Brittiska förbundskansler George Osbornes ord. Med veckans statsbesök i Storbritannien av Kinas president Xi Jinping hoppas den brittiska regeringen kunna kliva över den gyllene tröskeln.
President Xi kommer att få all ära, inklusive ett besök på premiärministerns reträtt i Chequers och ett tal till båda parlamentsledamöterna.
Efter pompen och ceremonin av en vagn på Mall och en statsbankett på Buckingham Palace, förväntas president Xi leda undertecknandet av några flera miljarder pund affärsavtal, inklusive en för att föra Kina in i hjärtat av Storbritanniens civila kärnkraftsprogram.
"Låt oss omfamna den gyllene eran", ekade den kinesiska ambassadören till Storbritannien, Liu Xiaoming, i en nyhetskonferens strax före besöket.
Förra året sade jag att Storbritannien hade en del att komma ikapp, men nu håller Storbritannien på att komma ikapp bakifrån. EU har åtagit sig att vara Kinas "bästa partner i väst" och att utveckla förbindelserna med Kina håller på att bli ledande i Europa.
Men när London förbereder sig för att välkomna den kinesiske presidenten väcker Storbritanniens strävan att bli Kinas bästa västra partner viktiga frågor om kostnader inom andra områden av brittisk utrikespolitik och konsekvenser för befintliga allianser.
Hur Kina vaktar Xi skapelsemyten
Nigel Inkster, tidigare chef för operationer och underrättelseverksamhet för Special Intelligence Service, MI6, uttrycker oro över "en benägenhet från vissa delar av den brittiska regeringen att se Kina som lite mer än en gigantisk stormarknad, till vilken vi kan exportera kloner av Eton och Dulwich College och den typ av Burberry regnkläder som få brittiska medborgare någonsin skulle bära.
"Men jag tror att om det verkligen är så förhållandet uppfattas, så representerar det inte en adekvat bedömning av vad det är vi har att göra med."
Drivkraften för ett skifte i Storbritanniens Kinapolitik kommer väldigt mycket från George Osborne, som också råkar vara bookmakers favorit för att efterträda David Cameron som ledare för det konservativa partiet.
Whitehalls källor säger mig att den så kallade "Osborne Doctrine" innebär ett strategiskt skifte mot Kina, där premiärministern har låtit kanslern driva agendan och där motvilliga medlemmar av kabinettet "drabbar sig".
Kanslern vill att Kina ska bli Storbritanniens näst största handelspartner i slutet av årtiondet. Han påpekar att tillväxten i Kina visserligen har avtagit, men att den fortfarande står för ungefär en fjärdedel av den globala tillväxten, tillräckligt för att lägga till en ekonomi som är lika stor som Storbritanniens under fem år.
Osborne insisterar på att detta är ett gyllene ögonblick, där Storbritanniens och Kinas intressen stämmer överens. Kinas växande ekonomi kan absorbera mer av de tjänster som är brittiska export styrkor.
Och brittisk infrastruktur kan suga upp kinesiska investeringsfonder som söker en tillförlitlig avkastning. Vinn-vinn för båda sidor, enligt kanslern. Men inte alla är övertygade.
Jonathan Fenby är tidigare redaktör för Observer som har skrivit flera böcker om Kina. "Min oro över denna politik är att den brittiska regeringen till slut sätter vad den ser som ett viktigt nationellt intresse här, när det gäller infrastruktur och utveckling, i händerna på en regim i Peking som vi inte förstår alltför väl, som vi absolut inte kan kontrollera och även om vi kan påverka det är en annan trevlig fråga."
Kinesiska regeringar och företagsledare talar positivt om Storbritanniens öppenhet för kinesiska investeringar, även inom områden av kritisk infrastruktur, som ambassadören medgav kan vara "otänkbar" i andra länder. Denna öppenhet är verkligen otänkbar i Kina. Det finns ingen ömsesidighet här.
Dessutom går Storbritanniens handelsunderskott med Kina i fel riktning när den kinesiska ekonomiska tillväxten avtar. Förra året var det 22 miljarder pund (34 miljarder dollar) och ny nationell säkerhetslagstiftning gör det faktiskt svårare att få tillgång till vissa teknikrelaterade exporter.
