Ansträngningarna att skapa en palestinsk stat på floden Jordaniens och Gazas Västbanken vid Medelhavskusten har omintetgjorts av den fortsatta konflikten med Israel och tvisterna om diasporapalestiniernas status.
I det krig som följde på Israels självständighetsförklaring 1948 delades Palestinas tidigare brittiska mandat mellan Israel, Trans-Jordan och Egypten.
Hundratusentals palestinier flydde eller tvingades lämna sitt hemland under kriget, i vad de kallar "Nakba" eller "katastrof".
Kravet från dessa flyktingar och deras avkomlingar att återvända till sina tidigare hem är fortfarande en av de mest omdiskuterade aspekterna av tvisten med Israel.
Den palestinska nationella rörelsen omgrupperades gradvis på Västbanken och i Gaza, som drevs av Jordanien respektive Egypten, och i flyktingläger i angränsande arabiska stater.
Palestinska befrielseorganisationen (PLO) framträdde som sin ledande paraplygrupp strax före sexdagarskriget 1967, då Israel erövrade Västbanken, Gaza och östra Jerusalem, och genomförde en utdragen våldskampanj mot Israel.
Landsprofiler sammanställda av BBC-övervakning
PLO under Yasser Arafat vann gradvis internationellt erkännande som företrädare för det palestinska folket, vilket kulminerade i Osloavtalen med Israel 1993.
Genom dessa avtal inrättades en palestinsk nationell myndighet (PNA - även kallad den palestinska myndigheten, eller PA) som ett interimsorgan för att driva delar av Gaza och Västbanken (men inte östra Jerusalem) i avvaktan på en överenskommen lösning på konflikten.
PNA fungerar som ett organ för PLO, som företräder palestinier vid internationella organ. Den leds av en direktvald president som utser en premiärminister och regering som måste ha stöd av det valda lagstiftande rådet.
Dess civila och säkerhetsrelaterade verksamhet bedrivs i stadsområden (Area A) enligt Osloavtalen, med civil men inte säkerhetskontroll över landsbygdsområden (Area B).
Den israeliska ockupationen av Västbanken, med dess fortsatta bosättningsbyggande och militära vägspärrar, och palestinska attacker, har bromsat framstegen mot ett slutligt avtal och fått många på båda sidor att ifrågasätta värdet av avtalen.
Israel behåller full kontroll över förbifartsvägar, bosättningar och Jordandalen och gör intrång i stadsområden mot väpnade grupper.
År 2005 slutförde Israel tillbakadragandet av alla sina trupper och nybyggare från Gazaremsan, men behåller kontrollen över luftrummet, sjösidan och tillträdet - inklusive leveranser av livsmedel och andra varor - förutom överfarten till Egypten.
Den islamistiska Hamas-rörelsen, som driver Gaza, avvisar uttryckligen Oslo och dess stadga kräver Israels "nullification".
Fatahfraktionen i PLO drev PNA fram till 2006, då Hamas vann majoritet i valet till lagstiftande rådet.
Olustig samexistens mellan president Mahmoud Abbas och en Hamas-ledd regering ledde till våld mellan Fatahs och Hamas väpnade vingar, vilket kulminerade i att Hamas tog makten i Gaza i juni 2007 och president Abbas avskedade regeringen.
De två PNA-områdena har sedan dess drivits av de olika fraktionerna - Västbanken av Fatah och Gaza av Hamas. Egyptiska-medierade ansträngningar att föra de två fraktionerna samman möttes med liten framgång.
Lokala val på Västbanken i oktober 2012 undergrävde Fatahs ställning, eftersom det bara vann två femtedelar av platserna ifrågasatta på ett valdeltagande på 55 %, med oberoende och Fatah dissidenter göra vinster. Hamas bojkottade undersökningen och tillät inga val alls i Gaza.
2014 tillkännagav Fatah och Hamas ett försoningsavtal och bildade en enhetsregering i ett försök att avsluta sju år av ibland våldsam splittring.
PNA gav ett symboliskt bud på erkännande i FN som "Palestinastaten" 2011, främst i ett försök att belysa bristen på rörelse i förbindelserna med Israel.
Detta misslyckades med att få det stöd som krävdes, men Unesco - FN:s kultur- och utbildningsorgan - erkände "Palestinastaten" som medlem i oktober.
I november 2012 röstade FN:s generalförsamling för att uppgradera palestiniernas status till en observatörsstat som inte är medlem – en åtgärd som gör det möjligt för dem att delta i generalförsamlingens debatter och förbättrar deras möjligheter att ansluta sig till FN-organ.
Den palestinska befolkningen på omkring tio eller elva miljoner människor är uppdelad mellan det historiska Palestina och en diaspora, främst i angränsande arabiska länder.