Så ofta upprepas orden av den svenska diplomaten Dag Hammarskjold, organisationens mest älskade generalsekreterare, de har kommit för att tjäna som ett slags uppdragsuttalande.
Dessutom fungerar de som ett grovt riktmärke mot vilket FN:s arbete kan bedömas.
När organisationen bildades 1945, i efterdyningarna av andra världskriget och atombombningarna av Hiroshima och Nagasaki, skulle "helvetet" ha varit utbrottet av en tredje global konflikt och kärnvapen Harmageddon, som ingendera har inträffat.
Men under dessa efterkrigsår, då förintelsens hela fasa avslöjades, betydde "helvete" också folkmord, ett ord som bara hade myntats: den systematiska massakern av tusentals människor på grund av deras etnicitet, religion, ras eller nationalitet.
Här har FN inte alltid kunnat stoppa nedstigningen i avgrunden.
Till medlemsstaternas eviga skam har den vid vissa tillfällen varit en åskådare till folkmord.
I alla historiska liggare framstår Rwanda och Srebrenica som fasansfulla misslyckanden.
Under folkmordet i Rwanda koncentrerade sig FN:s fredsbevarande styrkor i landet på att evakuera utvandrare och regeringstjänstemän, utan att ingripa eftersom 800.000 tutsier och sympatiska hutuser slaktades.
I Srebrenica i juli 1995 massakrerades mer än 8.000 muslimer, huvudsakligen män och pojkar, av bosniska serbiska styrkor, som trängde förbi nederländska soldater med FN:s fredsbevarares karakteristiska blå hjälm som om de inte vore där.
Det som gjorde massakern ännu mer skrämmande var att muslimerna hade skyddat sig i enklaver som ansågs "säkra områden" under FN:s beskydd.
I vissa konflikter, till exempel Jugoslavien, reagerade FN långsamt.
I andra länder, till exempel Vietnam och Irakkriget, blev det förbigånget.
Dess ansträngningar att förmedla fredssamtal under Syriens inbördeskrig, nu under dess femte år, har alltid slutat i misslyckande.
Ett tredje FN-sändebud, den italienske diplomaten Staffan de Mistura, försöker, utan framgång hittills, att bryta dödläget.
Freden har också visat sig svårfångad i den israelisk-palestinska konflikten, ett av FN:s första stora dilemman efter bildandet 1945 och en långlivad bugbear.
Ibland har FN varit en del av problemet snarare än lösningen.
Blåhjälmiga fredsbevarare har anklagats för en litany av sexuella övergrepp, senast i Centralafrikanska republiken.
I Haiti var fredsbevarare från Nepal källan till ett kolerautbrott som har dödat mer än 8 000 människor - även om FN vägrar att ta på sig något rättsligt ansvar.
Medan FN ser sig självt som en demokratiseringskraft är det en löjligt odemokratisk organisation.
Dess maktplats är säkerhetsrådet, där de fem permanenta medlemmarna - USA, Storbritannien, Frankrike, Kina och Ryssland - fortfarande har förlamande veto.
Säkerhetsrådet, likt bärnsten som fångar en utrotad insekt, bevarar inflytandet från segrarna från andra världskriget, fryser ett ögonblick i taget.
När Franklin Delano Roosevelt myntade uttrycket "Förenta nationerna" syftade han inte på världens länder utan snarare på de allierade makterna.
Tyskland och Japan har inte permanenta platser i säkerhetsrådet, och inte heller Indien eller Brasilien.
Även om varje land har en röst i generalförsamlingen, en mindre kraftfull kropp, nästan 75% av världens befolkning är effektivt disenfranchised i säkerhetsrådet.
Där kan befängt en vetovägrande makt omintetgöra de andra 192 medlemmarnas vilja.
Alla fem vetobefogenheter måste till exempel enas om utnämningen av generalsekreterare, vilket gör det möjligt för svaga, om än välmenande, kompromisskandidater, som den nuvarande ledaren Ban Ki-moon, att nå toppen.
Men trots alla dess brister kan Förenta nationerna med stolthet se tillbaka på en stor del av de senaste 70 åren.
Det är hedrat med förmedling mer än 170 fredsuppgörelser, även om det har visat sig bättre på att förhindra nation-till-nation konflikter snarare än inbördeskrig.
