Kids Company stängde sina dörrar i början av augusti, bara några dagar efter Matthew Hancock och Oliver Letwin, ministrar på kabinettet, bad tjänstemän att betala den £ 3m.
Denna betalning skulle alltid ha varit kontroversiell: en högre tjänsteman hade använt sig av en sällan utplacerad formell process ("att söka en ministerråd") för att offentligt notera sina reservationer mot planer på att finansiera välgörenhet.
Den nationella åklagarmyndigheten, parlamentets övervakare, visar emellertid att den offentliga förvaltningens bekymmer var mycket långvariga.
Dokumentet kommer att stärka oron för att välgörenheten verkligen var extremt dåligt skött: statstjänstemän klagade i mer än ett decennium om dess ledning under Camila Batmanghelidjh, dess tidigare verkställande direktör, och Alan Yentob, stiftelsens styrelseordförande från 2003 tills den stängdes (han är också BBC: s kreativa direktör).
Den grundläggande frågan som NAO försökte ta upp är varför, med tanke på oro för välgörenhet i mer än ett decennium, Kids Company kunde ta upp mer än £ 40m från statliga departement.
Dokumentet ger vissa belägg för att svaret på denna fråga är att välgörenheten följde det som Batmanghelidjh i ett internt strategidokument från 2002 hänvisade till som en "mobbystrategi" för att få pengar: hotande ministrar "med resultaten av underlåtenhet att ge vård till barn".
NAO säger att välgörenheten "följde ett konsekvent beteendemönster som vi observerade 2002, 2005, 2007, 2010, 2012 och 2015, varje gång Kids Company närmade sig slutet av en bidragsperiod... Kids Company [skulle] lobby regeringen för en ny finansiering åtagande."
Den fortsätter: " Om tjänstemän gjorde motstånd, skulle välgörenhetsorganisationen skriva till ministrar som uttryckte fruktan för uppsägningar och effekterna av tjänstenedläggningar.
"Omkring samtidigt, Kids Company skulle uttrycka samma oro i media.
"Minister [skulle] be tjänstemän att granska alternativ för finansiering Kids Company. Tjänstemännen skulle ge bidrag till Kids Company."
Dokumentet innehåller farhågor som noterats av tjänstemän som återkommit helt eller delvis under hela sitt liv: tjänstemän berättade för ministrarna under 2002 att Kids Company hade varit svagt skött, inte var väl ansedd på lokal nivå, att statliga medel skulle riskeras om välgörenheten misslyckades, att en räddningsaktion skulle skapa ett ohjälpligt prejudikat och att det fanns andra investeringar som kunde erbjuda bättre valuta för pengarna.
Den nationella åklagarmyndigheten offentliggjorde en stor tabell över vilka av dessa och andra frågor som senare togs upp av tjänstemän under 2003, 2008, 2013 och 2015.
Meg Hillier, ordförande för Commons Public Accounts Committee, sade: " Det är otroligt att över 13 år har skattebetalarnas pengar getts till Kids Company med lite fokus på vad det faktiskt uppnådde för barnen det stödde.
"Regering väckte upprepade gånger oro om Kids Companys ekonomi men lite åtgärder vidtogs. Trots detta gav regeringen ytterligare bidrag - finansierade av skattebetalarna."
Och så, efter en hel del analys av välgörenhet, fokuserar Kids Company saga nu på Whitehall och Westminster.
Som välgörenhetens ständiga mästare har ministrarna något att frukta. I mitten av november räknar utskottet för offentlig förvaltning och konstitutionella frågor (PACAC) med att fråga Hancock och Letwin om deras finansiering av Kids Company.
Men NAO:s rapport kan ge dem en smula tröst. De kommer att kunna peka på andra ministrar som överstyrde statsförvaltningens råd för att rädda Kids Company.
De kanske hävdar att det bara var ministrarna som hade oturen att vara i tjänst när den slutligen kollapsade.
NAO:s rapport bekräftar att statsförvaltningen pressades att finansiera välgörenheten av ministrarna, men sagan är också besvärlig för dem. De förväntar sig också en grillning från parlamentsledamöter.
På måndagen kommer Kommittén för offentliga räkenskaper (PAC) att ta vittnesmål från Chris Wormald, ständig sekreterare vid avdelningen för utbildning, och Richard Heaton, tjänsteman som, när permanent sekreterare i kabinettet, offentligt gjorde invändningar innan godkänna finansiering för välgörenhet.
Men även Mr Heaton har något att oroa sig för. NAO-rapporten visar att han också var räkenskapsförare för kabinettskontoret när det sponsrade 7,4 miljoner pund av tidigare anslag.
NAO ser också de olika misslyckade försöken av tjänstemän vid ministeriet för utbildning och kabinett att förbättra organisationens ledning.
Till exempel 2013 beviljade DfE "ett kontrakt på 200 000 pund till Methods Consulting Ltd (Methods) för att övervaka och utvärdera bidragsfinansieringen till Kids Company".
Men "tillämpningsområdet för dess arbete innefattade inte att man tittade på kvaliteten på välgörenhetstjänster". De räknade bara volymen av det.
På grundval av detta uppnådde välgörenheten alltid sina mål - ofta genom osannolika marginaler: "Kids Company rapporterade att mot ett mål på 1 347 interventioner under 2013-14, levererade de 30 217 interventioner."
Det hände under Mr Wormalds bevakning. Han måste kunna förklara hur detta tilläts hända, särskilt som en oro som har dykt upp sedan Kids Company stängning är att det verkar ha en mycket mindre klient-bas än det hade hävdat.
Ingens händer är rena här.
Detta dokument avslutar åtminstone ett kapitel i denna berättelse: en undersökning har avslutats.
NAO:s utredning av Kids Company är klar. Men kommittén för offentliga räkenskaper, kommittén för offentlig förvaltning och konstitutionella frågor, välgörenhetskommissionen, London Borough of Southwark och Metropolitan Police undersöker fortfarande välgörenheten.
Kids Company vann offentliga medel i 13 år från ministrar trots allvarliga reservationer upprepade gånger lyfts upp av tjänstemän, enligt en ny rapport i den nu avslutade välgörenhet av Riksrevisionen.