Manbij ligger på en vägkorsning som förbinder Raqqas IS-fäste med den turkiska gränsen och andra områden som står under dess kontroll i Aleppoprovinsen.
Rutterna har blivit nyckeln till gruppens förmåga att flytta jaktplan, vapen och förnödenheter till och från Syrien.
Den 31 maj inledde en USA-understödd allians av syriska kurdiska och arabiska soldater som kallades de syriska försvarsstyrkorna (SDF) en operation för att ta Manbij och skära av leveransvägarna.
Efter några hårda strider, Manbij var inringad och helt avskuren tidigare denna månad.
Vi höll oss borta från de huvudvägar som ledde till staden när våra guider varnade oss för att IS hade planterat minor och vägbomber. Så vi stötte på dammiga sidovägar.
På vägen in passerade vi Kobane, en stad vid gränsen till Turkiet som rycktes tillbaka från IS-kontrollen av kurdledda styrkor i januari 2015, efter en hårdnackad fyramånadersstrid.
En stor del av Kobane ligger nu i ruiner och bilder av kurdiska soldater - både kvinnor och män - som dödades i den stridande festen de förstörda byggnaderna.
När vi närmade oss frontlinjen nära Manbij, omkring 55 kilometer åt sydost, såg vi den första av de hundratals civila som har flytt från sina hem sedan striderna började.
De var huvudsakligen arabiska bybor, slog läger längs vägkanten och flög vita flaggor.
När de såg ett SDF-fordon sprang de framåt och bad om mat och vatten.
En ung SDF-kämpe, som också var arab, flyttades tydligt.
"Vi är vid Manbijs portar nu", berättade han för oss.
"Gud vill, vi kommer att avsluta Daesh orättvisa i Manbij och befria våra familjer och denna stad från dem", tillade han, med hjälp av en arabisk akronym baserad på det tidigare namnet IS.
Vi fördes till platsen för en IS-bas som nyligen förstördes i en USA-ledd koalitionsstrejk.
Kropparna av döda IS militanta låg fortfarande på fältet.
Kurdiska stridande pekade ut en som verkade vara sudanesisk och en annan de sade var en tjetjen.
En av militanterna bar fortfarande självmordsbälte. I döden var hans fingrar frusna tum från detonatorn.
En stor del av SDF:s framsteg på detta område möjliggjordes genom USA-ledda koalitionens flygunderstöd, och vi kunde höra krigsflygplan kretsa runt ovanför.
Flyganfallen leds av utländska specialstyrkors personal på marken, som vi såg när vi stötte på en grupp av dem nära frontlinjen.
De verkade vara franska och amerikanska och sa åt oss att sluta filma.
De kurdiska kämparna berättade för oss att det också fanns brittiska specialstyrkor som opererade i området.
Luftkraften har varit avgörande, men den är inte utan kostnad.
Enligt det syriska observatoriet för mänskliga rättigheter, en brittisk övervakningsgrupp, har 49 civila dödats i flyganfall sedan offensiven mot Manbij inleddes.
Civila fångas ofta också i korselden på marken.
På ett fält precis bakom frontlinjen stötte vi på en grupp familjer som trängde sig samman för att söka skydd.
Från ingenstans börjar kulor flyga över huvudet och alla måste springa efter skydd.
Vi upptäckte att deras by, som vi hade passerat genom bara 10 minuter tidigare, var under attack. Det var en lycklig flykt för oss alla.
Vid en östlig framposition höll en grupp arabiska soldater vakt på toppen av en byggnad med utsikt över Manbij.
Plötsligt skrek de: " Daesh! Daesh!" De hade sett en kolonn av människor som var på väg ut ur staden.
Helt klart i panik började de arabiska fighters skjuta och förberedde sig på att skjuta en raketdriven granat.
Sedan skrek någon att folket på väg var civila och inte IS militanta.
Där nere tog sig bilar, traktorer och människor till fots långsamt ut ur Manbij. Underligt nog hade ingen skadats av skottlossningen.
Vi gick för att prata med några av dem.
"IS dödade oss och dödade våra barn", säger Dabahan Wilad, en gammal man som bar traditionell arabisk klänning.
"De fick oss att växa långa skägg, och berättade för oss vad vi skulle ha på oss. Kvinnorna måste vara täckta. Må Gud hjälpa oss!" tillade han.
Civilisterna sa att det inte finns vatten eller makt i Manbij. Maten hade blivit mycket dyr och IS militanterna hade grävt i för en kamp, sade de.
"Det är en skam", skrek en kvinna, klädd i svart och sitter på baksidan av en traktor. "Det finns barn och gamla med oss. Vi var tvungna att samla ihop dem alla och sätta dem i bilar för att fly."
Det syriska observatoriet säger att 19 civila har dödats av IS sedan slaget började.
Det finns omkring 8 000 SDF-kämpar som deltar i slaget om Manbij.
Officiellt säger USA att de arabiska kämparna leder operationen, men på plats står det klart att det är de krigshärdade kurdiska befälhavarna från folkskyddsenheterna (YPG) som leder offensiven.
Detta är en oerhört känslig fråga över gränsen i Turkiet.
President Recep Tayyip Erdogan har klargjort att han inte ser någon skillnad mellan Syriens YPG och det turkiska rebellpartiet Kurdistans arbetarparti (PKK), som Turkiet betraktar som en terroristorganisation.
Erdogan har upprepade gånger uppmanat USA att inte stödja kurderna, och förra året varnade han dem för att gå över vad han kallade den "röda linjen" vid floden Eufrat, som löper mellan Manbij och Kobane.
Men det är en röd linje som de kurdiska och arabiska kämparna inom SDF nu har gått långt längre än så.
Verkligheten på fältet är att kurderna och deras arabiska allierade i SDF nu kontrollerar mer än 500 km av den turkisk-syriska gränsen.
Kurderna kallar området "Rojava", eller "västra Kurdistan", och de gör ingen hemlighet av det faktum att deras mål är att fånga Jarablus - den sista kvarvarande syriska gränsstaden under IS kontroll.
Om de gjorde detta, skulle nästan hela den turkiska syriska gränsen stå under SDF:s kontroll, med en liten sektion runt den västra staden Azaz som innehas av arabiska rebellstyrkor.
Men det verkar osannolikt att det händer snart.
Manbij är omringad, men offensiven har stannat.
SDF-styrkorna berättade för oss att även om de hade nått utkanten av staden, på grund av påtryckningar från Turkiet och USA så gick de inte längre än så länge.
Vi reste längs vägen till Manbij, en liten stad i norra Syrien som har blivit den nya frontlinjen i kampen mot den jihadistiska gruppen Islamiska staten (IS).