Dubbed Nuit Debout (Up All Night), det är en självutnämnd "populär församling" där deltagarna delar åsikter om politik och tillståndet i världen.
När natten går ner, står talarna tålmodigt i kö och i tur och ordning tar mikrofonen för deras tilldelade fem minuter.
Inför dem, som sitter i två och tre delar på gatstenar, reagerar den unga publiken med ett då och då jubel eller bu.
Inte för att det finns en enorm mängd att reagera på. Talen är sprattlande och platudinösa.
En talare säger att essensen bakom samhället bör vara "värden" - men hon säger inte vilka.
En annan förespråkar ett slut på hierarkin - "ingen mer stolthet, inget mer ego - bara idéer".
En tredje vill tala om kränkningar av de mänskliga rättigheterna i Demokratiska republiken Kongo.
Ett tema som återkommer är behovet av att tolerera åsiktsskillnader. Detta är betydelsefullt. Två nätter tidigare spottade man på en av Frankrikes mest kända filosofer - en man som för en generation sedan själv skulle ha varit på micken - och uppmanades att ge sig av.
Både talare och lyssnare verkar huvudsakligen vara studenter - ett intryck som bekräftas av en rundtur i de olika "stånden".
Feministerna är i en stor klunga, och jag blir ombedd att inte ta några fotografier. På andra ställen visar en skärm en mödosam film gjord av en kvinna som tog ett jobb med att distribuera skräppost och vill avslöja exploateringen.
Det finns en grupp anti-artister, och en "TV studio" (TV Debout!) som består av en kamera och ett vitt ark och en laptop. Ingen använder det.
Någon har planterat en liten grönsaksfläck under ett träd (Jardin Debout!)..............................................................................................
En banderoll kräver en ny fransk konstitution. En annan proklamerar "konvergens des luttes" - den ultimata vänsterdrömmen: alla kampernas sammankomst.
Det är som att vandra genom ett universitetsområde under en sitt-in. Samma blandning av vidögd glädje och po-faced uppriktighet. Samma thrusing ur texter som ingen kommer att läsa. Samma evanescent självbetydelse.
Allt detta skulle vara helt oacceptabelt, om det inte vore för det faktum att Nuit Debout-rörelsen - det vill säga Frankrike - har fått en offentlig status som den inte på långt när förtjänar.
Medierna - med sällsynta undantag - har på ett förutsägbart sätt varit andfådda i sin rapportering om detta "demokratiska uppvaknande".
Man ger intryck av att la jeunesse (ungdomarna) återigen - som i maj 1968 - gör samhället en tjänst genom att återta debatten från ett skröpligt politiskt etablissemang.
Och vad värre är, politikerna själva följer denna myt. Ingen vågar säga buo till en "populär manifestation" som lånar sitt bildspråk från landets revolutionära förflutna. Till och med vissa högerpolitiker har sagt att de är "solidaire".
Det ironiska är att den socialistiska regeringen redan har gjort stora eftergifter inför la jeunesse en colere (arga ungdomar).
Ursprunget till Nuit Debout var proteströrelsen mot premiärminister Manuel Valls vagt pro-business nya arbetsrätt.
Men under påtryckningar från president Hollande (som är förstenad av utsikterna för ungdomar på gatorna) har Valls inte bara tagit bort de mer omtvistade klausulerna - han har också erbjudit 500 miljoner euro per år i nya bidrag till de unga.
Det talas till och med nu om att förlänga de sociala avgifterna som normalt sett kommer in vid 25 till 18 års ålder - även om kostnaden för detta skulle bli en förödande sex miljarder euro per år. Detta i ett land åtog sig - förmodligen - att minska sitt underskott på 70 miljarder euro.
Hollande har i själva verket gjort en mycket politisk beräkning. Även om protesterna mot arbetsrätten utan tvekan kommer att fortsätta, har deras bett tagits bort.
Hotet är över, och han kan hålla sig vid liv - för tillfället - fiktionen att han kommer att vara vänsterns naturliga kandidat i nästa års president ras.
Samtidigt kommer Nuit Debout-rörelsen att förbli ett krympande, ofarligt arv från presidentens sista försök att reformera. Harmless, eftersom Place de la Republique demonstranter är nu statiska, tama och alltmer absorberas i sin utopiska irrelevans.
Men den djupare lärdomen av episoden är mer oroande.
Frankrike är ett land som är benäget till självbedrägeri. Dess besatthet av symbolerna för ett revolutionärt förflutet förblindar den för verkligheten i en oönskad nutid.
Rörelser som Nuit Debout upprätthåller vanföreställningen att vänsterinriktade idéer frodas. Det är de inte.
Landet rör sig alltmer till den populistiska högern - inte minst på grund av förargelse över en misskrediterad ortodoxi.
Sedan slutet av mars har hundratals människor samlats varje kväll i Place de la Republique i Paris.