Fjortonårige Karen gömmer vänsterhandens stubbe i fickan. Hans syskon samlas runt när han tittar på Facebook på familjens laptop.
"Jag kan inte förlåta mig själv för det som hände", säger hans mamma, Ludmila Bagdasaryan-Mirzoyan.
För två år sen hittade Karen ett levande luftvärnsskal i trädgården. När han började leka med det, exploderade reliken från 1990-talets krig med Azerbajdzjan i hans händer.
Familjen bor i Madagis, en by i den inlandsbebyggda bergsregionen Nagorno-Karabach, nära frontlinjen med Azerbajdzjan.
Efter Sovjetunionens sammanbrott uppstod ett totalt krig mellan Armenien och Azerbajdzjan mellan 1992 och 1994. Uppskattningsvis 30 000 människor dödades.
Trots 20 års vapenvila är området kraftigt militariserat.
Det är ofta skottlossning över frontlinjen. Båda sidor skyller på varandra för militära förluster, som har ökat kraftigt under de senaste månaderna.
Ludmila säger att hennes barn ofta hör skottlossning eller varnar sirener.
"De vaknar och frågar mig: "Mum har kriget börjat igen?" säger hon.
Azerbajdzjan förlorade områden under konflikten, och mer än 600.000 etniska azerier från Karabakh och närliggande områden tvingades fly.
Mer än 300 000 etniska armenier som bodde i Azerbajdzjan fördrivits av konflikten.
Idag avslöjar en biltur genom Nagorno-Karabach många övergivna hem. Vissa ligger i ruiner, andra är intakta, med övervuxna trädgårdar, bakom fortfarande hänglås men rostiga portar.
Tiden verkar ha varit frusen här.
Men själva konflikten lever i hög grad.
Fredsförhandlingarna, som förmedlats av Minskgruppen, inom ramen för Organisationen för säkerhet och samarbete i Europa (OSSE), har inte gjort några större framsteg.
– Om vi tittar på fredsprocessen så är det vad jag kallar "tillbaka till grundernas" diplomati, säger Richard Giragosian, chef för Regional Studies Centre, en tankesmedja baserad i den armeniska huvudstaden Jerevan.
"Det handlar inte längre om att förhandla om Nagorno-Karabach, utan snarare om att återgå till grundläggande, minimimål.
"Det första målet med medlingen är att hålla fredsprocessen vid liv och det andra målet är att förhindra krig, snarare än någon verklig diplomati vid förhandlingar där de inte ens kan enas om agendan. Det är så långt ifrån de två sidorna är."
Internationellt anses Nagorno-Karabach vara en del av Azerbajdzjan, men dess armeniska invånare kallar sig medborgare i Artsakh-republiken och förblir Azerbajdzjans svurna fiender.
Området har sin egen flagga, en internationell flygplats, polis och väpnade styrkor, även om vanliga armeniska soldater tjänar vid frontlinjen.
I verkligheten är Nagorno-Karabach isolerad. Ekonomiskt och militärt beror det på Armenien. Dess undersåtar har armeniska pass. Och den internationella flygplatsen står tom, eftersom Azerbajdzjan har hotat att skjuta ner alla flygplan.
Azerbajdzjanska ledare, som är frustrerade över bristen på en diplomatisk lösning, har hotat att återta territoriet militärt. Oljerika Azerbajdzjan har spenderat miljarder dollar på moderna vapen.
Och de flesta vapen levereras av Ryssland. Det är djupt impopulärt med Armenien. Ryssland räknas som dess strategiska allierade och är Rysslands enda militära bas i regionen.
"Vi är oroade över att Ryssland, av alla möjliga anledningar, säljer vapen till Azerbajdzjan," den armeniska presidenten, Serzh Sargsyan, sade vid ett nyligen offentligt forum i Jerevan.
"Problemet är inte kvaliteten på vapnen, men det faktum att en armenisk soldat står vid gränsen vet att han kan dödas av ryska vapen."
Azerbajdzjan erkänner inte förvaltningen av Nagorno-Karabach (NK), men territoriets de facto-utrikesminister Karen Mirzoyan säger att utan att de inkluderas i fredsprocessen kommer det inte att bli någon lösning på konflikten.
"När du drar tillbaka NK från förhandlingsbordet, är det mycket lätt att säga att det inte är en konflikt för självbestämmande, det är bara ett territoriellt problem och det är mycket lätt att visa Armenien som en angripare. Men i verkligheten handlar denna konflikt om självbestämmande."
Ludmila tänker ofta på vilka konsekvenser ett annat krig skulle få.
"Om det blir ett nytt krig, kommer vi att lida, mina barn kommer att lida", säger hon.
"[Azerbajjans styrkor] bryr sig inte om vi är skyldiga eller inte, de kommer bara att tro att vi är armenier och vi har ingen rätt att existera."
Mitt i rädsla för att en "frusen konflikt" håller på att utvecklas i östra Ukraina undersöker BBC:s Rayhan Demytrie livet i omstridda Nagorno-Karabach, scen av en av de tidigare Sovjetunionens mest utdragna konflikter.