Vapnen var avsedda för syriska kurdiska soldater.
I måndags släppte USA handeldvapen, ammunition och andra vapen i 28 buntar för att hjälpa dem som försvarade staden Kobane från IS.
En talesman för USA sa att 26 av de tappade utrustningen hamnade i rätt händer.
Pentagon säger att en bunt vapen togs av IS-kämpar medan en andra herrelös bunt förstördes i ett flyganfall.
Hur gick det till? Och kan samma misstag göras igen?
Dr David Betz från krigsvetenskapsdepartementet vid King's College London är expert på strategi, uppror och motuppror.
Newsbeat ställde de här frågorna till honom.
Luftdroppar till styrkor på marken är aldrig ett förstahandsval.
Det är kostsamt i förhållande till andra medel, och även om det är en väletablerad och en långvarig teknik, är det också relativt felaktigt, av uppenbara skäl.
Det görs när det inte finns något annat alternativ, oftast som i detta fall, eftersom den understödda kraften är effektivt belägrad.
Det verkar som om Turkiet inte tillåter leveranser till kurderna som kämpar i Syrien att passera gränsen.
Om det vore så skulle det vara mycket enklare, effektivare och effektivare att göra det på det sättet.
Ofta. Det är därför det är en sista utväg. Militär historia är full av fall av omringade styrkor som levereras från luften.
Tänk på tyskarna i Stalingrad omgivna av ryssarna under vintern 1942-43, de brittiska parasna i Arnhem i Nederländerna omgivna av tyska styrkor 1944, amerikanska marinsoldater i Khe Sanh omgivna av nordvietnamesiska styrkor 1968.
Eller på ett något annorlunda sätt den allierade leveransen av den franska motståndsrörelsen under hela kriget.
Ibland fungerar det - ofta fungerar det inte.
Som nämnts ovan är det en väletablerad skicklighet och utan tvivel har de väpnade styrkorna blivit mycket mer exakta med tiden, men det finns inneboende begränsningar av noggrannheten när det gäller att släppa saker på pallar som dinglar från fallskärmar till en aktiv stridszon där styrkor blandas i närheten.
De får utan tvivel propagandiskt värde av det, som artikeln antyder, men det betyder inte att de hittar på det.
Jag skulle naturligtvis vilja säga allt det ovanstående. Väder, fiendeaktion, pilot- eller navigationsfel, utrustningsfel...
Krig är till sin natur kyskhet och det gör de enklaste sakerna svåra. Jag skulle inte nödvändigtvis karakterisera nedgången som inte går som planerat.
Planerarna skulle ha vetat ganska väl att det fanns en stark möjlighet att vissa saker skulle gå vilse.
I själva verket skulle de veta en hel del precision vad procenten skulle vara.
Det går tillbaka till den tidigare punkten med att inte ha något bättre alternativ.
Om det enda sättet att få så många ton militär utrustning till de kurdiska styrkorna var att släppa dem på ett sätt som IS fick tag på en bråkdel av dem, skulle det ändå kunna bedömas som värt att göra det.
Följ @BBCNewsbeat på Twitter och Radio1Newsbeat på YouTube
En islamisk statsvideo som visar militanta med amerikanska vapen utreds av försvarsexperter vid Pentagon, USA:s försvarshögkvarter.