Två dussin nationella fotbollslag och minst två miljoner utländska besökare kommer att vara här för Euro 2016 fotbollsmästerskap.
Men hur redo är nationen att fokusera på "det vackra spelet"?
Det här var tänkt att bli Frankrikes lyckliga ögonblick. Men som körsbär som alltid hänger precis utom räckhåll, har uppbyggnaden till Euro 2016 avbröts av den ena distraktionen efter den andra:
Efter att ha klarat av allt detta, står Frankrike inför nya strejker på det nationella flygbolaget, och skräp kvar att ruttna på gatan när bin-män går med i de rullande protesterna om arbetsmarknadsreformer.
Det är ett under att folk har tid att fundera på om Didier Deschamps har fått rätt män i sin försvarslinje för den franska nationalsidan.
Men det är inte som om fotboll har varit helt utanför rubrikerna heller.
Förra månaden antydde Eric Cantona att den franske tränaren hade låtit rasismen färga hans val till truppen.  Det följde på en tidigare skandal som såg två av landets främsta spelare invecklade i utpressning anklagelser - och följaktligen föll från Euro 2016 laget.
Så om stämningen här inför kick-off har varit, ja, dämpad, kanske det inte är någon överraskning.
Men det finns naturligtvis en annan orsak till den ganska dämpade atmosfären framför spelen.
När president Hollande anländer till Stade de France i norra Paris i morgon för invigningen blir det ett gripande ögonblick.  Många av dem som tittar kommer att minnas natten då han blev bortförd från stadion under en annan match i november förra året, då tre självmordsbombare sprängde sig själva utanför.
Det var början på Frankrikes skräcknatt, då 130 människor dödades på Paris gator. Rädslan för polisen, allmänheten och politiker när de går in i turneringen hänger tungt i luften.
Euron är spridd mellan 10 franska städer, var och en kräver sina egna säkerhetsplaner.
Hundratusen poliser, soldater och säkerhetsvakter har varit detaljerade för att skydda spelen, men, som inrikesministern påpekar, "inte ens 100 % förberedelse kan garantera noll risk".
Ett läckande polisdokument, som kräver partiell stängning av stora "fanzoner" som inrättats i städer som Paris och Marseille, har rapporterats i stor utsträckning i franska medier.
På kvällen före turneringen sade arbetare i Paris att de planerade att hålla sig borta från zonerna, anses mjukare mål än arenan själva.
"Det är roligt att ha euron i Frankrike", sa Eva, en 32-årig jurist, "men med allt som händer, det kan skapa fler problem än något annat. Det är roligt i princip, men med strejkerna till exempel kommer vi inte att se en bra bild av Frankrike."
"Även om jag inte är ett stort fotbollsfan, är jag glad över stämningen", säger David, en ekonomiarbetare i staden.
"Men de senaste händelserna är på allas sinne och det finns en hel del prat om säkerhet, så euforin dämpas av det.  Om det finns ett mål kommer det att vara euro."
Medan en attack skulle vara förödande för värdlandet, en fredlig, välskött turnering skulle gå långt för att återställa en känsla av säkerhet, något som har saknats här sedan attackerna förra året.
På liknande sätt, när det gäller den sociala splittring och politiska desillusionering som plågar Frankrike, skulle spelen kunna visa sig vara ett enande ögonblick av nationell stolthet, eller ett annat tillfälle att dissekera nationens besvikelse.
Många här förväntar sig att allmänheten spänning att bygga som Frankrike går in i öppningsmatchen mot Rumänien på fredag kväll.
Eftersom, efter alla logistiska problem och alla diskussioner om säkerhetsrisker, detta land är hungrig efter några goda nyheter, och dessa körsbär fortfarande ser söt ut.
När allt kommer omkring var nationen splittrad och dämpad dagarna före 1998 års VM i Frankrike, och se hur det blev.
Sju månader efter en terroristmassaker i huvudstaden höjer Frankrike gardinen på fredag kväll på en av världens största idrottsevenemang.