Men hus D5 kommer alltid att bli ihågkommet som den plats där minst 19 unga kvinnor och barn våldtogs, dödades och styckades.
De två män som bodde där anklagades för de fruktansvärda brotten. En av dem, Surinder Koli, har sedan dess dömts till döden. Han skulle avrättas den här veckan, men datumet har skjutits upp medan Indiens president överväger en nådsbön.
Porten blockeras av polismurar, och livet på gatan utanför fortsätter som vanligt.
Det finns en man som säljer vattenmeloner, en annan boskap. Tecken på portarna till grannhusen visar att advokater, läkare och andra yrkesverksamma bor där.
Dödsfallen upptäcktes i december 2006 efter att kroppsdelar och barnkläder påträffats som blockerade avloppet framför huset.
Koli arbetade i D5 som tjänare åt ägaren Monindher Pandher, som var affärsman. I de fem fall som hittills har ställts inför rätta har Pandher blivit avskedad på grund av brist på bevis, men sitter fortfarande i fängelse inför andra åtal. Han säger att han är oskyldig.
Morden orsakade ett skrik eftersom de verkade exemplifiera de söndringar som fortfarande finns i Indien trots dess ekonomiska mirakel.
Dödandet ägde rum i en rik förort i Delhi, men offren kom från familjer som hade flyttat från landsbygden. Familjerna anklagade polisen för att ignorera deras vädjanden om hjälp att spåra upp sina försvunna barn eftersom de var fattiga.
De bodde i en slum, Nithari, som backade upp huset. Barnen påstods lockas till sin död av Koli, som erbjöd dem godis och choklad.
Han erkände i rätten för kannibalism och nekrofili.
När brotten kom fram var dessa detaljer inte kända och när jag först besökte Nithari var det som slog mig mest samhällets ilska mot myndigheterna.
Fyra år senare är den stark.
"Vi har inte sett rättvisa ännu, de borde ha låtit oss ta itu med de två männen," Seema, en tesäljare, sade.
En av de första flickorna som försvann var Rachna, en åttaåring. Hennes far Pappu Lal är vaktmästare i ett hus tre dörrar upp från D5. Varje dag går han förbi platsen för sitt barns mord.
"Ja idag är vi fortfarande arga. När jag tänker på mitt barn känner jag mig så ledsen att jag vill gråta. Och när jag ser D5 känner jag för att bränna ner den, sa han.
"Rättvisan har ännu inte gjorts och sanningen har ännu inte kommit ut."
Pappu Lal delar den allmänt hållna uppfattningen i Nithari att polisen och domstolarna döljer en konspiration.
"Vi tror inte att en man kan ha gjort det helt själv. Bevisen är förstörda. Men vi är fattiga. Hur kan vi påverka domstolarna?"
När barnen började försvinna bad familjerna en lokal samhällsaktivist, Ushaa Thakur, att hjälpa dem med polisen.
Men hon säger att de inte var intresserade.
"Polisen sa att flickorna bara hade rymt iväg med en pojke, eller gått till någon by. De frågade mig varför jag besvärade mig med sådana saker."
Efter de första liken upptäcktes blev invånarna så rasande att de attackerade polisen. En högre officer förnekade för mig då att de hade ignorerat klagomålen, men senare blev sex poliser avstängda.
Enligt Ushaa Thakur är fallet extremt dåligt för hennes land.
"Indien är i ett mycket eländigt tillstånd. Människor är helt enkelt inte besvärade, och även om de är det, de vill inte slösa tid på sådana saker, på fattiga människor, på de människor som gråter, sade hon.
Men åtminstone morden tvingade politikerna och polisen att lova att göra mer åt skandalen med Indiens försvunna barn.
En färsk rapport fann att omkring 60.000 försvinner över hela landet varje år. I huvudstaden är siffran fem om dagen. De flesta tvingas till olagligt arbete.
Enligt Kailash Satyarthi från Global March, en icke-statlig organisation för barns rättigheter, har ingenting ännu förbättrats.
"Som vi alla vet är massminnet, det offentliga minnet, mycket kort. Under några månader efter Nithari fanns det en hel del nyans och gråt men sedan saktade det ner," sa han till mig.
"Vi har varnat regeringen för att barn kan tas bort och deras organ kan säljas eller dödas, och att detta kan hända med många, många barn."
Nithari-morden var särskilt hemska men de lyfte fram frågor som är alltför vanliga i Indien - ojämlikheten, polisens misslyckanden och det sorgliga ödet för så många av dess barn.
Delhis "hus av fasor", som de indiska medierna kallar det, är nu dolt bakom en övervuxen bougainvillea täckt av vackra blommor.