När offren kämpar med eländet av skada, lera och ruin, säger tjänstemän att vi har gått in i en era av "okända ytterligheter" av väder och de vill ha en "fullständig omprövning" av hur översvämningar hanteras.
Vissa aspekter av insatserna förbättras oändligt mycket från tidigare katastrofer. Nödteamen från så olika organisationer som brandkårerna, RNLI och polisen är mycket bättre samordnade än de brukade vara.
I Carlisle tidigare denna månad, såg jag en bergsräddning team, väl utrustade med en uppblåsbar båt, rep, facklor och radio, tum genom djupt vatten i totalt mörker för att försiktigt och ömt leverera en rädd kvinna i säkerhet.
Men hur professionellt svaret än är uppstår oundvikligen frågor om varför denna ansträngning behövs i första hand, där människor kräver att få veta varför deras samhällen inte försvarades bättre.
Och det leder till en känsla av ilska som som offer för översvämningar känner sig ignorerade eller svikna av myndigheterna för att de underlåter att skydda dem.
Jag bevittnade först detta under sommaren 2007 i Hull, där tusentals familjer fördrivits av översvämningar med en del fortfarande tillfälligt boende ett år senare.
En familj som jag intervjuade blev upprörd över möjligheten att få en andra jul i en kylig husvagn.
Tidigare denna månad, boende i Carlisle, som hade sett byggandet av en £ 38m översvämningsförsvar plan bara fem år tidigare, reagerade med raseri som det var överstoppad av stigande vatten.
Vi har också hört ilska från Leeds stadsfullmäktige, som i likhet med många nordliga myndigheter anser att Whitehall gynnar södern när det gäller att fördela medel för översvämningsförsvar - även om regeringen insisterar på att norr gör bättre ifrån sig per capita.
Och ilska har uttryckts i York under de senaste dagarna när miljöbyrån fattade ett ödesdigert beslut att lyfta Foss Barrier, en viktig del av stadens översvämningsförsvarssystem.
Med barriärens elektriska motorer i riskzonen för översvämningar - något som i sig kommer att undersökas - fruktade personalen att barriären, om den lämnas nere, skulle kunna fastna där, fånga vattnet i Foss och orsaka fler översvämningar.
Men, i sin tur, innebar höjningen av barriären oundvikligen att vissa hem skulle översvämmas ändå - färre än vad som skulle ha träffats med barriären kvar på plats, säger EA, men detta är en källa till djup irritation för många.
Tillsammans med förtvivlan och ilska kommer en annan dimension: granskning. Detta börjar så snart översvämningarna börjar orsaka skador och i vissa fall är argumenten oföränderliga år efter år.
Det enklaste är beslut om storleken på den statliga finansieringen - om de 2,3 miljarder pund som regeringen har anslagit under en sexårsperiod är tillräckligt och, i högsta grad, var pengarna ska spenderas.
Den långvariga regeln för statskassan är att för varje 1 pund som ägnas åt översvämningsförsvar måste det finnas en ekonomisk fördel med minst 8 pund - en princip som är utformad för att prioritera att rädda bostäder.
Så städer med sin täta befolkning kommer att locka mer än landsbygdsområden med färre människor, vilket är anledningen till att London får det bästa skyddet av alla, och små byar minst.
För att hjälpa platser som kanske inte kvalificerar sig uppmuntrar regeringen "partnerskapsfinansiering", en annan källa till kontanter från lokala myndigheter, företagsgrupper eller samhällen - men att höja den har aldrig varit lätt.
Förra året i Norfolk, längs en strandlinje som var sårbar för översvämningar, kände jag stor motvilja bland lokalbefolkningen mot idén att bidra till kostnaderna för sitt eget försvar.
Och om man antar att det finns en överenskommelse om finansiering - och kanske en ökning av budgeten - återstår det svåra jobbet att besluta om hur stort försvar man ska bygga upp.
Hittills har ingenjörer sett tillbaka på tidigare register över regn och översvämningar för att göra sina beräkningar.
Barriärerna i Carlisle, till exempel, byggdes med detta i åtanke, men med ytterligare en halv meter (1ft 8in) tillsatt på toppen för att möjliggöra effekterna av klimatförändringen - eftersom varmare luft är känd för att kunna hålla mer fukt vilket innebär att nederbörden kan bli mer intensiv när temperaturen stiger.
Men när den slog till var det ännu en halvmeter ovanför den extra halvmetern som lades till försvaret. Så svåra beslut ligger framför oss om omfattningen av det skydd som kommer att behövas.
Och det finns ytterligare komplikationer. För en vacker stad vars flod är en turistattraktion, som Keswick i Lake District, finns det en naturlig motvilja mot att se massiva murar ständigt torna upp sig över stränderna.
Och om en plats vinner skydd, andra samhällen nedströms kommer att ropa på hjälp också. Jubileefloden, en konstgjord kanal, grävdes för att hjälpa Maidenhead och Windsor men har länge kritiserats av invånarna i Wraysbury som säger att den har gjort dem mer sårbara för översvämningar.
Utmaningen är att skydd mot översvämningar aldrig kan ses isolerat.
De nya bostäder landet så illa behöver kan lätt byggas på platt mark men som ofta ligger i flodslätter - så kommer planeringspolitiken att ändras för att begränsa vart hus går?
Nya köpcentrum eller industrifastigheter med stora parkeringsplatser kan vara en stor källa till avrinning - men kan detta ändras?
En logisk plan är att jordbrukarna gör mer för att fånga regnvatten i bergstrakterna innan det går ner via bifloder till slätterna nedanför.
Ett pilotprogram har just börjat i North Yorkshire - men vissa säger att detta aldrig kan göra någon större skillnad.
En annan idé är att skapa enorma vattenlager - som minireserver - som kan hålla tillbaka alla plötsliga regn, även om det kan uppstå tvister om var man ska placera dem och hur man ska finansiera dem.
Och om regeringens nya översyn av översvämningarna visar att klimatförändringarna kommer att göra mer intensiva regnstormar mer frekventa, bör vi då följa exemplet med stora tropiska städer?
Malaysias huvudstad Kuala Lumpur har investerat i en enorm tunnel som kan hantera trafiken eller, när stormar slår till, översvämningsvatten.
För en tempererad ö som är mer van vid duggregn verkar detta radikalt. Men när den ena stormen följer efter den andra, och nya nederbördsrekord sätts upp, kanske nya idéer börjar verka normala.
Varje störtflod utlöser en förutsägbar cykel av förtvivlan, ilska och granskning, men denna har framkallat en aldrig tidigare skådad nivå av kritik och ifrågasättande.