Hittills har de flesta av de utplacerade marktrupperna varit där för att skydda flygbasen, men satellitbevis tyder på att minst två andra syriska baser är beredda att ta emot ytterligare ryska trupper.
Den ryska uppbyggnaden övervakas noga - inte minst av israelerna, som har flugit underrättelseflygplan utanför kusten mellan Cypern och Libanon på en reguljär bana.
Merparten av den information som medierna har tillgång till kommer från bilder från civila satelliter, men naturligtvis kommer amerikanska militära satelliter också att titta på utvecklingen och söka efter detaljer som kan ge en antydan om ryska avsikter.
Bildanalyser kommer att leta efter bevis på vapenlager, ammunition som lastas på flygplan eller andra tecken på jetplan som förbereds för operativa sorter.
Det elektromagnetiska spektrumet kommer också att övervakas från västliga baser på Cypern och från Israel, där militären inte har någon brist på ryska talare.
Rapporter tyder på att vissa av de ryska flygplanen redan har genomfört förtrogenhetsflygningar i det syriska luftrummet. Men frågan kvarstår - vad kommer Moskva att göra härnäst?
Är allt detta preliminärt till ett direkt ryskt ingripande i striderna? Eller är detta något annat - militär teater i stor skala för att uppnå bredare diplomatiska mål?
Det president Vladimir Putin verkar göra i Syrien är att åtminstone använda hotet om militär styrka för att fullfölja sina bredare diplomatiska mål.
För att se vad som pågår måste man dra sig tillbaka från närbilderna av ryska krigsflygplan på asfalten och titta på den bredare diplomatiska bilden.
Ryssland - isolerat och konfronterat västliga sanktioner på grund av sitt beteende i Ukraina - är uppriktigt oroat över uppkomsten av islamistisk fundamentalism, som hotar att sprida sig allt närmare Rysslands egna gränser.
EU vill att den så kallade islamiska staten ska besegras och att en viss ordning ska återställas i Syrien, där landet länge har bevarat ett strategiskt intresse. Den anser att den västliga politiken i regionen har varit självisk och vildsint naiv.
Befintliga regimer har störtats och lämnar föga mer än kaos i sin kölvatten.
När FN:s generalförsamling i New York snabbt närmar sig är Vladimir Putin angelägen om att inleda ett nytt initiativ på världsscenen, ett initiativ som kommer att belysa Rysslands distinkta röst, men som också kommer att understryka vad han ser som Moskvas oersättliga roll i det internationella systemet.
Så sett i detta ljus kan den ryska utplaceringen till Syrien redan ha åstadkommit mycket av vad Vladimir Putin söker.
Till att börja med har Ryssland visat att det är en strategisk aktör i regionen och är berett att lägga sin militära makt bakom sin diplomati.
Den har också visat att dess stöd till president Bashar al-Assad, åtminstone på kort och medellång sikt, är stabilt och en faktor som alla andra aktörer måste kämpa mot.
På den rent diplomatiska fronten har USA återupptagit militära samtal med Moskva. Vladimir Putin kommer inom kort att träffa president Barack Obama - ett möte som skulle ha varit högst osannolikt om enbart Ukraina stod högst upp på deras dagordning.
Ännu viktigare är att nyckelaktörer som amerikanerna och några av deras Nato-allierade har ändrat sin retorik. De är nu noga med att tala om att Assad inte har någon "långsiktig" roll i Syrien, vilket lämnar öppet för vad som kan hända på kort och medellång sikt.
Det finns verkligen risker med Vladimir Putins militära spel i Syrien. Men det finns helt klart också möjligheter för Ryssland. Och det är vad Vladimir Putin räknar med.
Med omkring 24 strejk- och stödflygplan och omkring ett dussin attackhelikoptrar på marken vid sin nya flygbas utanför Latakia, är Ryssland redo att kunna göra en betydande inverkan på striderna i Syrien om det så önskar.