Detta var frågan som ställdes i de sista stunderna av årets München Security Forum av dess ordförande, Wolfgang Ischinger.
Årets Forum handlade om krig och fred och, som den berömda Tolstoj-romanen, om Ryssland.
Dess huvudsakliga läge är den splittrade och ödelagda syriska staden Aleppo, där Rysslands intensiva bombningar lutar maktbalansen mot den syriska militären när den rör sig för att omringa rebellerna i öster.
Tiotusentals syrier, desperata att undkomma det skrämmande våldet, har redan flytt mot den turkiska gränsen.
Ingen kan vara säker på hur den här historien slutar. Men västerländska och arabiska understödjare av den syriska oppositionen är oroliga och arga allteftersom sammansvärjningen utspelar sig.
Ett avgörande möte, som samlade alla utomstående aktörer i Syriens trassliga konflikt strax före forumet, kastade en lång skugga över den tre dagar långa årliga sammankomsten, som vanligtvis fokuserar på transatlantiska förbindelser.
Många fortsatte att diskutera hur Rysslands utrikesminister Sergei Lavrov kunde ta sig ur fem timmars svåra samtal förra torsdagen utan att ge efter för krav på att stoppa Aleppo-bombningen.
Moskva anklagas för att huvudsakligen slå till mot väststödda oppositionsstyrkor snarare än terroristgrupper, däribland den så kallade islamiska staten.
Källor säger att Rysslands främsta diplomat hävdade att om andra grupper slåss tillsammans med extremisterna hamnade i bombarnas sikte, så var det inte Rysslands problem.
Sexton arabiska och västerländska utrikesministrar samt internationella organisationer satt runt det bordet förra torsdagen.
De höll fast vid det som på papperet var ett ambitiöst avtal: ett upphörande av fientligheterna inom en vecka, leverans av brådskande bistånd till belägrade områden inom några dagar, och en uppmaning om att återvända till fredsförhandlingar som hade brutit samman förra månaden i Genève.
Men snart hyllades det som ett genombrott, kom insikten om att Rysslands militära kampanj kring Aleppo och andra strategiska områden skulle finnas kvar.
"Hur fick ryssarna göra det?" En europeisk försvarsminister fumlade i korridorerna på det eleganta hotell Bayerischer Hof, som fnissade med raseri över Moskvas manövrer.
"Utländska ministrar hanterar ord men vi tar itu med de militära konsekvenserna", berättade han för mig i en inte så subtil jabb.
Sedan mötet har minst tre sjukhus och två skolor i norra Syrien drabbats av missilstrejker, och många människor har dödats - attacker som fördömts av Frankrike och Turkiet som krigsförbrytelser. Ryssland har sagt att det kategoriskt avvisar anklagelser om krigsförbrytelser om bombningar av sjukhus.
"Ryssarna har alla kort", förklarade en västerländsk försvarstjänsteman med en avgående nickning till ryssarnas växande militära närvaro i Syrien sedan de släppte lös sina bombningar i september förra året och vände krigsvågen till president Bashar al-Assads fördel.
Ännu en iakttagare avslöjade det.
"Under loppet av bara fyra månader Ryssland gick från ingenting under de senaste 25 åren till att vara den viktigaste aktören i Mellanöstern maktpolitik med militär kapacitet och politisk vilja att backa upp det", förklarade en högre europeisk diplomat som deltar i forumet.
"Gulf Arab staterna ser på sina allierade och beklagar det faktum att de inte utplacerar samma."
Ett av de tydliga budskapen i Münchenforumet var att Moskvas växande närvaro också var en följd av Washingtons frånvaro.
"Det sker inte eftersom vi saknar makt eller inflytande eller alternativ att använda," dundrade US Senator John McCain i den avslutande sessionen.
"Nej, detta kommer i slutändan till vår bedömning och beslutsamhet", sade han, implicit kritisera president Barack Obamas vägran att göra någon betydande militär intervention i Syrien.
Det var för många ett eko av förra årets forum som dominerades av Rysslands tillvägagångssätt till militär styrka i Ukraina, inklusive annekteringen av Krim och stöd till separatistiska styrkor i östra delen av landet.
"Georgia i 2008 var akt ett, Ukraina var akt två, Syrien akt tre," observerade en västerländsk diplomat.
Källor säger att vissa utrikesministrar pressade till att sätta Aleppo på en lista över belägrade områden där bombningar måste stoppas, så det akuta behovet av humanitärt bistånd kunde levereras.
Men, strängt taget, Aleppo är ännu inte belägrad - till skillnad från 14 andra platser helt eller delvis avskuren av en krigande sida eller en annan i en bestraffande konflikt där mat används som ett krigsvapen.
"Vi var tvungna att ge vika för detta", förklarar en högre FN-tjänsteman. "Men om Ryssland och den syriska militären omringar och skär av rebellerna österut, skulle det stå på listan."
Europas utrikespolitiska chef Federica Mogherini berättade för mig att Ryssland inte fick en "blank check". Hon citerade en "verklig vändpunkt" som USA:s och Rysslands militarier skulle "samordna och utbyta information och dela ansvar" för att säkerställa en mer korrekt inriktning.
Men USA:s försvarsminister Ashton Carter sägs ha försummat det. Pentagon vill undvika att ge Moskva någon tillgång till sin underrättelsesammankomst och något uppsving i det politiska kapitalet.
Ryska tjänstemän lägger skulden för den växande spänningen på Washington och dess allierade.
Lavrov anklagade väst för "rättframma provokationer" när han insisterade på att "vi inte kommer att förhandla förrän våldet har upphört". Han kallade det en "väg till ingenstans".
President Assad har nu stämt in för att säga "ett eldupphör, om det händer, betyder inte att varje part kommer att sluta använda vapen". Ledande oppositionstjänsteman Riad Hijab krävde i München varför "påsen var på oppositionen?"
Och det dröjde inte länge förrän överenskommelsen gjordes, det fanns saudiska och turkiska varningar om att de kunde skicka marktrupper till Syrien.
Detta framkallade en stark tillrättavisning från Rysslands premiärminister Dimitris Medvedev, som sade till forumet att det kunde leda till "permanent krig".
Munichs budskap hänger fortfarande illavarslande i luften.  Kommer den kommande veckan att bli en vecka då Syriens historia sakta rör sig mot ett lyckligare slut, eller leder till ett ännu mer skrämmande kapitel?
Det är, som USA:s utrikesminister John Kerry uttryckte det, "ett gångjärnsmoment".
Och mycket hänger på Ryssland.
"Är meddelandet från München ett budskap om fortsatta strider, eller kommer vi under årets lopp att kunna ge freden en chans?"