Men med dagens beslut att rekommendera en tredje landningsbana vid Heathrow, har denna regering kommit till en punkt som dess föregångare misslyckades med.
Från att ha misshandlat oss själva för att vi inte byggt någonting, bygger vi plötsligt allting. Heathrow valdes på grund av det extra uppsving det ger till den brittiska ekonomin, men det är inte det enda mammutprojektet där ute.
Efter en sista minuten wobble, har den 18 miljarder Hinkley Point kärnkraftverk fått grönt ljus, medan den största av dem alla kommer ner på banan snabbt.
Byggandet av höghastighetsjärnvägen HS2 från London till norr beräknas påbörjas nästa år. Och det är förmodligen inte allt.
Kanslern, Philip Hammond, har antytt att han kan avslöja några måttliga statliga lån för att finansiera riktade infrastrukturutgifter i hans höst uttalande nästa månad. Det räcker för att få viktorianerna att sätta sig upp och lägga märke till det.
Om prognoserna för en ganska kraftig avmattning efter Brexit i ekonomin nästa år är korrekta, kan vi behöva denna utgiftsökning.
Men om dessa projekt fortsätter i tid finns det något annat vi behöver: människor som bygger upp allt. När arbetslösheten är nära historiskt låg är det inte klart att vi har tillräckligt.
Som viktorianerna gjorde verkar det mycket troligt att vi måste leta utomlands för att hitta arbetarna för vad vissa säger lovar att vara en gyllene tidsålder av infrastruktur. Och det, efter Brexit, kommer att innebära en politisk snarare än en teknisk utmaning.
Vi har en lång väg att gå innan vi ser de berömda skyfflarna i marken - det kommer att bli rättsliga och planeringsutmaningar som kommer.