En brittisk domare hindrades från att tilldela vad som förväntades bli betydande skadestånd mot någon för en allvarlig ärekränkning på grund av ett 11 timmar långt påstående om att Europaparlamentets regler inte tillät honom att göra det.
Förutom i detta fall, som hördes den 17 maj, spelades EU:s trumfkort av Jane Collins, som är ledamot av UKIP för Yorkshire och Humber.
Hon hävdar att hon som vald ledamot av Europaparlamentet åtnjuter en total immunitet mot alla rättsliga åtgärder som vidtas mot henne.
Det måste ha varit ett av de mest osannolika försvar som någonsin ställts till Londons hov under de 124 år som sedan byggnaden öppnades av drottning Victoria.
Här fanns en frispråkig motståndare till Storbritanniens medlemskap i Europeiska unionen som försökte undkomma potentiellt förödande skador genom att vädja om hjälp från en av de institutioner i Bryssel som hon absolut avskyr.
Ironin gick inte förlorad på de tre arbetarparlamentsledamöter i South Yorkshire som hon hade klibbat fast, som satt några meter från henne.
"Domaren idag var inställd på att besluta om de skador hon måste betala för hennes djupt skadliga och helt grundlösa anklagelser", sade de i ett gemensamt uttalande som utfärdades senare.
"Men i stället ställdes domstolen inför den absurda ironin hos en UKIP-parlamentariker som krävde EU:s suveränitet och immunitet som ledamot av Europaparlamentet från att väcka talan i de brittiska domstolarna."
De tre parlamentsledamöter, Sarah Champion, John Healey och Sir Kevin Barron, vars granngrupper täcker Rotherham, hade anklagats av Jane Collins för att "veta allt om" skandalen med 1.400 fall av grooming och våldtäkt av unga flickor i staden och inte göra något för att ingripa.
Anklagelserna gjordes i ett tal Jane Collins höll vid UKIP-konferensen som hölls på Doncaster Racecourse i september 2014 och sändes live på BBC Parliament Channel.
Vid den tiden hade Collins valts ut som kandidat för att ställa upp mot Sarah Champion i hennes Rotherham plats vid det kommande allmänna valet.
Vid en tidigare utfrågning 2015 kastade High Court ut UKIP:s rättsteams försvar att talet skulle behandlas som en rutinmässig politisk kommentar och slog fast att hennes avsikt tydligt hade varit labellous.
Det hade tagit ett år att få tillbaka Jane Collins i rätten för domaren, herr domare Welby, att bedöma kostnadernas och skadornas storlek.
Domaren sade att han ansåg att den "sannolikt" immuniteten från att betala skulle beviljas, men han avbröt förhandlingarna tills Europaparlamentet hade haft möjlighet att undersöka hennes ansökan.
Lagstadgad immunitet för parlamentsledamöter har funnits enligt EU-lagstiftningen sedan 1965, men under mycket begränsade omständigheter.
Det påminner om det "parlamentariska privilegium" som brittiska parlamentsledamöter åtnjuter och som är fria att göra de kommentarer de vill i tal som görs i underhuset utan att vara rädda för att rättsliga åtgärder vidtas mot dem.
Vad brittiska parlamentsledamöter säger utanför kammaren har inget rättsligt skydd alls.
Ett parlamentsutskott i Bryssel förväntas nu ta flera månader att avgöra om den europeiska versionen av "parlamentariska privilegier" kan sträckas ut till att omfatta ett tal som hålls vid en partipolitisk konferens av någon som bjöd på att slå en av dem som hon libblade vid nästa allmänna val.
En obotfärdig Jane Collins utfärdade ett trotsigt uttalande där han hävdade att de knubbiga Labourparlamentarikerna bara själva hade att skylla på den senaste händelseutvecklingen.
Hon påpekade att Labourpartiet stöder att man stannar kvar i Europeiska unionen, vilket innebär att man behåller alla befintliga EU-lagar och EU-bestämmelser, inklusive den som ger henne möjlighet att fly undan från att betala skadestånd.
"Det verkar bisarrt att de är så angelägna om att brittisk lag ska vara överlägsen när det passar dem men inte när det passar landet", avslutade hennes uttalande.
Händelsen som utspelade sig framför mig borde ha varit tillräcklig för att skicka ut ångskott ur öronen på någon självrespekterande UK Independence Party-supporter.