Tyson Fury var ett av de mer aktuella, iögonfallande exemplen på hur dumt hela konceptet kan vara. Boxaren kan vara världsmästare i tungvikt, men han har en mycket märklig syn på det.
Berömmelse och framgång kan ge pengar och profil, men inte alltid respekt. Du behöver nåt extra för det.
I sportens stora plan är Fury oskyldig. Från fuskidrottare till korrupta idrottslag och nationer till institutionellt krokiga associationer, så mycket har förgiftat professionell idrott.
Men sedan kommer någon som inspirerar vördnad av alla de rätta skälen och får dig att fokusera på de goda snarare än de dåliga.
Den beundran för Andy och Jamie Murray på Australian Open - och bortom - är stor, men det är livshistorien om Helensburgh's Gordon Reid som sticker ut framför alla andra, även om han aldrig är benägna att få en bråkdel av uppmärksamheten av hans mer glamourösa landsmän.
Från och med lördagsmorgonen blev Reid Australiens Open rullstolsmästare. På vägen slog han sin dubbelpartner, Shingo Kunieda, världens främsta som hade vunnit åtta av de nio tidigare Australiska öppna titlarna.
I finalen, Reid, rankas femte i världen, slår Belgiens Joachim Gerard, världens fjärde.
Mediauppspelning stöds inte på den här enheten
Reid vann två dubbla Grand Slam titlar förra året, och även om han föll vid det sista hindret i Melbourne, lördagen tog hans första singlar krona. Det är inte bara talang eller hårt arbete som fick honom dit. Där han är en ledstjärna av positivitet och en enormt inspirerande figur - inte bara för våra barn utan för alla - är hans karaktärsstyrka inför kataklysmiska motgångar.
Reid är bara 24. Som sexåring blev han kär i tennis. Vid 12 års ålder fick han ett neurologiskt tillstånd i ryggraden som kallas transversell myeloit och som satte honom på sjukhus i sex månader och i rullstol resten av livet.
Innan han ens hade lämnat sjukhuset hade han börjat tänka på att tävla som rullstols tennisspelare. Tolv år gammal, kom ihåg. Tolv!
I en intervju förra året talade han om sitt tänkesätt. "Du kan fokusera på vad du kan göra istället för att oroa dig för saker du inte kan göra och vad som har tagits ifrån dig", sade han.
Han talade om sina "mörka ögonblick" och "perioder i mitt liv där jag var ganska nere och hitta det ganska svårt, men jag tror att tennis har definitivt varit en stor hjälp för mig och hjälpte mig att övervinna en hel del av de hinder som har placerats min väg. Det handlade bara om att göra valet att inte låta tillståndet besegra mig och bara försöka vända saker tillbaka."
Lika ärorika som hans spel är, är hans ord lika kraftfulla. Reid är en ledstjärna av briljans och, ja, en förebild, i alla avseenden.
Jordan Rhodes är på väg upp i picking order av mästerskapet, från Blackburn på 18: e plats till Middlesbrough i andra. För förmånen att ha en av divisionens mest konsekvent produktiva målgörare på sin klubb finns det en avgift på £ 9m Middlesbrough verkar bara alltför glad att betala när de driver för befordran.
När du faktor i £ 8m Blackburn betalade Huddersfield för att ta Rhodes till Ewood Park 2012 som är £ 17m i överföringsavgifter på en spelare som fyller 26 nästa vecka.
Pengarna är knappast en överraskning. Rhodes är ett rovdjur av renommé i mästerskapet. I sina tre fullständiga kampanjer med Blackburn har han aldrig varit lägre än andra i ligan scoring bord vid säsongens slut.
Det ber om ett par frågor. För det första, varför spelar han inte redan i Premiership? För det andra, varför är han så ovidkommande med Skottland?
I den tid som Rhodes som har varit på Blackburn, många av de strejkande som har gått från Championship till Premiership har gjort det via befordran snarare än överföring.
Ingen Premiership klubb tog en chans på Leicesters Jamie Vardy när han var i mästerskapet. Ingen Premiership klubb undertecknade Charlie Austin eller Troy Deeney eller Odion Ighalo eller Danny Ings medan de var i den andra nivån. De måste alla nå toppen genom att bli befordrade till det.
Det var samma sak för de ledande målskyttarna från 2012-13 och 2013-14, Crystal Palaces Glenn Murray och Ross McCormack of Leeds. Den senare är fortfarande i divisionen med Fulham.
Daryl Murphy var huvudmannen förra säsongen och han stannar på Ipswich, men vid 32, hans ålder skulle ha räknat mot ett drag uppåt.
Det finns undantag, men mestadels verkar det vara en stor motvilja från Premiership klubbar att doppa i mästerskapet i jakt på strejkande. Det är en anledning till att Rhodes inte redan är där.
Den andra - och det hör vi ofta - är att han har brister i sitt spel. Hans rån är inte bra nog. Hans spelhantering är inte tillräckligt stark. Han har tekniska brister som håller honom tillbaka. Han kan inte spela ensam strejkande roll.
Vi hör detta mest från Skottlands chefer. Craig Levein, i första hand, och nu Gordon Strachan. Det har varit bortom vett eller lust för båda att ge Rhodes ett riktigt skott.
Rhodos gjorde 87 mål i 148 matcher för Huddersfield och 83 i 169 för Blackburn. Med Skottland Under-21s, mellan september 2011 och maj 2012, spelade han sex tävlingsmatcher och gjorde åtta mål. Skottland var oslagbart i dessa sex matcher.
På U-21 internationell nivå har han spelat åtta matcher och gjort åtta mål. Det är rekord för Skottland.
Det är ingen tvekan om att Rhodes har saker han behöver arbeta på, men han har mål i honom och Strachan är inte precis välsignad med människor som är skickliga i att sätta bollen i nätet.
Han fortsätter med Steven Fletcher, men säkert, när den vänliga säsongen sparkar in och sedan ger vika för de konkurrenskraftiga grejer senare under året, Strachan måste utöka sina alternativ med Rhodos och Leigh Griffiths och alla andra som kan ha kunnat göra något åt Georgien 1-0 Skottland.
Rhodos har blivit shoddily behandlas av Skottland. Han gjorde sin debut i november 2011 och har vunnit bara 13 kapsyler. Det är extraordinärt att Strachan inte har investerat i honom.
I sin karriär i Skottland - inklusive de första dagarna under Levein - har han bara startat tre internationella (och har gjort mål tre gånger) men bara en av dem var en tävlingsmatch, för nästan två år sedan. Han har spelat 107 minuter internationell fotboll sedan juni 2013.
Strachan kanske har rätt. Rhodes kanske inte kan göra uppstigningen till internationell fotboll, men hur vet någon det tills han får en rimlig chans? Han har inte varit det än.
Samtidigt fortsätter Middlesbrough, på en automatisk befordran plats till Premiership för närvarande, att räkna ut miljoner för att säkra sina tjänster.
Föreställningen att idrottsmän och idrottskvinnor anses vara värdiga förebilder för våra barn har tagit en sådan misshandel under årens lopp att man undrar varför vissa människor fortfarande håller fast vid den.