Men för många människor är valet fortfarande komplicerat och förvirrande, och det sätt på vilket de röstar kan mycket väl avgöras av magkänsla och instinkt.
Ledighetslägret lovar att återfå kontrollen över gränser och demokrati.
Restlägret säger att det ligger i Storbritanniens ekonomiska intresse att stanna kvar i EU och att den inre marknaden helt klart ligger i Storbritanniens intresse.
Men det finns mycket som fortfarande är ovetande, inklusive vad som skulle följa efter en omröstning för att lämna EU.
I de omedelbara efterdyningarna av en seger för Brexit måste vissa politiska strider lösas först.
Skulle premiärministern stanna kvar i ämbetet efter att ha förlorat en folkomröstning?
Vissa skulle vilja ha bort honom, men andra i kampanjen "Leave" anser att David Cameron är bäst lämpad att leda det som skulle vara svåra förhandlingar med Bryssel.
För det andra skulle de första dagarna efter omröstningen syfta till att lösa de nervösa finansmarknaderna.
Dagen efter skulle ingenting ha förändrats juridiskt, men regeringen och den som var ansvarig för förhandlingarna skulle behöva bestämma vilken strategi som skulle antas.
Rösta Lämna sätter ut post-Brexit planer
Efter EU:s folkomröstning: Vad händer nu?
EU:s riktlinjer för folkomröstningsfrågor
EU-omröstning: Allt du behöver veta
Den rättsliga processen för att lämna EU fastställs i artikel 50 i Lissabonfördraget.
David Cameron eller den som var premiärminister skulle behöva meddela Europeiska unionen om Storbritanniens avsikt att lämna landet.
När den ansökan har registrerats börjar klockan ticka; förhandlingarna måste avgöras om två år.
Men Michael Gove har föreslagit att förhandlingar om ett nytt avtal ska ta minst fyra år.
Tvåårsperioden kan förlängas, men endast om alla övriga 27 EU-länder är överens.
Under förhandlingsperioden skulle Storbritannien stanna kvar i EU och EU-lagstiftningen skulle fortsätta att gälla.
Om det inte fanns någon överenskommelse inom tvåårsperioden skulle Förenade kungariket vara tvunget att förlita sig på Världshandelsorganisationens regler.
WTO:s generaldirektör säger att detta skulle vara långt ifrån enkelt. Det skulle krävas förhandlingar mellan Förenade kungariket och WTO:s 161 medlemmar.
Catherine Barnard, professor i europeisk rätt vid Cambridge University, säger att utan en överenskommelse under dessa två år "faller vi ut ur EU, förmodligen på ett ganska oordnat sätt".
Hon pekar på det stora antal frågor som skulle behöva tas upp.
"Tänk på europeiska invandrare som bor här", säger hon.
"Vilka rättigheter kommer de att ha framöver?"
Men ingenting här är enkelt.
Vissa i vänsterlägret vill undvika artikel 50 helt och hållet; de skulle föredra att delta i mellanstatliga förhandlingar.
De vill inte låsas in i en tidtabell.
Det är också osäkert hur andra europeiska ledare och tjänstemän skulle reagera på detta.
Deras stora rädsla är smitta, att andra länder skulle kunna följa Förenade kungarikets exempel.
Så, de kan vara benägna att få Storbritannien att svettas.
Som kommissionens ordförande sade Jean-Claude Juncker: "Deserters skulle inte behandlas vänligt."
Det skulle dock finnas ett starkt tryck från EU:s företag att ta itu med Förenade kungariket snabbt och kanske ingå ett övergångsavtal.
Det är därför oklart vilken taktik regeringen skulle använda sig av och hur snart samtalen skulle inledas.
Kampanjen Ledighet har lovat att lämna EU vid nästa val - i maj 2020.
Vissa i kampanjen "Leave" vill agera mycket snabbare och upphäva den akt om Europeiska gemenskaperna som fastställer EU-rättens överhöghet.
Det kan dock finnas rättsliga utmaningar för en sådan åtgärd, och andra europeiska länder skulle kunna vara starkt motståndskraftiga mot Storbritanniens oplockade EU-lagar innan ett avtal om utträde har ingåtts.
Det kommer sannolikt att bli en dubbelspårig process, med ett avtal att lämna och ett annat för att styra den framtida handeln.
Under kampanjen har det inte fastställts vilken handelsmodell, om ens någon, som Leave-lägret föredrar.
Vissa har föreslagit att den inre marknaden skall försvinna, eftersom priset för att stanna kvar skulle vara att acceptera regler som fri rörlighet.
De är för ett frihandelsavtal mellan Storbritannien och EU.
Men hur lång tid skulle det ta?
Och sedan, längre ner på vägen, skulle det bli sållning av EU-direktiv för att avgöra vilka som ska behållas och vilka som ska strykas.
Sedan har vi politiken.
Tre fjärdedelar av parlamentsledamöterna stöder EU-medlemskap och ändå måste de rösta för att upphäva de rättsliga banden med Bryssel.
Prof Damian Chalmers, från London School of Economics, säger att det är oklart "vad vi skulle förhandla om vad som är det tydliga brittiska intresset".
Han sade att man vill ha olika saker och att sållprocessen inte skulle ske i parlamentet eller i nästa.
Och en gång hade ett avtal - både för att dra sig tillbaka och för handel - slutits med Bryssel, skulle detta behöva läggas fram för folket igen?
Det finns många förnekanden, men EU har en historia av andra folkomröstningar.
Boris Johnson har sagt: "Ut är ut" "och sedan, förhandla en rad handelsarrangemang runt om i världen."
Så hur skulle "ut" se ut?
Ingen vet riktigt.
Endast Grönland har lämnat landet, och det var för 30 år sedan.
Och om omröstningen är mycket nära?
Säg att skillnaden bara är 30.000 röster.
Hur slutligt skulle det vara?
Skulle den ha avgjort argumentet för en generation eller skulle det finnas gridlock i Westminster som varje rättsakt argumenteras om?
"Vad händer efteråt?" är bara en av de komplicerade frågor som väljarna har kämpat med under kampanjens buller.
Denna veckas folkomröstning har räknats som ett historiskt ögonblick, ett kors på pappret som skisserar landets framtida identitet och dess plats i världen.