Denne son till en suffolktrålare har styrt Formel 1 i nästan 40 år med en kombination av skarpsinnig, listig, skarp praktik och ren intellektuell makt som utan tvekan är oöverträffad över affärs- och idrottsvärldar.
Han har förvandlat det som i grunden var en minoritetsaktivitet för entusiaster till den mest uppmärksammade globala sporten utanför OS och fotbolls-VM.
Längs vägen har han skaffat sig fiender och vunnit beundrare - ibland i samma person - men en av hans största utmaningar än i augusti när han ställdes inför rätta för mutor i München. En utmaning som kunde ha sett honom fängslad i tio år.
I detta fall betalade Ecclestone en tysk domstol 60 miljoner pund för att avsluta rättegången, där han anklagades för att betala en tysk bankir 26 miljoner pund för att se till att ett företag som Ecclestone gynnade kunde köpa en andel i F1.
Enligt tysk lag kunde Ecclestone betala för att avsluta rättegången. Hans personliga förmögenhet sätts till 4,2 miljarder dollar av Forbes.
I den normala affärsvärlden kan en chef som är föremål för sådana allvarliga åtal inte hoppas kunna hålla fast vid sin ställning.
Men detta är inte den normala affärsvärlden och Ecclestone är absolut inte en normal affärsman.
Varje verkställande direktör som har kallat kvinnor för "hushållsmaskiner" eller prisat Adolf Hitler för att vara "förmögen att få saker gjorda" skulle ha visat dörren med en hast för att matcha oanständigheten i kommentarerna.
Inte Ecclestone, som överlevde just dessa stormar - och många fler.
Varför? Förmodligen på grund av hans anmärkningsvärda prestationer, hans allt-genomträngande inflytande i F1 och, sedan sporten började handla som en handelsvara, hans framgång i att tjäna pengar för sina chefer.
Det sista attributet kan fortfarande hålla honom i ett arbete, nu när det straffrättsliga bestickningsfallet har avslutats, vilket var allvarligare än ett relaterat civilmål i Londons högsta domstol, som nu har avskrivits.
Hans chef - CVC:s ordförande Donald McKenzie - har tidigare sagt till Högsta domstolen att Ecclestone skulle behöva avskedas om han blev dömd för ett brott.
Det finns ett annat fall som väntar - och som är relaterat - i Förenta staterna, där det finansiella företaget Bluewaters har stämt honom och hävdat att det var den högstbjudande i försäljningen av F1 2006.
Vare sig något av detta är slutet på vägen för en man med sällsynt inflytande och kändisskap eller inte, har det varit en lång väg.
Ecclestones resa började på 1950-talet, då han var en mindre framgångsrik racer och sedan en chef för lovande brittiska F1-förare Stuart Lewis-Evans.
När Lewis-Evans dog i en eldsvåda 1958 försvann Ecclestone från motorracingradarn under bästa delen av ett årtionde och återuppstod i slutet av 1960-talet som chef för en annan lovande förare, Österrikiska Jochen Rindt.
Vid det laget var Ecclestone redan mycket rik, även om han är långt ifrån miljardären i dag.
En före detta begagnad bilförsäljare, han har ett standardsvar till alla som undrar var pengarna kom ifrån: "Property." Men många har spekulerat om han kan ha förtjänat pengarna mindre legitimt.
I åratal har det förekommit skvaller om att han var inblandad i planeringen och förberedelserna för det stora tågrånet, då 2,6 miljoner pund stals från ett tåg i Royal Mail i Buckinghamshire 1963.
I en intervju med Independent 2005 tog Ecclestone upp det långvariga ryktet.
"Det fanns inte tillräckligt med pengar på tåget", sade han. "Jag kunde ha gjort nåt bättre än så."
Han trodde att ryktena började på grund av hans relation med Roy James, en racerförare som körde flyktbilen.
"Roy var mycket vänlig mot Graham Hill och, när han kom ut ur fängelset, han bad mig om ett jobb," sade Ecclestone, som ägde F1 team Brabham på den tiden.
"Jag tänkte inte låta honom köra åt mig. Istället gav jag honom en trofé att göra. Han hade också varit silversmed och guldsmed. Det är fortfarande trofén vi ger till promotorn varje år. Han klarade det. Det inser inte mottagarna."
