"Vi är på toppen av det."
Hum har arbetat med Sir Alec Guinness, Joyce Grenfell och Sir Jonathan Miller. Han delade inte scenen med dessa storheter, utan i stället, som ljustekniker, var han ansvarig för att kasta strålkastarljuset på några av den brittiska teaterns ledande stjärnor.
Nu kliver Hum äntligen in i rampljuset själv - om än med hjälp av en vandrande käpp.
Han uppträder i jubileum på West Yorkshire Playhouse i Leeds med fyra andra lokalbefolkningar som avancerar år från teaterns seniorgrupp Heydays.
De förenas av fem erfarna professionella dansare vars åldrar sträcker sig från 50- till 70-talet - en del av befolkningen som sällan ses i lithe världen av professionell dans.
Vad seriens rutiner saknar i atletisk överge de kompenserar i lekfull anda och gripande förslag. Förutom dansen levererar deltagarna monologer som reflekterar över aspekter av deras liv.
"Minnet är inte som det var", säger Hum om att lära sig sina repliker. "En gång sväljer jag sms som en kanin, men nu för tiden måste jag hamra in den."
När jubileumsdirektören Alan Lyddiard lämnade sitt jobb som konstnärlig ledare för Northern Stage i Newcastle 2005 trodde han att det inte skulle bli någon brist på teaterarbete.
Men efter att ha återvänt från resan när finanskrisen drabbade honom insåg han att han hade fel. "Jag bestämde mig för att skapa mitt eget verk", säger han.
"Jag närmade mig då 60 och tänkte, varför försöker jag inte starta ett sällskap av människor som jag - människor som kände att deras karriärer kanske var på väg att ta slut?
"Jag tänkte att jag kanske kunde säga att deras karriär bara hade börjat.
"Jag tänkte på mig själv som en framväxande konstnär vid 60 års ålder som försöker skapa en ny typ av teater. En teater som särskilt skulle skapas av äldre människor, men för alla."
Lyddiard grundade Performance Ensemble för två år sedan och Anniversary är teaterbolagets största produktion hittills.
När han är 67 år, tycker han då att äldre artister och artister försummas av den allmänna opinionen?
"Lite grann. Jag känner mig lite nedlåtande ibland. Du vet, "Kära gamla sak, är han fortfarande runt? " Jag känner lite att folk glömmer.
"Jag tror att det finns en känsla i konsten att man alltid måste leta efter de nya, leta efter de unga, leta efter de nya idéerna. Det är därför jag kallar mig en ny konstnär, för jag vill bli ny."
Äldre artister kan föra med sig egenskaper till en show som ljusa unga ting helt enkelt inte besitter, tror han.
"De har en otrolig erfarenhet av att vara på en scen, bli sedda av en publik, ha levt ett långt liv och veta att de har en inre kunskap, en inre förståelse, av vad som är möjligt.
"De kan inte nödvändigtvis sträcka på benen lika högt som de brukade, men [de] kan presentera i prestandakvalitet något rikt och djupt och något som har dykt upp under år och år - det är mycket speciellt."
En av jubileumsårets professionella dansare är Namron (som Hum, inget efternamn krävs), som i slutet av 1960-talet blev den första svarta dansaren som gick med i ett brittiskt professionellt samtidskompani.
"Han var en bra dansare", säger Lyddiard. "Han är fortfarande en bra dansare, men annorlunda."
Namron var med och grundade London Contemporary Dance Theatre 1969 och uppträdde med dem fram till början av 1980-talet, då han flyttade in i dansundervisningen.
Han återvände till scenen när han erbjöds en roll i Peter Gabriels Millennium Dome Show år 2000. "Det är där min danskarriär återupplivades efter alla dessa år som arbetar och undervisar, och buggen biter igen", säger han.
Nu 72, Namron fortfarande känner samma spänning på scenen som han gjorde när han var yngre.
"Det finns en spänning som är en fysisk sak", säger han. "Du kan känna smaken av det. Men din kropp säger att du bara kan göra vissa saker. Man hoppar inte längre och sånt.
"Å andra sidan, den rikedom av erfarenhet som du har i din kropp hjälper till att ta hand om dig. Den rör på dig - men rörelsen är begränsad."
Precis som Namron blev Sally Owen lärare efter att hennes karriär närmade sig sitt slut. Hon var huvuddansare med Ballet Rambert från 1971 till 1981 innan hon började frilansa och sedan undervisa och arbeta som biträdande regissör på Scottish Dance Theatre.
"Då tänkte jag faktiskt att jag är trött på att ta hand om andra människor och bestämde mig för att gå tillbaka till att uppträda, därav denna produktion", säger hon.
Efter att ha deltagit i ett projekt som parade dansare i framskridna år med pensionärer i London, säger hon partiprofessionella, parti-community föreställningar - som jubileum - är för närvarande mycket fashionabla.
Men vanliga danskompanier erbjuder för få möjligheter för den erfarna danskonstnären, tror hon.
"Till skillnad från ett balettkompani där de tar in äldre artister för att spela äldre människor, gör samtida danskompanier egentligen inte plats för äldre artister.
"Jag skulle älska att se de större företagen faktiskt ha på scenen en rad åldrar som speglar det verkliga livet.
"Men samtida dans är ung och sexig och även publiken har en förutfattad uppfattning om vad de vill se."
Årsdagen är på West Yorkshire Playhouse från onsdag 14 till lördag 17 september.
Följ oss på Twitter @BBCNewsEnts, på Instagram, eller om du har ett storyförslag e-postunderhållning.news@bbc.co.uk.
"Vi är inte över kullen" förklarar 87-årige James Humphrey Haslem Crawshaw - känd för alla som Hum - från scenen under repetitioner för sin teaterdebut.