En högre polis var reducerad till tårar på sitt kontor som han minns i en off-the-cuff chatt, kallblodigt sätt pistolmännen plockade igenom sina offers tillhörigheter, tvingade dem på golvet ansikte ner, sedan sköt ner dem.
Kenyaner är hårt arbetande människor som djupt bryr sig om säkerheten men många uttrycker en känsla av att vara hängda.
Som en man som jag talade med i Garissa uttryckte det, finns det "en känsla av urkoppling mellan regeringen och dess folk" och dess förmåga att skapa säkerhet inför ett al-Shabab-hot.
Nyckeln till detta är en djup misstro mot auktoriteten.
Kenyansk visselblåsare John Githongo, som i hemlighet spelade in band avslöjade korruption under en tidigare administration, har talat på sociala nätverk av "kycklingar som kommer hem för att roost".
Han är inte ensam om det.
Porösa gränser, anklagelser om utbredd korruption inom säkerhetstjänsten och till och med påståenden från den muslimska gemenskapen om "utomrättsliga mord" alla låter anmärkningsvärt bekant för kenyanska öron.
Det var ingen överraskning då att många rullade sina ögon i bestörtning, i stället för att marschera i vrede på gatorna, på rapporter om att planet som var tänkt att föra kommandosoldater att storma byggnaden under den dödliga belägringen i Garissa, försenades med flera timmar.
Den hade tydligen blivit avledd, skickad för att hämta en polischefs familj, från deras semester på kusten. Polisen har ännu inte kommenterat anklagelsen.
Underrättelserapporter och parlamentsutskott har varnat för en taktisk förändring i den somaliska islamistiska gruppens rekryteringskampanj.
Bevisen för att al-Shabab anställer i "Kenyan Homeland" visar att det utnyttjar landets akilleshäl - vad folk här kallar "graft".
En omtänksam kenyansk affärsman av somaliskt ursprung som jag träffade i den torra nordöstra delen av landet berättade rakt på sak för mig att för att en regering skulle vinna kampen mot terrorismen behövde den först vinna sitt folks förtroende.
Upprörningen till woo den muslimska gemenskapen under de senaste dagarna i dessa avlägsna dammiga delar, av ett uppbåd av regeringens sändebud, verkar vara ett öppet medgivande att det behöver för att få vänner.
Ali (samma kenyanska affärsman vars namn jag har ändrat eftersom som många andra han fruktar sin uppriktighet kommer att förlora honom sitt jobb) berättade för mig att han hade tillbringat en hel del tid i USA och Mellanöstern sedan 11 september attacken och hade ägnat mycket tid åt att fundera över säkerheten.
Att bygga utvecklade "fences" för att försegla gränsen till Somalia, ett program som kom igång denna vecka, låter för många som Ali mer som ett pengaskapande bedrägeri än en samlad ansträngning att kontrollera gränsöverskridande attacker av al-Shabab.
Vad som behövs är, tror han, inte murar och stängsel utan robust "intelligensinsamling" och hemliga operationer, som inte kan saboteras av "graft".
Som president Uhuru Kenyatta talar hårt i kampen mot korruption, en lämnas med en känsla av missade möjligheter att vinna förtroende för vissa i den muslimska gemenskapen här.
År 2007 stod jag vid gränsen mellan Somalia och Kenya, då USA och Kenyas militärbombade läger i Somalia användes av soldater från de islamiska domstolarna - föregångaren till al-Shabab.
Många somaliska kenyaner kom ifatt bombningarna som översvämmades över gränsen och begav sig hem.
Många plockades upp på vägen av FBI-agenter och deras kenyanska poliskollegor, buntade på omärkta flygplan och sändes i hemlighet till Etiopien.
Det var en del av ett program för överlämnanden, som inte skulle göra mycket för att vinna det kenyanska muslimska samfundets förtroende.
Jag träffade några av männens familjer när de hade släppts.
Deras vrede var inte att deras söner hade plockats upp, men att vederbörlig rättsprocess inte hade följts.
Sedan dess, vad vissa anser den orättvisa rasprofilering av etniska somalier som är kenyanska medborgare av polisen, har lämnat män som Ali känsla att de "bär korset" för handlingar av islamistiska militanter som al-Shabab.
I kölvattnet av den Westlands shoppingkomplex attack nästan två år sedan, närmare 1.000 somaliska kenyaner avrundades upp och hölls i en stor fotbollsstadion i huvudstaden.
Pressen kallade det Kassarani "koncentrationsläger" efter namnet på stadion och det är långt ifrån klart om fångarna, många av dem framgångsrika kenyanska affärsmän, kunde sprida mycket ljus över rädslan för en hemodlad al-Shabab rekryteringskampanj.
Om något, en sådan behandling, menade samhällsledarna, skulle hjälpa till att radikalisera vissa män arga på deras behandling och i värsta fall knuffa dem i armarna på al-Shabab istället.
Rekryteringen av kenyaner på "hemlandet" är nu en kall och obekväm verklighet som underrättelsetjänsten står inför.
Men om, som Ali hävdar, du "betala några shilling och du kan säljas ut eller befrias" av säkerhetstjänsten, sedan bromsa strömmen av rekrytering, kommer att vara svårt.
Det råder inget tvivel om att Kenya har blivit djupt ärrat av attacken mot universitetet i Garissa, där minst 148 personer dödades.