Russell Craig, som stod i en sval stenkorridor nära hjärtat av Eastern State Penitentiary, en spretig gotisk fängelsevänd historisk turistattraktion i Philadelphia, försökte samla ihop en publik.
"Om en minut, jag är på väg att ge en turné... en exklusiv, aldrig-före-gjort turné," han ringde till familjer och par som de förvirrade förbi, ljud turnéspelare dinglande från deras halsar.
Eastern State, en dyster, tornerad struktur som svävar högt ovanför en exklusiv Philadelphia grannskap, var världens första "fängelse", ett ord myntat för grundarnas hopp om att dess invånare skulle reformeras genom bön och bli "penitent".
Den opererade från 1829 till 1971 och höll 1.800 man på sin topp. Efter den sista internen lämnade, kollapsade det i ett ruinartat tillstånd, sedan återöppnas som ett museum 1994.
I dag är det de mest förtvivlade cellblocken med turister, pojkscouter och flickguider, kyrkogrupper och studiebesök i grundskolan - totalt nästan 220.000 besökare per år.
Craig, en lång, skäggig 35-åring klädd i en maroon guides polotröja, övertygade gradvis en grupp på 10 besökare att samlas runt, och ledde dem genom en dörr in i vad som en gång var fängelseprästens kontor.
Inuti är väggarna täckta med färggranna religiösa väggmålningar - skildringar av Jesu uppståndelse, en fånge som knäböjer vid en prästs fot - även om de är svårt skadade av exponering för solljus.
De målades 1955 av en produktiv internkonstnär vid namn Lester Smith, som tjänade sju månader för en rad väpnade rån. Craig förklarade för gruppen att efter hans frigivning blev Smith aldrig fängslad igen.
"Varför tror du att Lester skulle använda konst i fängelset för att förändra sitt liv?" frågade Craig.
Besökarna ryckte på axlarna. Någon vågade "Något att göra"? till nervösa skratt.
Craig nickade. "Sann - jag kan se det." Han stannade.
"Jag satt i fängelse. Jag använde konst för att förändra mitt liv på samma sätt, sa han. "Jag är här för att ge dig ett levande exempel på hur konsten kan förändra ditt liv."
Detta är det ögonblick museets personal kallar "ansiktssmältan" - plötsligt alla besökare knäpptes till uppmärksamhet, deras ögon hoppade till Craig i överraskning.
"Jag har exempel på mitt arbete, om du vill se", erbjöd han, sedan drog ut en stor reproduktion av hans fängelse ID-kort som han målade i verklighetstrogen detalj.
Han gick runt det riktiga kortet också, som identifierar honom som "Inmatt HP9290". På ID-fotot är Craigs blick kall och lös. Han är nästan oigenkännlig av den leende, något blyga mannen som står framför gruppen.
"Jag bestämde mig när jag kommer ut, jag kommer aldrig att begå brott igen, jag kommer att bli en konstnär," sade han till dem. "Och det hände mig, precis som Lester. Han förändrade sitt liv."
Efter att ha anklagats för narkotikabrott, som började när han var tonåring, kom Craig under uppsikt av en medfånge som tjänade livet för mord, som också var en begåvad konstnär. Craig kom ut ur fängelset 2013 en skicklig porträttör som var fast besluten att förändra sitt liv.
Idag är Craig en av fyra tidigare fängslade guider på Eastern State. När han först kom fram blev han så förbunden med berättelsen om den självlärde Lester Smith - som målade helgon genom att kopiera bilder från gamla exemplar av tidningen Jet - att han bad om att få besöka prästens kontor.
"De där killarna är precis som jag då", säger han.
Inget identifierar guider som Craig som annorlunda än den andra personalen som strövar runt i fängelsets salar. Det finns ingen särskild skyltning eller marknadsföring av sina turer någonstans. Efter ett år av planering, anställning och utbildning, började turerna utan tillkännagivande eller fanfar i mars.
– Vi befinner oss i ett nytt område, ett outforskat område, säger Lauren Zalut, öststatschef för utbildning och reseprogram, som leder den nya gruppen. "Inga andra museer runt om i landet fungerar så här."
Turerna sammanfaller med avtäckningen av en ny utställning som heter Fängelser Today: Frågor i massfängelsets tidsålder, som utforskar den amerikanska straffmodellen. Under årtiondena efter att Öststatsfängelset stängde sina dörrar förändrades det straffrättsliga systemet enormt och den amerikanska fångpopulationen sprängdes med 700 procent.
USA fängslar 2,2 miljoner människor, långt mer än något annat land, och ändå hade inget nationellt museum försökt utforska fängelsehistorien.
