Mediauppspelning stöds inte på den här enheten
En känsla varje professionell fotbollsspelare har när man tänker på försäsongen är ren rädsla - även medan solbrännan toppas upp på en strand långt, långt borta från en svettig brittisk gym eller öppen fält.
Men hur svårt kan det vara? Är de bara överbetalda stönare eller är de idrottare pressade till sin absoluta gräns?
För att ta reda på det gjorde någon idiot från BBC Sport (mig) samma test många fotbollsspelare upp och ner i landet gör för sin kondition.
Jag är en 24-årig löpare, tillfällig cyklist och misslyckad box-till-box midfielder med allvarliga svagheter för kycklingvingar, choklad milkshake och donuts.
Det gör mig avgjort "genomsnitt" med en kropp att matcha - en perfekt jämförelse mellan den dagliga individen, vad det nu är, och finstämda idrottare.
Med bävan reste jag till University of Essex på en av de varmaste veckorna av årtusendet för att ta ett test "till punkt av utmattning" tillsammans med spelare från League One sida Colchester United.
Testet jag gjorde var väldigt likt det ökända VO2 Max testet, genom att du kör på ett löpband med inkrementell hastighet ökar tills du bokstavligen inte kan gå längre - den enda skillnaden är att jag inte bar en Bane-liknande syrgas mask så skulle inte ta reda på vad min VO2 Max var.
"Spelarna gillar det inte eftersom de inte vill tas ur sin komfort zon," sade U: s sportforskare Stefano Russo.
"Men för oss får vi se blodlaktatmätningar som vi kan jämföra med slutet av säsongen för att se var de är och vad de har gjort.
"Vi mäter också deras maximala puls så att vi kan övervaka deras träning och se till att träningsbelastningarna inte pressar dem för hårt."
Russo pratade om blodlaktat - men vad är det och varför är det viktigt att testa?
– Under träningen bryts mjölksyran ned till laktat och en vätejon, förklarade Chris McManus från University of Essex. "Det är denna laktat som ackumuleras i blodet och reflekterar intensiteten i övningen föra avslutade.
"Vältränade idrottare kan upprätthålla en lägre nivå av laktatackumulering under träning med högre intensitet."
Om smärta är din grej, kan du göra det själv. Starta löpbandet på cirka nio kilometer i timmen och öka det var tredje minut, med en 45-sekunders paus mellan.
Du behöver också någon att ta ett blodprov under den korta fristaden när du kan suga i lite syre.
För fotbollsspelare och jag, dock: "Vi börjar på 11 kmh, och de brukar hålla upp till 18-19 kmh," sade McManus.
"Vi kan alla förmodligen hoppa på löpbandet och köra i 20 kmh i ett par minuter, men dessa killar börjar vid 11 och var tredje minut går det upp med ca 1,5 kmh."
Visst låter det bra? Så bra att det var det enda som spelarna - och därmed jag själv - tilläts göra den dagen.
Som förberedelse hade jag förmodligen ätit hela min kroppsvikt i vatten innan mitt eftermiddagstest för att undvika uttorkning, så det var en viss lättnad för mig att efter en lång körning blev jag ombedd att ge ett urinprov nästan när jag gick genom dörren.
Senare såg jag på när några av spelarna sattes genom sina tempon - särskilt Dan Holman, en man bara åtta månader min senior, så en bra jämförelse för att se hur jag matchade upp.
Men min oro blev inte hjälpt av att dessa spelare, på toppen av fysisk kondition, kom av löpbandet helt utan andedräkt och okontrollerbart droppande av svett.
"Svårt - jag vet inte ens om det är rätt ord", sa höger tillbaka Richard Brindley efter att ha avslutat sitt test.
"Det enda verkliga sättet att ta sig igenom en sådan körning är att tänka på belöningarna. Detta är vad försäsongen handlar om."
Då var det min tur. Jag kunde inte låta bli att tänka att bakom den sortens, uppmuntrande front forskarna satte på sig, trodde de att detta skulle sluta illa för mig.
Jag gjorde en tre minuter lång uppvärmning med en hastighet som allmänheten börjar testet, innan jag kastas in i det på 11 kmh.
Jag skrattade och skojade med dem omkring mig. Men långsamt men säkert slutade skämten när mina ben började känna brännskadan. Inte ens en fläkt som blåser luft i ansiktet kan kyla ner mig.
Min uppförande och löpstil förändrades drastiskt - från en upprätt, komponerad startposition till böjd, med svettdränkt hår floppar omkring överallt. Jag var ingen vacker syn.
Så småningom, efter 16 minuter 30 sekunder, kunde jag känna något vända i magen och slutade omedelbart, med min forskare Kelly behöver hålla ut sin hand för att hindra mig att falla av.
Allt gör ont. Det finns inget annat sätt att beskriva det.
Jag kunde inte stå rakt fysiskt, jag kände mig yr och jag behövde ligga ner på golvet med benen på en stol.
Lika bra och hjälpsam som min kameraman John var, att ha sin lins i ansiktet efteråt och be mig att säga några ord om hur jag kände var en utmaning. Tack och lov hade jag ingen energi att klaga över det.
Långsamt började min kropp återhämta sig tillräckligt för att komma in i duschen. Jag var den sista personen att göra testet och det började bli ganska sent, men forskarna sade att de behövde stanna för mig att avsluta i fall jag kollapsade, eftersom "det händer ibland".
Tack och lov hände ingenting, och jag gick till den lokala snabbköpet och förstörde en hel tigerlimpa och några cocktailkorvar innan jag körde hem.
Några dagar senare var det dags att ta reda på mina resultat, och hur jag jämförde med anfallaren Holman.
För det första tittade de på min anaeroba tröskel (AT), där förändringen i laktat ökar kraftigt.
En typisk fotbollsspelares AT kan förekomma vid ca 15-16 kmh, medan min hade redan överträffat AT vid den initiala startintensiteten på 11,5 kmh. Det såg inte bra ut för mig från början.
Dessutom var mitt starthjärta 84% av min förväntade maximum på 196 slag per minut, medan Holmans var 75%.
I slutet av testet hade mitt hjärta överträffat 200 slag per minut precis innan jag drog mig ur.
Och den sista huvudpunkten var att fotbollsspelaren kunde köra ytterligare fyra minuter längre i testet och därmed uppnå en toppfart på mer än 18 kmh. Min toppfart var 16 kmh.
Nu är jag ganska stolt över det, men när du tänker på hastigheten vi gick, han reste mycket längre än jag gjorde och jag ser mycket, mycket värre än han gjorde när han var klar.
Men ärligt talat, så var jag bara glad över att få igenom det alls.
Att svettas, flåsa efter luft och känna lunch vända i magen - Jag tänkte för mig själv "Varför ställde jag upp för det här?"