Upp- och nedgångsrörelsen kan bryta isen, eventuellt med hjälp av att bryta upp och smälta, berättade forskarna för Nature magazine.
De säger att stormstormar kan ha en mycket större inverkan på polarhavsisens omfattning än vad som tidigare konstaterats.
Nya Zeelands team körde sina experiment utanför Antarktis.
De placerade sensorer på olika avstånd från kanten av packisen, och sedan spelade de in vad som hände när dåligt väder piskade upp havsytan.
För mindre vågor, som var mindre än 3 meter höga, förföll det bultande flaket snabbt. Men för vågor över 3 m, den störning som sändes propagering genom packisen upprätthölls i upp till 350 km.
"Vid iskanten, det är ganska bullriga," förklarade studien leda författaren Alison Kohout, från Nya Zeelands nationella institutet för vatten och atmosfärisk forskning i Christchurch.
"Du har massor av vågor som kommer från alla håll med ett fullt spektrum av frekvenser. Men när vågorna rör sig in i isen, blir allt städat upp för att producera en vacker, jämn våg av konstant frekvens," berättade hon BBC News.
"Isflaken böjer sig med vågorna, och med tiden kan man föreställa sig att detta skapar trötthet och så småningom kommer isen att spricka. Intressant nog tenderar frakturerna att vara vinkelräta mot vågornas riktning och vara av jämn bredd."
Datormodeller har försökt simulera de senaste trenderna i polarhavsisen - utan någon större framgång.
De har inte lyckats fånga både den mycket snabba nedgången i sommaristäcket i Arktis och den lilla, men ändå betydande, ökningen av vinterisen i Antarktis.
Doktor Kohout och kollegerna säger att deras experiment erbjuder några ledtrådar - i synnerhet i söder.
När de jämförde observerade marina iskanter i Antarktis från 1997 till 2009 med sannolika våghöjder som genereras av vädret under den perioden, fann de en stark länk.
Till exempel, där stormighet ökade, i regioner som Amundsen-Bellingshausen havet, minskades isutbredningen.
Däremot, där våghöjderna var mindre, till exempel i västra Rosshavet, såg man havsisen expandera.
En mycket märkbar aspekt av den senaste tidens tillväxt av Antarktis vinterhavsis har varit dess stora regionala variation.
Teamet säger att om modeller tar mer hänsyn till våghöjder då kan de bättre fånga en del av detta beteende.
Gruppen försökte leta efter ett liknande förhållande i stormighet och isutbredning i Arktis men fann att det inte fanns tillräckligt med data för att dra några bestämda slutsatser.
Geografin vid polerna är helt annorlunda. Arktis är till stor del ett hav omgivet av land, medan Antarktis är en landmassa helt omgiven av hav. Många av isbeteendena och reaktionerna är därför annorlunda.
"Jag tycker att det som är intressant för oss i Arktis är att 'hissen' ökar - avståndet från stranden till iskanten ökar", kommenterade professor Julienne Strove från University College London och US National Snow and Ice Data Center.
"Det skulle göra det möjligt för vinden att arbeta mer på havet för att producera större vågor som sedan kan föröka sig ytterligare i isen.
"[En annan tidning har redan antytt] att våghöjder kommer att förändras med ökande avstånd från iskanten till marken, och det kan ha mer av en inverkan på isbrytning."
Jonathan.Amos-INTERNET@bbc.co.uk och följ mig på Twitter: @BBCAmos
Stora havsvågor kan färdas genom havsis i hundratals kilometer innan deras oscillationer slutligen dämpas, har forskare visat.