Produktionen skulle aldrig nå den nivån igen, då strejken förebådade den långa långsamma nedgången i en industri som de en gång kallade King Coal.
Trettio år senare var Kinas ökning av kolkonsumtionen - bara dess tillväxt - inte långt ifrån Storbritanniens totala produktion 1983.
Under 2013 konsumerade Kina ytterligare 93 miljoner ton av sakerna.
Detta belopp - ett berg av svart bränsle som en gång skulle ha hållit den bästa delen av en kvarts miljon brittiska gruvarbetare i arbete - utgjorde bara en 2,6 procents ökning av Kinas till synes omättliga kollust.
Precis som Storbritannien har Kinas industriella revolution varit koldriven, men den har varit i en omfattning och hastighet som ingenting annat i världshistorien, vilket har fört med sig allvarliga miljökonsekvenser.
Kina överträffade Förenta staterna för att bli den största utsläpparen av växthusgaser 2007 och om denna bana följs är det på god väg att fördubbla USA:s utsläppsnivåer inom de närmaste åren.
För vem som helst, var som helst som oroar sig för klimatförändringarna, har Kina blivit problemet, och när landet öppnar ett nytt koleldat kraftverk i genomsnitt varje vecka, är det ett problem som har sett ut att helt enkelt växa och växa.
Förutom att de nyligen publicerade siffrorna för 2014 tyder på att något mycket intressant kan nu hända.
I stället för en annan enorm ökning av kolförbrukningen, för första gången på 15 år, visar regeringens uppgifter att Kinas årliga kolkonsumtion minskade med 2,9 %, med en åtföljande minskning av koldioxidutsläppen med 1 %.
En rad artiklar om hur världen kommer att möta den ökande efterfrågan på energi och behovet av att minska koldioxidutsläppen kopplade till den globala uppvärmningen, med hjälp av gammal och ny teknik
Snarare än aldrig sinande tillväxt, är allt prat nu om "talkkol", det ögonblick då Kina börjar avvänja sig från fossila bränslen.
Och vissa analytiker tror, på grundval av 2014 års siffra, att ögonblicket mycket väl redan har kommit.
"Det är fullt möjligt", säger Wang Tao, expert på klimat- och energipolitik vid Carnegie-Tsinghua Centre for Global Policy i Peking.
"Jag skulle inte säga 100% säker, men med tanke på vad vi ser i de tunga industrierna och den riktning som Kina försöker driva sin ekonomi, jag tror inte att vi kommer att se en dramatisk förändring och kolkonsumtionen tillbaka upp igen."
Andra analytiker är lite försiktigare, men nästan alla håller med om att koltoppen, om den ännu inte har kommit, är närmare än någon tidigare trott.
Och även om en del av det kan bero på enkla ekonomiska faktorer - den nu väldokumenterade avmattningen av den kinesiska tillväxten under de senaste åren - finns det ett brett erkännande av att en betydande förändring av den kinesiska miljöpolitiken också spelar en roll.
Kina brukade hävda att det var orättvist för industriländerna att föreläsa, eftersom det, precis som de hade gjort under sin industrialisering, hade "rätt att förorena".
Om den var tvungen att välja mellan sin ekonomi eller sin miljö, den gamla ortodoxi brukade gå, skulle ekonomin vinna varje gång.
– Det finns prioriteringar som driver kinesiska beslutsfattare att röra sig snabbare än de är vana vid, säger Li Yan, klimat- och energichef för Greenpeace East Asia.
– Jag tror att den miljökris vi står inför just nu, särskilt luftföroreningar - ingen förväntade sig att detta skulle vara en högsta politisk prioritering för fyra år sedan men se var vi är nu, säger hon.
"Det handlar om att utforma energipolitik, ekonomisk politik och till och med lokala agendor i de mest förorenade regionerna."
Här säger hon att allmänheten helt enkelt "inte kan stå ut med luftkvaliteten som den är längre".
Kina är nu världens största investerare i förnybar energi, särskilt i kraftproduktion. I själva verket har landet sett mer än $ 400 miljarder (Â £ 267 miljarder) investeras i ren energi under de senaste 10 åren, och rankas nummer ett i världen i konsult EY: s förnybar energi land attraktivitet index.
Enligt Wang Tao kommer en av fyra kraftenheter som genereras nu från vind-, sol- eller vattenkraftverk, och en ny debatt har inletts, med fokus inte på behovet av att bygga fler förnybara energianläggningar, utan på hur man bäst kan utnyttja denna nya och fortfarande snabbt växande resurs.
"Vi måste se till att människor har incitamenten att fortsätta investera i dessa förnybara energikällor, och även att konsumenterna kommer att kunna veta och välja klokt i fråga om vilken typ av el de konsumerar, och även ändra sitt beteende", säger han.
Och där alla en gång talade om de enorma egenintressena i Kinas fossila bränsledrivna sektorer, många tror att regeringen börjar ta på sig dem.
"I Hubeiprovinsen," Li Yan säger, "vi observerar mycket djärva och bestämda åtgärder för att stänga den smutsigaste flottan av järn-, stål- och cementsektorn, även på bekostnad av tillfälliga förlorade arbetstillfällen.
"Jag tycker att det är en smärtsam process, men det är också en demonstration av hur viktig luftföroreningsagendan är i denna region."
Greenpeaces stora rädsla hade en gång varit att Kina förberedde sig för en enorm övergång till kolförgasningsprojekt - snarare än att använda kol direkt för att driva kraftverk och använda det för att producera naturgas.
Även om slutprodukten kan vara renare, kritiker hävdar att de industriella processer som ingår i omvandlingen släpper ut mer växthusgaser och har andra allvarliga miljöpåverkan, som den enorma mängd vatten som förbrukas.
Men även här verkar det finnas tecken på lite nytänkande.
Kinas statligt drivna media har citerat en namnlös beslutsfattare som säger att medan landet kommer att slutföra byggandet av redan godkända kol-till-natur-gas anläggningar, kommer det inte att godkänna nya, åtminstone fram till 2020.
Det är naturligtvis alldeles för tidigt att påstå att Kina vänder King Coal ryggen.
Bränslet kommer att utgöra större delen av dess energisektor långt in på nästa årtionde, en period under vilken det kommer att fortsätta att brinna långt över 3 miljarder ton varje år.
Men även när nya kraftverk kommer på ström, verkar det troligt att - om det inte redan har hänt - mycket snart kommer det totala beroendet av kol att börja minska och fler och fler av dessa nya anläggningar kommer att tvingas drivas under kapacitet.
Om avmattningen i den ekonomiska tillväxten blir allvarligare och mer hållbar, då tror vissa miljöaktivister att vi fortfarande kan se den kinesiska regeringen lura på ytterligare en bout av stimulans utgifter, hälla pengar i de stora energiintensiva industrier och sätta igång en ny kolboom.
Men för närvarande finns det tecken på att Kinas outhärdliga luft har blivit katalysatorn för åtminstone början på en grundläggande förändring i riktning.
År 1983, året före kolgruvestrejken - en av de mest bittra industrikonflikterna i brittisk historia - producerade Storbritannien 119 miljoner ton kol.