massor av stöd som gruppterapi, en-till-en rådgivning och alla här pratar med varandra om sina frågor.
"Jag har mött många människor som lider med samma problem som jag, men jag skulle aldrig ha vetat om jag inte hade talat med dem om det.
"Det var en sådan stor lättnad att veta att jag inte var ensam. Till slut insåg jag att andra hade samma tankar, stress och bekymmer som jag.
"Vissa av oss kanske är OK och det är okej också, men andra kan behöva lite hjälp längs vägen.
"Det är ingen skam att vakna upp och ta en tablett som får dig att njuta av ditt dagliga liv. Och att ha någon att prata med, som kommer att lyssna på dig, kommer att få dig att känna dig som om en börda har lyfts.
"Hjärnan är ett organ som alla andra. Du skulle inte tänka på att ta en paracetamol för en baksmälla så varför skulle du tänka två gånger om att ta en tablett som kommer att få dig att må bättre."
"Jag kommer att räcka upp handen och säga att jag kämpar med psykiska hälsoproblem. Jag kommer att komma ut bättre i slutet av det och njuta av resten av mitt liv.
"Det finns ingen skam i mental hälsa. Folk måste sluta oroa sig för att om de är starka nog att säga, "Jag behöver hjälp", då kommer de att få titeln på en galning eller bilden av någon från en skräckfilm.
"Jag har kallats en dåre, en psykopat, en galning, inte rätt i huvudet... Men det är i dessa situationer som du inser vilka dina vänner är.
"Jag är alltid tacksam mot sjukhuset för deras hjälp och för stödet från underbara vänner och familj som inte har dömt mig eller behandlat mig annorlunda.
"Mitt namn är Celine, jag är 19 år och en universitetsstuderande. Jag talar två språk och jag har en vacker häst. Jag lider av psykiska hälsoproblem."
Och du kan delta i samtalet på vår Facebook-sida.
Celine är en 19-årig juriststudent vid universitetet i Hull som har lidit av depression och ångest under en stor del av sitt liv.