Kanske den värsta rubrik jag någonsin skrivit. Men innan jag anklagas för att helt misslyckas med att utföra grundläggande kontraktsförpliktelser, låt mig förklara varför dessa sju ord är ganska viktiga.
Sedan 2013 har BBC och nästan alla andra ledande nyhetsorganisationer i Storbritannien varit inlåsta i en bisarr kamp för att berätta sanningen om Erol Incedal.
"Vem är han?" Jag hör dig fråga. Han är en student från London som anklagades för att ha utarbetat någon större terrorismplan. Och efter två rättegångar befanns han inte skyldig till den anklagelsen. Men jag kan inte säga varför.
Åtalet mot Erol Incedal har utan tvekan varit den märkligaste rättegång som de av oss som rapporterar om lagen någonsin har sett.
Jag ber om ursäkt. Jag menade att skriva "inte riktigt sett mycket av" eftersom nästan allt som hände var bakom stängda dörrar.
Och nu har hovrätten slagit fast att det aldrig tidigare skådade glappet i fallet kommer att finnas kvar för alltid.
Incedal åtalades för en annan man, Mounir Rarmoul Bouhadjar, i oktober 2013. Rarmoul Bouhadjar erkände att han hade planer för bombtillverkning. Incedal förnekade anklagelsen och sade att han hade en rimlig ursäkt för att hålla fast vid dem. År 2014 fällde en jury honom för detta, men de misslyckades med att komma överens om huruvida han var skyldig till en allvarligare anklagelse för att ha förberett en terroristhandling. Vid en ny rättegång året därpå friade en ny jury honom.
Jag vet inte varför juryn friade honom. Om jag gjorde det, kunde jag inte berätta för dig. Men vissa av mina kolleger känner till det. Men de kan inte berätta för mig. Eller du. De kan hamna i fängelse.
Erol Incedals rättegångar innebar en aldrig tidigare skådad sekretess i domstolar som normalt är öppna för allmänheten. Det fanns korta perioder av offentliga bevis och sedan något längre perioder när en grupp ackrediterade journalister tilläts lyssna på några av de mystiska bevisen. Den tredje och högsta nivån av fallet fungerade i fullständig sekretess, med medierna helt förbjudna.
Vid slutet av varje hemlig session som journalister kunde närvara tog polisen sina anteckningsböcker och satte dem i ett kassaskåp. Var är anteckningsböckerna nu? Du vet scenen i slutet av Raiders of the Lost Ark där anonyma tjänstemän låser in Indiana Jones största upptäckt? Du fattar.
Och det har varit hela poängen med denna rättsliga kamp - att försöka hitta ett sätt att skala den juridiska affischband från mina kollegors munnar.
I det tidigaste skedet av förfarandet 2013 sökte kronåklagaren anonymitet för de svarande.
Både hem och utländska sekreterare hade väckt oro hos CPS. Det sades senare till domaren, domare Nicol, att om "riskfaktorerna ventileras i en offentlig rättegång" skulle åtalet "presenteras med framställningar" för att lägga ner anklagelserna på grund av nationell säkerhet.
Justitieminister Nicol fastställde att fallet skulle åtalas "i kameran". Det skulle finnas en jury, som alltid, men de skulle aldrig kunna avslöja vad de hörde. Court of Appeal ändrade senare detta för att tillåta journalister att delta i några av utfrågningarna - men utan någon garanti för att något någonsin skulle bli rapporteringsbart.
Så med tanke på att journalisterna fortfarande inte kan tala, och Erol Incedal inte kan säga varför han frikändes för att förbereda en terroristhandling, är detta en massiv skandal för rättvisan i en demokrati?
Det säger hovrätten inte.
Den allmänna principen är att rättvisa måste skipas - men lagen säger också att det kan finnas otaliga goda skäl att undanhålla allmänheten information - inte minst för att skydda sårbara vittnen och offer.
I fallet Erol Incedal sade lord Thomas, överdomaren, i tisdagens hovrätt att bevisen var av sådan art att domaren var tvungen att låsa domstolens dörrar.
Han och två andra högre domare slog fast att domaren med rätta hade ansett att det nationella säkerhetsmaterialet i målet måste skyddas till varje pris.
I hovrättens dom erkänns att hemliga utfrågningar äventyrar mediernas roll när det gäller att hålla makten till svars: om rättvisa inte kan skipas, hur vet man om det är rättvisa?
Lord Thomas föreslår att underrättelse- och säkerhetskommittén kan fylla en del av tomrummet - även om det också är ett halvhemligt organ.
Så vad händer nu?
Även om mediagalan är laglig, klargör undertexten till hovrättens dom att den inte vill att domstolarna lätt ska gå in i de unika arrangemang som ses i Incedal-fallet.
För det andra avfyrade domaren ett varningsskott av olika slag över fören på MI5 och MI6. Om myndigheterna i framtiden beordrades att lämna ut information för användning i brottmål, och åklagarna vill gå vidare, kan de inte bara säga nej och förbli i skuggan.
När det gäller det är det ett ganska uppenbart uttalande att regeringen och dess organ inte står över lagen - men det är också ett tydligt tecken på att nästa gång ett fall som detta kommer upp, är det mycket höga rättsliga testet för att undanhålla information från allmänheten fortfarande på spel.
Betyder det att det aldrig kommer att hända igen? Inte alls. Mina instinkter och erfarenheter får mig att misstänka att det inte blir den sista rättegången av sitt slag.
Reportern kan inte berätta vad som har hänt.