Den 5 april 2014 gick väljarna till valurnorna i en karneval atmosfär, trots kraftigt regn. Men mer än två tredjedelar av kabinettsposterna är fortfarande ofyllda.
President Ghanis beslut att upphäva alla provinsguvernörer och polischefer har lett till ytterligare stagnation av regeringen i hela landet.
Den reformistiska guvernören i Nangarharprovinsen i öster har avgått från posten eftersom han lämnades utan den makt han behövde för att göra sitt jobb.
Nangarhar befinner sig på en avgörande plats, både när det gäller säkerhet och intäktsökning, eftersom det är porten till Afghanistan från Khyberpasset i öster.
Dess provinshuvudstad, Jalalabad, har utsatts för allt fler attacker från talibanerna och andra rebeller under de senaste månaderna.
Vid ett offentligt möte undertecknade ett antal äldste ett brev där han uppmanade guvernören, Mullah Ata Ullah Ludin, att inte dra sig tillbaka. En sa att han var den enda som tog sig an "den kriminella maffian".
Mr Ludins avgång lämnar denna viktiga provinsledare utan ansvar. Till slut insisterade han på att han skulle avgå, eftersom han inte kunde fatta de beslut han önskade.
Hans "verksamma" status innebar att han hindrades från att utse nya lärare, och en order han gav om att stänga en gränsvägningsstation omkullkastades.
Han hade fattat beslutet eftersom lastbilar ständigt lämnade mycket tyngre än vägts - och måste ha betalat en muta för skillnaden.
Förutom de förlorade intäkterna skadade de tunga lastbilarna regionens vägar.  Han sade att om situationen för tillförordnade guvernörer och polischefer inte löstes inom kort, skulle landet " glida mot instabilitet; människor kommer att förlora tron på regeringen och korruptionen kommer att öka".
Det är samma historia i provinsen Herat, porten till Iran, i västra änden av Afghanistans viktigaste handelsväg.
Stagnation här efter avstängningen från ämbetet av de flesta högre tjänstemän har provocerat den tidigare guvernören Ismail Khan att aktivt kämpa mot president Ghanis regering.
Khan var en framträdande befälhavare i jihadikriget mot Sovjetunionen på 1980-talet. Han och andra före detta jihadibefäl säger att de är utestängda från regeringen och är en formidabel opposition mot den teknokratiska moderniseringen, som nu är president.
Men president Ghani förlorar också stöd bland dem som tidigare stödde honom.
Parlamentsledamöter som Helai Ershad säger att långt ifrån att upprätta en reformistisk regering, har han varit tvungen att göra allianser med män som hon beskrev som "ett gäng mujahidin".
Hon sade att problemen började när det internationella samfundet övertalade Ghani att dela makten med Abdullah Abdullah, motståndaren som han med knapp marginal besegrade i ett omtvistat val.
Eftersom båda männen har två vicesheriffer, finns det sex olika maktbaser att tillfredsställa när det gäller att göra utnämningar.
"Två olika mentaliteter, hur kan de arbeta under samma paraply?" frågade hon.
Eftersom det inte finns några politiska partier i Afghanistan, ett land där beskyddarskapet är den främsta drivkraften för makten, har jockeyn för positionen fortsatt.
Ershad anser att endast tio av de mer än 20 ministrar som ännu inte har bekräftats av parlamentet kommer att godkännas denna gång.
Och frågan om att utse provinsguvernörer och polischefer återstår att ta itu med.
Afghanistan har fortfarande ingen fullständig regering ett år efter presidentvalet.