I det svaret avslöjas så mycket av Ecclestone: antydan om ett potentiellt skuggigt förflutet; försök att skämta om en knepig situation; den ytterst trovärdiga - och humoristiska - förklaringen.
Efter att Rindt dödades i en krasch 1970 köpte Ecclestone Brabham 1972 och blev därmed medlem i Formula One Constructors' Association (Foca), den grupp som representerade lagen.
Allteftersom 1970-talet fortskred, blev Ecclestone allt mer inflytelserik och föreslog slutligen att lagen lät honom ta ansvar för att förhandla TV-rättigheterna för sporten. Fram till dess gjordes detta på en något slumpartad ras-för-race-basis.
Huruvida Ecclestone förutsåg redan då den enorma inkomstpotentialen förblir en fråga om gissningar, men han slösade inte mycket tid på att bygga upp sitt inflytande.
I sin ställning som den man som kunde utnyttja F1:s kommersiella rättigheter övertalade Ecclestone TV-bolagen att köpa F1 som ett paket i stället för att betala för individuella tävlingar. Detta garanterade kraftigt ökad exponering, vilket säkerställer att idrottens popularitet växte, till en början långsamt och sedan allt snabbare.
Det system han har skapat håller i sig än i dag. Kort sagt, lagen ger honom tillstånd att driva TV-rättigheterna. I utbyte ger han dem en årlig betalning.
Men under de senaste två decennierna har makten förändrats, med hjälp av två beslut som fattas av idrottens styrande organ, som då drevs av Ecclestones vän och sedan länge medarbetare Max Mosley.
Den första, i mitten av 1990-talet, innebar att Ecclestones eget företag blev rättighetsinnehavare för F1, som tog över från Foca.
Den andra, år 2000, beviljade Ecclestone de kommersiella rättigheterna till F1 fram till slutet av 2110 för en engångsavgift på 360 miljoner dollar. Mycket pengar? För vissa, kanske. Men F1:s globala intäkter 2011 var cirka 1,5 miljarder dollar.
Ecclestone är fortfarande en man med oöverträffad auktoritet i F1. Litet pågår utan att han vet om det. Det händer inte mycket utan hans godkännande.
Besluten följde på en undersökning av F1 av Europeiska kommissionen, som drog slutsatsen att det var en intressekonflikt för ett organ att ha lagstiftande, idrottslig och kommersiell makt över idrotten.
Men för dem som kände till lösningen förändrades inte mycket i F1. Mosley var fortfarande ansvarig för den lagstiftande armen, medan Ecclestone hade den kommersiella makten. Tillsammans arbetade de för att främja sina egna syften.
Ecclestone drog enorm nytta av den nya situationen, men det ledde utan tvekan till 83-åringens nuvarande situation.
En av de många finansiella transaktioner som ledde till F1:s nuvarande ägande var försäljningen av den tyska banken BayernLB:s 47,2 %-andel i F1 till CVC 2006.
Tyska åklagare trodde att Ecclestone betalade pengar till Gribkowsky för att styra försäljningen av F1 till CVC eftersom det hade gått med på att behålla honom som sportens chef.
Medan den tyska rättvisans hjul har vänt under de senaste åren, tror några i F1 att de har upptäckt en dimning av Ecclestones krafter.
Det var beslutet att blanda förra årets Grand Prix kalender för att rymma en tävling som visade sig inte existera, till exempel. Sedan misslyckades han med att förhindra införandet av en ny motorformel, som har gått vidare i år trots Ecclestones fyraåriga kampanj mot idén.
Men han är fortfarande en man med oöverträffad auktoritet i F1. Litet pågår utan att han vet om det. Det händer inte mycket utan hans godkännande.
Men han kan inte fortsätta för alltid, och olika namn har blivit hopbundna som potentiella ersättare.
Vem som än tar över, och under vilka omständigheter, är det svårt att se en enda person kliva in i Ecclestones skor.
Det säger en hel del om storleken och omfattningen av jobbet, men lika mycket om de anmärkningsvärda förmågor en anmärkningsvärd man.
Oavsett vad någon tänker om Ecclestone och hans metoder, det faktum att han verkar effektivt oersättlig handlar om en så kraftfull hyllning till hans egenskaper som det är möjligt att få.
Med Bernie Ecclestone, myten är så mycket inlindad i mannen att det ofta är svårt att skilja fakta från fiktion.