Budskapet från Celtic Park, i kölvattnet av tillkännagivandet av Ronny Deilas utgång i slutet av säsongen, var en av lugn och ett insisterande på att de vet vad som gått fel och de vet vad som behöver hända för att fixa det.
Som verkställande direktör har Peter Lawwell fångats i nedfallet av söndagens förlust till Rangers i den skotska Cup semifinalen.
Det har förekommit krav på hans huvud såväl som Deilas, men Lawwell är förmodligen mindre sannolikt att lämna nu än han har varit vid någon tidpunkt under den senaste tiden.
Lawwell - och alla människor i hans ställning - tänka på arv. De vill alla lämna på en hög, serenad ute på baksidan av en stor känsla-bra ögonblick. Lawwell är inte sannolikt att ha Deila som full-stop på sina år på Parkhead, även om Deila var hans utnämning.
Men det är där trycket kommer. Hans nästa beslut är ett monumentalt beslut - och det är bäst att han gör det rätt.
Om han inte gör det, skulle du inte satsa på att han åker på sina egna villkor. Om han gör, och en vinnande manager är resultatet, då allt annat bleknar bort - all supporter missnöje, alla frågor om lagring spelare, allt av det.
Det var stora tvivel virvlande runt Celtic Park i hunddagar Tony Mowbrays regeringstid men Neil Lennon tog över och tog saker och ting framåt. Rangers kunde knappast ha varit på en lägre ebb än en 6-1 aggregerad förlust till en fattig Motherwell sida i slutet av förra säsongen men Mark Warburton, i snabb tid, vände det runt.
Bra chefer är så. De har lite magi över sig - de får andra problem att försvinna.
Namnen på möjliga efterträdare kommer tjock och snabb - David Moyes är, enligt utseendet på det, fladdrar hans ögonfransar på Aston Villa och Celtic. Lennon har klargjort att han gärna talar om en återkomst. Malky Mackay har redan låtit det bli känt att han skulle älska jobbet.
Alan Stubbs ansågs vara en utmanare i media för några månader sedan, sedan skrevs av när Hibs träffade väggen, och kan ännu vara en utmanare igen om Hibs vinna skotska Cup och få befordran till Premiership.
Mediauppspelning stöds inte på den här enheten
Nordirlands chef Michael O'Neill har nämnts. Roy Keane erbjöds jobbet innan Deila och han är på kortlistan igen.
Innan detta är gjort, kommer det att finnas andra namn - många, många andra.
Keanes minne av sommaren 2014 är intressant. Det kommer från hans bok, Andra halvan. "Jag fick ett samtal: skulle jag gå och prata med Dermot Desmond," Keane skrev om den tid han kontaktades för att efterträda Lennon.
"Vid slutet av samtalet sade [Desmond]: "Jobbet är ditt." Det var ganska enkelt. Det skulle finnas en eller två restriktioner, om personal. De hade redan valt mannen som skulle vara min assistent, och de insisterade på honom. Det skrämde mig inte, även om det fick mig att tänka.
"Det var inte en idealisk början. Tvivlade de redan på mig?"
En lärdom, av många, som behöver läras är att den nye chefen bör välja sin egen personal.
Keanes berättelse fortsatte. "Under årens lopp, när jag pratade med folk om fotboll och Celtic, hade jag alltid sagt, "Om du erbjuds det keltiska jobbet, så tackar du inte nej."
Men när han började tala med Lawwell började Keane tvivla.
"Jag tänkte på det keltiska erbjudandet. Det gungade inte min båt. De övertygade mig inte om att du är rätt man för oss.
Keane drog slutsatsen att det hade funnits en del av vad han kallade "ge och ta", då kunde det ha varit annorlunda. "Celtic gav mig inte tillräckligt med huvudvärk", skrev han. "De visade mig inte att de ville ha mig."
Om Keane hade varit bra som Celtic manager, men om det var chefen Desmond ville så var jakten på honom underligt ljummen.
De slutade med en ung och tillmötesgående manager, ett värdefullt spel men en punt som har lett dem till denna punkt.
Celtics förhandlingar med deras främsta val skulle behöva vara mycket mer övertygande den här gången.
Situationen de befinner sig i är inte olik den som Lennon ärvde efter Mowbray. Mot Rangers - och i alltför många matcher före söndag - Celtic såg ut som ett lag som existerar på rykte ensam, trötta mästare sårbara för utmaningen av hungrigare motståndare.
Lawwell har blivit slagen med flagning, men den här är på Deila.
Celtic har en bataljon av spelare och i relativa termer en överdådigt sammansatt trupp, men de skickades ut på fältet i dålig form.
Det finns ett argument - och det är svårt att hålla med om det - att om Warburton hade bytt hattar, magi eller annat, och var Celtics manager, med alla dessa spelare till sitt förfogande, då skulle resultatet ha varit mycket annorlunda.
När det gäller revisionen av Deilas tid som Celtic manager är liggaren sned, debitering uppväger krediter i så stor utsträckning att Norwegian inte kunde ha några legitima ursäkter när meddelandet kom.
Du måste minera skivorna ganska grundligt för att hitta resultaten på Deilas klocka. Sanningen är att det inte fanns en enda som fick dig att säga "Wow!" Det fanns stunder av optimism inom landet, men det är givet när du är keltisk chef.
I Europa - vad Celtic tycker om att se som sin verkliga testplats - har de gått baklänges.
Det har funnits en slump på överföringsmarknaden som ytterligare undergrävt hans ställning som Celtic manager. Hierarkin på klubben har vid flera tillfällen förnekat att spelarna var signerade för Deila. De säger att alla spelare som kom in gjorde det med hans godkännande. Om så är fallet är åtalet mot honom långt.
Celtic har gått vilse, det är uppenbart. De har gett speltid till 34 spelare i Premiership den här säsongen. Leicesters nummer är 23.
Ingen sida i topp tre av någon av de stora ligor i Europa har använt något liknande Celtic s nummer i deras inhemska ligan. Genomsnittet är 24.
Naturligtvis har dessa klubbar råd att köpa färdiga spelare, pålitliga talanger som inte behöver utvecklas. Det är lätt nog att fungera med en mindre grupp av spelare om du skjuter ut flera miljoner på de flesta av dem.
Celtic är tänkt att vara allt om utveckling. Okej. Deras motsvarigheter kan vara PSV och Ajax och Feyenoord från Nederländerna eller Benfica, Sporting Lissabon och Porto från Portugal eller Bruges och Gent från Belgien. Gent gjorde de sista 16 i Champions League.
Inget av dessa lag har använt så många spelare i sin liga som Celtic har den här säsongen. PSV har använt 23, Ajax 25, Feyenoord 22.
Den märkliga ironin är att för alla deras kroppar på Celtic Park de är löjligt tunna på strejkande - effektivt de har bara en - och, också, några av de begåvade unga spelare de vill utveckla har knappt presenterat. Scott Allan har haft en början. Ryan Christie har inte ens haft en.
En bra chef kan ge klarhet åt allt detta. Att hitta honom är utmaningen. Celtics spel på Deila har misslyckats. De har inte råd att misslyckas igen.
Fotbollshistorien är full av exempel på till synes förlorade orsaker räddade av en stor återlösare, situationer som verkar hopplöst vändas av någon som vet exakt vad de gör.