Mediauppspelning stöds inte på den här enheten
Ännu färre kunde ha föreställt sig hur spelet skulle ebb och flöde, och i slutändan ge Aberdeen sin första chans på 17 år att vinna en kopp de behandlas som sin egen på åttiotalet.
År 1990, när Alex McLeish lyfte trofén precis som Willie Miller hade gjort fyra gånger under det föregående årtiondet, skulle det ha verkat otänkbart att de inte skulle göra det igen.
Men det är bara fakta. Och fyra förlorande semifinaler i följd såg till att ingen tog segern idag för given.
Och ändå började Aberdeen matcha med en sådan känsla av auktoritet och överlägsenhet att alla tvivel verkade ha förvisats inne i öppningen 25 minuter.
Deras önskan att pressa Hibernian lönade sig under de inledande sekunderna - en snabbare belöning än Derek McInnes kunde ha drömt om.
Men det var en taktik de fortsatte att använda till stor effekt, knäppa in sig i tacklingar och förneka Hibernian backline och mittfält när som helst eller utrymme för att utveckla sin spelplan.
Tricket såg en masterstroke från McInnes, men sedan Neil Lennon ändrade spelet med en av sina egna.
Introduktionen av Grant Holt och en förändring i form förde Hibs tillbaka från de döda - helt plötsligt Hibs kunde spela bollen framåt och inte hitta det kommer direkt tillbaka ovanpå dem.
Återigen var hans mål en snabbare vinst än Lennon kunde ha hoppats på, men hans totala effekt - i synnerhet hans pass för Dylan McGeouchs equalizer - var fenomenal.
Denna equalizer kom ögonblick efter en annan taktisk switch - denna gång av Derek McInnes - vars beslut att flytta till en rygg tre verkade spela i Hibernians händer.
Hibs comeback var ett viktigt test på Aberdeens beslutsamhet. Efter att ha varit så bekväm i 30 minuter, blev de skakade av Holts mål och vid 2-2 var de smarta pengarna på de återuppväckta männen från Leith.
Men Aberdeens beslutsamhet att undvika en femte på varandra följande skotska Cup semifinal nederlag sparkade in och de klöst sin väg tillbaka in i spelet.
McInnes påstående att de var välförtjänta vinnare är generöst, men de höll fast vid sin uppgift och även om Jonny Hayes vinnare hade en enorm bit av lycka fäst vid det, Aberdeen nu har möjlighet att göra gottgörelse för en tama League Cup final visar tidigare i säsongen.
Efter matchen, Lennon vägrade att acceptera taggen av tappra förlorare, insisterar på att hans team var helt enkelt förlorare.
Det är en hård bedömning men en indikation på de standarder Hibs manager kräver - och kommer att fortsätta att kräva - från hans sida.
Lennon har inte samlat de medaljer han vunnit som spelare och manager genom att acceptera näst bästa, vilket är vad hans sida var med ett visst avstånd i öppningen halvtimme.
Men han kan ta tröst - på eftertanke - på det sätt hans team grävde in för att ge landets näst bästa laget en ganska skräck.
Han kan nu helt och fullt vända sin uppmärksamhet mot att bygga för nästa säsong återkomst till Premiership. Några skarpsinniga signeringar kan se till att de är utmanande i den övre halvan av tabellen denna gång nästa år.
Men för Derek McInnes kräver det kortsiktiga hans fulla uppmärksamhet. Andra plats i Premiership ser en säker satsning, men ännu inte en absolut säkerhet.
Men han och hans spelare kunde göra ett riktigt namn för sig själva tillbaka på Hampden den 27 maj om de kan avsluta 27-års väntan för att återta skotska Cup.
Få observatörer förutspådde något annat än en nära kamp mellan mästerskapsvinnarna och det näst bästa laget i landet.