Det kalla kriget blev aldrig hett, även om det förekom konflikter mellan företrädare för det kalla kriget i Korea, Vietnam, Nicaragua, Angola, Afghanistan och på andra håll.
Antalet människor som dödats i konflikter har minskat sedan 1945.
Färre dog under det första årtiondet av detta århundrade än under något årtionde under det senaste.
Dess fredsbevarande operationer, som inleddes under Suezkrisen 1956, har utvidgats till 16 uppdrag runt om i världen och bevarat och övervakat freden i Haiti till Darfur, Cypern till Golanhöjderna.
FN har kodifierat en mängd internationella lagar och stiftat den allmänna förklaringen om de mänskliga rättigheterna 1948.
Den har hjälpt till med att förmedla viktiga internationella fördrag, såsom det landmärke, icke-spridningsavtal om kärnvapen som trädde i kraft 1970, och bidragit till att organisera historiska val, såsom den första presidenttävlingen i Afghanistan 2004.
FN-organens arbete, som till stor del är obemärkt och osungt, har varit imponerande, delvis på grund av att de anlitar några av världens ledande experter inom katastrofhjälp, folkhälsa och ekonomisk utveckling.
Inte bara är deras personal expert, men ofta otroligt modig och hängiven.
Delvis på grund av Unicefs ansträngningar har dödsfallen bland barn under fem år minskat från nästan 12 miljoner 1990 till 6,9 miljoner 2011.
FN:s flyktingorgan, UNHCR, har hjälpt 17 miljoner asylsökande och flyktingar och samlat in två Nobelpris för fred, 1954 och 1981, för sina ansträngningar.
Världslivsmedelsprogrammet ger varje år stöd till 80 miljoner människor i 75 länder.
Bevarandet av 1 031 av världens vackraste platser, från Serengeti nationalpark till Machu Picchu, är delvis tack vare kulturbyrån Unesco.
Millennieutvecklingsmålen, som snart kommer att ersättas av målen för hållbar utveckling, har beskrivits som den största kampen mot fattigdom i historien.
Ofta hindras emellertid byråernas arbete av brist på finansiering från medlemsstaterna, vilket ofta kallas givarutmattning.
Det finns till exempel ett kroniskt underskott i Syrien, där endast 38 procent av finansieringsbehoven har tillgodosetts.
Av de 4,5 miljarder dollar som FN behöver för att ta itu med den syriska flyktingkrisen har endast 1,8 miljarder dollar bidragit.
FN:s sammankallande makt, det enkla faktum att FN samlar 193 medlemmar, är uppenbarligen unik.
Ändå är det alltför ofta så att dess medlemmar avsiktligt hindrar dess arbete.
FN-organen skulle vilja ge humanitärt bistånd till Syrien, för att använda ett exempel, men under mycket av de senaste fem åren har säkerhetsrådet inte gett dem i uppdrag att göra det.
Ryssland, med Kinas stöd, har använt sitt veto som ett block för att skydda sin allierade, Syriens president Bashar al-Assad.
Denna typ av obstruktionism och negativa statsskick är vanligt förekommande i FN.
Kritiker från Israel, ett land som regelbundet klagar över att vara orättvist förtalade vid FN, beklagar att USA regelbundet använder sitt veto för att skydda det mot internationell kritik.
Ofta löser inte FN världens problem, utan återspeglar dem bara.
Som den framlidne amerikanske diplomaten Richard Holbrooke en gång i tiden sade, att skylla på FN är ungefär som att skylla på Madison Square Garden när New York Knicks förlorar.
Det är spelarna som räknas, och de som slutligen avgör om FN lyckas eller misslyckas som en multinationell problemlösning.
Syrien erbjuder en fallstudie av FN när det är som bäst och värst.
Dödläget i säkerhetsrådet har hämmat fredsansträngningarna, men FN driver det massiva flyktinglägret Zaatari i Jordanien, hem för nästan 80 000 fördrivna människor.
Det lägret kunde aldrig på något sätt beskrivas som "himlen".
Men det har räddat dem som söker skydd från "helvetet".
"FN skapades inte för att ta mänskligheten till himlen, utan för att rädda mänskligheten från helvetet."