"Le onze Septembre Francais" förklarade bannerrubriken i den franska tidningen Le Monde. "En fransk 11 september."
Men nu har Frankrike också 1/11, en annan uppsättning siffror etsade i annaler av den fruktansvärda historien om terrorism och gripande historier om människor som kämpar tillbaka.
Nästan fyra miljoner tog sig ut på gatorna och torgen över hela Frankrike söndagen den 11 januari för en enhetsmarsch efter tre dagars terror som lämnade 17 döda, och en nation sorgsen, bedövad och förhoppningsvis stärkt i en ny solidaritet.
Aldrig har så många franska medborgare visat sig i så stort antal sedan Paris befriades från Nazityskland 1944.
"Jag är stolt över mitt land", speglar den franske journalisten Nicolas Henin. "Folk går ofta med i protester för fler jobb eller högre löner, men detta var inte för något omedelbart. Det var för Frankrikes framtid."
För mer än tio år sedan, efter de chockerande attackerna i New York och Washington den 11 september, var den slogan som lät från många huvudstäder: "Vi står skuldra vid skuldra."
Nu finns det en ny version av samma refräng i den mest uttalade solidaritetsuppvisningen sedan dess: "Le monde se leve" (Världen reser sig) var söndagens morgonrubrik i Le Journal du Dimanche.
Morgonen efter stänkte ett ord över många frontsidor i Frankrike - "Debout" (Standing). "Världen står med Frankrike" var topplinjen i International New York Times.
Nästan 50 världsledare rensade sina dagböcker för att bokstavligen stå skuldra vid skuldra igen.
De marscherade, vapen kopplade, längs en del av den väg som skulle vara, och ses som, en del av en fransk berättelse om smärta och beslutsamhet.
Nu mer än någonsin erkänns denna kamp som en global kamp mot ökande extremism. Men vissa ledare hade också andra skäl.
Medias vakthund Reportrar utan gränser fördömde närvaron av "predators... ledarna från länder där journalister och bloggare systematiskt förföljs".
"Det är chockerande att se några av ledarna här", beklagar journalisten Nicolas Henin.
Men när vi står mitt i den tätt packade, mångskiftande, hejande, flaggvällande folkmassan på La Place de la Republiques samlingsplats, talar han om en "må-bra dag" för miljontals människor som kom från hela Frankrike och bortom.
"Jag var också tvungen att komma", säger han.
Det var just på denna plats som mindre men fortfarande betydande skaror hade samlats varje månad, i tio månader, för att kräva hans frigivning, och för de tre andra franska journalister som hade hållits som gisslan av den islamiska statsgruppen i Syrien.
Söndagens krav på enighet kom i kölvattnet av attacken på den satiriska tidningen Charlie Hebdo och mordet på fyra legendariska franska tecknare som länge har svingade den skarpaste av pennor.
Deras historia är Frankrike, från gatuprotesterna 1968, till den civila konflikten i Algeriet på 1990-talet, till den värsta terroristattacken på ett halvt sekel som kostade dem livet.
På fredag hade en rad attacker också krävt liv av tre poliser, fyra medlemmar av det judiska samhället, en städare och en livvakt vid tidskriftens kontor som fastnade i skottlinjen.
"Terrorism handlar om att attackera symboler", säger den Paris-baserade veteranen amerikanska korrespondenten Christopher Dickey, Foreign Editor för The Daily Beast.
"Detta är den verkliga likheten mellan 9/11 attacker av New York och Washington och vad som hände i Frankrike", sade han.
Båda attackerna drabbade hjärtat av ett samhälle och dess självkänsla.
Den dramatiska sammanstötningen med New Yorks höga glimmande torn, symboler för amerikanskt ekonomiskt företagande och ambition, var i Frankrike en blodig strejk mot en mycket fransk yttrandefrihet: rätten att mätta, provocera, driva människor och propaganda från fromhet och makt.
