En annan omröstning i parlamentet - efter en dålig härdad debatt - har kryssat i några fler av de rutor som krävs av euroområdet.
Vad händer nu för Grekland?
Låt oss först vara tydliga - att det tredje finansiella räddningspaketet fortfarande måste förhandlas fram.
Så mycket politiskt blod har utgjutits bara för att få igång samtalen, säkert, kanske du tror, att Grekland och euroområdet inte skulle låta ett avtal glida ur deras grepp efter allt detta.
Kanske. Även om de kommande veckornas förhandlingar kommer att bli svåra.
Så låt oss anta att det tredje programmet kommer att godkännas.
Det exakta innehållet återstår att förhandla om, men det kommer att innehålla många politiska åtaganden som den grekiska regeringen och en stor del av befolkningen kommer att hata.
Det kommer att finnas mål för regeringens finanser, särskilt för ett primärt överskott - det betyder att regeringen måste ta in mer i skatteintäkter än den spenderar, och lägga åt sidan den ränta som den betalar på statsskulden.
Grekland har hanterat primära överskott under de senaste två åren. Men efter en förnyad nedgång i ekonomin med början i slutet av förra året - och allvarligt förvärrad av banknedläggningarna denna månad - kommer det att bli mycket svårt att upprepa detta i år.
Att uppnå detta mål kommer att innebära större åtstramningar.
Det har redan förekommit massiva åtstramningar. Anpassningen till de offentliga finanserna har varit extraordinär: det finns en åtgärd som kallas det strukturella saldot i de offentliga finanserna: den gick från ett underskott på 18,6 % av BNP 2009 till ett överskott på 2,2 % 2013. (Dessa siffror tar fram konjunkturcykelns inverkan på skatter och offentliga utgifter och visar på så sätt – ofullständigt – de ansträngningar en regering har gjort för att ändra sin finansiella ställning.)
Programmet kommer att vara föremål för kontinuerlig övervakning och det kommer med all säkerhet att leda till ytterligare spänningsutbrott mellan Grekland och borgenärerna, och med all sannolikhet fler tillfällen när betalningarna försenas på grund av att genomförandet av politiken har misslyckats.
Vi hade en smak av de politiska svårigheter som regeringen kommer att ställas inför under de senaste 24 timmarna. I ett uttalande från en fackförening inom den offentliga sektorn sades det: "Vi kommer att fortsätta vår kamp så att den nya barbariska räddningsaktionen inte går förbi och omkullkastas."
Regeringarna i euroområdet förväntar sig också att Grekland åtar sig att genomföra en lång rad reformer som bland annat omfattar industriåtgärder, kollektiva förhandlingar och öppnande av stängda yrken. Det finns mer potential för politiska svårigheter i genomförandet.
Åtstramningen kommer också att förvärra ekonomins svaghet, som redan är tillbaka i recessionen.
Det vanliga måttet på en stats skuldbörda är skuldkvoten i förhållande till BNP.  Mer upplåning - från euroområdet under överskådlig framtid - och svag tillväxt eller till och med fortsatt minskning kommer att innebära att skuldbördan fortsätter att öka.
Så vad Grekland behöver är en period av anständig ekonomisk tillväxt.  Aritmetiskt skulle detta bidra till att minska skuldbördan genom att göra den mindre i förhållande till landets BNP. Mer praktiskt skulle det bidra till att få in mer skatteintäkter som skulle göra skulden mer uthärdlig.
Även när det gäller de mest optimistiska prognoserna om ekonomisk tillväxt och pengar från privatisering av statliga tillgångar kommer skuldbördan att förbli hög.
Så oundvikligen kommer frågan om skuldlättnad aldrig att vara långt under ytan.
Det har varit en prioritet för den grekiska regeringen under ledning av Alexis Tsipras.
För det första är det viktigt att vara tydlig med att Grekland redan har haft ett slags skuldlättnad - liksom Irland och Portugal. Det har inte skett några minskningar av kapitalbeloppet, det nominella belopp som i slutändan måste återbetalas. Men återbetalningsperioden för lånet från euroområdet har förlängts och räntan har sänkts. Det har också funnits längre "grace perioder" ges innan någon betalning krävs.
I uttalandet från toppmötet i euroområdet, där man enades om att inleda nya förhandlingar om räddningsaktioner, fastställdes möjligheten till ännu längre amorterings- och återbetalningsperioder för att se till att "finansieringsbehoven förblir på en hållbar nivå".  Alla sådana åtgärder skulle vara beroende av ett fullständigt genomförande av den politik som man enades om i de kommande förhandlingarna.
Men toppmötet i euroområdet sade också att direkta minskningar av den skuld som ska återbetalas - vad man kallade "nominella värderingsavdrag" - inte skulle genomföras.
Varför inte? Två troliga skäl. Den ena är inrikespolitik i fordringsägarnas länder.  En "hårklippning" omvandlar ett lån helt uppenbart till en partiell utdelning.  Att sänka räntan och förlänga återbetalningsperioden kan ha samma effekt - du skulle säkert tro det om du var en professionell investerare som led en förlust i vad som kallas "nettonuvärde" - men det är inte riktigt så uppenbart när en regering måste berätta för skattebetalarna hemma vad de har gjort med sina pengar.
Den andra faktorn är viljan att behålla en morot för att uppmuntra Grekland att uppfylla lånevillkoren.  När du har gett en skuld 'hårklippt' det är svårt att vända. Genom att bibehålla möjligheten att variera återbetalningsvillkoren får långivarna större utrymme att förlita sig på att grekiska regeringar i framtiden ska göra allt som har överenskommits.
För närvarande fokuserar man dock på att komma överens om det detaljerade politiska programmet för den tredje räddningsaktionen. Ett viktigt datum vid horisonten är nästa stora betalning till Europeiska centralbanken - det vill säga betalning för obligationer som ECB köpte på finansmarknaderna mellan 2010 och 2012 och som ska återbetalas den 20 augusti.  Grekland kommer att behöva hjälp med att hitta pengarna - antingen medel från den tredje räddningsaktionen eller, om man då inte har kommit överens om det, ytterligare kortfristig brofinansiering.
Hur som helst är det en tidsfrist som sannolikt kommer att ge upphov till ytterligare spänningar, inom Grekland och mellan Aten och resten av euroområdet, när det närmar sig.
Och på längre sikt är de svårigheter som ligger framför oss så uppenbara att många kommentatorer är övertygade om att frågan om "Grexit" från euroområdet kommer att höja huvudet igen, förr eller senare.
Bailout nummer tre är, mer eller mindre, på gång.