Jag åkte till nordvästra England för att tala med arbetarkämpar om chocken av nederlaget och deras syn på vägen framåt.
Första stoppet, Bury i Greater Manchester.
Den tidigare kvarnstaden är känd för sin "världskända" marknad som lockar buss- och bussturer från hela Nordväst - och ritade in ett fåtal politiker för fotograferingar under den allmänna valkampanjen.
Du kan få bra ärliga nordlig mat där - pajer, svarta puddingar och Lancashire ost (bilden nedan) - och medan du kanske tror att denna klassiska industristad skulle vara ett Labour fäste, i själva verket har det varit ett slagfält mellan Labour och de konservativa i årtionden.
Att inte vinna det parlamentariska sätet i Bury North, som innehåller stadens centrum, var en stor besvikelse för Labour den 8 maj.
Den besegrade labourkandidaten, James Frith, som ägde små företag, sade: " Det var i alla avseenden förödande ur nationell synvinkel, men också på grund av det hårda arbete som vi lade ner.
"Vi förlorade med 378 röster. Vi bröt faktiskt den nationella trenden i Bury North men vid räkningen var det bara inte natten att vinna det. "
Totalt i nordvästra England ökade Labour sin andel av rösterna med drygt 5 procent, men förlusten av en viktig marginal, Bolton West, och misslyckandet att vinna målplatser som Bury North och Morecambe och Lunesdale var lokala tecken på en vidare historia.
– Ju mer man börjar analysera resultaten, desto dysterare letar man efter Labour, säger professor Andrew Russell, politisk ledare vid University of Manchester.
"Det är fortfarande användbart att titta på det allmänna valresultatet inte riktigt som en nationell tävling utan som en serie geografier av omröstningen. Det var många strider där du trodde att markkriget skulle betyda något.
"Det anmärkningsvärda är att även om det fanns vissa framgångar för Labour i vissa av dessa markstrider, är den överväldigande historien om oväntat dåliga resultat."
Så vad gick fel? För det första, säger professor Russell, var de konservativas kampanjstrategi mer sofistikerad, och inte bara i marginalerna i nordvästra England.
"En valstrategi som plockar bort de väljare som skulle kunna svänga omröstningen i ett visst sammanhang var hemligheten med markkriget och de konservativa var mycket bättre på att rikta väljarna med komplexa historier.
"Så de skulle vädja till Lib Dem vacklare på vissa platser, säger om du röstar Lib Dem som kan släppa in Labour och SNP. På andra platser var de glada över att UKIP tog emot röster från Labour och ställde sig på den blinda sidan. Det var en mycket komplex bild."
Den före detta parlamentsledamoten Julie Hilling håller fortfarande på att återhämta sig från chocken att förlora sitt säte i Bolton West till de konservativa med 800 röster.  Jag hann ifatt henne i Westminster när hon kom tillbaka för att packa ihop sitt kontor och sin lägenhet.
Hon sade att två grupper av hennes tidigare väljare hade övergett Labour på valdagen.
"Vi lyckades inte övertyga den vita arbetarklassen som känner sig mycket missnöjd att vi hade svaren för dem och inte heller övertygade vi den aspirativa gruppen som var rädd för att vända tillbaka till Labour."
Enligt James Frith i Bury North var Ed Milibands ledarskap och labours brist på trovärdighet i ekonomin stora faktorer för att skjuta upp väljarna.
Mike Tong, som arbetade med James Friths kampanj, sa att åsikter om kampanjspåret stödde detta.
"På tröskeln ville många människor inte rösta konservativt men de litade inte på Labour i regeringen och att ambivalens var en stor fråga för oss. Jag tror att de på dagen drev mot de konservativa."
Köparna på Bury Market förklarade Labours misslyckanden med nordlig trubbighet.
"När Labour var vid makten, de blodiga bröt landet", sade en.
"Jag växte upp i ett labourhushåll, men en del av de saker de gjorde, som att ge förmåner som de gjorde, var för mycket", sade en annan.
