Hur mycket rikedom dina föräldrar har kommer sannolikt att betyda mer än det gjorde för äldre generationer. Här är varför.
Tidigare kunde unga vuxna räkna med att börja arbeta med högre inkomster än de som föddes tidigare.
Detta beror på att inkomsterna normalt ökar med tiden, allteftersom ekonomin växer.
Sedan drabbades vi av finanskrisen 2008.
Resultatet är att dagens unga vuxna är den första generationen sedan åtminstone andra världskriget att inte börja sitt arbetsliv med högre inkomster än de som föddes före dem.
Någon som föddes på 1980-talet kunde till exempel förvänta sig en hushållsinkomst på 27.000 pund vid 28 års ålder, jämfört med 28.000 pund för dem som föddes på 1970 - talet.
Siffran var 21.000 pund för dem som föddes på 1960-talet och 15.000 pund för dem som föddes på 1950-talet.
Trots att de har ungefär samma inkomst är de som föddes i början av 1980-talet mycket mindre rika än de som föddes på 1970-talet var i samma ålder.
I början av trettiotalet hade 1980-talets generation i genomsnitt samlat på sig en förmögenhet på omkring 27.000 pund vardera.
När de hade nått samma ålder, hade 1970 - talets generation i genomsnitt dubbelt så mycket rikedom — 53.000 pund var.
En stor del av förklaringen är att en individs förmögenhet huvudsakligen består av egendom och pensioner - och yngre vuxna klarar sig bra med ingetdera.
Vid 30 års ålder var 40 % av de personer som föddes i början av 1980-talet ägare, vilket var en minskning från 55 % av dem som föddes på 1970-talet.
Bostadsägandet var ännu högre bland tidigare generationer, med sex av 10 personer födda på 50- och 60-talet som ägare till sina egna hem vid 30 års ålder.
På samma sätt rapporterade kommunförbundet i december att bara 20 procent av de 25-åriga äger sin egen egendom, jämfört med 46 procent för två decennier sedan.
Den lägre ägarandelen i hemmet förklarar inte bara varför unga vuxna har lägre förmögenhet nu. Det innebär också att de sannolikt kommer att bli fattigare när de blir äldre, eftersom färre av dem kommer att gynnas av framtida prisökningar på bostäder.
I slutet av tjugotalet spenderade hyrarna som föddes i början av 1980-talet 28 % av sina inkomster på boendekostnader.
I samma ålder spenderade de som föddes på 1960-talet 22 procent av sina inkomster på hyra. De som föddes på 1950-talet spenderade 13% och de på 1940-talet bara 10%. En del av de stigande hyreskostnaderna förklaras av nedgången i subventionerade bostäder.
För dagens hyresgäster verkar det troligt att en deposition är ett större hinder för bostadsägandet än att faktiskt betala ett bostadslån.
Lägre räntor innebär att boendekostnaderna för unga husägare har sjunkit och de kommer sannolikt att betala mycket mindre än hyrestagarna i förhållande till deras inkomster. Bolånekostnader för husägare födda i början av 1980-talet uppgick till bara 15% av inkomsterna.
Naturligtvis är de låga räntor som har gynnat husägare själva en av de faktorer som driver upp bostadspriserna.
De allra flesta unga vuxna som arbetar inom den privata sektorn kommer aldrig att få lika generösa pensioner som äldre kolleger.
Detta beror på att de flesta arbetsgivare har stängt förmånsbestämda pensionssystem, där de anställda vanligtvis betalar en viss andel av sin genomsnittliga eller slutliga lön när de går i pension.
De system som har ersatt dem är vanligtvis mycket mindre generösa.
I början av trettiotalet var färre än en av tio anställda inom den privata sektorn som föddes i början av 1980-talet aktiva medlemmar i ett förmånsbestämt system.
Detta kan jämföras med nästan fyra av tio arbetare födda på 1960-talet.
Under 2015 fick 90 % av dem i förmånsbestämda system en arbetsgivaravgift som motsvarade 10 % av deras inkomster eller mer, jämfört med endast 13 % av dem i andra system.
Det är lätt att se att unga vuxna inte har så mycket att heja på ekonomiskt.
Men dessa äldre, rikare, generationer ses i allt högre grad som de som kan ge en trygg framtid.
Av de människor som föddes på 1970-talet har 75 procent antingen fått eller förväntar sig att få ett arv.
Denna siffra har ökat stadigt under årtiondena och har fördubblats sedan 1930-talet, då bara 38 % av befolkningen förväntade sig ett arv.
Våra data tillåter oss inte att titta på de som föddes på 1980- eller 90-talet, men det finns ingen anledning att tro att denna trend inte har fortsatt.
Inom varje generation går de flesta nedärvda rikedomarna till dem som redan är jämförelsevis välbärgade.
Av 1970-talets generation har nio av tio personer vars inkomster ligger på 20 procent fått eller förväntar sig att få ett arv.
Detta kan jämföras med sex av tio av dem vars inkomster ligger under 20 procent.
Uppgifter finns ännu inte tillgängliga för dem som är födda på 80- eller 90-talet.
Så, för all uppmärksamhet på ojämlikhet mellan generationer, familjeband innebär en stor del av den rikedom som innehas av äldre generationer kommer sannolikt att flöda ner till yngre generationer.
Men det mesta av denna rikedom kommer att flöda till dem som redan är välbärgade, potentiellt ökande ojämlikhet inom den yngre generationen.
Det ser ut som om vi är på väg mot en framtid där hur mycket rikedom dina föräldrar har spelar roll mer än förr.
Om den här biten
Analysen beställdes av BBC från en expert som arbetar för en extern organisation.
Andrew Hood är senior forskningsekonom vid Institutet för skattestudier (IFS), specialiserad på inkomst, arbete och välfärd.
IFS beskriver sig själv som ett oberoende forskningsinstitut som syftar till att informera den offentliga debatten om ekonomi. Mer information om arbetet och finansieringen finns här.
Från ouppnåeliga huspriser till nedslående löneökningar kan de ekonomiska utmaningar som unga vuxna ställs inför verka skrämmande.