Vid varje gräns längs flyktingleden, genom Makedonien, Serbien, Kroatien, Slovenien, Österrike, Tyskland, Danmark och Sverige, är välkomnandet svalkande, kontrollerna blir allt hårdare och människor avvisas.
Här på Idomeni finns bara en liten grind, precis vid järnvägen, där flyktingar kan passera.
En makedonsk polis, med ett förstoringsglas i handen, står vid den och granskar dokumenten från varje enskild person som försöker korsa den.
Flyktingarna väntar på sin tur.
"Du, du kan passera", säger polisen till en familj med små barn. De blandar sig igenom.
"Du där. Nej, säger polisen till en ung man från Mellanöstern. Han vänder om.
Särskilt unga män utsätts för mer granskning. De som flyr från konflikterna i Syrien, Afghanistan och Irak ska tillåtas igenom. Alla andra stoppas.
Bara ett par sekunder spenderas på att titta på varje uppsättning av papper.
"Du där. Inga giltiga dokument, säger polisen till en gammal dam i en huvudduk. "Det här är falskt", tillägger han, med sitt identitetskort.
Det står att hon är syrier. Hon talar ingen engelska och ser förvirrad ut.
Migrantkrisen förklaras i kartor och grafik
Mer än en miljon migranter når Europa sjövägen 2015
Sexattacker i Köln och deras djupgående inverkan på Europa
Makedonska soldater lutar sig mot ett fordon och ser på, och kanoner slungas från deras axlar. En medlem av FN:s flyktingbyrå som står i närheten ingriper inte.
Många som inte kommer från Syrien, Afghanistan och Irak försöker nu få igenom förfalskade papper. Det är inte lätt att sålla de verkliga flyktingarna från bedragare.
En grupp visade sina syriska pass, men deras identitetshandlingar som de fick i ett grekiskt flyktingläger hade inte de rätta frimärkena. Bland dem fanns en man, haltande, hans ben satt i en metallställning.
"Du måste åka till Aten, hämta papper där", sa en grekisk polis till honom. Aten ligger 500 km söderut.
Men de som förnekas passagen är inte lätt att avskräcka. I skogen nära gränsen hittade vi dussintals invandrare som campade ute.
De var ute i iskalla temperaturer, gömde sig för polisen, förberedde sig för att kringgå den officiella korsningen, för att komma in i Makedonien olagligt.
Det fanns libyer, iranier och marockaner tillsammans med indianer, somalier och till och med en flykting från Västsahara som hade korsat Nordafrika och hängande på undersidan av en lastbil.
De var alla inlindade i filtar för att skydda sig mot kylan. En man som sjöng en klagosång var från Afghanistan.
Men han var mörkare skinnad än de flesta afghaner, så de makedonska gränsvakterna hade vägrat att tro på hans papper och vände honom tillbaka också.
Bland en grupp pakistanier som värmde sina händer vid en eldsvåda hittade vi Sami från Lahore. Han hade jobbat som kock på en restaurang. Men, sade han, hans chef betalade sällan honom, så han hade lämnat sin fru och treårige son bakom sig för att göra denna resa.
"Det är väldigt svårt", berättade Sami. "Det är kallt. Jag har ingen mat, ingen dryck, inga pengar i fickan, allt klart."
Han har tillbringat $4,000 (Â £2,770; â ¬ 3,700) och 15 dagar i fängelse i Turkiet för att komma så här långt. Han säger att han inte kan ge upp nu.
Två gånger har den makedonska polisen fängslat Sami och skickat honom tillbaka till Grekland, hela vägen till Aten. Sådana bakslag är olagliga. Och de gör inte mycket för att avskräcka migranterna.
Sami insisterar på att han ska fortsätta försöka. "Jag bryr mig inte om mitt liv. Men jag vill ha ett bättre liv för min son, säger han.
En kort bit bort, vid den officiella gränspassagen, står enorma, uppvärmda tält som satts upp av hjälporganisationer tomma. Det finns matlagningsmöjligheter för att ge varm mat, och duschar med varmt, rinnande vatten.
Men det finns inga invandrare här.
"För tillfället har de inte möjlighet att använda dessa anläggningar", säger en frustrerad Andre Moret från Medecins Sans Frontieres, som har spenderat miljoner på att bygga detta läger.
"För oss som humanitära är detta oacceptabelt, helt klart oacceptabelt."
Den grekiska polisen håller alla migranter borta från lägret, kanske för att förhindra att det blir permanent, eller kanske orolig för att hålla den närliggande järnvägslinjen från att blockeras.
I slutet av förra året blev migranterna arga när de inte kunde ta sig över till Makedonien och stoppa all järnvägstrafik. Linjen transporterar stora mängder värdefull frakt varje dag.
Invandrarna, som är kalla, hungriga och några som behöver medicinsk hjälp, får därför klara sig själva.
– Vi kan inte få det här lägret återöppnat av myndigheterna, vi vet inte varför, säger Andre. "För oss är det svårt att förstå och acceptera."
Strax efter mörkrets inbrott återvände vi till skogen. Samerna och pakistanierna hade redan gett sig av för att korsa gränsen illegalt.
Och i varje övergiven byggnad fann vi andra som väntade på att följa: egyptier, fler afghaner och algerier.
Wahid och hans vänner från Algeriet väntade på att en smugglare skulle hjälpa dem att smyga in i Makedonien.
"Det är bara en fråga om att vänta och försöka, vänta och försöka, vänta och försöka", säger han. "Kom aldrig ner, ta varje chans du har. Du måste förändra något i ditt liv."
Så detta håller på att bli Europas nya problem. Tillsammans med de som flyr från konflikten griper många fler också detta ögonblick och försöker nå rikare länder norrut.
Smuggling är på uppgång igen.
Grekland har inga exakta siffror över hur många som vänds tillbaka vid sin norra gräns, eller som sedan försöker korsa den illegalt.
Den har ingen verklig politik för att ta itu med problemet, och den har liten kapacitet att stoppa sådana beslutsamma människor. Men det växande antalet försöker gå över. Och det här är vinter.
När vädret värms, kan ännu fler försöka.
Raktråden löper i slingor och sträcker sig nu längs en del av Makedoniens gräns mot Grekland.