Hennes man, 29-årige Aash Bahadur Gurung, var en av Sherpas klättringsguider som fångades upp när en enorm snömassa plötsligt gav sig några hundra meter över Everest basläger när de förberedde sig för klättringssäsongen.
"Jag känner fortfarande att han lever", sa 25-åringen till BBC, som kämpade för att kontrollera sina tårar när hon bar sin 10-månaders son, Anish Gurung.
"Innan han åkte till Everest sa han att det var sista gången han jobbade som guide.
"Han ville åka till Amerika. Han ville tjäna lite pengar och göra våra liv bättre."
Sexton sherpas förlorade livet den 18 april i det som har beskrivits av många som den dödligaste enskilda tragedin i dagens bergsbebyggelse. Tre av dem har inte hittats och antas vara döda.
Sedan lavinen har mer än 300 internationella klättrare övergett sina planer på att skala Mount Everest - världens högsta berg på 8.848 meter (29.029 meter), som korsar gränsen mellan Kina och Nepal.
Nepals turist- och bergsbestigningsmyndigheter har lämnats höga och torra.
Anita Lama, 23 år, är änkan till Asman Tamang, 26 år, som också dog på berget.
"Jag trodde aldrig att en sådan tragedi skulle hända", sa hon till BBC, hennes ögon väller upp när hon bar sin dotter, 11 månader gamla Dolma Tamang.
"Han började gå till bergen för arbete under de senaste fyra åren eller så.
"Innan olyckan sa han att han skulle komma tillbaka efter två månader. Han planerade att bygga ett eget hus efter ett par år."
Efter katastrofen tillkännagav Nepals regering ett kompensations- och försäkringspaket värt omkring 8.800 pund för familjen till sherpaklättrarna.
Men familjerna och vännerna till de döda var inte nöjda.
Nimi Sherpa, som själv är klättrare och faster till Phurba Ongyal Sherpa, 25, som också dog i lavinen, sade att regeringen hade förolämpat landets klättrande samhälle genom att till en början tillkännage kompensation värd endast 400 dollar (238 pund).
"Vi behandlas som tiggare", sade hon.
"Vi har också behandlats eländigt tidigare, det är därför många Sherpas har lämnat landet."
Nepals Himalaya Sherpa-folk tros ha migrerat från östra Tibet för århundraden sedan, och deras befolkning i Nepal uppgår för närvarande till drygt 112 000, enligt Nepals folk- och bostadsräkning 2011.
Termen "Sherpa" används nu allmänt för att identifiera en klätterguide, och inte alla kommer från den etniska Sherpa samhället Solukhumbu, det område där Mount Everest ligger.
Enligt Nepals bergsbestigningsförbund (NMA) arbetar omkring 9.000 sherpas med bergsbestigning som guider och bergsbestigare, och de tjänar mellan 5.000 och 7.000 dollar per klättringssäsong - flera gånger högre än den genomsnittliga inkomsten i Nepal.
Men jobbet är fullt av risker och det finns inga ordentliga officiella sociala trygghetssystem, säger senior Sherpas, så tusentals har valt att migrera till grönare betesmarker.
Många har rest till Amerika, Europa, Australien och Nya Zeeland och andra till grannlandet Indien.
Efter lavinen kunde Nepals turist- och bergsbestigningstjänstemän inte övertala de 300 internationella klättrarna på Everest basläger att fortsätta klättra.
"Alla klättrare har packat och lämnat baslägret vid det här laget," Ang Tshering Sherpa, ordförande för NMA, berättade BBC.
"Men expeditionsplanerna från den kinesiska sidan av berget är på."
Under de senaste åren har Nepals turisttjänst tjänat en årlig summa på mer än 3 miljoner pund (1,7 miljoner pund) från klättrarna på väg till Mount Everest ensam.
Efter katastrofen den 18 april beslutade tjänstemännen att förlänga de tillstånd som utfärdades i år med fem år. De tillkännagav också bättre räddnings- och säkerhetsåtgärder för bergsbestigare.
