Ett sammanbrott av röstmönster, som hämtats från en undersökning på 5.000 skottar som genomfördes kort efter folkomröstningsdagen, strider mot den utbredda uppfattningen att det fanns en tydlig splittring mellan äldre och unga väljare, eller att högre intjänare stödde Förenade kungariket.
Det bekräftade emellertid andra opinionsundersökningar som visade att kvinnor var avgörande för resultatet. Medan män var 53 % för "ja", var kvinnor 57 % för "nej".
Väljarna som tjänade mer än 30 000 pund befanns vara jämnt fördelade, medan de som tjänade mindre än 20 000 pund var 53 % för oberoende.
Det var de som tjänade mellan 20 000 och 30 000 pund som också kan anses besluta om resultatet - att rösta nej med en marginal på 56 procent till 44 procent.
Det förklaras inte varför detta mönster uppstod, men en möjlighet är att dessa väljare kände att de hade något att förlora om självständigheten visade sig kostsam, samtidigt som de inte hade de högre intjänarnas ekonomiska säkerhet att ta en risk för konstitutionella förändringar.
Forskningen visade att äldre väljare var starkt för att Skottland skulle förbli en del av Storbritannien, inklusive 67 procent av dem som var över 70 år.
Men akademikerna bakom den skotska folkomröstningen konstaterar att de yngsta väljarna, mellan 16 och 24 år, verkar ha röstat nej också.
De 25–29-åringarna hade störst chans att rösta "ja", med 62 % för oberoende, men för unionen var det 54 % i tonåren och i början av tjugotalet.
Analysen ger ingen förklaring till varför yngre åldersgrupper delar sig på det sättet.
Undersökningen letade efter ett samband mellan väljarnas identiteter och hur de röstade i folkomröstningen.
Den fann ett starkt samband i fråga om religiös tillhörighet. Ungefär 60 procent av protestanterna röstade nej, medan 58 procent av katolikerna röstade ja.  Dessa anhängare av den engelska kyrkan var 81 procent för unionen - den starkaste korrelationen av alla. Forskningen visar emellertid inte att religionen var en orsak till det sätt på vilket människor röstade.
Den fann ett svagare samband mellan ägarinnehavarna och ett nej.
De som föddes i andra delar av Storbritannien var mycket mer benägna att rösta nej, med 70-30 procent. Det fanns en mindre "nej-majoritet" för dem som föddes utanför Storbritannien, och de som föddes i Skottland var jämnt fördelade.
Den skotska folkomröstningsstudien är kopplad till den brittiska valstudien. Den drivs av akademiker vid universiteten i Edinburgh, Glasgow och Essex och finansieras av Ekonomiska och sociala forskningsrådet.
Dess resultat ligger i stort sett i linje med två opinionsundersökningar som genomfördes vid tidpunkten för folkomröstningen.
Även med mindre urval och mindre detaljer, dessa visade en liknande könsklyfta, det fanns ett tecken på att de yngsta väljarna var pro-union, och det fanns en uppdelning mellan högre kvalificerade, högre intjänare och de med lägre lön med lägre arbets kompetens nivåer.
I en förlängning av forskningen visar ett informationsunderlag från den skotska folkomröstningsstudien de frågor som hade störst inverkan på väljarna under de senare veckorna av kampanjen.
De argument som fungerade bäst för den unionistiska sidan var att nya makter kunde säkras för Holyrood, utan självständighet, och att Skottland redan ansågs ha en rättvis andel resurser eller makter.
Å andra sidan vann självständighetskampanjen över människor med potential att ta itu med ojämlikhet och möjligheten att undvika budgetnedskärningar.
"Nej"-majoriteten i självständighetsomröstningen förra året förklaras av en ovanlig allians mellan Skottlands yngsta väljare, dess genomsnittstjänare, protestanter och kvinnor.