Sean Kelley, chef för den offentliga programplaneringen i Eastern State, säger att han en gång ansåg att det var för kontroversiellt att ta itu med frågor om samtida inspärrning - särskilt det oproportionerliga antalet afroamerikanska fångar - för deras semesterbesökare.
Men efter år av noggrann utforskning och prototypering - och en "konversion" för Kelley i termer av hans tänkande på vad syftet med museet bör vara - de bestämde sig för att bygga ut en ny, state-of-the-art utrymme för att hålla en utställning vars huvuduppsats är att "mass fängslande inte fungerar".
"I vårt ursprungliga uppdrag uttalande, vi tappade ordet 'neutral' från det," säger han.
"Vill du verkligen vara neutral på det faktum att vår nation har 30% färg i befolkningen i allmänhet och 60% i våra fängelser, och det har varit på det sättet sedan innan denna byggnad byggdes?"
Guidernas 15 minuter långa turer förvandlas till något av ett minimalt socialt experiment - de flesta besökare i östra staten är medelklass vita turister, av vilka många aldrig har haft någon interaktion med det amerikanska straffrättsliga systemet.
På de så kallade "pilotprogrammens" turer har besökarna möjlighet att tala med en person som kan koppla ihop det gamla fängelsets historia med nuet, i avsikt att bygga upp empati för så kallade "återvändande medborgare" som ofta kämpar för att få liv i den fria världen.
"Jag är en normal person precis som du, jag fattade en hel del dåliga beslut självklart, men jag vill att de ska bli mer informerade", säger pilotprogrammet guide Marvin Robinson, en kontemplativ 29-åring i sköldpaddsglasögon. "Jag tror att genom att uttrycka mig själv och min personliga erfarenhet kan jag ge dem något att tänka på."
Turerna är målmedvetet oskrivna och var och en av guiderna avslöjar sin bakgrundshistoria på olika sätt.
Sheri, som bad att bara hennes förnamn skulle användas, väntar tills hennes rundtur i "Soup Alley", det halvkollapsade köket och den gemensamma matsalen, är nästan över innan hon erbjuder sin personliga upplevelse av fängelsemat. Hon delar ett recept på cheesecake som hon gjort i sin cell av söndersmulade förpackade kakor, provoloneost och kaffegräddare från kommissarien.
"Det är fantastiskt vad du kan göra", berättar hon för besökare. "Jag älskar att laga mat, så att bara ha den upplevelsen av olika sätt att laga mat, att komma på saker, var ganska fantastiskt."
Robinson leder besökare genom den mörka underjordiska "straffceller" under Cell Block 14. Besökare måste vara noga med att undvika att knacka på huvudet på de låga rören, även om cellerna själva inte hade några fungerande rörledningar.
De amerikanska grundarna av östra staten byggde byggnaden som ett alternativ till 1800-talets trånga, smutsiga gemensamma fängelseceller, när en reform av straffrätten svepte förbi den unga nationen.
De ordinerade isolering, hålla interner separerade i nästan total tystnad med ett enda tunt fönster i taket så att de kunde be och lära botgöring. På den tiden sågs det som en revolution i humana inspärrningar.
Men nutiden förvrängde den synen till en form av straff. På sin turné avslöjar Robinson att han en gång var en av de 81.000 personer som uppskattades hållas i isoleringscell i det amerikanska fängelsesystemet vid varje given tidpunkt.
Under sin tid bakom galler för narkotikahandel, Robinson placerades i "SHU", eller speciella bostäder, i 15 månader i en federal anläggning i North Carolina för innehav av en smuggelmobil. Han berättar för besökarna hur han försökte hålla sig mentalt aktiv genom att läsa böcker, även om han ibland blev för deprimerad för att äta eller till och med röra på sig.
"Det tar allt ifrån dig", säger han. "Du strippar en människa av allt som gör dig mänsklig."
Beslutet att anställa de tidigare fängslade guiderna för att arbeta på museet inträffade nästan av en slump, efter det att en man som suttit i fängelse kort hade anslutit sig till personalen. Han började ha obevekliga samtal med gäster om sin tid bakom galler. På museets årliga "Prison Food Weekend" erbjöd han sig att förbereda sitt personliga recept för chi chi - en gryta-liknande maträtt interner koka i sina celler med hjälp av föremål köpta från kommissarien som ramen nudlar, ost lockar, korv och grillsås.
Kelley säger att erfarenheten hjälpte honom att inse att hans personal med mestadels vita, universitetsutbildade anställda kunde lära sig mycket av en grupp guider som hade genomlevt fängelseerfarenheten.
