Men det finns alltid ett ekonomiskt sammanhang som kommer att vara en viktig fråga för många väljare.
Och den som till slut kommer in i Elyseepalatset kommer att ställas inför svåra, till och med svåråtkomliga utmaningar.
Den stora bilden är en ekonomi med hög levnadsstandard och hög produktivitet men vissa ihållande problem.
Den fråga som utmärker sig är arbetslösheten. Nästan tre miljoner människor som vill arbeta och söker jobb har ingen. Arbetslösheten är 10 %.
Det är inte lika illa som vissa grannar i euroområdet, men det är över genomsnittet för regionen och mycket värre än, till exempel, Nederländerna och Österrike, där det är under 6%, och Tyskland, där det är under 4%. Siffran för Förenade kungariket ligger under 5 %.
Ni kanske tror att arbetslösheten kommer att minska när återhämtningen från euroområdets recession fortsätter. Många prognosmakare förväntar sig det, men inte så mycket.
Internationella valutafonden uppskattar att det kommer att bli svårt att få ner arbetslösheten mycket under 8,5 procent.
Denna bedömning återspeglar vad IMF kallar "djupa rotade strukturella stelheter", faktorer som gör landets arbetsmarknad mindre anpassningsbar. De gör det svårare eller mindre attraktivt för arbetsgivare att anställa nya arbetstagare.
Här är några exempel. "Skattekilen" är relativt stor - det är skillnaden mellan en arbetstagares ta hem lön och vad det kostar arbetsgivaren.
Det finns långa och osäkra förfaranden kring uppsägningar, när en arbetsgivare anser att de behövs. Naturligtvis finns det ett behov av att skydda arbetstagare från orättvisa och godtyckliga avskedanden, men många arbetsmarknadsexperter anser att balansen i Frankrike är felaktig och att den fungerar som ett avskräckningsmedel för att anställa nya arbetstagare.
Det är relativt lätt att ta sig ur arbetsfördelarna och IMF säger att utbildningssystemet har misslyckats med att hålla jämna steg med de förändrade färdigheter som arbetsgivarna behöver.
Det har skett reformer som syftar till att ta sig in i dessa frågor, däribland ett paket som kallas Macron-lagen, uppkallad efter Emmanuel Macron, en av presidentkandidaterna när han var ekonomiminister. IMF har välkomnat detta, men säger att det behövs mer.
Sedan har vi 35-timmarsveckan. Det förbjuder inte långa timmar, men är en tröskel som utlöser övertidsbetalningar. Kritiker anser att det medför kostnader för arbetsgivare, förespråkare för att det skyddar arbetstagare och uppmuntrar arbetsgivare att anställa fler människor.
Följ fransk omröstning om BBC
Det finns också ett inslag i den franska företagsregleringen och beskattningen som påverkar företagens storlek. Nicola Brandt från Organisationen för ekonomiskt samarbete och utveckling (OECD) berättade för BBC att det finns en tröskeleffekt - regler som sparkar in när ett företag har 50 eller fler anställda som hämmar dem som annars skulle kunna växa.
Så hon säger att Frankrike är relativt bristfälligt i medelstora företag - en särskild kontrast till Tyskland vars "Mittelstand" ofta ses som ryggraden i ekonomin.
Frankrike har mycket hög produktivitet, ett mått på hur mycket varje arbetstagare producerar.
Det finns några goda skäl till det. Frankrike har högt kvalificerade chefer och ingenjörer. Infrastruktur - t.ex. transport- och energisystemet - är bra.
Men det återspeglar också de höga kostnaderna för att anställa människor. Om företag inte vill anställa lågutbildade människor eftersom det är för dyrt och de investerar i utrustning eller programvara istället, det gör den genomsnittliga produktiviteten högre.
Och även om produktiviteten är hög har ökningen avtagit i samma takt som i andra utvecklade ekonomier.
Regeringens finanser är också en gnagande fråga i Frankrike.
Det är sant att statens lånekostnader inte är höga. En allmänt använd åtgärd är avkastningen eller avkastningen på finansmarknaden på statsobligationer eller skulder som ska betalas för återbetalning på tio år. Det är under 1%, betydligt bättre än de euroländer som har (eller nyligen haft) mer akuta skuldproblem, såsom Spanien, Italien, Portugal eller Grekland.
I själva verket måste den franska statskassan under någon kortare tid samla in pengar till en ränta under noll, vilket innebär att investerare på finansmarknaden måste betala staten för att ta sina pengar.
Men den franska regeringens skuldbörda är ganska hög, nära 100 % av den årliga ekonomiska aktiviteten eller BNP. Det är en markant ökning sedan sekelskiftet då det var mindre än 60%.
IMF säger att den finanspolitiska dynamiken lätt kan spåra ur, om till exempel den ekonomiska tillväxten är mycket svagare än förväntat. Det innebär att skuldbördan kan öka ganska snabbt om svag ekonomisk tillväxt undergräver skatteintäkterna.
Ett annat drag i de franska statsfinanserna är att den offentliga sektorn är en av de största.
De offentliga utgifterna uppgick förra året till 56,5 % av BNP, vilket är den högsta av alla utvecklade ekonomier. Fördelarna inkluderar höga nivåer av offentliga tjänster, men innebär också att franska människor och företag betalar en hel del skatt.
Ett av de utmärkande dragen i Frankrikes ekonomiska liv detta århundrade har varit användningen av euron som landets valuta. Frankrike har inte varit i ögonen på de finansiella stormar som rasade i början av detta årtionde, även om skuldnivån och den ganska tröga ekonomiska tillväxten fick några kommentatorer att undra om detta kunde ha förändrats.
Men ni kan hävda att avsaknaden av en separat nationell valuta har berövat Frankrike ett sätt att återställa konkurrenskraften om den verkligen minskar. Att helt enkelt låta valutan falla kan ibland uppnå detta.
Frankrike har verkligen problem med konkurrenskraften, vilket framgår av dess exportresultat och mått på vad som kallas enhetsarbetskostnader (som är en faktor för både produktivitet och kostnader för att anställa arbetstagare).
Frankrike kanske kanske hade varit mer konkurrenskraftigt med sin egen valuta. Med detta sagt är Frankrike verkligen inte det land i euroområdet där den typen av oro väger mest. Och några av presidentkandidaterna har idéer om ytterligare inhemska reformer för att ta itu med den frågan.
När de franska väljarna går till valurnorna för att välja en ny president kommer landets förbindelser med Europeiska unionen, invandring och terrorism att vara viktiga teman.