Hans 16 år i tjänst gjorde honom till den längsta tyske kanslern sedan Bismarck och han beskrevs en gång som den största europeiska ledaren under 1900-talets andra hälft.
Han var en passionerad anhängare av en större europeisk integration och var en av Maastrichtfördragets huvudarkitekter.
Ändå blev slutet på hans karriär fördärvad av ekonomiska problem i det gamla Östtyskland och en finansiell skandal inom hans eget CDU-parti.
Helmut Josef Michael Kohl föddes den 3 april 1930 i en konservativ, katolsk familj,
Hans politiska synsätt formades av hans erfarenheter i hans hemstad Ludwigshafen i Rhenlandet under andra världskriget.
På grund av sina enorma kemiska arbeten blev staden kraftigt bombad, och vid 12 års ålder fann den unge Helmut att han hjälpte till att återvinna sina grannars förkolnade kroppar från spillrorna. Det han en gång beskrev som "välsignelsen av en sen födelse" befriade honom från nazismen.
Efter att ha studerat politik och juridik vid universitetet i Heidelberg trädde Kohl in i det tyska federala systemet, där han i Rheinland-Pfalz blev den yngste delstatsministern vid 39 års ålder.
Han byggde upp ett stort nätverk av politiska allierade och tvingade igenom viktiga förändringar, bland annat den lag som förbjöd religiösa skolor om inte 80 procent av föräldrarna godkände det.
Tre år senare blev Kohl nationellt ordförande för den kristdemokratiska unionen (CDU), det dominerande västtyska politiska partiet efter kriget.
Han var CDU:s kandidat till kansler i valet 1976, men besegrades av Helmut Schmidt, socialdemokratisk/fridemokratisk koalition.
Fyra år senare såg Kohl på som en annan CDU-kandidat, och stor rival, den bayerske premiärministern Franz Josef Strauss, gick också ner till nederlag av Schmidt.
En björn av en man, Kohl blev ofta förlöjligad för sin kärlek till mat - ett smeknamn är "Birne" eller päron - och för hans ofta klumpiga provinsiella sätt. Utöver detta hånade Kohls kritiker honom obarmhärtigt för vad de sade var hans oratorium och uppenbara synlöshet.
Men många underskattade hans förmåga att utöva makt, vilket han lyckades med genom ett komplext men mycket effektivt nätverk av beskyddarskap och politiska kumpaner.
1982, efter att Fridemokraterna hade lämnat den styrande koalitionen, tog han över som kansler från Helmut Schmidt, och skulle fortsätta att vinna de fyra kommande allmänna valen och behålla makten i 16 år.
80-talet bevittnade en gyllene tidsålder av tysk ekonomisk och politisk makt. Tillsammans med sin närmaste allierade, Frankrikes president Mitterrand, formade Kohl Europeiska unionens federala ideal och lade grunden för skapandet av den gemensamma valutan.
1987 gjordes ett banbrytande besök i Västtyskland av den östtyske ledaren, Erich Honecker. Det var en del av Kohls politik att avhålla sig från öst, något som hans parti bestämt hade förkastat bara 20 år tidigare.
Två år senare föll Berlinmuren och Kohl inledde de förhandlingar som skulle leda till återförening.
Efter att ha insett att den sovjetiske ledaren Michail Gorbatjovs försök att reformera kommunismen skulle misslyckas övertalade Kohl honom att dra sig tillbaka från Östtyskland, samtidigt som han lät ett återförenat Tyskland förbli medlem i Nato.
De 350.000 sovjetiska trupperna i öst sändes hem, de kostnader som den västtyska regeringen stod för. Den 3 oktober 1990 upphörde Östtyskland att existera, då dess fem historiska stater blev en del av den nya federala republiken.
Kohls strävan efter återförening välkomnades inte av alla, eftersom Israels premiärminister Yitzhak Shamir offentligt motsatte sig den.  Även om väst i stort sett välkomnades, fanns det farhågor, särskilt i Storbritannien och Polen, om att ett starkt enat Tyskland skulle komma att dominera kontinenten.
Men Kohl lyckades övertyga Gorbatjov och USA:s president George HW Bush om att ett enat Tyskland inte skulle destabilisera eller hota Europa på det sätt som Hitlers Tyskland hade gjort.
"George Bush var för mig den viktigaste allierade på vägen mot tysk enighet", sade han.
Kohl fattade också det politiska beslutet att bevilja östtyskarna omedelbar ekonomisk paritet, även om hans centralbankschefer berättade för honom om den massiva ekonomiska förskjutning som detta skulle medföra. De förutspådde med rätta att Tysklands ekonomi skulle drabbas hårt under ett decennium.
Trots detta hade Helmut Kohl genomfört en anmärkningsvärd politisk statskupp som kanske inte hade ägt rum om han hade söndrat. Men de enorma ekonomiska konsekvenserna av återföreningen berövade honom en del av den popularitet han kunde ha förväntat sig, särskilt i före detta Öst, där han under ett besök blev nedsänkt med ägg.
Under hans styre drabbades öst av en ekonomisk kollaps, med hög fattigdom och arbetslöshet som norm. Och kostnaderna för återföreningen ledde till en ekonomisk nedgång i hela Tyskland.
Han var långsam att svara när nynazister brände ner hemmen hos invandrade turkiska familjer och vandrarhem för flyktingar från Afrika. Ibland trängde han undan mindre nationers bekymmer i öster, som tjeckerna och polackerna.
Och han hade ett ansträngt förhållande till Storbritannien och andra länder som inte delade hans vision om ett federalt Europa.
Chef bland Kohls upplevda motståndare var Margaret Thatcher. I en avslöjande volym av självbiografi, som publicerades 2005, hävdade han att hennes ilska kokade över i december 1989 efter att hon var tvungen att underteckna en kommuniké som stöder Tysklands återförening.
"Jag glömmer aldrig Margaret Thatchers arga iakttagelse: 'Vi har slagit tyskarna två gånger. Nu är de tillbaka."
Efter att han förlorat makten i valen 1998 avslöjades det att Kohl för sitt parti hade tagit emot miljontals dollar i hemliga politiska donationer.
Trots att han vägrade att namnge donatorerna, och trots att han förstörde mycket potentiellt kränkande bevis innan han lämnade kansleriet, skonades han från eventuella korruptionsanklagelser av respekt för sina år av ledarskap.
Men hans rykte var svårt skadat. För sina motståndare, Helmut Kohl kan vara okänslig och en mobbare. Hans hustru Hannelores självmord i juli 2001 verkade exemplifiera hans politiska och personliga förmörkelse.
År 2010 anslöt sig en sjuk Helmut Kohl till förbundskansler Angela Merkel i firandet av 20-årsdagen av den tyska återföreningen, något som kommer att ses som hans största bedrift.
"Jag har varit underskattad i årtionden", sade han en gång. "Jag har gjort mycket bra ifrån mig på det sättet."
Helmut Kohl fick sin plats i historien genom att säkra Tysklands framgångsrika återförening efter kommunismens sammanbrott.