"Var är mulla Omar?" är en fråga källor säger allt mer och ilsket riktas mot befälhavaren betraktas som den tillförordnade chefen, Akhtar Mohammad Mansour.
Befälhavare för Mansour har länge rapporterats bekämpa hot mot hans auktoritet från mer hårdnackade talibaner som motsätter sig alla fredssamtal, däribland Abdul Qayum Zakir.
Talibanerna står också inför en växande utmaning från de fortfarande små, men allt större närvaron av den så kallade islamiska staten i Afghanistan. Videor har dykt upp av missnöjda talibankrigare som svär trohet mot IS självdeklarerade Caliph Abu Bakr al-Baghdadi.
Den irakiska prästen, som också förklarade ett modernt kalifat i områden under IS-kontroll i Irak och Syrien, har offentligt hånat mulla Omars religiösa och politiska ledarskap.
I en talibanrörelse som sades vara grundad på ett löfte om trohet till Amir ul-Mumineen (befälhavaren för den troende) betraktades mulla Omars auktoritet som en bindande politisk och militär styrka.
"Jag hoppas verkligen att fredssamtalen avslutas innan mulla Omar dör", sade en tidigare högre talibantjänsteman nervöst till mig för flera år sedan med oväntad uppriktighet om rörelsens ledare. "När han är borta, kommer det att bli mycket svårare att upprätthålla talibanernas enhet", medgav han med påtaglig oro.
Vårt samtal, utanför Afghanistan, ägde rum vid en tidpunkt då Nato-ledda styrkor dödade många talibanbefälhavare på mellannivå i sina operationer i södra Afghanistan. Detta gav anledning till oro för att yngre, mer radikaliserade krigare, utan en stark lojalitet mot talibanernas ledare, skulle höja sig genom leden och vara svåra att hålla i ledet.
År 2010, när amerikanska diplomater för första gången inledde personliga samtal med talibanerna genom vad som senare blev känt som rörelsens politiska kontor i delstaten Qatar i Gulfstaterna, försökte de först fastställa att Talibs agerade med mulla Omars auktoritet. På den tiden berättade amerikanska diplomater som var inblandade i processen för mig trovärdiga försäkringar om att Syed Tayyab Agha, hans tidigare personliga sekreterare, fick sin välsignelse.
Detta gröna ljus sades dock vara strikt begränsat till förhandlingar med amerikanerna om talibanfångar och närvaron av utländska trupper i Afghanistan.
De resulterade slutligen i förra årets byte av den återstående amerikanska soldaten i talibanernas fångenskap, Bowe Bergdahl, för fem talibanmedlemmar som hölls i Guantanamo Bay.
I år, mitt under en rad aldrig tidigare skådade informella möten mellan talibanernas politiska kontor och afghanska regeringstjänstemän, betonade talibanska källor att de fortfarande inte hade formellt tillstånd från mulla Omar att förhandla officiellt och öppet med den afghanska regeringen.
Detta tog återigen upp den mest framträdande frågan: hur man får ett utslag från en ledare som inte har setts offentligt sedan slutet av 2001 när talibanernas rörelse blev utkastad i Afghanistan efter attackerna den 11 september. Till och med hans inspelade meddelanden upphörde för flera år sedan.
Talibanernas tjänstemän insisterade ofta på att deras ledare skulle hålla en exceptionellt låg profil på grund av USA:s ansträngningar att döda eller tillfångata honom. Men han var allmänt ryktad att vara i Pakistan, trots Islamabads förnekanden. En högre afghansk tjänsteman berättade för mig för några år sedan att amerikanerna hade bekräftat för honom att mulla Omar bodde i den södra pakistanska staden Karachi.
Den här månaden dök plötsligt ett skriftligt meddelande från mulla Omar upp för att markera Islamiska Eid-festivalen. Det hänvisade inte direkt till en ny separat fredsprocess som anordnades av den pakistanska regeringen, som representerade de första offentligt erkända formella samtalen.
Men texten säger "fredlig interaktion med fienderna är inte förbjudet" under Islamisk tradition. Det ledde till spekulationer om huruvida budskapet hade skrivits av mulla Omar själv, eller någon som ville ha hans legitimitets sigill.
Rapporter om den talibanske ledarens död har cirkulerat i åratal, men de senaste rapporterna har nu dykt upp bara några dagar innan ytterligare en omgång fredssamtal i Pakistan kommer att inledas i slutet av denna månad.
De kommer också i en tid av oenighet om vem som ska företräda talibanerna i alla förhandlingar med den afghanska regeringen.
Källor säger att pakistanska militära underrättelseofficerare, som länge har haft nära band till talibanerna, uppmanar talibanbefälhavare som de har arbetat med att komma till bordet i stället för medlemmar av det politiska kontoret i Qatar som de har haft svåra förbindelser med.
Afghanistans president Ashraf Ghani, som har antagit en ny politik för ett nära samarbete med Pakistans regering och militär i talibanfrågor, sägs ge Islamabad betydande spelrum i en förhandlingsprocess som gör långsamma och obestämda framsteg.
Innan den första samtalsrundan i den pakistanska kullen resort Murree i början av juli, sades Ghani vara under stigande press att överge sin inställning till Pakistan, vilket var markant annorlunda från hans föregångare Hamid Karzais ansträngda förbindelser med Islamabad.
Och det finns en större fråga om hur engagerade talibanbefälhavare är i en politisk process när de fortsätter att utföra blodiga attacker inte bara mot militära och polisiära mål, utan också fräcka angrepp på afghanska civila överallt från trånga marknader till landets nationalförsamling.
Många länder är kända för att ha varit inblandade i flera år i hemlighet och inte så hemliga ansträngningar att föra talibanerna till bordet, däribland Kina, Norge, Storbritannien och vissa privata medlingsgrupper.
Den legitimitet som förmedlades av den mytiska mulla Omar ansågs alltid vara nödvändig även om den reclusive ledaren länge hade upphört att vara involverad i rörelsens dagliga verksamhet.
Nu framträder frågan om vem som kan ersätta en sådan mäktig galjonsfigur som en av de viktigaste utmaningarna för dess överlevnad som en sammanhållen politisk och militär styrka.
Oavsett om mulla Omar är död eller levande utgör hans långa frånvaro från allmänhetens sida ett växande hot mot styrkan i hans splittrande afghanska talibanrörelse.