Benen oftast bruten i mänskliga punch-ups fick också mest styrka i tidig "hominin" evolution.
De är också de ben som uppvisar störst skillnad mellan hanar och honor.
Tidningen, i tidskriften Biological Reviews, hävdar att förstärkningarna utvecklades mitt i kampen om kvinnor och resurser, vilket tyder på att våldet drev på viktiga evolutionära förändringar.
Fossilskivor visar att australopiths, omedelbara föregångare till det mänskliga släktet Homo, hade slående robusta ansiktsstrukturer.
Under många år sågs denna extra styrka som en anpassning till en tuff kost, inklusive nötter, frön och gräs. Men nyare rön, som undersöker slitagemönster och kolisotoper i australopithtänder, har kastat vissa tvivel på denna "matningshypotes".
"I själva verket, [australopithen] boisei, "nötknäpparen", förmodligen äta frukt," sade Prof David Carrier, den nya teorins huvudförfattare och en evolutionär biolog vid University of Utah.
I stället för diet föreslår Prof Carrier och hans medförfattare, dr Michael Morgan, att våldsam konkurrens kräver utveckling av dessa ansiktsbefästningar: vad de kallar den "beskyddande buttressinghypotesen".
Till stöd för sitt förslag erbjuder Carrier och Morgan data från moderna människor som slåss. Flera studier från akutmottagningar på sjukhus, däribland en från Bristol Royal Inservary, visar att ansikten är särskilt utsatta för våldsamma skador.
"Jaws är en av de vanligaste benen att bryta - och det är inte slutet på världen nu, eftersom vi har kirurger, vi har modern medicin," Prof Carrier förklarade. "Men för fyra miljoner år sedan, om du bröt käken, var det förmodligen en dödlig skada. "Du skulle inte kunna tugga mat och svälta ihjäl."
Käken, kinden, ögat och näsan strukturer som oftast kommer till sorg i moderna knytnävar strider var också de mest skyddade av evolutionära förändringar ses i australopiths.
Dessutom är det dessa ben som visar de största skillnaderna mellan män och kvinnor, liksom mellan våra manliga och kvinnliga förfäder. Det är så man förväntar sig att defensiv rustning utvecklas, påpekar Prof Carrier.
"I människor och i stora apor i allmänhet... det är män som är mest benägna att komma in i slagsmål, och det är också män som är mest benägna att bli skadad," sade han BBC News.
Det är intressant att lägga märke till att de evolutionära avkomlingarna av australopiterna - däribland människorna - har uppvisat mindre och mindre ansiktsbetonande.
Detta är, enligt Prof Carrier, konsekvent med ett minskande behov av skydd: "Våra armar och överkroppen är inte alls lika starka som de var i australopitherna", förklarade han. "Det finns en tidsmässig korrelation."
Ansiktsbetonande idén bygger på en tidigare iakttagelse av Prof Carrier och Dr Morgan att de tidiga homininerna var de första primaterna att utveckla en handform som var kompatibel med att göra en knytnäve - och därmed kasta ett slag.
Att tidigare papper lockade kritik från några andra forskare, och Prof Carrier förväntar sig att detta nya bidrag också kan visa sig kontroversiellt. Han säger att debatten om våldets roll i människans utveckling inte är ny.
"[Vårt papper] tar upp denna debatt om huruvida vårt förflutna var våldsamt eller fredligt", berättade han för BBC. "Det är ett argument som har pågått väldigt länge."
"Den historiska historien går tillbaka en kort tid, den arkeologiska rekordet går tillbaka några tiotals tusen år mer... Men anatomin har ledtrådar till vilket urval som var viktigt, vilka beteenden som var viktiga, och därför ger den oss information om det mycket avlägsna förflutna."
En ny teori tyder på att våra manliga förfäder utvecklade biffiga ansiktsdrag som ett försvar mot knytnävar.