I Dorfman Theatre finns Red Lion - Marbers berättelse om modern maskulinitet blottad i en gammaldags fotbollsklubb.  Den mycket större Olivier är hem till vad han kallar en "fiold about" version av George Farquhars 1707 klassiska komedi The Beaux' Stratagem.
Och i Lyttelton finns en ny version av Turgenevs 1870-tals ryska klassiker som brukar kallas "A Month in the Country" men som nu har fått titeln "Tre dagar i landet".
Ingen författare har tidigare fyllt alla tre auditorierna samma kväll.  Endast 225-sätet Temporary Theatre har undvikit Marbers klor.  "Men det är bara hur schemaläggningen fungerade", säger han.  "Ingen planerade det på det här sättet."  Men det är bevis på att en lång i träda period för dramatikern har tagit slut.
I mitten av 1990-talet var han Londons hetaste unga författare.  Det blev stora träffar på National - och Broadway - såsom Dealer's Choice (1995) och Closer (1997).  Närmare gjordes till en film av Mike Nichols med Julia Roberts och Jude Law.
Men fram till i år hade Marber, nu 50, inte kommit på ett helt nytt scenspel på tio år.  Han säger att orsaken var enkel.
"Jag kunde inte komma på en.  Jag försökte och jag övergav olika pjäser.  Jag kom halvvägs dit ibland, eller en fjärdedel av vägen dit.  Men en pjäs är något man måste leva med väldigt länge.  Du måste älska det och jag klarade det inte."
The Red Lion är en tragedi om fotboll, som jag föreslår honom kan vara en helt ny genre.  "Inte om du är ett Arsenal fan.  Men jag tycker inte att pjäsen helt och hållet är en tragedi: den har också skrattat."
Det är inte det första av Marbers verk som tar upp den moderna maskulinitetens natur.  Många av hans karaktärer verkar vara intima med förtvivlan.  Jag frågar honom om det finns en linje från Red Lion tillbaka till Turgenev - en djupt sorglig historia som har underbart komiska stunder också.
"Ja, jag tror det är sant att det finns en länk.  Det finns en underliggande tragedi i båda pjäserna.  Men på tre dagar, till exempel, blir vår briljanta skådespelerska riktigt komedi ur de situationer Turgenev skapade."
Kritiker har hyllat hur artister som Mark Gatiss, John Simm och Debra Gillett (som är gift med Marber) extraherar både humor och sorg från sin omarbetade version av det ryska originalet.
"Alla dessa tre projekt var mycket olika.  Jag älskade att vara tillbaka i Farquhars serievärld - det var en pjäs jag gjorde som elev och jag älskade den då.  Men med Tre dagar är jag också regissör: det är spännande att ha intimitet med att arbeta med stora skådespelare och att veta att man fortfarande kan arbeta med manuset i repetitionen."
Vi diskuterar vilken dramatiker som mest sannolikt kommer att matcha eller till och med överskrida hans schema-domination på National.  Jag föreslår att den produktive Richard Bean en dag kommer och snappar på sin läkedom.
"Åh det finns ett antal författare med mer vim och energi än jag.  Jag förväntar mig att någon kommer ut ur skuggorna."
Marber kan förlåtas för att ha gjort en lugn rundtur i de tre auditorierna på onsdag kväll som var och en av de tre pjäser underhöll sin publik.  Jag anslöt mig till honom i den undangömda regissörens låda längst bak i Lyttelton-stånden under en del av tre dagar i landet.
"Det är en underbart privat plats att sitta på.  Du kan studera publikens reaktioner, även om de kommer bakifrån.  Man kan inte se ansikten, men det är dödligt uppenbart om någon nickar."
Det verkade osannolikt när publiken föll omkring på den seriescen där Dr Shpigelsky (Mark Gatiss) erbjuder sig i äktenskap med Lizaveta (Debra Gillett).  "Allt finns i den ursprungliga Turgenev", insisterar Marber.  "Jag soppade upp komedien lite grann."
Men när Lizaveta senare ger sitt svar, dyker tragedins spöke upp i pjäsen igen och publiken skrattar inte.
Patrick Marber är ovillig att prata mycket om sitt nästa projekt.  Kanske under det senaste årtiondet har alltför många planer fastnat halvvägs.  Han säger bara att det är ett manus om ett gift par.
"Men vad jag verkligen vill är att skriva fler pjäser.  Det är där jag känner att jag hör hemma - på teatern.  Jag gjorde inte tillräckligt av det under första halvan av min karriär och nu är det vad jag vill koncentrera mig på.   Jag vill bara vara lite mer produktiv."
Patrick Marber hävdar att det är en tillfällighet att Nationalteatern under två på varandra följande nätter denna vecka är en obeveklig "Marber-thon".