När två länder går med på ett frihandelsavtal innebär det normalt inte en fullständig fri rörlighet för varor och tjänster mellan deras ekonomier, utan skatter, kvoter eller hinder av något slag.
Om man tänker på det så är det ganska uppenbart, till exempel i jordbruksländerna har man stöd till jordbrukare, miljöbestämmelser, livsmedelsnormer och ett dussintal andra politikområden.
För att garantera fri handel med jordbruksprodukter måste all denna politik samordnas, om inte exakt densamma.
Det är därför frågan om klorerad kyckling plötsligt står i rubrikerna; vi tillåter det inte, det gör amerikanerna.
Det är ett hinder för frihandel, och om vi inte kan enas om en kompromiss kommer inga frihandelsavtal mellan USA och Storbritannien att helt och hållet täcka handeln med kycklingar.
Detsamma kan sägas om genetiskt modifierade grödor, där Amerika anser att EU:s godkännandeprocess är alldeles för komplicerad.
Och hur är det med jordbruksstödet till jordbrukarna?
Man kan vara ganska säker på att jordbrukare på båda sidor om ett frihandelsavtal kommer att diskutera om den andra sidan subventionerar sina jordbrukare orättvist, ja, tills korna kommer hem.
Det är inte bara jordbruket som påverkas, att avskaffa tullarna på tillverkade varor anses normalt vara den enkla delen av alla handelsavtal, utan hur är det med kemiska bestämmelser, bilsäkerhet och drogtester, för att bara nämna tre exempel?
Anledningen till att frihandelsavtalen omfattar åratal av samtal, dussintals expertförhandlare och ändlösa möten om tekniska detaljer är att sådana frågor är mycket komplicerade och inbegriper en mängd frågor.
I slutändan tenderar de att komma ner till en byteshandel.
Det föreslagna frihandelsavtalet mellan EU och Japan har till exempel beskrivits som ett avtal om "bilar för ost".
Det är en förenkling, men faktum är att en stor del av avtalet är att EU kommer att tillåta att bilar tillverkade i Japan säljs lättare i EU, och japanerna kommer att sänka tullarna på europeiska ostar (och andra mejeriprodukter).
Det låter inte som mycket, men det är viktigt. Många japanska biltillverkare har fabriker i Europa just därför att det brukade vara svårt för dem att sälja japanska byggda bilar där, eftersom de var tvungna att betala en 10-procentig tariff.
Samtidigt har den japanska regeringen haft några av de högsta jordbrukssubventionerna, tullarna och andra hinder, eftersom den länge har försökt skydda sina ineffektiva jordbrukare.
Båda sidor kommer att få lättare tillgång till varandras marknader, men det är fortfarande inte helt fritt från handel.
Till exempel kommer vissa ostar att omfattas av kvoter (en gräns för hur mycket som kan exporteras till Japan), och biltullarna kommer att ta flera år att sjunka helt.
Mer ur BBC:s serie med ett internationellt perspektiv på handel:
Är det dags för vanlig vaniljglass?
Vad är det som gör den här Kate Spade-väskan ovanlig?
Var är det varmt? Sommarens mest populära semesterplatser
Läs mer om globala handelsserier här.
Även icke-tariffära hinder är fortfarande en viktig faktor för att begränsa handeln.
Japan och Storbritannien har till exempel olika rättssystem, utbildningsbevis, försäkringsregler, bankreglering och tusentals andra skillnader.
Som ni säkert har upptäckt har många av skillnaderna inte att göra med tillverkade varor, som kan vara relativt lätta att sälja på andra marknader och som vid behov ändras för att följa lokala regler, men de hindrar den fria handeln med tjänster.
I Förenade kungariket utgör tjänster 80 procent av ekonomin, så det är mycket viktigt att komma överens om ett frihandelsavtal om tjänster.
Det är dock ganska svårt för den att vara total.
Brittiska advokater kommer helt enkelt inte att tillåtas att arbeta i brasilianska domstolar om de inte har klarat lokala tentor och talar portugisiska, till exempel. Saker som försäkringsavtal måste följa lokala lagar och regler, medan brittiska rörmokare kanske inte får mycket arbete i Kina om deras kvalifikationer inte erkänns.
Men dessutom finns det nästan alltid politiskt viktiga sektorer som kan påverka de nationella regeringarna att fortsätta att skydda dem.
Indiens armé av små detaljhandlare skyddas väl av politiker från utländsk konkurrens, eller regeringar kan kräva det politiskt omöjliga.
Som en del av ett framtida frihandelsavtal skulle Indien förmodligen vilja att Storbritannien öppnar invandringen från Indien särskilt för studenter; något som regeringen sannolikt inte kommer att göra eftersom en minskning av invandringen är en av dess principer efter Brexit-politiken.
Allt detta innebär att frihandelsavtal inte nödvändigtvis täcker allt.
Även om många ekonomer anser att sådana avtal uppmuntrar och ökar handeln mellan länder, förbättrar effektiviteten och investeringarna och hjälper ekonomierna att växa, andra anser att de har allvarliga nackdelar, bland annat att driva ut mindre lokala företag, minska skatteintäkterna och underskrida arbetsvillkoren.
Den som har rätt frihandelsavtal gör inte som de säger på tennen.
De gör inte all handel fri och friktionsfri; de borde kanske kallas "friare handelsavtal"?
Inför sin utträde ur Europeiska unionen förhandlar Förenade kungariket för närvarande om att säkra frihandelsavtal med flera länder, men vad innebär egentligen denna typ av överenskommelse?