Förutom säkerhetsåtgärderna aviserade regeringen utbildnings- och välfärdsförmåner för familjerna till de sherpas som dödades.
Men 77-årige Nima Sherpa, som förlorade sin yngste son, Ang Kaji Sherpa, 37, i lavinen, är fortfarande orolig att hennes sex barnbarn kan lida.
"Han gick till Himal [berget] för att tjäna pengar, tjäna dagligt bröd för familjen, bygga ett hus. Vem ska göra det?" frågade hon, när hon förenade böner organiserade till minne av sin son vid ett Sherpakloster i Katmandu.
Hennes barnbarn Chhechi Sherpa, 19 år, och Sumi Sherpa, 15 år, går i skolan i Katmandu, men nu, efter sin fars plötsliga död, oroar de sig för sin framtid.
"Regeringen måste hjälpa oss att slutföra vår utbildning," Chhechi sade. "Det måste också ge oss anläggningar som till exempel att ta statliga jobb."
Under de veckor som gått sedan lavinen har vissa sherpas vid Everest Base Camp krävt platser i parlamentet och tillgång till offentliga tjänster såsom uppdrag som sambandsofficer i bergen - ett arbete som hittills till största delen tilldelats tjänstemän från andra länder än Sherpa Nepal.
Turistminister Bhim Acharya svarade på detta och sade: " Regeringen menar allvar med de krav som våra modiga Sherpa klättrare ställer. Vi gör vad vi kan.
"Men när det gäller ett statligt jobb utan de rätta kvalifikationerna och utbildningen är det inte möjligt eftersom vi måste följa reglerna och lagarna."
Wangchu Sherpa, ordförande i Nepal Climbers Association, säger att det inte alltid är rättvist att skylla på regeringen för alla de problem som Sherpa samhället står inför.
"Det fanns ingen bestämmelse om ersättning förrän för några år sedan", sade han. "Graduellt förbättras saker för sherpas. Det finns bestämmelser om ersättning, utbildning och välfärd. Det är bra."
Shailee Basnet, medlem i Nepals expeditionsteam Seven Summits Women Team, tycker att känslor är för råa nu.
"Sherpas kommer att gå tillbaka till Everest igen nästa år", sade hon. "Det är därför regeringen och klättringsoperatörerna måste garantera den tekniska, sociala och ekonomiska säkerheten för Sherpa klättrare."
Ang Tshering, ordförande för NMA, berättade för BBC att han välkomnade regeringens ansträngningar, och sade att hans organisation hade beslutat att inrätta ett separat förtroende värt 100.000 pund (60.000 pund) för de sörjande familjerna.
Men han sade att föreningen krävde att försäkringspaketet för Sherpa klättrare skulle ökas till 2 miljoner pund.
Sedan 1960-talet har det nepalesiska sherpasamhället fått allt större stöd från internationella grupper.
Nyazeeländaren Sir Edmund Hillary, som blev den första mannen att nå toppen av Everest 1953 tillsammans med Sherpa Tenzing Norgay, grundade Himalaya Trust 1960, som hjälpte till att bygga flygturer, skolor och sjukhus i Everest regionen. Sedan dess har andra välgörande individer och organisationer följt efter.
Internationella klättrare har fortsatt att visa värme och stöd sedan förra månadens lavin. Den japanske klättraren Ken Noguchi gav 100.000 pund (60.000 pund) till utbildning och välfärd för de avlidna Sherpas familjer.
"Det är mycket sorgligt att Sherpas gick till omfattningen av bojkotting klätterexpeditioner i år," Mr Noguchi berättade för BBC. – Det återspeglar förmodligen deras långa vrede och förbittring.
"Det är skönt att se regeringen och bergsbestigningsföreningen utöka stödet till dem.... Sådana händelser bör inte inträffa i framtiden."
Menuka Magar-Gurung kämpar för att komma till rätta med vad som hände på den ljusa, soliga morgonen.