"Jag har suttit på dessa stränder i 25 år och det här är de mest kroppar jag någonsin sett", säger 53-årige Krishna Ghimire, en av templets många präster.
Pashputinath, som sträcker sig över stranden av floden Bagmati, är det mest vördade hinduiska templet i Nepal.
Det är här de döda kremeras - på ghats (kremations grunder) som sticker ut över det leriga vattnet.
Jordbävningsoffer anländer hit ett dussin varje timme. På söndagen var det nästan 200 kremeringar. Mer än 100 förväntas på tisdag.
"Igår var så deprimerande", säger prästen.
"Närmare 20 kroppar anlände i samma fordon och det fanns inget utrymme längs flodens strand för att hålla dem, så vi var tvungna att stapla upp dem, en ovanpå varandra tills kropparna som redan brann var färdiga", säger han.
"Vi var till och med tvungna att förvara några i den närbelägna skogen."
Den nepalesiska regeringen har försett familjer med gratis ved för att påskynda kremeringsprocessen.
– Det är en del av vår större strategi att undvika ett eventuellt utbrott av sjukdomar som kan orsakas av kroppar som ligger runt omkring, säger Lakshmi Dahal, talesman för inrikesministeriet som har samordnat hjälpuppdraget.
När solen börjar värma upp dagen, filtrerar stora folkmassor genom de gamla byggnader som utgör tempelkomplexet.
Människor kommer inte bara hit för att kremera sina döda, utan också för att tacka lord Shiva (en hinduisk gud) för att han har överlevt.
Själva templet har överlevt. Långa sprickor ormar sig nu nerför några av dess väggar, men det besparades allvarliga skador.
Tekra Limbu önskar att detsamma gällde Katmandus andra monument.
Han är här för att kremera sex medlemmar av sin familj, däribland hans dotter och bror, som var på en familjeutflykt till det berömda Dharahara Tower när det kom krascha på lördag.
"De hade just nått toppen när jordbävningen slog till", säger han när han och hans släktingar följer deras procession av kroppar.
– Fyra av dem hade just flugit in från Singapore där de arbetade som poliser, säger han.
Mr Limbu försökte ringa sin familj hela lördagen.
"Äntligen, när säkerhetsstyrkorna började gräva igenom spillrorna den kvällen, hittade de min brors mobiltelefon som fortfarande ringde", säger han.
"De sa åt mig att komma hit och identifiera kropparna."
Den kvällen körde han de 200 kilometerna från sitt hem i östra Nepal till huvudstaden Katmandu. Han är stoisk över sin förlust.
"Jag är ledsen, men i en katastrof som denna, vad kan du göra?" Han säger att när han går, grimaserad, mot raden av pyror som är redo för sin familj.
Några meter utmed flodstranden, plågande rop av smärta överväldigar de tysta ramsor av präster och klockor tempel klockor.
Shyam Kumari Bhandari är här för att kremera sin äldre syster som dog när hennes familjs gästhus i sju våningar skakades våldsamt av jordbävningen.
– Hon var på översta våningen och vi tror att hon dog av en hjärtattack, säger Bhandari, vars uppmärksamhet nu är fokuserad på en annan syster som har kollapsat på tempeltrappan, svag av sorg.
De senaste dagarna har begravningsbålen på Pashputinath brunnit från tidig morgon till sent på natten.
Bagmatiflodens soppiga vatten har blivit tilltäppt med kremeringsförkolnade träbitar och bortkastade ringblommor.
Prästerna här hoppas att dödssiffran snart kommer att ta slut.
Men de fruktar att det finns många fler kroppar kvar.
Vid Katmandus Pashputinath-templet är morgonluften full av fågelsång och röken från begravningsbålen.