Jag förutser att brittiska exportörer som hoppas på en "gyllene årtionde" utdelning kommer att fortsätta att finna Kina hårt. Kinesiska kunder köper produkten, inte det fina språket.
Men det är inte klart att det här är viktigt. Brittiska företag med långsiktiga band till Kina säger mig att de inte behöver statlig hjälp ändå, och att verksamheten blomstrade även under 18 månader när den kinesiska regeringen frös förbindelserna med den brittiska regeringen, på grund av sin ilska över Mr Camerons 2012 möte med Dalai Lama.
Ett sådant möte kommer sannolikt inte att hända igen under denna regering. De främsta källorna säger att London blev chockerat av den långa djupfrysning som följde. "Vi var på det stygga steget längre än vad utrikesdepartementet förutspådde."
För Storbritannien har "välståndsagendan" överskuggat "värderingsagendan" i förbindelserna med Kina. Både Osborne och utrikesminister Philip Hammond säger att de trycker på mänskliga rättigheter bakom stängda dörrar, men förväntar sig inget offentligt uttalande om brittiska värderingar, diskussion om fördragsförpliktelser i Hongkong, eller vädjar till president Xi att frige människorättsadvokater, kristna eller någon annan grupp vars övertygelse eller kampanj har fått dem i fängelse under sina tre år vid makten.
President Xi är en mer hänsynslös auktoritär än någon kinesisk ledare sedan ordförande Mao. En övertygelse kommunist, som tror på legitimiteten av 1949 års revolution och nödvändigheten av ett partistyre i Kina, hans främsta mål är att rensa upp officiell korruption och undvika kommunismens öde i Sovjetunionen. I ett tal till kommunistpartiets insiders förklarade han denna besatthet.
"Varför upplöstes Sovjetunionen? En viktig anledning var att deras ideal och övertygelser hade skakats € € Ingen var man nog att stå upp och motstå. "
Så hemma rensar hans regering västerländska idéer ur akademiska läroböcker, gör idéer som demokrati eller yttrandefrihet utanför gränser och skapar kommunistiska particeller i privata företag.
I utlandet drivs hans utrikespolitik av ett mer kraftfullt påstående om kinesiska intressen, en hållning som hotar att intensifiera den strategiska konkurrensen med Förenta staterna.
Så var lämnar Storbritanniens nya politik att "hålla ihop med Kina" våra traditionella allianser? Tidigare i år, när Storbritannien ledde anklagelsen att ansluta sig till Kinas Asian Infrastructure Investment Bank trots invändningar från USA, klagade en namnlös tjänsteman i Washington över Londons "konstanta boende" i Peking.
Högre personer i Whitehall medger att den amerikanska administrationen är missnöjd med vissa aspekter av Londons kinesiska charm offensiv men att det hittills inte finns några konkreta kostnader för Storbritannien om underrättelse-delning eller andra saker som spelar någon roll.
Men Nigel Inkster varnar för att vaksamhet är på sin plats. "Kina är ett land som handlar i hård makt och det är ett land som aldrig varit blyg för att driva sitt eget intresse. Om Storbritannien uppvisar några sårbarheter kommer dessa sannolikt att utnyttjas."
När Kinas president anländer till Storbritannien och tävlingen om ett statsbesök utspelar sig, arkitekten av den "gyllene eran", George Osborne, kan ha sina fingrar korsade bakom ryggen, ber att hans kinesiska guldrushen träffar jackpotten och inte förvandlas till en blixt i pannan eller något värre.
Carrie Gracies film, Xi Factor, finns på BBC Panorama på BBC One på 20:30 BST den 19 oktober och kommer att finnas tillgänglig senare via iPlayer. Hon kommer också att undersöka förhållandet mellan Storbritannien och Kina: Det gyllene årtiondet? På BBC Radio 4 klockan 20:00 BST den 19 oktober.
"Låt oss hålla ihop och skapa ett gyllene årtionde för båda våra länder."