Omkring 30 peruanska och brasilianska rallyförare gjorde just detta för att markera en ny sträcka av en väg som förbinder deras nationer.
De två länderna har historiskt sett haft sina symboliska ryggar mot varandra med sin gemensamma gräns genom Amazonas regnskog, men försöker nu att skapa starkare länkar.
Från Nazca, i Perus kustöken den 19 januari, färdades förarna genom Anderna Cortillera till Cusco och steg till 4,725 meter över havet.
De kom sedan ner i Amazonas regnskog i Madre de Dios, den gränsregion som gränsar till Brasilien och Bolivia.
Tävlingen på omkring 2.200 kilometer innebar en kort paus för att korsa en flod med färja, eftersom en nyckelbro ännu inte är färdig. Konkurrenterna fortsatte sedan vidare till Inapari vid gränsen, som först nåddes av peruanska professionella rally bilförare Nicolas Fuchs.
Problem med fordonsregistreringen innebar att de flesta av förarna inte kunde ta sig till Brasilien för att slutföra de senaste 200 km eller så till Rio Branco, huvudstad i Acre-staten.
Bortsett från de byråkratiska problemen var den dramatiska vägen den största utmaningen.
"Vägen har inte bara kurvor, det har stora droppar, platser där om du gör ett misstag, du dör," sade Luiz Facco, en brasiliansk förare som tävlade tillsammans med hustru och medförare Cristina, berättade BBC i Cusco stora torget.
Förutom att vara en symbol för sydamerikansk integration, kommer vägförbindelserna också att öka - potentiellt enormt - handeln med Asien.
Kina har redan ersatt USA som Brasiliens främsta handelspartner. Med denna väg kommer Brasilien så småningom att ha banat väg till fem peruanska hamnar i Stilla havet.
Peru är för sin del strategiskt sammansvetsat mellan två av världens största tillväxtekonomier - Kina i väster och Brasilien i öster.
"Den här vägen är en dröm", säger Miguel Vega, ordförande för Peru-Brasilien Chamber of Commerce.
"Som vi säger i fotboll, mittfältet dominerar spelet. Denna väg kommer att sätta Peru i mitten av fältet mellan Asien och Sydamerika."
Men vägen visar sig också vara en mardröm för miljöaktivister.
– Att ta vägen i egna händer gör ingen verklig skada, säger Rob Williams, forskningskoordinator i Peru för Frankfurt Zoological Society.
"Det är de sekundära vägarna som kommer av huvudvägen i ett fiskbensmönster som gör skadan. Dessa fortsätter att fragmentera Amazonas tills hela remsan längs den Interoceaniska motorvägen avskogas."
Brett betraktas av forskare som den mest bio-diverse hörnet av Amazonas regnskog, Madre de Dios bisected vid vägen.
Där Anderna möter Amazonas passerar den interoceanska motorvägen direkt genom staden Quince Mil. I sitt stora torg är en staty av en gammal man som fnissar efter guld.
– Alla vet vad man ska göra med guld här men idag kommer gruvarbetarna med tunga maskiner och kvicksilver, säger Quince Mil, bosatt i Ozwaldo Escobar.
"De förorenar vår vattenförsörjning, dödar fisken och förstör skogen.
"Det finns inte mycket vi kan göra eftersom de mutar polisen och de lokala myndigheterna", hävdar han.
En ung man, känd precis som Renzo, berättade för BBC att han får besök varje vecka från sin guldköpare i Lima, som betalar 108 peruanska sulor (38,97 dollar) per gram för ädelmetallen.
När man kör österut längre ner i Amazonas lågland, kommer ett hav av blå presenningar upp från vägkanten. Det är en tältstad men det kryllar av handel.
Mat och andra förnödenheter säljs ut från baksidan av förbipasserande lastbilar och motorcykelverkstäder gör en rytande handel mitt i den konstanta tröskeln av bensindrivna generatorer.
Några av dessa guldrushen bosättningar är så nya att de kallas helt enkelt kilometer 108 och 115, vilket markerar deras avstånd från Cusco.
Från utkanten av vägen skar de ut i djungeln och spred sig till dussintals vägar till guldgruvor. Sett från luften hela fläckar av regnskog är pockade av stagnerande kvicksilver-förorenade pooler eller förvandlas till öken.
Vid tidpunkter längs motorvägen visar regeringsskyltar bilder av hur hemsk vägen en gång var och hur den ser ut nu, med meddelanden som: Före: Devastation; Nu: Optimism.
Men vägen är inte bara inställd på att främja handel, utan också migration.
Mer än 200 människor om dagen kommer från Anderna till Amazonas, och uppskattningsvis 30 000 människor som lever i olaglig guldbrytning, säger Juan Carlos Navarro från Caritas, en romersk - katolsk välgörenhetsorganisation baserad i Puerto Maldonado, den regionala huvudstaden i Madre de Dios.
"De statliga institutionerna är helt enkelt för svaga för att kontrollera den", sade Navarro. Han tillade att de lokala myndigheterna yrkade på att centralregeringen skulle förklara ett undantagstillstånd för miljön i regionen.
"Mer än utveckling har vägen gett oss problem", säger Luis Aguirre, bara en månad in i sitt nya jobb som guvernör för Madre de Dios.
"Det var tänkt att föra framsteg men istället har det gett oss mer brottslighet, mer drogmissbruk, mer avskogning, mer ekologisk förstörelse och mer okontrollerad migration."
Det verkar vara en pessimistisk bedömning i strid med den peruanska presidenten Alan Garcias triumferande ton. Han har kallat de fem åren att bygga den 2,589 km långa vägen som människans triumf över naturen och avståndet.
På sitt sista ben, rally bilkapplöpning hastigheter genom den sömniga gränsstaden Inapari där upphetsade pojkar och deras fäder linje vägen, mobila kameror redo att knäppa en bild.
Suleyde Ochoa lämnade Inapari för 23 år sen. Nu gift med en iranier och med två döttrar, har hon återvänt för att sätta upp en vägrestaurang.
"Innan vägen var så dålig skulle det ta en vecka bara för att komma till Puerto Maldonado", berättade hon BBC. Resan tar inte mer än tre timmar.
"Jag ser en riktig framtid här nu, det är därför jag har kommit tillbaka med min familj."
Finns det något bättre sätt att fira öppningen av en väg än genom racingbilar på den?