Chuck Erickson har skjutit hjort i fyrtio år. "Killarna börjar jaga här omkring vid åtta års ålder - övervakad av en vuxen naturligtvis", berättar han.
Chuck använder sin fars gamla jaktgevär. Chuck är 56, pistolen är äldre än han.
Han har dödat dussintals hjortar med det under årtiondena, och huvudena på de finaste oanständiga dollarna visas på väggarna i hans bondgård. "Vi brukade jaga kött", säger han, "men nu är vi mest troféjägare." Han tror att cirka 30% av befolkningen i den här delen av staten går ut i skogen för att jaga hjort vid den här tiden på året.
Det här är Donald Trump land nu - blå krage, vanlig, patriotisk.
Det är en kort bilresa från Chucks gård till den tidigare stålstaden Johnstown.
När du passerar genom dess utkanter ser du gator av bordade hus. Stadens centrum ärras av de förfallna byggnaderna i en gång stor industri. Det här är stål- och kolterritoriet. Men dessa industrier sopades bort i de globala marknadernas och de öppna gränsernas tidsålder.
Donald Trump lovade att vända den deeliction och föra industrin tillbaka till Amerika.
"Vi har det bästa ståltillverkning kol och det finns ingen som kommer ur marken," Chuck berättade för mig. "Den processen att tillverka stål kan komma tillbaka till våra stränder och det skulle vara fantastiskt för alla.
"Jag tror att han [Donald Trump] förmodligen kan ta tillbaka det i de första hundra dagarna av hans administration."
Han tror att Trump segern är början på återindustrialiseringen av USA.
Trumps löfte att bygga hinder för att vända denna långa industriella nedgång är en reträtt till ekonomisk nationalism, till protektionism. Den vänder sidan mot en fyrtioårig västerländsk ekonomisk ortodoxi - Margaret Thatchers och Ronald Reagans liberala marknadssamförstånd.
Och Donald Trumps seger finner sitt brittiska eko i omröstningen i juni om att lämna Europeiska unionen.
I Englands och Wales gamla industriområden trotsade de traditionella labourväljarna sitt partis råd och röstade beslutsamt för Leave-sidan.
Den ekonomiska revolution som både USA och Storbritannien gick igenom på 1980-talet gjorde båda länderna rikare, i den meningen att den samlade rikedomen växte.
Det var inte meningen att det skulle spela någon roll att ny rikedom skulle delas ojämnt, att ojämlikhet också skulle växa, eftersom rikedom på toppen skulle sippra ner; en stigande ekonomisk tidvatten skulle lyfta alla båtar.
Men inte alla båtar lyftes.
Det finns en ironi i detta: att de två länder som fullföljde den avreglerande, globaliserade och mest kraftfulla reformagendan för den fria marknaden nu är de två första länder som har gjort uppror mot öppna gränser.
Ferdinand Mount var en senior rådgivare åt Margaret Thatcher i början av hennes premiär. Han ledde policyenheten nummer 10 vid tiden för det allmänna valet 1983 - den andra av de tre som hon vann.
"Det var en transatlantisk upplåning verkligen", sa han till mig. "Det var Ronald Reagan som trodde att en stigande tidvatten skulle lyfta alla båtar. Det var, tror jag, överoptimistiskt. Sammantaget var det en framgång, men det misslyckades med att skapa nya arbetstillfällen i Wisconsin och Ohio och Michigan, precis som det misslyckades med att skapa nya arbetstillfällen i, låt oss säga, Ayrshire och de områden där tung industri minskade. "
I båda länderna 2016 har vänstern hamnat i en enorm kris.
De amerikanska demokraterna var en gång helt i linje med USA:s intressen.
I mitten av 1900-talet utvidgade Franklin Roosevelt kraftigt den federala regeringens roll och makt, staten i det amerikanska samhället, för att sträva efter större social jämlikhet, välfärd, hälsovård, skapande av arbetstillfällen, återuppbyggnaden av USA:s splittrade industri.
Hur blev demokraterna så avskilda från sin arbetarklassbas att det krävdes en miljardärs fastighetsutvecklare för att uttrycka frustrationen hos så många som har sett sina inkomster stagnera eller minska under årtionden?
I Förenade kungariket måste Labour ställas inför samma fråga.
För i båda länderna accepterade den allmänna vänstern det ekonomiska samförståndet efter Thatcher, efter Reagan. De kom för att se klassens missnöjespolitik som en röstlös förlorare. De tog avstånd från bilden av "tygmössan" i strävan att omfamna en modernare och mer progressiv politik.
