Prabir Mukherjee var intendent i Eden Gardens, Kolkata (tidigare Calcutta). Indien spelade England och skeppare Mahendra Singh Dhoni hade föreslagit en spinning spår vara förberedd för Test match.
Pitch förberedelse är inte en exakt vetenskap; i det förflutna, "spinning" spår har förberetts där sjömännen har gått genom den indiska slagfältet, medan "platta" spår har förberetts där de snabba bowlare har skapat förödelse.
Den indiska curatorns favoritteknik för en spinnbana är att lämna den underförberedd.
Spin har varit Indiens styrka så länge att det är en kliché nu.
Ändå har besökande spinnare ofta varit mer framgångsrika än Indiens bästa - från Richie Benaud och Ashley Mallett till Lance Gibbs och Derek Underwood, och på senare tid, Monty Panesar och Graeme Swann.
Det är varken olagligt eller oetiskt att förbereda sig för att passa hemmalagets bowlare. Det skulle vara dumt att göra något annat.
Om Jim Laker kunde göra anspråk på 19 wickets på en torr Old Trafford wicket för nästan ett halvt sekel sedan, en del av äran bör gå till hans kapten Peter May, som övertalade groundsman att inte vattna planen i förväg.  Var det oetiskt? Eller olagligt?
Den illegala och oetiska samexistensen inom idrotten. På cricketfältet är det olagligt att gå för långt när bowling - umpirer kallar en "ingen boll" omedelbart - men det är inte oetiskt.
Det är oetiskt att göra anspråk på en fångst när man vet att bollen har träffat marken, men det är inte olagligt.
Ingen tänker på tre dagars test så länge striden mellan fladdermus och boll är fascinerande.
Intendenten är föremål för en rad motstridiga krav. En snabb vinst för hemmasidan kontra en hel fem dagars match vilket är vad televisionen kräver. De senare är ofta tråkiga kör fester. Slängningen kan förstöra kuratorernas bästa planer.
Hade Sydafrika gjort i de första innings samma poäng de gjorde i den andra, Nagpur kunde ha haft en annan historia att berätta i den pågående serien mot Indien. Sydafrika gjorde mer i den fjärde inningen än Indien gjorde i den tredje.
Spåren vid Mohali och Nagpur för den aktuella serien har inte varit minfält eller fyrkantiga svarvare.
Det är sant att de hjälpte till att spinna tidigt, men de var allierade med fladdermössen som var villiga att stanna och leka. Att 40 var den högsta poängen i fyra innings på Nagpur var inte så mycket en anklagelse av planen som av fladdermössens teknik.
Ingen förväntar sig spår i seamer-vänliga England att vara som de tempo-vänliga i Australien eller Sydafrika. Crickets - i själva verket någon sports - charm ligger i variationen och utbudet av dess inställningar. Förhållandena förändras, utmaningarna skiljer sig åt. Att övervinna oppositionen genom att erövra förhållandena är kärnan i spelet.
Enhetlighet - av platser, mark, väder - är varken möjligt eller önskvärt.
Sydafrikanerna har varit tvungna att ta itu med svåra platser, inte omöjliga sådana.
Batting tekniker har testats, och inte bara de av besökarna. Indier, som förmodligen borde vara lyckligare i hemmet förhållanden har visat samma brist på teknik. De kortare formaten har formaliserat vanan att slå dig ur trubbel. Test cricket kräver större disciplin och mer respekt för det väsentliga i fladdermöss.
När indiska benspinner Narendra Hirwani hävdade 16 wickets i sin debuttest i Chennai, den besökande kaptenen, Viv Richards av Västindien berättade för det indiska laget: "Kom hem, vi ska visa dig", sade han.
Budskapet är bra i all sport: hemmaregler gäller.
Suresh Menon är redaktör, Wisden India Almanack
För tre år sedan kallade en 83-årig man den då indiska cricketkaptenen "immoral".