Det fanns oro över "tokenism" eller placera guiderna i en sårbar position genom att behöva avslöja sin kriminella historia för främlingar hela dagen lång.
Kelley säger också att det fanns farhågor för att besökare skulle protestera, eller att det skulle kunna innebära någon form av säkerhetsrisk att ha personal med kriminalregister. Men när de väl träffade de fyra personer som slutligen anställdes försvann dessa bekymmer - och ersattes av andra.
– Jag vill inte att besökare uttryckligen ska leta efter en tidigare inspärrad person som guide, säger han. "Detta blir som äventyrsturism - det är mardrömmen."
Även om reaktionen från besökarna har varit mestadels positiv - det finns kramar, handslag, även omgångar av applåder - kan turerna också utlösa komplexa reaktioner. En man svarade ilsket när han hörde talas om Craigs tillgång till en lyx som konstartiklar. Sheri säger också att hon har lagt märke till subtila negativa reaktioner, som en kvinna som började nervöst gå omkring efter det att Sheri hade avslöjat att hon var fängslad.
"Hon var lite snobbig", minns Sheri. "De är välkomna till sina egna åsikter, jag tar inte illa upp."
Och sedan finns det det faktum att genom att avslöja sina register, guiderna kan utsättas för en mängd personliga frågor.
När ett äldre par frågade Craig vad som hände i hans barndom som ledde till fängelse, fann han sig själv förklara att han hade tagits bort från sin alkoholiserade mor av barnskyddstjänster vid fem års ålder, sedan studsade från grupphem till grupphem, så småningom springa iväg och sälja droger för att tjäna pengar. När han avslöjade att han inte vet vem hans far är, var kvinnans förfärade uttryck svårt att missa.
"Du måste hålla ihop och vara professionell", minns han. "Jag trodde att jag mådde bra, men jag blev lite påverkad."
På det hela taget säger Kelley dock att besökarnas mottaglighet återspeglar den skiftande allmänna opinionen om fängslande.
– Jag tror att det har skett en nationell förändring i tonen och det är tvåpartisan, säger han. "Jag är verkligen stolt över att ha dessa fyra röster som en del av vårt program. Jag tycker verkligen, ärligt talat att det är en av de mest intressanta sakerna som händer i Amerika på historiska platser."
Förra veckan var Robinson, Sheri och Craig med på en cocktailfest för att fira invigningen av Eastern State Penitentiarys utställning Prisons Today. Robinson klippte faktiskt bandet, flankerade på båda sidor av akademiker, dignitärer från Philadelphia borgmästarens kontor och högt uppsatta medlemmar av Pennsylvania Department of Criminals.
Vid ingången till den nya utställningen delas en korridor upp i två stigar. "Har du någonsin brutit mot lagen?" frågar en stor röd skylt. Besökare har möjlighet att kliva till vänster under en skylt som säger "YES" eller till höger - "NO".
Robinson klev till vänster, tillsammans med nästan alla i den välheliga publiken. Han passerade olika utställningsredskap nickar godkännande.
"Det känns som om jag är en del av något större", sa han. "Något positivt, något progressivt."
Pilotprogrammet kommer att avslutas i juni - om det kommer att förnyas eller inte är fortfarande en öppen fråga, även om både Kelley och Zalut anser att det har varit en överväldigande framgång.
Medan Craig har kontrakt arbete från Philadelphia Mural Arts Program och Robinson kör för en privat nödfordonstjänst, Sheri fortfarande kämpar för att hitta heltidsarbete, särskilt som hon bor i ett halvvägs hus som inte har tillgång till internet. Hon försöker använda kopplingarna hon gjort genom Eastern State för att få ett jobb att hjälpa andra tidigare interner att komma in i samhället igen.
I slutet av utställningen finns två glasfönster, som var och en innehåller de enda tecken som bekräftar pilotprogrammets existens.
"Flera av våra guider har upplevt fängslande på egen hand", står det i skylten. "Dessa föremål har viktiga minnen av sin tid i fängelset."
Craigs sida av fallet är fylld med konstverk. Sheri donerade en tunn bomullshalsduk som hon arbetade i veckor för 19 cent i timmen för att ha råd med.
Robinsons sida av fallet är tom.
"Jag lämnade allt", förklarade han. "Jag ville bara lämna allt bakom mig."
Prenumerera på BBC News Magazines nyhetsbrev för att få artiklar skickade till din inkorg.
Vid ett 19th Century fängelse som banade väg för bruket av isoleringscell i USA, tidigare interner leder one-of-a-kind turer om historien om fängslande och deras egen erfarenhet inom det.