I Skottland, en gång en ointaglig fästning där Labour vann varje val i femtio år, var partiet allt annat än utplånat i förra årets brittiska val; det behöll bara en parlamentsledamot av de 56 Skottland skickar till Westminster.
I det decentraliserade skotska parlamentet är Labour nu det tredje största partiet, bakom det styrande skotska nationella partiet och de konservativa.
I England anser UKIP-aktivisterna att de nu är arbetarklassens autentiska röst, att resultatet av folkomröstningen i juni är ett tecken på att Labours traditionella stöd i de gamla industriella hjärtländerna nu är så mjukt att det är redo att byta sida, precis som det gjorde i Skottland.
I Barnsley i South Yorkshire träffar jag Gavin Fenton och Anthea Brownrigg.
Under en stor del av deras liv hade båda röstat på Labour. Inte nu längre.
– Bristen på jobb och möjligheter för våra ungdomar är fasansfullt, säger Gavin. "Och med massinvandringen under labourpartiet under [Tony] Blair i synnerhet, var alla löner komprimerade. Så de fattiga i den här staden blev fattigare. Så att bli besviken av partiet som jag älskade som pojke är oförlåtligt."
– Jag tycker också att invandring är ett stort problem, tillägger Anthea. "Jag tror att det bara är ett fall av UKIP fyller i gapet där Labour en gång var för arbetarklassen."
I Europa har antietableringspartier från både vänster och höger präglats av Storbritanniens beslut att lämna Europeiska unionen.
Ett halvt dussin EU-länder har allmänna val 2017. Dessa tävlingar kommer att domineras av frågan om Europa självt.
Vid sitt sista besök i Europa innan han lämnade sitt ämbete besökte president Obama Tysklands Angela Merkel.
I 70 år har vi ansett att västvärldens ledarskap är engelsktalande, rotat - som det är - i det transatlantiska partnerskap som bildades under andra världskriget.
Men under 2016 har ledarskapet för den gamla pre-Brexit, pre-Trump uppfattning om vad den liberala demokratiska väst borde vara, flyttat till Berlin.
– Tyskarna är neurotiska om ledarskap i världen, säger den Pulitzerprisvinnande historikern Anne Applebaum.
"De är neurotiska om ledarskap även i Europa. De tycker inte ens om att tänka på sig själva som att ha en utrikespolitik alls. Så nej, jag tror inte att de är redo för det här ögonblicket. Men saker och ting börjar förändras i Tyskland med många människor nu tänker - "Ja, om vi inte gör det, kommer ingen att göra det."
Tyskland är fortfarande djupt format av sin historia.
Den moderna Bundesrepublik har byggt en brandvägg mellan sig själv och tidigare Tyskland. Att integrera sig i Europa har varit landets sätt att normalisera sig.
Det har varit en lång, tålmodig process att europeisera nationen. Tyskland befinner sig nu i en period av fred med alla nio av de grannar som landet delar gräns med.
Det har aldrig hänt förut och var ofattbart till och med för 30 år sedan.
Att gifta sig med EU har varit Tysklands handling av ånger och återlösning. Det har alltid betytt mycket mer för de flesta tyskar än bara handel och välstånd.
Den internationella konsertpianisten Saleem Ashkar är en palestinier som bosatte sig i Berlin. Han talar varmt och med respekt om sitt adopterade land.
"Tyskland är traumatiserat av sitt förflutna", säger han. "Och den har använt det traumat för det goda. Detta är ett mycket omtänksamt, mycket försiktigt land, ett land som är mycket vaknat och mycket försiktig med faran att gå i sömnen".
Så 2016 ställer Tyskland inför en ny utmaning och ett nytt ansvar: hur man ska leda i Europa utan att verka dominera i Europa.
För tanken på tysk dominans reser sig fortfarande för många spöken - inte minst för tyskarna själva.
2016 har ändrat formen på saker och tings ordning efter det kalla kriget - ekonomiskt, politiskt, geostrategiskt.
Vi vet vad vi håller på att övergå från, men ännu inte vad vi håller på att övergå till.
Du kan se Allan Littles film The Year the World Changed on Our World på BBC World News Channel och på News Channel i Storbritannien.
I slutet av november, i skogarna i västra Pennsylvania, börjar jaktsäsongen för hjortar.