Inte många människor har gjort ett sådant språng, men han hade tillfredsställelsen att flytta upp från en liten, iskall fängelsecell till det mest eftertraktade kontoret i Skottland.
Hans gamla fängelse, Calton Jail i Edinburgh, rasade nästan till marken - och en av Skottlands svanaste 1930-tals byggnader tog form ovan - St Andrews House på Calton Hill.
När han kom 1947 som labourminister för Skottland var det ett valnötspanellerat konstdeco-under att dö för. Men det började inte så.
Arthur 2006 föddes i Edinburgh 1890, den yngste av åtta barn.
Han började inte första världskriget som en invändare, men hans arbete som kontorist vid London Roads gjuteri visade honom hur vapenhandeln fungerade vid den tiden.
Han blev bestört över att företag tjänade på elände och gjorde stora förmögenheter medan män slogs vid fronten och förlorade sina liv.
Det började vända på Tanks åsikter och i alla fall hade han sin äldre mor att ta hand om och ett njurtillstånd som påverkade hans kondition.
Arthur gick inte ut i krig när det började, men 1916 kom kriget för Arthur.
I lagen om militärtjänst i januari 1916 inkallades alla ogifta män mellan 18 och 41 år om de inte beviljades undantag av lokala militärdomstolar.
Han var 25 år och hade en lätt väg ut, han var i en undantagen ockupation som hjälpte krigsansträngningen.
Men detta var alltför lätt för en man med ett sådant strängt samvete.
Hur kunde han be andra att riskera fängelse för att vägra värnplikt när han hade ett frikort?
Han sade skriftligen till myndigheterna att han skulle motsätta sig värnplikten.
Han var nu en märkt man.
Det fanns fyra kategorier för undantag - uppenbara för ohälsa, svårigheter och grundläggande krigsarbete, och sedan den mest kontroversiella: "konsekventa invändningar mot att utföra stridande tjänst".
Denna sista kategori var verkligen för människor som hade starka religiösa invändningar och den omfattade inte politiska invändningar.
Trots att han var religiös, var hans antikrigssyn djupt rotad i hans Independent Labour Party-politik, så hans chanser att undkomma upprop var små.
Dessa små chanser försvann när en Zeppelin bombade Edinburgh dagen innan hans sista vädjan.
Snart var Arthur på väg till Calton Jail, som i hans fall gick via Glencorse Baracks, Wormwood Scrubs och även en kort vistelse i Tower of London innan han skickades tillbaka till Skottland.
Sedan, som nu, kom tåg som körde in i Edinburgh Waverley från öster under en imponerande uppsättning murar, som styrde ut från Calton Hill.
De är inte där för att hålla klipporna tillbaka eller för att få det att se pittoreskt ut för turisterna.
De byggdes för att hindra brottslingar från att fly.
För ett sekel sedan, skulle du ha sett höga ovanför dem, inte St Andrews House, men fängelset 2006 beskrivs som "" fattighuset av alla fängelser med kylan i en dyster fästning".
Det var känt kallt.
Maten var motbjudande.
Enligt en annan vapenvägrare bestod den "nästan uteslutande av gröt och sur mjölk samt soppa och bröd".
"På en dag bara, fredag, när potatis ges, kan det kallas fast mat," sade de.
Och om du hade turen att ha en varm dag på sommaren, stanken var nästan outhärdlig.
Utöver detta kom tystnadens regel.
Fångarna fick inte tala med andra fångar.
Sedan blev det hårt arbete.
I Calton-fängelset knöt män ändlöst ihop mattor tills deras fingrar hamnade i spasmer.
Den enda kompensationen för Arthur var att vara nära familjen.
Han kom på ett slags semaforsystem med sin blivande fru, så hon kunde vinka åt honom från Calton Hill och han kunde signalera tillbaka att han var okej.
Enligt Robert Duncan, i sin nya bok Invändare och Resisters, var Arthur Stahl Skottlands längsta vapenvägrare, från april 1916 till april 1919.
När många andra bestämde sig för att ge upp och ta ett alternativt krigsarbete, vägrade han.
Slutligen när regeringen var långsam med att släppa honom, gick han ut i hungerstrejk.
Det var en modig ståndpunkt för hans principer.
Enligt sin store brorson Ken Duffy glömde han inte bort dessa principer när han reste sig upp i den politiska hierarkin, men han ändrade sig till andra världskriget om hur han skulle tillämpa dem.
Han beslöt att endast regeringar, inte enskilda individer, skulle göra slut på kriget.
Han hoppades att de skulle göra det genom att äntligen komma tillsammans för att bilda en världsregering.
Men han glömde aldrig att hans nya högkvarter som skotsk sekreterare byggdes på hans gamla fängelse.
I själva verket köpte han några av de gamla markstenarna från fängelset för att lägga en trädgårdsstig i sitt hus, en påminnelse om att hans väg till makten inte var gammalt arbete eller nytt arbete utan hårt arbete.
Det kan inte många statssekreterare säga.
Källa: BBC-historik
Ett hundraårsjubileum under första världskriget
Arthur Purtain blev en föraktad vapenvägrare under första världskriget för att bli utrikesminister för Skottland.