Varje kinesiskt nyår som människor går ombord på tåg, flygplan, bussar, bilar och mopeder för att åka hem för värmen i familjen återförening, kommer de misshandlade och belägrade, var och en med sin egen berättelse om att resa ve.
De 20-timmars resor med stående rum. Ficktjuvarna. Och bara det överväldigande antalet människor, trängs varje plattform, bildar varje kö.
När hela landet till synes blir en enda stor skara, kan det därför tyckas osannolikt att Kina skulle bli chockerat av bilder av en stor skara.
Men då var Guangzhou-tågstationens publik speciellt speciell.
Snarl-up började på måndag med dåligt väder längre norrut vilket orsakar avbokning eller fördröjning till vissa tjänster från Guangzhou.
Allteftersom ryktet spred sig om den allt större skaran väntande passagerare, började ännu fler människor dyka upp extra tidigt för sina tåg och problemet intensifierades bara.
Vid toppen var 100.000 människor hopträngda skuldra mot skuldra på det gigantiska torget framför stationen och spillde ut på sidovägar.
"Vi är som dumplings i en skål", sa en man till mig. Han stod inför en tre timmar lång väntan för att rensa säkerheten och sedan, en gång slutligen ombord på sitt tåg, en åtta-timmars resa hem.
"Jag är väldigt trött", sa en annan ung kvinna, "men när jag tänker på min mamma och pappa hemma känner jag mig varm och jag vill vara med dem tidigare."
Trots de extraordinära scenerna av trängsel var detta lika mycket en bild av järnvägens effektivitet och motståndskraft som kaos och förseningar.
Trots att mer än 1.000 extra poliser blev inkallade för folkmassorna, var det inte mycket problem för dem att ta itu med.
Jag såg en passagerare skjuta en uniformerad polis med sin väska, rasande att han hade stoppats från att klättra över en metallbarriär, men för det mesta, det var den gamla, avgående acceptera att allt detta är en del av tyget av kinesiska nyår.
Och på onsdag hade myndigheterna börjat ta itu med problemen på själva nätet, föra in extra tåg, eller omdirigera passagerare till andra tågstationer, och hela tiden fortsätter tusentals och åter tusentals nya passagerare att anlända, vaktade genom gång i långa, snarkande linjer, genom säkerhet och på tåg som för det mesta fortsatte att löpa fram till tiden.
I år, för många av de migrerande arbetare som utgör en stor del av folkmassorna, finns det en annan, mycket djupare oro än frågan om bara en hektisk resa hem.
Kinas industriella landskap håller på att förändras. Fabrikerna, som en gång var den centrala delen av ekonomin, flyttar till länder där lönerna är lägre och dessutom ser många invandrare nu allt större möjligheter i de mindre städerna närmare sina hem.
Så många invandrare packar sina väskor för sista gången och beslutar att de, efter att ha rest hem i år, kommer att stanna där.
Kina tillverkning krymper för sjätte månaden i rad
Fabrikschefer rapporterar att de samtidigt som de möter en sjunkande efterfrågan på sina produkter har allt svårare att styra sina produktionslinjer, till och med när lönekostnaderna stiger allt högre och deras konkurrensfördelar urholkas ytterligare.
Detta stora ekonomiska skifte har kännetecknats av den första nedgången i Kinas invandrarbefolkning på tre decennier, en minskning med nästan 6 miljoner 2015.
Xu Xifei och Wu Jianying har varit migrerande arbetare i mer än 10 år, tillbringa större delen av året i Guangdong Province medan deras barn stannar hemma i byn.
De säger att skofabriken där de arbetar håller på att förlora till den utländska konkurrensen, och med stigande levnadskostnader blir det allt svårare att tjäna tillräckligt med pengar för att överleva.
"Sa inte president Xi Jinping att om du arbetar hårt och håller fast vid dina drömmar får du din belöning?" Xu frågar mig.
"Vi arbetade hårt, vi hade en dröm, men vi har inget att visa för det."
Passagerarnas eftersläpning på Guangzhou har nu till största delen rensats efter det att extra tåg lagts på.
Så Kinas skaror av stoiska invandrare är på väg igen, men in i en allt osäkrare framtid.
För många miljoner är det en oundviklig ritual, något att tolerera med så mycket tålamod som man kan uppbåda, eftersom belöningen i slutet är värd det.