Men även från vägen nedanför byn kan man se byggnaderna krossas, tak rasade, mer påminner om en krigszon än Umbrien landsbygden.
Nästan ett år efter de jordbävningar som ödelade denna region i centrala Italien, har besökare bara tillåtits tillbaka in i den så kallade "zona rossa" nära Castellucio, även om inte byn själv.
Den röda zonen markerar områden som fortfarande ansågs alltför farliga att besöka, men ett undantag gjordes för människor att se "La Fioritura". Detta är en spektakulär visning av vilda blommor på ängarna i Piano Grande.
Vi gick med i en konvoj på cirka 40 bilar som skulle tas genom armévägspärrar högt upp i Sibillinibergen.
By efter by visade effekterna av de jordbävningar som drabbade denna region, först i augusti 2016 och sedan igen i oktober.
Dessa byar ser ut som om jordbävningen just hade inträffat, i stället för nästan ett år sedan. De flesta som bodde där har flyttats till hotell vid kusten.
Vi lämnade våra bilar på toppen av en hög ås och vandrade i två timmar ner till slätten, förbises av den taggiga toppen av Monte Vettre, som markerar gränsen mellan Umbrien och Le Marche.
En djup, svart spricka kunde ses högt uppe på bergssidan som hade dykt upp efter jordbävningen.
När vi kom ner till slätten, fick vi syn på extraordinära färgfläckar, som påminner om en impressionistisk duk.
Ängar var tonade röda med skaft av vallmo, andra ljusblå med majsblommor. Normalt skulle det finnas 10.000 besökare om dagen att fotografera prakterna av Fioritura, fick vi höra. I år är det i hundratal.
Det finns fler bikupor än människor på fälten.
Den 16 kvadratkilometer stora Piano Grande - bokstavligen den stora slätten - var en gång en glaciärsjö och är omgiven av berg.
Det är här som bönderna i Castelluccio planterar sina linser, en gröda som har blivit berömd bland foodies runt om i världen.
I år fick de bara komma in med konvoj för att förbereda sig inför den kommande säsongen. Ingen tillåts upp i vad som har blivit en spökby. Det var en gång den högsta bebodda byn i Italien på 1.452 meter.
Nedanför vad som har varit hans hem i generationer, Lorenzo Caponecchi säljer linser och vilda ärter i ett stall vid sidan av vägen.
Jag undrade varför det tog tid för återuppbyggnaden att börja. Var det för att det var så gamla byggnader eller var det en fråga om pengar?
Nej, sade hans partner Monia Falzetti argt. "Det är staten och politikerna. Det finns gott om pengar från EU, men vi ser inget av dem."
Andra tidigare invånare i Castelluccio är så arga över bristen på hjälp att de anser att besökare inte bör tillåtas in i Piano Grande.
Det är spillrornas turism, proklamerar de.
Men den lokala borgmästaren berättade för La Repubblica att blommorna i Piano Grande inte bara tillhör folket i Castelluccio. De är världens arv och dessutom kommer mer turism att hjälpa den lokala ekonomin.
Side by side i denna unika dal, kan du se den sublima skönheten i naturen på dess mest spektakulära men också naturens krafter på dess mest destruktiva.
På några ögonblick här hus som fanns i hundratals år revs ner och återgick till stenar.
På avstånd ser Castelluccio ut på samma sätt som den gjort i 1000 år, en vacker kulle mitt i en av Italiens mest berömda slätter, Piano Grande.