General Gilbert Dienderes mea culpa - hur uppriktig den än må vara - innehåller kanske den första lärdomen av denna statskupp.
"Människors liv gick förlorade", sade han, medgav att ta makten hade varit "ett slöseri med tid och resurser för Burkina Faso."
Mellan 10 och 20 personer dödades (den exakta dödssiffran är fortfarande okänd) och mer än hundra skadades med skottskador.
Coups har ofta en mänsklig kostnad som är onödig.
Burkina Fasos kupp: Vem är vem?
General Diendere förklarade att statskuppen påskyndades av interimsmyndighetens beslut att förhindra att f.d. president Blaise Compaores medarbetare deltog i valet och av en plan för att upplösa elitens presidentvakt.
Det återstår att se om övergångsregeringen nu kommer att tillåta Compaores allierade att bestrida valet, medan presidentgardets roll inom armén säkerligen kommer att omdefinieras.
"Det största misstaget var att genomföra denna statskupp", sade han, "eftersom vi idag, när vi talar om demokrati, inte har råd med sådana handlingar."
Det här var general Dienderes tredje kupp. Han hjälpte Thomas Sankara att ta makten 1983 och sedan störtade han honom, tillsammans med herr Compaore fyra år senare.
Oavsett om ni tittar på Cpt Sankaras folkliga stöd eller på de 27 år som herr Compaore satt vid makten, kan ni dra slutsatsen att general Dienderes två första statskupper var framgångsrika.
Den här var inte det.
"Vi har tagit lektioner för framtiden", fortsatte general Diendere.
Vad ligger bakom kuppen?
Varför presidentvakter iscensätter statskupper
Detta är andra gången på mindre än ett år som folket i Burkina Faso har lyckats kasta ut dem som de såg som försöker konfiskera makten.
I oktober förra året, när den förre presidenten Compaore försökte ändra författningen så att han kunde ställa upp för en ny mandatperiod, gick folk ut på gatorna och tvingade ut honom.
Det civila samhällets grupper, och särskilt ungdomarna, har visat att demokratin i ett av världens fattigaste länder kan komma från gräsrotsinitiativ snarare än från en makthungrig elit.
Burkina Fasos revolutions "hjältar"
I dagens Afrika finns det militära statskupper och vad många kallar "konstitutionella statskupper".
Exemplet Burkinabe har utan tvekan spridit demokratiska förhoppningar och handlingar i Afrika.
Benins president Thomas Yayi Boni har sedan dess övergett planerna på att ändra konstitutionen.
Denis Sassou Nguesso från Kongo-Brazzaville har just meddelat att han kommer att hålla en folkomröstning om samma fråga. Låt oss se om omröstningen är fri och rättvis.
Naturligtvis fungerar det inte överallt på kontinenten ännu, men medborgarna mobiliserar sig.
Burundis president Pierre Nkurunziza gjorde våldsamt motstånd mot månader av folkligt missnöje tidigare i år. Till slut fick han sin tredje mandatperiod men till en blodig kostnad har dussintals dödats. Hans drag väckte vrede inom det internationella samfundet, däribland vissa afrikanska länder.
I Demokratiska republiken Kongo har gräsrotsaktivister fått stöd från sina motsvarigheter i Burkina Faso och Senegal, men några av dem har fängslats. President Joseph Kabila är allmänt tros vilja försöka spela med valschemat för att förlänga hans styre.
President Paul Kagame i Rwanda har ännu inte klargjort om han kommer att söka en extra mandatperiod trots lagar som hindrar honom från att springa igen.
Maktens arrogans
Effekten av Mobutu och Gaddafi
I en sällsynt styrkeuppvisning kallade Afrikanska unionen soldaterna bakom kuppen "terrorister".
AU:s fördömande visade inget utrymme för kompromisser.
Västafrikanska ledare från det regionala blocket Ecowas skickade medlare som ansågs ge efter för kuppledarnas krav.
De rekommenderade att Compaores allierade skulle få ställa upp i valet och erbjöd amnesti till soldaterna bakom kuppen.
Den föreslagna planen gick inte bra i Burkina Faso. Det fick reguljära trupper - som ställde sig på protestanternas sida - att marschera mot huvudstaden, Ouagadougou, för att möta Gen Dienderes män.
Människor förväntar sig starkare regionala institutioner. Burkina Fasos befolkning vill ha de män som tog makten och sköt civila döda för att möta rättvisan.
När allt kommer omkring förstörde presidentgardet nästan månader av nationella och internationella ansträngningar för att organisera val - varför skulle de komma undan med det?
Det fanns många farhågor för en nedstigning i väpnade konflikter när Ecowas medlare misslyckades med att vända kuppen under helgen.
Arméhövdingar skickade reguljära trupper till Ouagadougou men uppmanade general Dienderes män att återvända till sina baracker i stället för att leda en direkt offensiv för att med våld avväpna dem.
Ett spänt stand-off följde i 24 timmar. Men hela tiden rådde en dialog, eftersom rivaliserande generaler talade flera gånger och försökte finna en fredlig lösning för att undvika ytterligare blodsutgjutelse.
Burkina Fasos arméchefer har gett afrikanska arméer en mycket viktig lektion i att visa återhållsamhet och försöka undvika konfrontation till varje pris.
Som rivaliserande högre officerare gav dialogen en prioritet, de involverade den traditionella ledaren, eller Mogho Naba, en respekterad, symbolisk och neutral figur i landet.
Mossikungen slöt ett icke-aggressionsavtal mellan presidenten och resten av armén och undvek klart det värsta.
Han spelade en nyckelroll när det gällde att mildra spänningarna vid en tidpunkt då Burkina Faso kunde ha hamnat i ett allvarligt våld.
Fullständig profil för Mogho Naba
BBC Västafrika korrespondent Thomas Fessy tittar på de lärdomar vi kan dra av kuppen i Burkina Faso, som har vänts bara en vecka efter att presidentens vakter tog makten: