Oljepriserna steg med 5 procent på nyheterna, en marknadsöverreaktion för att vara säker, men ändå en välkommen utveckling för producentstaterna. De behöver se en vändning i sina statliga intäkter som har varit deprimerade under de senaste 18 månaderna.
Men rikets förskjutning i politiken visar att inte allt är väl ekonomiskt. Det saudiska försöket att behålla marknadsandelar genom att maximera produktionen och på konstgjord väg hålla oljepriserna låga verkar ha slagit tillbaka.
För att inte kunna absorbera låga priser under en längre period har riket förlorat omkring 140 miljarder dollar i valutareserver, eftersom det har varit tvunget att gräva djupt i sina fickor för att täcka enorma underskott i de offentliga utgifterna.
I rättvisans namn har Saudiarabiens ledarskap, under ledning av biträdande kronprins Mohammed bin Salman, varit anmärkningsvärt öppet om problemens omfattning.
I en intervju med Bloomberg magazine i april blottades den dystra verkligheten av prins Mohammeds seniora finansrådgivare: staten slösade upp till 100 miljarder dollar om året i ineffektiva utgifter, backhanders och ogenomskinliga affärer, sade han, och skulle ha gått sönder "i början av 2017" om inte något radikalt gjordes för att ändra kurs.
72 %
Intäkterna kommer från olja
$98 miljarder budgetunderskottet i 2015
80 % ökning av bensinpriserna förra året i landet
$2,5 tn storleken på statligt ägda oljejätten Aramco
2 tn potentiellt värde av den suveräna förmögenhetsfonden saudierna skapar
Och så för att nationen skulle förbli solvent måste det alltid finnas en viss ekonomisk smärta - smärta som skulle filtreras in i realekonomin och ner till det stora antalet saudiska medborgare som är anställda inom statliga sektorer.
Statliga utgifter skulle behöva minskas, och subventioner till vardagliga varor och tjänster som energi, vatten och bränsle skulle behöva avskaffas.
Sist men inte minst skulle lönekostnaderna behöva minskas, vilket innebär att människor antingen förlorade sina jobb eller förlorade sina förmåner.
Med tanke på att det saudiska samhället bygger upp och befäster sociala relationer kring tillhandahållandet av statliga arbetstillfällen, är avskedandet av människor extremt svårt utan att orsaka brott.
Detta innebar att offentliga löner måste sänkas, och i juni satte den saudiska regeringen upp ett mål för att minska löneutgifterna med 24 miljarder riyal ($6,4 miljarder; £4.9 miljarder) per år fram till 2020.
Det är därför inte förvånande att en rad kungliga dekret på måndagskvällen sänkte lönerna med så mycket som 20 procent, minskade semesterlöner och semesterersättningar och minskade bonusar.
Dessa nedskärningar ligger i stort sett inom den vision som Prins Mohammed hade tidigare under året.
Vision 2030 är den stora planen för att omstrukturera den saudiska ekonomin, diversifiera bort från kolväteexport genom att uppmuntra saudier att gå med i den privata sektorn, och privatisera delar av Aramco, den oljeproducerande behemoth som fortfarande driver Saudi inkomster och inhemska intäkter.
Men för alla sina höga mål är det osannolikt att visionen någonsin kan genomföras fullt ut, och det är förnuftigt att anta att Vision 2030 aldrig var utformad för att vara universalmedlet för Saudiarabiens otaliga ekonomiska elände.
Även några ledande saudier har varit öppna om visionens förväntade framgångsnivå och insisterat på att det handlar mer om att förändra den nationella Zeitgeist än att radikalt se över ekonomin på så kort tid.
Om detta kan uppnås, och det styrande huset kan övertala sina medborgare att acceptera att de goda tiderna är över, då borde allt vara bra för tillfället.
Familjen al-Saud åtnjuter ett brett folkligt stöd i Riket, och den unge prinsen och hans team har ägnat stor energi åt att varna för att åtstramningar kommer.
Men det är en sak att varna för åtstramningar, och en helt annan för att sedan genomföra dem.
Allteftersom ökande åtstramningsåtgärder införs, ser Saudiarabiens medelklass ut att ansluta sig till den "pressade mitten".
Det är en överansträngd västerländsk term, men gör inga misstag det kommer att vara Saudis medelinkomsttagare som kommer att kämpa under de kommande månaderna och åren.
Minskningar av subventioner och lönesänkningar kommer att påverka denna medelklass mest - med andra ord de människor som har tillräckligt med pengar för att driva ett hushåll och skicka barn till skolan.
Tillägget av högre räkningar och mindre inkomster i slutet av månaden kommer att sätta en enorm press på denna viktiga sektor av den saudiska ekonomin.
Att observera utifrån, minska uppsvällda offentliga utgifter verkar vara rätt sak att göra och är sedan länge försenad, men det kommer att få sociala konsekvenser som ingen för närvarande kan förutse.
Saudiarabien går in i en svår period då dess samhälle måste vänja sig vid mindre tider, och ändå behålla sin tro på att kungafamiljen styr landet i rätt riktning.
Michael Stephens är forskare för Mellanösternstudier och chef för Rusi Qatar. Följ honom på Twitter
Det har varit en dramatisk vecka för den saudiska ekonomin: landet har skurit ned de offentliga utgifterna, och rodde tillbaka från sin 18-månaders politik att pumpa ut olja till nästan maximala nivåer genom att minska den dagliga produktionen med 350.000 fat.