I en kort men uppriktig intervju med utrikesreporter Christiane Amanpour vid Women for Women International-evenemanget i New York i tisdags sade Clinton att hon har genomfört en "plågsam analys" av sin misslyckade presidentkampanj som en del av en bok som hon skriver.
Vad har hon lärt sig? Samtidigt som hon erkände att hon gjort misstag och att hennes kampanj hade "utmaningar", "problem" och "brister", pekade hon finger åt två män - FBI-direktör James Comey och rysk president Vladimir Putin - som den omedelbara orsaken till hennes nederlag.
"Jag var på väg att vinna tills kombinationen av Jim Comey brev den 28 oktober och ryska Wikileaks väckte tvivel i sinnet hos människor som var benägna att rösta på mig men blev rädd," sade hon. " Bevisen för den mellanliggande händelsen är, tror jag, övertygande."
Clinton påpekade också att som den första kvinnan som kandiderade till president som en stor partikandidat kan kvinnohat också ha varit en faktor för hennes förlust.
"Det är verkligt", sade Clinton om diskriminering av kvinnor. "Det är i hög grad en del av landskapet politiskt, socialt och ekonomiskt."
Hon sa att hennes val skulle ha varit "en riktigt stor sak" för kvinnors rättigheter, skicka ett budskap runt om i världen.
Vid ett tillfälle skämtade Amanpour om att presidenten sannolikt skulle ta till sociala medier för att svara på den tidigare kandidatens kommentarer.
"Om han vill twittra om mig då är jag glad att vara avledande eftersom vi har mycket att oroa sig för," Mrs Clinton sade.
Vid den kvällen erbjöd Trump verkligen sitt Twitter-svar, återigen säger Ryssland anklagelser var ett demokratiskt försök att undvika skulden för sitt nederlag.
Andra motståndare till den tidigare utrikesministern kommer att vara snabba att påpeka att förklara bort hennes kampanj felsteg som bara utmaningar, problem och brister ger kort skrump till strategiska brister som gjorde henne sårbar för Mr Trump ekonomiska populism, så att han kan segra i de avgörande Rust Belt staterna Pennsylvania, Wisconsin och Michigan.
Clintons tydliga svar är dock att hon var tvungen att försvara Obamas presidentprestationer och sälja sitt pragmatiska tillvägagångssätt som ett sätt att förbättra det amerikanska livet.
"Det var inte lika spännande som att säga kasta ut allt och börja om igen, men det är hur du gör förändring i Amerika - och varaktig förändring som skulle förbättra människors liv", sade hon.
När det gäller utrikespolitiken delade Clinton några tankar om de "onda problem" som för närvarande står inför Trump.
Hon sade att ansträngningarna för att få ett slut på Nordkoreas kärnvapen- och ballistiska missilprogram kräver en regional insats, där USA:s ståndpunkter läggs fram i kritiska förhandlingar och "inte bara kastas av på en tweet någon morgon".
Hon sade också att hon stödde USA:s senaste missilstrejk för att straffa den syriska regeringen för dess användning av kemiska vapen, även om hon säger att hon inte är övertygad om att det har gjort någon större skillnad.
"Om allt det var en engångsinsats", sade hon, "det kommer inte att ha mycket av en varaktig effekt."
I stället lämnas Clinton kvar för att försöka finna sin ställning som före detta kandidat utan några valpriser vid horisonten för första gången sedan hon kom ut ur sin mans politiska skugga. Som hennes många svep på den nuvarande presidenten avslöjar, kan hon dock hitta en identitet i opposition.
"Jag är nu tillbaka till att vara en aktivist medborgare och en del av motståndet", sade hon mot slutet av sin intervju, refererar till etiketten många av Mr Trumps liberala motståndare har antagit.
Att spela baksäte förare till Trump ordförandeskapet är inte där Mrs Clinton ville vara, naturligtvis. Det är inte var, 10 dagar före valet i november förra året, hon trodde att hon skulle vara. Och att hantera det, sade hon, har varit en "smärtsam process".
Om Clintons psykiska sår aldrig verkligen läker kommer hon knappast att bli den första som får utstå sådana bestående skador, som en anekdot som den politiske reportern Roger Simon berättar om.
Kort efter sitt nederlag 1984 kallade den demokratiska kandidaten Walter Mondale George McGovern, som blev slagen av republikanen Richard Nixon 1972.
När slutade smärtan, frågade han. När vaknade du på morgonen och inte kände för att kräkas?
"Jag berättar när jag kommer dit", McGovern svarade.
Valet kan vara över, med Donald Trumps ordförandeskap mer än 100 dagar gammal, men Hillary Clinton är inte redo att släppa taget.