Är kanslern inställd på att använda sin mjuka kraft för att ta sig an de hårda Brexiters? Han använder den för att isolera en väldigt sårbar premiärminister.
Mr Hammond, även om han verkar nöjd med att låta henne stanna kvar i politiska limbo, har också utlöst sin frustration över sin chef, vilket klargör att Theresa Mays team hade sett till att han hade stängts in under valet, förbjudet att tala om ekonomin.
Han har antytt att detta var det avgörande, ödesdigra, majoritetsförlorande misstaget.
Hans budskap nu: "Det är ekonomin, dum," och det gäller Brexit också.
Måndagens samtal i Bryssel är ett litet steg på en lång resa till en ny framtid.
Valet har förändrat allt. Det finns de i det konservativa partiet som anser att läxan var tydlig: hårt Brexit har förkastats.
"Vår makt är nu begränsad. Att säga att det är en röra är att förklara det blodiga uppenbara, "en före detta minister, en ivrig kampanjör för Leave, berättade för oss.
En före detta minister på andra sidan debatten gjorde det klart att hon hade behållit sin plats eftersom hon var en ivrig Återstående och satte sitt hopp till kanslern som mjukade upp Brexit.
Om kanslern är "på manövrer" eller inte, rangordnar Hammond säkert sina argument.
Ett planerat Mansion House tal sköts upp på grund av Grenfell branden, men informerades som potentiellt bultande en missil till nummer 10 och att kanslern lekte med idén att argumentera för att stanna i tullunionen.
Han har inte gjort det. I stället berättade han för BBC:s Andrew Marr-program att han skulle prioritera ekonomi, sysselsättning och kompetens, samtidigt som han tillade: "Vi lämnar EU och eftersom vi lämnar EU kommer vi att lämna den inre marknaden. Och förresten, vi kommer att lämna tullunionen." Det uppskjutna talet kommer nu att hållas tisdagen den 20 juni.
I ett vidare sammanhang, för att förstå kanslerns språk måste man avkoda debatten och rörelsen för Tories största djur, de som betraktar sig själva som de naturliga härskarna, som känner att de som de ser som rebeller, eller Leavers, har tagit kontroll över deras citadell.
Det ser ut som om en motattack av dessa krafter utspelar sig inför våra ögon.
Tänk på följande: Två före detta premiärministrar, John Major och David Cameron, som förödmjukades av EU-skeptiker, har ställt sig bakom Filip Hammonds åsikt och krävt att ekonomin ska sättas i första rummet och att ett avtal om Brexit ska ingås med andra parter.
Det har även tidigare konservativ ledare William Hague. Det har även den enda Tory-hjälten för stunden, Ruth Davidson, de skotska konservativas ledare.
Nästan obemärkt var den allmänt ganska underväldiga omvälvningen i centrum för kuppen.
Kansler Phillip Hammond säker på plats, Remainer Damien Green upphöjd till förste utrikesminister, Remainer Gavin Barwell, tidigare Croydon MP, premiärministerns nya stabschef, en kritisk utnämning.
Brexit-minister David Davis toppteam har urtagits. Hans främsta ministerentusiast för att lämna EU, David Jones, avskedades utan förvarning. Den andra avgick. Avdelningen visste inte att det skulle komma. Ännu viktigare, Mr Davis visste inte att det skulle komma.
En allierad och före detta präst sade till oss: " Det är ett stort slag. David är nu isolerad, han är orolig att hälften av hans senior team har svepts från under honom. "
En annan vän medgav sorgligt nog att Davis hand hade försvagats av förlusten av nära allierade, men hoppas att han är stark nog att stå fast utan dem.
Men tecknen är att kärnan, odefinierbar, inrättandet av det konservativa partiet, affärspartiet och tillfällig populistisk nationalism, tar tillbaka kontrollen.
Om mjukisarna är på uppgång, vad är det de vill?
"Att sätta ekonomin i första rummet" är en kod för många saker från att stanna kvar på den inre marknaden, till att stanna kvar i tullunionen och till att stanna inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet.
Men två saker står i centrum för deras krav.
För det första en gradvis, glidande process för att lämna Europeiska unionen, graciöst utsöndra sina lagar, institutioner och fördelar endast mycket långsamt: ett "övergångsarrangemang" i jargongen. Det sägs aldrig, men förmodligen kan denna övergång frysas till varaktighet när som helst.
Sedan har vi förkastandet av fru Mays påstående att "ingen affär" - en mycket hård Brexit - är bättre än en dålig affär.
Vissa klagar över att "hårda" och "mjuka" Brexit är meningslösa, grova termer. De är korrekta i den utsträckning som, som "vänster" och "höger", de är stora holdalls som innehåller omstridda varor.
Men i detta fall är invandring nyckeln till argumentet. Kärnan i mjuk Brexit är en kompromiss: att få bättre tillgång till den inre marknaden genom att överge hårda krav på invandring.
Vad sa Hammond? Han betonade upprepade gånger att Brexit krävde en "sluttning inte en klippa" och att ingen affär skulle vara "en mycket, mycket dålig affär" även om ett syfte byggd för att straffa skulle vara värre.
Han sade uttryckligen att han ville ha så nära den inre marknaden med tull- och handelshinder som möjligt. Det innebär att man måste ge upp något om invandringen.
Än så länge räcker det inte med att slå högern mot bakbenen, men den lutar kraftigt åt ena sidan av debatten.
Men nästa år, och det är en typ av uppgörelse som kan behöva stöd från Labour, Lib Dem och SNP:s parlamentsledamöter.
Det finns redan detaljerade tankar om en sådan tillfällig makronistisk allians - i likhet med den som just har svept genom den franska politiken - i röstlobbyn.
Men kanske handlar inget av detta egentligen om ett slutgiltigt avtal med EU, utan ett interimsavtal med kabinettskolleger.
Få tror att May kan överleva länge. Det kommer förmodligen att bli en ledarskapstävling inom de närmaste åren, mycket möjligt inom de närmaste månaderna.
Få vill, för att mynta en fras, hoppa från en klippa, och ganska tjusigt istället luta sig mot framtiden.
Trots att Boris Johnson fortfarande höll sina egna brexitkort nära bröstet skrev han igår om ett "öppet brexit" och inte "slamma dragbryggan på talang".
Ett mycket offentligt budskap om priset för stöd i en ledarskapstävling kanske?
Det finns hård politik bakom det mjuka alternativet.
Vad säger förbundskansler Philip Hammonds allt mer högljudda inställning till Brexit om hans avsikter, hans premiärminister och hans parti?