Transiteringen var en  
          mycket sällsynt astronomisk händelse
 som inte skulle ses igen på ytterligare 105 år.
Observatörer i Nord- och Centralamerika, och de nordligaste delarna av Sydamerika såg händelsen starta strax före den lokala solnedgången.
Den nordvästra delen av Amerika, Arktis, västra Stilla havet och östra Asien bevittnade hela passagen.
Medan Storbritannien och resten av Europa, Mellanöstern och östra Afrika väntade på lokal soluppgång för att försöka se de avslutande stadierna av transiteringen.
Venus framträdde som en liten svart prick som rör sig långsamt men säkert över solskivan.  Traversen varade i mer än sex och en halv timme.
Några av de bästa bilderna av evenemanget tillhandahölls av  
          USA:s rymdorgans (Nasa) Solar Dynamics Observatory
, som studerar solen från en position 36.000km över jorden.
"Vi får se Venus i utsökt detalj på grund av SDO s rumsliga upplösning", sade agentur astrofysikern Dr Lika Guhathakurta.
"SDO är ett mycket speciellt observatorium. Det tar bilder som är ungefär 10 gånger bättre än en HD-TV och dessa bilder förvärvas på en temporal kadens av en var 10 sekunder.  Det här har vi aldrig haft förut."
Många medborgare som var angelägna om att observera transiteringen deltog i särskilda evenemang vid universitet och observatorier där utrustning för säker visning hade inrättats.
På Hawaii, en av de bästa platserna att se hela evenemanget, universitetets  
          Astronomiinstitutet
 Sätta upp teleskopstationer på Waikiki-stranden.
"Vi har haft 10 teleskop och köerna har varit 10 djupa mot varje teleskop hela dagen", sade institutets Dr Roy Gal.
"Det är en fantastisk möjlighet att få folk upphetsade och lära dem saker. Jag hoppades på en stor omgång, och det har varit fantastiskt," berättade han för BBC News.
Joe Cali Ordförande
 såg transiteringen i utkanten av vildmarken i New South Wales i Australien, en annan idealisk utsiktsplats.
"Det är spännande. Det kan se ut som bara en svart prick på solen, men om du tänker på det, det är en av de få gånger du får se en planet i rörelse," sade han.
UK skywatchers var tvungna att hantera ganska omfattande molnförhållanden över hela landet.
"Vi har haft totalt moln och regn", sade Brian Sheen från  
          Roseland-observatoriet i Cornwall
.......................................
"Men vi har förbättrat våra chanser genom att ansluta oss till Shetlandsöarna och människorna där uppe har gjort bättre ifrån sig än vi har gjort.  Vi har sett transiteringen genom [ett flöde] av ett av deras teleskop, förklarade han.
Vetenskapsmän observerade transiteringen
 att testa idéer som kommer att hjälpa dem att utforska jordliknande planeter någon annanstans i galaxen, och att lära sig mer om Venus själv och dess komplexa atmosfär.
Venus transiteringar sker fyra gånger på ungefär 243 år; mer exakt, de visas i par av händelser separerade med omkring åtta år och dessa par separeras med omkring 105 eller 121 år.
Orsaken till de långa intervallerna ligger i det faktum att Venus och Jordens banor inte ligger i samma plan och en övergång kan bara ske om både planeter och solen är belägna exakt på en linje.
Detta har hänt bara sju gånger tidigare i teleskopåldern: 1631, 1639, 1761, 1769, 1874, 1882 och 2004.
Nästa par kommer inte att förekomma förrän 2117 och 2125.
Fenomenet har en särskild historisk betydelse. Den 17:e och 18:e-Kenturen användes av dagens astronomer för att ta fram grundläggande fakta om solsystemet.
Genom att använda en trianguleringsmetod (parallax) kunde de  
          beräkna avståndet mellan jorden och solen - den så kallade astronomiska enheten (AU)
 - som vi vet idag är ungefär 149,6 miljoner km (eller 93 miljoner miles).
Detta gjorde det möjligt för forskare att få sitt första riktiga grepp på omfattningen av saker bortom Jorden.
På bild: Transit av Venus
Venus transit: Dina bilder
Modern instrumentering ger oss nu mycket exakta siffror på planetariska positioner och massor, liksom avståndet mellan Jorden och Solen. Men för de tidiga astronomerna var det en stor utmaning att bara få bra ungefärliga värden.
Detta är inte att säga att 2012 Venus transit betraktades som bara en vacker show utan intresse för forskare.
Planetiska resor har stor betydelse i dag, eftersom de representerar en av de bästa metoderna för att finna världar som kretsar kring avlägsna stjärnor.
Nasas Kepler-teleskop
, till exempel, identifierar tusentals kandidater genom att leta efter kontrollampan dopp i ljus som åtföljer en planet som rör sig framför sin värdsol.
Dessa planeter är för långt borta för att kunna besökas av rymdfarkoster inom överskådlig framtid, men vetenskapsmän kan lära sig något om dem från det sätt på vilket bakgrundsstjärnans ljus påverkas när det passerar genom den planetariska atmosfären.
Och att observera en transiterande Venus, som har en känd atmosfärisk sammansättning, ger ett slags riktmärke för att stödja dessa vittomfattande undersökningar.
Forskare tog också en närmare titt på Venus själv under transporten, använde tillfället att undersöka de mellersta skikten av planetens atmosfär - dess mesosfär.
De var...  
          letar efter en mycket tunn ljusbåge, kallad aureol
, som bara kan ses när Venus verkar bara röra kanten av solens skiva vid in- och utsteg.
Aureolens ljusstyrka och tjocklek beror på densiteten och temperaturen i de atmosfäriska skikten ovanför Venus molntoppar.
Observationer av aureolen kombinerades med data från  
          Europas Venus Express rymdfarkost
 i omloppsbana runt planeten för att ge information om höghöjdsvindar.
Den Venusianska atmosfären upplever super-rotation. Det är - hela atmosfären kretsar planeten i fyra jorddagar, på en kropp som vänder bara en gång på 243 jorddagar.
Jonathan.Amos-INTERNET@bbc.co.uk och följ mig vidare  
          Twitter Ordförande
Planet Venus har satt upp en show för skyvskådare genom att röra sig över solens yta från jorden.