Under 18 månader på 1960-talet kidnappade och mördade Brady och hans medbrottsling Myra Hindley fem barn i nordvästra England.
De tre offrens kroppar hittades senare begravda på Saddleworth Moor nära staden Lancashire Oldham.
Detaljerna i brottet chockade nationen, inte minst därför att Bradys medbrottsling var en kvinna, och även på grund av den fullständiga brist på ånger visade antingen under den efterföljande rättegången.
Brady föddes Ian Stewart den 2 januari 1938, son till en skotsk servitris.
Hans våldsamma personlighet formades av en instabil bakgrund. Hans mor försummade honom och han uppfostrades av fosterföräldrar i Gorbals, Glasgows tuffaste slum.
Efter en hel del småbrott som tonåring skickade domstolarna honom till Manchester för att bo med sin mor och sin nye man, Patrick Brady.
Han antog sin styvfars namn, fortsatte sin brottsliga verksamhet och utvecklades till en fullfjädrad tonårsalkoholist.
Vid det här laget hade han fått nya intressen och byggt upp ett bibliotek med böcker om Nazityskland, sadism och sexuell perversitet.
Han träffade först Hindley när hon arbetade som sekreterare på företaget där de båda var anställda.
För Hindley var det kärlek vid första ögonkastet. Brady imponerade på henne genom att läsa Adolf Hitlers Mein Kampf på den ursprungliga tyskan.
Allteftersom deras förhållande utvecklades, började de ta obscena fotografier av varandra innan de vände sin uppmärksamhet mot kidnappning, barnmisshandel och mord.
Mellan juli 1963 och december 1964 anmäldes 16-åriga Pauline Reade, 12-åriga John Kilbride och Keith Bennett, även 12, som saknades, alla i Manchesterområdet.
Ett annat offer - Lesley Ann Downey, 10 - försvann den 26 december 1964.
Myndigheterna var förbryllade över vad de kallade de "orelaterade" fallen, och lämnades utan en enda sak av solida bevis.
Under tiden var Brady och Hindley inställda på en kampanj för att korrumpera Hindleys svåger David Smith och rekrytera honom till deras krets.
Smith var en småbrottsling med egna övertygelser och roade sig när samtalet förvandlades till mord; han ifrågasatte Bradys förmåga att fullfölja det.
Den 6 oktober 1965 gjorde Brady en praktisk demonstration med Edward Evans, en homosexuell tonåring, som slog honom 14 gånger med en yxa innan han stryptes.
Förskräckt ringde Smith polisen nästa morgon och skickade dem till Bradys adress.
Officerarna fångade Brady och Hindley hemma och hämtade ett nytt lik från sovrummet, tillsammans med den blodiga stridsyxan och Bradys bibliotek med volymer om perversion och sadism.
En 12-årig granne erinrade sig flera resor hon hade gjort med paret till Saddleworth Moor, och polisen inledde en sökning som avslöjade Leslie Ann Downeys kropp den 16 oktober.
Fyra dagar senare hittade Bradys lägenhet två bagagebiljetter till Manchesters centralstation, som ledde polisen till ett par gömda resväskor.
Inuti fann de nakna fotografier av flickan, tillsammans med bandinspelningar av hennes sista torterade ögonblick, vädjande för sitt liv när hon blev sexuellt utnyttjad.
En serie till synes oskyldiga ögonblicksbilder avbildade delar av Saddleworth Moor, och detektiver gjorde ytterligare ett besök i den ödsliga regionen den 21 oktober och grävde fram John Kilbrides kropp.
Polisen meddelade att de skulle öppna sina filer på åtta personer som hade försvunnit under de senaste fyra åren, men inga nya anklagelser hade lagts till när paret ställdes inför rätta.
Jurister blev chockade av Downey-bandet, och av Bradys korta beskrivning av inspelningen som "ovanlig".
Den 6 maj 1966 dömdes båda de åtalade för att ha dödat Edward Evans och Leslie Ann Downey. Brady befanns också skyldig till mordet på John Kilbride, medan Hindley dömdes som medbrottsling efter detta faktum.
Brady dömdes till livstids fängelse, medan Hindley fick två livstider plus sju år i Kilbride-fallet.
Nitton år senare, i november 1985, förflyttades Brady från fängelset till ett sjukhus med maximal säkerhet efter att ha fått diagnosen psykopat.
Där, i en intervju med tidningsreportrar, erkände han morden på Pauline Reade och Keith Bennett.
Ett annat år gick innan sökarna återvände till heden, och Hindley anslöt sig till dem för en aborterande utflykt i december 1986, och Brady gjorde samma sak 1987.
Kvarlevorna av Pauline Reade upptäcktes den 30 juni 1987, nästan ett kvarts sekel efter hennes försvinnande.
Det tog patologer en månad att besluta sig för att hon hade blivit sexuellt överfallen, hennes hals skars bakifrån.
I augusti 1987 postade Brady ett brev till BBC med skissig information om fem "nya" mord han hade begått.
Fem månader senare meddelade statsåklagaren att det i allmänhetens intresse inte skulle bli något åtal för morden på Pauline Reade och Keith Bennett.
Brady accepterade från början att han aldrig skulle släppas, till skillnad från Hindley som, när han försökte få villkorligt frigiven, hävdade att Brady hade tvingat henne att döda genom att missbruka och tortera henne till underkastelse.
Men Brady reagerade på hennes påstående genom att säga: "I 20 år fortsatte jag att ratificera det omslag som jag hade gett henne under rättegången, medan hon däremot systematiskt började fabricera på det till min nackdel."
Myra Hindley dog 2002. Ian Brady, som hade hungerstrejkat, och tvångsmatade dagligen, förklarade att han hellre skulle dö snabbt än ruttna långsamt i fängelset.
Hans försök att tvinga myndigheterna att låta honom svälta ihjäl misslyckades. I mars 2000 beskrev en domare sin hungerstrejk som en del av hans "befängda behov av att utöva kontroll".
Ett år senare släpptes Bradys bok "The Gates of Janus", en analys av seriemorden, av en amerikansk firma, Feral House. Beslutet att publicera orsakade ett skrik i den brittiska pressen och resulterade i att hatbrev sändes till förlaget, Adam Parfrey.
År 2012 bad Brady att få återvända till fängelset så att han kunde svälta ihjäl utan att tvångsmatning tilläts på mentalsjukhus.
En domstol ansåg att det var lämpligt att han fortsatte att behandlas på ett mentalsjukhus.
Samma år dog Keith Bennetts mamma, Winnie Johnson, som hade kämpat i fyra decennier för att de två mördarna skulle åtalas för mordet på hennes son. Hennes överskuggande önskan, att hitta Keiths kvarlevor och ge honom en kristen begravning, uppfylldes aldrig.
John Kilbrides bror Danny, som hade kämpat emot alla förslag de två någonsin skulle släppas, dog ett år tidigare.
Chris Cowley, en rättspsykolog som hade tillbringat sex år i dialoger med Brady, hade tidigare kommit fram till att han var en sociopat med få försonande drag, som inte visade någon medkänsla eller känsla för någon annan än sig själv.
"Hans enda tanke för offren eller deras familjer är vad han kan få ut av det," Dr Cowley berättade Sunday Telegraph 2011. "Han skulle döda igen utan en tanke för alla som kommer i hans väg."
Få mördare uppnådde ryktet eller lockade till sig lika mycket offentlig avsky som den så kallade "Moors Mördaren", Ian Brady, som har dött vid 79 års ålder.