Flera tidigare Labour supportrar berättade för mig att de hade röstat på UKIP med en kvinna som lovade att "fortsätta att rösta på UKIP eftersom de är mer i samklang med vad folk vill".
Och jag fann lite entusiasm för Ed Miliband och hans ledarskapsstil.
"Lite udda", sade en.
"Han kommer bara inte över som premiärminister typ," var synen på en annan.
Så hur kan väljare som dessa frestas tillbaka till Labour? Prof Russell säger att partiet kan börja med att ha en öppen debatt om sin framtid.
"En av de saker som såg ut som Ed Milibands största tillgång var att han hade hållit ihop partiet, att partiet inte hade gjort vad det hade gjort 1979 och 1951, vilket var att slita sig i stycken om socialdemokratins eller socialismens framtid och den existentiella krisen över vad Labour var till för.
"Men om de fortfarande går ner till den typ av nederlag som Labour skulle ha gått ner till ändå, och det har just försenat den existentiella krisen, som nu ser ut som ett misstag. Nu måste arbetet lösa problemet med vad det är till för."
Morecambe och Lunesdale var ett annat North West-säte Labour misslyckades med att vinna; i själva verket föll partiets röst med 4,6 procent, med många Labour-anhängare som helt klart hoppade av till UKIP.
Den besegrade kandidaten, Amina Lone, som beskrev sig själv som "slagen och krossad" berättade för mig att Labour behövde lyssna till UKIP-väljarna i stället för att avfärda deras oro, särskilt när det gäller invandring, som rasistisk.
"De här människorna är trötta. De är betydligt desillusionerade med politiska partier och särskilt med Labour eftersom de är traditionella labourväljare ", sade hon.
"De finns där för oss att lyssna på. När jag hade samtal med människor och pratade med dem om deras oro över att samhället förändras, de åter-engagerade. Vi måste ha en mer långsiktig strategi med dessa människor."
När Labour debatterar sin framtid söker partiet också en ny ledare, med nomineringar som avslutas den 15 juni.
Den besegrade kandidaten i Bury North, James Frith, har inte bestämt vem han ska backa ännu och är lite orolig för tävlingen.
"Jag är oroad över hur smalt ett fält är och även av en tendens för partiet att ha en kröning", sade han.
"Jag är inte intresserad av kröningar. Den starkaste ledaren är den person som omedelbart vill tala med landet och inte befästa sin position med partiet. Uppriktigt sagt har vi haft alldeles för mycket av att konsolidera med partiet i våra försök att komma in i regeringen."
Enligt Prof Russell har den nya ledaren ett berg att klättra upp för om partiet ska ha någon chans att bilda nästa regering.
"Arbetet har haft 15-20 år av valsystemet som i grunden arbetar till deras fördel, men nu har det vänt och det arbetar nu mot dem. De skulle behöva en nästan aldrig tidigare skådad svängning från de konservativa till arbetarpartiet för att komma tillbaka med en majoritet av en.
"Till detta kommer den regionala klyftan, det faktum att det finns färre marginella platser nästa gång, och kollapsen av Lib Dems i sydöstra och sydvästra England och Tories ser säkrare ut än de flesta partier med en smal majoritet skulle ha sett ut."
Den besegrade kandidaten i Morecambe, Amina Lone, har en kortfattad men på intet sätt enkel sammanfattning av den kommande uppgiften för Labour.
"Få en ny ledare, få en vision. Det finns en stor del människor som kan köpa in sig i Labours vision men vi måste bestämma vad det är innan vi kan sälja den till någon annan."
Lyssna på rapporten om Westminster Hour här.
Arbetarpartiet vacklar fortfarande från sin allmänna valkatastrof, som minskade partiet till det lägsta antalet parlamentsledamöter sedan 1987, lämnade medlemmar misshandlade och krossade och startade sökandet efter en ny ledare.