Efter årtionden av debatt, åratal av kritik över frågan i det konservativa partiet, månader av brutalt randmanskap i Westminster, och timmar av debatt denna vecka, har parlamentsledamöter just godkänt det allra första steget i processen att Storbritannien lämnar Europeiska unionen.
Det finns många hinder framför sig, förmodligen tusentals timmars debatt här, år av förhandlingar för Theresa May med våra vänner och rivaler runt om i EU, när hon söker en överenskommelse - och kanske så länge som ett decennium av administrativa anpassningar, som landet friställer sig från EU.
På en blöt onsdag kände sig debatten inte epokgörande, utan tänk för ett ögonblick på vad som just har hänt.
Parlamentsledamöter, av vilka de flesta ville stanna kvar i EU, har just kommit överens om att vi ska ge oss av.
Den här gången förra året trodde få i Westminster verkligen att detta skulle hända. Den dåvarande premiärministerns oro var att övertala resten av EU att ge honom ett bättre avtal för Förenade kungariket.
Hans nära kolleger trodde att risken för att de skulle förlora, än mindre att regeringen skulle upplösas över folkomröstningen, var liten, om inte helt noll.
Hans före detta kolleger stämplar i kväll beslutet av en liten majoritet av allmänheten, som förändrade allt i politiken här för gott.
Det här är inte ens sista omröstningen om lagförslaget. Det finns flera fler steg, Lords kommer sannolikt att sparka upp grov i början.
Men efter ikväll, på gott och ont, kommer få att tro att vår resa till utgångsdörren kan stoppas.
Som regeringsministrarna har sagt de senaste dagarna är det för sent att vända om.
Det har börjat.