Inget ovanligt där, kanske du tror.
Men den ena skriver om Allah och hennes moské, den andra om hennes synagoga och Davids Stjärna.
De två träffades på en ungdomsföreställning i Washington DC och skriver och kommunicerar om sin tro på sätt som syftar till att engagera och provocera publiken.
Det är en typ av dialog som kommer att behövas mycket nu, efter morden i Paris och attacken på en kosher stormarknad där.
De unga poeterna deltog i en session på Limmud, som har liknats vid en judisk Edinburgh-festival, Hay och Glastonbury rullade in i en och hålls på Warwick University campus strax före nyår.
Limmud (från det hebreiska ordet för "lärande") började livet 1980 och har nu cirka 50 avhopp runt om i världen.
I Storbritannien i år drog den in över 2 500 personer från 27 länder - desto mer anmärkningsvärt med tanke på den relativt små storleken på den brittiska judiska gemenskapen, som uppgår till under 300 000 människor, en gemenskap med nära kopplingar till judiska familjer i Paris och på andra håll i Frankrike.
Frågan om identitet och säkerhet togs upp i många av Limmunds diskussioner, eftersom judendomen och judiska människors roll, liv och plats i Europa och över hela världen undersöktes ur alla perspektiv, från det historiska till det feministiska, och från det religiösa till det sekulära.
Redan före Parisattackerna fanns det oro över en kraftig ökning av antisemitismen i Storbritannien och på det europeiska fastlandet 2014, under och efter den senaste konflikten i Gaza.
I Frankrike ökade morden på judiska skolbarn i Toulouse 2012 av en fransman av algerisk härkomst och morden på fyra personer i det judiska museet i Bryssel av en annan fransman av algerisk härkomst i maj 2014 rädslan bland det judiska samhället i Frankrike och på andra håll.
Den obehagliga stämningen uttrycktes av BBC:s TV-chef, Danny Cohen, vid en konferens i Jerusalem förra året.
Han sade att han "aldrig känt sig så obekväm som en jude i Storbritannien", eftersom siffrorna visade att antisemitiska incidenter i Storbritannien också steg till rekordnivåer år 2014.
Cohen sade att hatnivåerna ökar över hela Europa.
"Du har sett antalet attacker öka, du har sett mord i Frankrike, du har sett mord i Belgien. Det har varit ganska dystert faktiskt."
Morden på Charlie Hebdo i Paris förra veckan har ytterligare fokuserat uppmärksamheten på radikal islamism i Europa, och säkerheten för judiska samhällen i Frankrike, Tyskland och Storbritannien.
Vid ett seminarium i Limmud, Michael Whine, av Community Security Trust (CST), som syftar till att skydda judiska samhällen och ge råd om säkerhet, försökte Michael Whine placera förra sommarens figur i ett bredare europeiskt perspektiv, med hänvisning till forskning från Institute for Jewish Policy Research som visar att det judiska folket i Storbritannien kände sig säkrare än de i Frankrike.
CST-siffrorna visade dock fortfarande en betydande ökning av både verbala och fysiska attacker mot judar i Storbritannien 2014 jämfört med 2013, med 543 registrerade enbart i juli och augusti 2014 - även om andelen våldsamma attacker - 7 % - inte ökade i Storbritannien, till skillnad från Frankrike.
Under helgen anslöt sig Efraim Mirvis, chefsrabbi i de förenade hebreiska församlingarna i samväldet, till marschen i Paris och minnesgudstjänsten vid Stora synagogan där.
Han sade att han var glad över att ha möjlighet att "ge uttryck för solidaritet med det franska folket och den franska judiska gemenskapen".
"Vi står tillsammans i denna utmanande tid."
Den äldre rabbin till rörelsen för reformjudendomen i Storbritannien, Laura Janner-Klausner, åkte också till Paris.
Hon reste med en muslimsk kollega för att gå med i marschen med över en miljon andra, för att visa solidaritet med fransmännen, av alla trosriktningar och ingen.