Ruben Oppenheimer ritade i hyllningarna från tecknarnas pennor och pennor över hela världen tvillingtornen som två höga vassa pennor, med ett flygplan på väg.
I den hemska matematiken om mord är attackerna avgjort annorlunda.
Al-Qaida-attackerna i USA dödade 3000 människor i New York och Washington genom att förvandla flygplan till mammutbombare.
Sjutton människor dog under tre dagars terror i Frankrike, frisläppta av tre beväpnade män som svingade överfallsgevär och raketgevär.
Men dag in, dag ut, sedan onsdagens skottlossning på Charlie Hebdo, människor jag har träffat på gatorna och torg har åberopat det ödesdigra datumet.
"Det är vår 11 september" förklarade en man på Place de la Republique några timmar efter Paris skottlossningen. "Det är en attack på vår republik. Det är en attack på vår humor."
"På mycket franskt sätt utropar folk att Voltaire har mördats", sade en av Frankrikes ledande journalister Christine Ockrent i en hänvisning till den franske filosofen och satirikern på 1700-talet, som använde sitt skarpa vett mot intolerans, religiös dogm och politik på sin tid.
"Men våra demokratier måste inse att det inte längre är 9/11", reflekterar hon. "Ett helt annat krig tar form i så många länder."
11 september var en plötslig chock utifrån. Frankrikes ögonblick kom inifrån, som det har i andra västliga huvudstäder från London till Ottawa till Sydney.
Den chockerade, men den överraskade inte.
I Frankrike, ett land med den största muslimska och judiska befolkningen i Europa, har det förekommit växande påfrestningar och återkommande våld.
I en nation där många invandrare håller fast vid den muslimska tron har ilskan och främlingskapet ökat på grund av ekonomiska skillnader och en polariserande debatt om värderingar och friheter.
Den brännande frågan är nu hur stor andel av Frankrikes muslimska befolkning som delar den extremistiska ideologin hos de tre skyttar som utförde dessa senaste attacker och skapade en massiv säkerhetsoperation i en aldrig tidigare skådad omfattning.
På söndagens möte träffade jag otaliga muslimer från hela Frankrike och bortom, som fördömde extremism och uttryckte rädsla för en eventuell bakslag.
"Jag gillade inte Charlie Hebdo tecknade", sade en man av de vanvördiga teckningar som vissa såg som okänslig och sensationell.
"Men det är serietecknarnas verksamhet, inte min", tillade han. "De har aldrig dödat nån."
9/11 har ett annat eko i Frankrike där många tror att det inte var själva händelsen utan reaktionen på den som har hjälpt bränslet att öka militansen.
"Reaktionen var Patriot Act, Irakkriget, Guantanamo Bay, repression, aggression och paranoia", skrev framstående fransk analytiker Dominique Moise som är en ledande rådgivare vid det franska institutet för internationella ärenden.
"Den moderna historien i USA faller in i två perioder, "före 9/11" och "efter 9/11", sade han.
"I Frankrikes historia kommer det också att finnas en före... och efter."
Nu har Frankrike sin 1/11, en dag då det franska folket gjorde ett uttalande och gjorde historia.
Nu har dess politiker och underrättelsetjänster en ännu större uppgift att förena mycket berömda friheter med större vaksamhet.
Kommer det fortfarande att vara indignerad politik som vanligt, med det fjärran höger, anti-immigration National Front (FN) parti Marine Le Pen vinner i popularitet?
Kommer det fortfarande att finnas vad judiska ledare säger om tre antisemitiska handlingar om dagen? Andra samhällen klagar över den dagliga rasismen.
"Vi måste stå upp för mer än en dag", anmärkte en man som berättade att han kom till La Place de La Republique eftersom han kände sig "förlorad" efter attackerna.
"Vi måste stå tillsammans länge framöver."
I Frankrike var det många som nådde fram till den fras som erkändes av hela - 9/11.