Hur skulle "ut" se ut?
För dem som stöder Storbritannien som stannar kvar i EU är svaret ganska dystert.
Om Storbritannien ville handla med Europa skulle landet fortfarande vara tvunget att följa EU:s regler, som skulle fastställas - om Storbritannien lämnade landet - med liten hänsyn till landets åsikt.
Vi skulle inte, de EU-vänliga, ha en plats vid beslutsbordet.
I själva verket skulle vi vara särskilt svaga eftersom de återstående EU-medlemsstaterna mycket väl skulle vilja lära Storbritannien "en läxa" att det inte är en gratis hit att vara utanför unionen.
Verkställande direktören för JCB, Graeme Macdonald, håller inte med.
I en intervju i The Guardian i morse säger han att Storbritannien är alldeles för viktigt en handelsnation för att helt enkelt skjutas åt sidan.
Till exempel påpekar han att Storbritannien är Tysklands fjärde största marknad för bilexport.
Macdonald hävdar också att det inte är någon form av universalmedel för frihandel att vara med i EU.
"Det är lättare att sälja till Nordamerika än till Europa ibland", säger han.
Ordförande för JCB är Lord Bamford, den konservativa peer och stor givare till partiet.
I en intervju med BBC Midlands säger Lord Bamford: " Vi är den femte eller sjätte största ekonomin i världen. Vi skulle kunna existera på egen hand - fredligt och förnuftigt."
Detta är en viktig del av argumentet "inget att frukta" om EU, och jag misstänker att det kommer att bli ett starkt tema för dem som inte avvisar EU:s utträde ur spel.
Intressant nog har formuleringen "inget att frukta" tidigare använts av två personer som kommer att ha betydande inflytande på frågan inom regeringen.
En är Sajid Javid, den nya affärssekreteraren.
Och den andra är Jim O'Neill, före detta ordförande för Goldman Sachs Asset Management, som tillkännagavs förra veckan som den nya handelssekreterare till finansdepartementet, ett jobb med särskilt fokus på att utveckla ekonomisk tillväxt utanför London och sydöstra England.
O'Neill är också den man som myntade termen "Brics" (Brasilien, Ryssland, Indien och Kina) som han tror kommer att utgöra det tjugoförsta århundradets kraftstationer i den globala ekonomin.
Här intervjuas han i The Telegraph 2013: "Vi bör inte vara rädda för det [att lämna EU] och utforska en värld utan det. De möjligheter som uppstår från den dramatiskt föränderliga världen är enorma och jag tror inte en hel del människor i vårt område [staden], glöm människor i Bryssel, är så intresserade eller förstå det," sade han.
Vid lunchen med chefen för ett FTSE 30-företag före jul frågade jag om han hellre ville att Storbritannien skulle komma in eller ut ur EU.
Han hävdade att det var bättre att Storbritannien stannade kvar.
Men han påpekade också att om Storbritannien lämnade EU skulle företaget fortfarande ha kvar sitt huvudkontor i London.
Varför? Därför att huvudstaden, hävdade han, är världsledande inom global finansiering och åtnjuter ett regelverk och rättssystem som inte är bättre på annat håll.
Förutom en mycket bekväm tidszon för de företag som handlar i USA och Asien.
Ett annat FTSE 30-företagschef jag pratade med förra veckan var av en liknande åsikt.
"Vi är verksamma i över 100 olika länder", berättade han. "De flesta av dem finns inte i Europa."
Efter valet börjar skelettet "ingen rädsla för att lämna EU"-argumentet bildas.
Den bygger på tre förutsättningar - Storbritannien är en stor handelsnation; frihandelsavtal med snabbväxande ekonomier kommer att bli lättare utanför EU; och Storbritannien kan befria sig från onödiga bestämmelser som vissa tror håller tillbaka tillväxten.
Naturligtvis är ett stort antal företag oense, eftersom de anser att det är den bästa framtiden för Förenade kungariket att vara inom ett reformerat EU.
Jag blev träffad under ett besök i Japan 2012 hur företagsledare där var förbryllad över tanken att Storbritannien skulle lämna den största fackföreningen i världen.
Vilken verksamhet som egentligen "tänker" på Europa - och där majoritetens åsikt ligger - kommer att vara en av de avgörande frågorna inför den in/ut folkomröstning som David Cameron lovade före slutet av 2017.
Elva dagar efter valet och argumenten börjar redan sammansmälta.
En stor del av den mycket viktiga debatten om Storbritanniens framtid inom eller utanför Europeiska unionen kommer att grunda sig på en enkel fråga som väcker en mängd komplicerade svar.