Hon sade att de ville visa att alla samhällen kunde samarbeta för att motverka det hat och den extremism som kom till uttryck i attackerna förra veckan.
"Vissa delar av det judiska samhället i Paris led fortfarande av traumat över det som hände där", sade hon.
"Några hade hört skotten skjutas mot Charlie Hebdo, så de var rädda.
"En del var tårfyllda och känslosamma. Men de sade inte: "Nu ska vi packa våra väskor och gå."
"De sa," Detta är vårt hem, och vi vill inte att berättelsen ska vara att vi lämnar på grund av detta."
Hon sade dock att antisemitismen i Frankrike var mer uppenbar och offentlig än i Storbritannien.
"Där kan antisemitismen vara påtaglig, medan det vi i allmänhet upplever i Storbritannien är en underbar känsla av integration.
"Det är här vi bor, det är här vi vill att våra barn ska gå i skolan och växa upp. Om det värsta hände i Storbritannien, vilket det kunde, är detta fortfarande vårt hem."
Många tror att arvet från Frankrikes koloniala historia i Nordafrika fortfarande driver mycket av den antisemitism som är uppenbar där.
En del muslimska invandrare från Algeriet, Marocko och Tunisien - redan nu i den andra och tredje generationen - känner sig fortfarande utestängda från den allmänna opinionen i Frankrike.
Många lever mycket skilda liv i de dystra förorterna runt Paris och andra större städer, där arbetslösheten är hög och utsikterna ofta är begränsade.
Judiska invandrare till Frankrike från Nordafrika integreras ofta snabbare och har ibland haft bättre ekonomiska utsikter, vilket lett till spänningar mellan de två.
Samtidigt lever båda samhällena ofta sida vid sida, men förblir i många fall splittrade av uppfattningen bland några yngre muslimer att medan de kämpar för att bli accepterade i Frankrike som verkligt franska, har judiska familjer inte haft så mycket av en uppförsbacke uppgift.
Ändå valde omkring 7.000 franska judar att lämna Israel förra året, ett rekordtal, delvis tack vare en ökning av antisemitiska attacker, även om en brist på arbete och ekonomisk stagnation också kan ha spelat sin roll.
En del franska judar har också flyttat till London för att söka arbete eller utbildning där.
I Storbritannien den här veckan sade CST att det skulle finnas ökade polispatruller i judiska områden, som en synlig försäkran till samhället.
Förhoppningen är att det bara är en försiktighetsåtgärd, inte en nödvändighet, med judisk-muslimska förbindelser i Storbritannien som åtnjuter en mer harmonisk historia än i Frankrike.
I Storbritannien säger Justin Cohen, nyhetsredaktör för Jewish News, dock: "Brittiska judar är fortfarande på gränsen efter den enorma ökningen av antisemitism förra sommaren, och de fruktansvärda händelserna i Paris har ökat spänningarna.
"Än så länge finns det en tydlig skillnad mellan detta och den hatnivå som samhället i Frankrike står inför.
"Och det är absolut inte så att brittiska judar packar sina väskor för att lämna, som är fallet över hela Engelska kanalen.
"Men medlemmarna i det brittiska judiska samfundet är alltför medvetna om att de judiska tillsammans med amerikanska, brittiska och israeliska sajter står högt upp på mållistan för islamistiska fundamentalister.
"Judiska skolor och institutioner kommer att göra sina vanliga affärer idag, men med detta och nya krav på vaksamhet främst i deras sinnen."
Oron kvarstår att den virulenta stam av islamistisk extremism som exploderade på världsscenen igen så våldsamt i Frankrike förra veckan är en ideologi som kan användas av extremister var som helst för att försöka splittra samhällen, olika trosriktningar och samhällen över hela världen.
Utmaningen för många nu är hur man kan stärka banden mellan trossamfunden för att stå emot detta försök.
Två unga collegepoeter, Hannah Halpern och Amina Iro, talar om sin tro.