Det är en viktig fråga och allmänheten förtjänar ett rakt svar. Ändå riskerar den i den aktuella hetsiga debatten att både politiseras och suddas ut genom konflation med andra frågor som ekonomi, migration och politik gentemot Ryssland.
Så vad är fakta?
Förenade kungariket befinner sig för närvarande på hotnivå "allvarligt", det näst högsta på den skalan, vilket innebär att regeringen bedömer en terroristattack som "mycket trolig" (men inte nödvändigtvis överhängande).
Storbritannien står högst upp på den så kallade islamiska statens mållista, tillsammans med Frankrike, Belgien, Tyskland och Danmark. MI5 och polisen uppskattar att det bor mer än 2 000 personer här som har sympatier med eller kopplingar till internationell terrorism, det mesta är IS-inspirerat.
Det finns två huvudsakliga skäl till varför Storbritannien ännu inte har drabbats av den typ av Marauding Terrorist Firearms Attack (MTFA) upplevt två gånger av parisare förra året.
Den ena är bättre intelligens, den andra är bättre gränser.
Ingen i kretsarna mot terrorism är dock självbelåten över att en sådan attack fortfarande inte skulle kunna inträffa här.
Efter attentaten den 11 september 2001 och sedan igen efter bombningarna i London 2005 reformerades Storbritanniens infrastruktur för terrorismbekämpning för att bryta ner barriärer mellan myndigheter och avskaffa den typ av "silos" som tyvärr fortfarande finns i många europeiska nationer.
Så Storbritanniens MI5, den inhemska säkerhetstjänsten, arbetar nära MI6, den externa underrättelse-samlande byrån, GCHQ och Metropolitan Police.
Gamla rivaliteter har till stor del satts åt sidan. Men i Frankrike och Belgien talar polisen och underrättelsetjänsten knappast med varandra, de delar mycket lite.
För att en belgisk polis ska få reda på vad den belgiska underrättelsetjänsten vet om ett hot behöver han eller hon ibland lära sig det av den brittiska polisen, som lär sig det av den brittiska underrättelsetjänsten, som lär sig det av den belgiska underrättelsetjänsten.
När det gäller kampen mot terrorism i hela EU är de nationella underrättelsemyndigheterna ännu mindre villiga att avslöja sina hemligheter.
Vid gränserna har Storbritannien något som kontinentaleuropeiska länder inte har: en enda kustlinje.
Brittiska tjänstemän för kampen mot terrorismen säger att eftersom Storbritannien inte är en del av EU:s Schengenavtal om öppna gränser är det betydligt svårare - men inte omöjligt - för terrorister och organiserade brottslingar att skaffa sig den typ av kraftfulla automatiska vapen, särskilt Kalashnikovs, som användes i Parisattackerna i november förra året.
En högt uppsatt EU-tjänsteman mot terrorism erkände för mig förra året, före invandrarkrisen, att även om EU:s yttre gränser hade stärkts, så var det inte mycket som hindrade dem från att röra sig fritt i Europa när vapnen väl hade passerat den gränsen från Balkan.
Förenade kungarikets starkaste förbindelser för utbyte av underrättelser och säkerhetssamarbete är inte med Europa, även om de fortfarande är viktiga.
De är med USA, med dess massiva avlyssning och avlyssning kapacitet, och de andra Anglophone så kallade Five Eyes partner nationer: Kanada, Australien, Nya Zeeland.
Nästan all den viktigaste underrättelsedelningen med Europa tenderar att ske bilateralt, från land till land, snarare än genom någon EU-omfattande organisation.
Storbritannien har också ett nära samarbete med andra partnerländer som Pakistan och Saudiarabien.
Är Storbritannien mer eller mindre utsatt för en stor terroristattack om det lämnar EU?