I det rationella Europa efter upplysningen har religionen för länge sedan förvisats till en säker plats, med judendomen och kristendomen som säkra måltavlor för satirer i sekulariserade västerländska samhällen.
Inte så islam. Kampen inom själva islam mellan Sunni och Shia, så uppenbar i Mellanösternkrigen, och kampen mellan extremistiska tolkningar av islam som den islamiska staten och muslimer som vill utöva sin religion i fred, spelas nu ut på Europas gator med potentiellt förödande konsekvenser för den sociala sammanhållningen.
Dessa senaste skottlossningar kan vara verk av "lone vargar" men deras konsekvenser kommer att krusa över hela Europa och provocera mycket själsrannsakan om misslyckandet med integration under de senaste årtiondena.
Invandrarsamhällen ses redan med ökande misstänksamhet i både Frankrike och Tyskland, med deras betydande muslimska befolkningar, och till och med i Storbritannien.
Frankrike har den största muslimska befolkningen i Europa, cirka fem miljoner eller 7,5 procent av befolkningen, jämfört med Tysklands fyra miljoner eller 5 procent av befolkningen, och Storbritanniens tre miljoner, även 5 procent av befolkningen.
I alla tre tvingas vanliga politiska partier att konfrontera folkligt missnöje över invandringsnivån och den uppenbara önskan hos några yngre, ofta missnöjda barn eller barnbarn till invandrarfamiljer att inte anpassa sig till västerländska, liberala livsstilar - inklusive traditioner om religiös tolerans och yttrandefrihet.
I Förenade kungariket har denna oro till stor del utspelat sig på den offentliga scenen på ett mer fredligt sätt, i debatten om "brittiska värderingar" och den senaste tidens trojanska hästskolor.
Fatwa mot författaren Salman Rushdie för över 20 år sedan efter publiceringen av The Satanic Verses, som tvingade honom att gömma sig i flera år, var kanske första gången frågan hindrade brittiskt medvetande, även om attackerna 7/7 var en påminnelse om att extremistiskt våld också kunde drabba hjärtat av Storbritannien.
Men Frankrike har redan sett mycket mer våld på sina gator i religionens namn under de senaste årtiondena, även om man har försökt avskriva de flesta av sina senaste "lone wolf" attacker som handlingar psykiskt ohämtade individer.
Men en del i dess judiska samfund har reagerat på den ökande antisemitismen och de islamistiska extremisternas dödande av judar i Frankrike och Belgien genom att emigrera till Israel och annorstädes.
Den senaste tidens fysiska angrepp på synagogor och judar i Paris förorter, där judar och muslimer ofta lever sida vid sida i fattigare områden som Sarcelles, förvärrade bara rädslan för att våldet i religionens namn som griper delar av Afrika och Mellanöstern, och som så många flyr till Europa för att fly, har följt dem här.
Även Tyskland har sett en ökande ström av anti-islam-känslor i sina städer, med oro över unga radikaliserade muslimer som rör sig från en oro begränsad till höger och nynazistiska partier in i det allmänna, vilket framgår av Pegida-rörelsens senaste popularitet, som driver kampanjer mot Europas "islamisering".
Både politiska och religiösa ledare i Tyskland har uttalat sig mot rörelsen, och motmarscher har hållits, men Pegidas rädsla har fört ut tusentals människor på gatorna.
Dödandet i Charlie Hebdo är en djupt ovälkommen påminnelse till väst om att för vissa, huvudsakligen unga radikaliserade män, är deras fundamentalistiska tolkning av deras religion tillräckligt viktig för att döda dem som förolämpar den.
Som ett resultat av detta börjar liberala samhällen i hela Västeuropa splittras om hur man bäst ska hantera radikal islamism och dess inverkan på sina länder, medan regeringar plågas av risken för bakslag mot muslimer som lever i Europa.
I dag har vanliga muslimska organisationer i Storbritannien och Frankrike otvetydigt fördömt morden och sagt att terrorism är en skymf mot islam.
Men den potentiella motreaktionen, inklusive stöd till högerextremistiska partier och grupper, kan mycket väl skada vanliga muslimer mer än någon annan, och lämna myndigheterna och religiösa ledare i Västeuropa och undra hur man kan bekämpa våld i religionens namn utan att diskriminera minoriteter eller anklagas för "islamofobi".
I hjärtat av Europa 2015 kommer dödandet av serietecknare och journalister för att de påstås förolämpa Gud fortfarande som en chock, trots det ökande antalet sådana attacker under de senaste åren.