Presidentens pressekreterare Jay Carney har sagt att han välkomnade premiärministerns uppmaning till Storbritannien att stanna kvar i Europeiska unionen och tillade att USA ansåg att Storbritannien var starkare än EU och att EU var starkare för att ha Storbritannien som medlem.
I den moderna versionen av det speciella förhållandet, vad Carney kallade det väsentliga förhållandet, värderas Storbritannien som en allierad just därför att det är en av ledarna för världens största ekonomi.
En del i Washington anser att Camerons tal hotar den rollen och skapar mer onödig osäkerhet i en redan osäker värld.
Fram till nyligen sågs löftet om en folkomröstning från David Cameron i Washington som ännu en fas i det steniga förhållandet mellan Storbritannien och kontinentaleuropéer.
Men nu ringer larmklockorna. Vita huset bryr sig inte om EU:s interna organisation, och Europa är ändå knappast dess största oro, men Camerons löfte är definitivt en oönskad irritation.
Biträdande utrikesminister för Europafrågor Phil Gordon har varit ovanligt trubbig. Han säger offentligt att folkomröstningar kan vända länder inåt.
"Vi har ett växande förhållande till EU som institution, som har en ökande röst i världen, och vi vill se en stark brittisk röst i EU. Det ligger i Amerikas intresse. Vi välkomnar ett utåtriktadt EU med Storbritannien i det", sade han.
President Obama upprepade denna uppfattning i ett telefonsamtal till Cameron.
Amerikanerna är oroliga av flera skäl.
De fruktar att den debatt som kommer att rasa under de närmaste åren kommer att undergräva Storbritanniens röst i EU och minska dess makt.
Insiders säger faktiskt att det redan har hänt - de finner att andra EU-medlemmar inte tar Storbritannien på allvar.
Även om amerikanska tjänstemän skulle hålla med Cameron om hans strävan efter ett mer konkurrenskraftigt, mindre regelbundet Europa, fruktar de att han nu kommer att bli mindre kapabel att uppnå det.
Det finns också inrikespolitik. Det finns ett argument inom administrationen om huruvida man ska söka ett frihandelsavtal med EU eller inte.
De som vill gå vidare kan frukta att deras ställning har undergrävts.
De kanske tycker att Cameron har gett ammunition till dem som hävdar att det inte är värt besväret. Vissa menar att det skulle vara ironiskt om en sådan överenskommelse förhandlades fram - och Storbritannien befann sig utanför det nya frihandelsområdet.
Även om premiärministern uppenbarligen har för avsikt att sälja ett avtal som håller Storbritannien inom EU finns det farhågor för att han kommer att misslyckas.
Obama-administrationen värdesätter Europeiska unionen som en allierad som till stor del delar dess vision och agerar med den i Mellanöstern, över Iran och Nordafrika.
Under de närmaste åren kommer tjänstemännen att oroa sig över att Storbritannien verkligen skulle kunna ge sig av, och det skulle allvarligt försvaga EU.
Med risk för att skada brittiska egon ser de helt enkelt inte Storbritannien - särskilt inte med en minskande försvarsbudget - som något mer än en medelstor makt i sig.
Som en insider uttryckte det för mig: "För tillfället är Storbritannien ledande i världens största ekonomi - vad är strategin för att vara ute? Bara spåra runt bakom oss?"
Obamaadministrationen har inte gjort något åt det - den vill ha ett starkt Storbritannien i ett starkt Europa.