Men ibland måste jag också ifrågasätta användningen av mycket större undersökningar, såsom landets största hushåll, arbetskraftsundersökningen (LFS).
En av dess viktigaste användningsområden är produktionen av arbetslöshetssiffrorna varje månad.
Det brukade vara så att den totala arbetslösheten var det antal personer som krävde arbetslöshetsunderstöd, men det innebar att siffrorna var sårbara för förändringar i vem som fick begära sådana förmåner, så i stället övergick landet till Internationella arbetsorganisationens definition av arbetslöshet, dvs. personer som var arbetslösa och sökte arbete, oavsett om de ansöker om förmåner eller inte.
Som jag rapporterade för några veckor sedan har antalet sökande förlorat sin nationella statistiska beteckning, eftersom införandet av allmän kredit har gjort det svårare att beräkna.
Men vår huvudarbetslöshet kommer från LFS, där Kontoret för nationalstatistik (ONS) talar till 60 000 hushåll en gång per kvartal. Det är en stor undersökning, men det är fortfarande en undersökning. ONS är mycket tydlig i sina månatliga releaser om sina begränsningar.
För två veckor sedan hade vi arbetslöshetssiffrorna för de tre månaderna från mars till maj, vilket visade sig ha ökat med 15 000 jämfört med de föregående tre månaderna.
Men längre ner i utgivningen varnades läsarna för att ONS var 95 procent övertygade om att den faktiska siffran låg inom plus eller minus 80.000 av detta märke, så mellan en ökning på 95 000 och en nedgång på 65 000.
Vilket kan få dig att ifrågasätta vår topplinje, att arbetslösheten hade ökat för första gången på två år.
Arbetslösheten är inte den enda siffran som hämtats från arbetskraftsundersökningen, och det gjordes en del intressanta analyser av Migration Watch förra veckan med hjälp av undersökningen.
Gruppen sade att dess forskning visade att grupper av invandrare med svagare ekonomiska särdrag (på grundval av sysselsättningsnivå, lönenivåer och sannolikheten för att få förmåner) var fler än de med starkare ekonomiska särdrag med två till en.
The House of Commons Library har tittat på denna analys och ifrågasatt om LFS är en tillräckligt robust källa för att göra sådana påståenden.
Som exempel kan nämnas den siffra som anges för skillnaden i sannolikheten för att få förmåner mellan brittiska invånare födda i Förenade kungariket och de som är födda i Pakistan eller Bangladesh, mellan 40 och 44 år.
Den säger att trots sin enorma urval storlek, LFS är endast sannolikt att ha intervjuat cirka 27 personer som faller i kategorin 40 till 44 år gamla bidragssökande födda i Pakistan eller Bangladesh.
Biblioteket föreslår: "en nyanserad berättelse kan vara lämpligare än breda uttalanden om invandrarnas sannolikhet att göra anspråk".
Många av de berättelser som jag ombeds att titta på involverar organisationer som försöker göra stora anspråk baserade på undersökningar av ett litet antal människor med tvivelaktiga metoder.