I november 1990 reste Margaret Thatcher till Paris för ett toppmöte om europeisk säkerhet. I hennes frånvaro, hennes motståndare fick sin handling tillsammans och inom några dagar var hon ur makt.
26 år senare reser den nya premiärministern till Hangzhou under helt andra omständigheter. Mays parti kan fortfarande vara splittrat över Europa, men hon har dubbelt så mycket pengar som en politisk smekmånad och en splittrad opposition.
Men detta, hennes första utflykter vid ett verkligt globalt toppmöte sedan hon blev premiärminister, kommer att bli ett stort ögonblick, en chans att träffa viktiga världsledare och etablera relationer som kommer att hjälpa till att forma hennes främsta ställning.
Jag har förstått att May förbereder separata, privata möten med Förenta staternas president Obama, Rysslands president Putin, Kinas president Xi Jinping och Indiens premiärminister Modi. Hon kommer att vara angelägen om att träffa dem och börja informella diskussioner om post-Brexit handel.
De kommer att vara angelägna om att träffa henne, en sällsynt europeisk ledare som sannolikt kommer att sitta kvar i ämbetet under några år framöver.
Och vad mycket de kommer att behöva diskutera. Med president Xi kommer vi att ha den lilla frågan om Mays beslut att skjuta upp godkännandet av kärnkraftverket Hinkley Point i Somerset, något som Kina har investerat miljarder pund i.
Efter flera år när George Osborne svepte sina armar runt Peking måste May förklara sin försiktighet och några av sina tjänstemäns säkerhetsintressen.
Med Vladimir Putin kommer det att bli en svår fråga om EU-sanktioner mot Ukraina, Rysslands manövrering i Baltikum och de många intrången i det brittiska luftrummet genom sina jetplan.
Och med Mr Modi, premiärministern måste släta över oron över hennes beslut att göra det svårare för indiska studenter att komma till Storbritannien i ett försök att minska antalet invandrare.
Trots dessa spänningar kommer May att försöka intensifiera sin diplomatiska kampanj för att övertyga det internationella samfundet om att Storbritannien inte vänder sig till sig självt efter omröstningen om Brexit.
Hennes tjänstemän talar om att skapa en ny global roll för Storbritannien och använda G20 för att belysa möjligheter som kommer att uppstå för resten av världen när Storbritannien lämnar EU. Storbritannien, säger hon till sina motsvarigheter, är öppet för affärer.
Frågan är naturligtvis vilken denna nya roll för Storbritannien kommer att bli. Utrikesdepartementet kliar fortfarande efter idéer, men ingen kan ännu tala om för mig vilken denna stora nya globala roll kommer att bli. Det finns inga pengar att spendera på stora initiativ och det finns liten aptit på militär intervention.
Källor i regeringens hjärta insisterar på att mycket redan görs. De påpekar att Storbritannien sedan folkomröstningen för att lämna EU har sänt ut ytterligare hundratals trupper till Irak och Afghanistan, Estland och Polen, Somalia och Sydsudan.
Det har bekräftat sitt engagemang för Tridentens kärnvapenavskräckning - något som May själv gjorde i underhuset. Och Förenade kungariket har också än en gång lovat att spendera 2 procent av nationens förmögenhet på försvar och 0,7 procent på internationellt bistånd - ett av de få länder som gör båda.
Under de kommande dagarna kommer Storbritannien att vara värd för konferenser i London om Syrien och internationell fredsbevarande verksamhet. Och det talas om att May gör mer för att bekämpa människohandel. Dessa tjänstemän säger att det inte är en regerings handlingar som överväger dess navel i en post-Brexit sulk.
Men det finns en dold spänning i hjärtat av allt detta. Trots rubrikerna i Storbritannien som söker en ny global roll säger tjänstemän mig att premiärministern också är angelägen om att ha en tydlig inhemsk inriktning på utrikespolitiken.
Nationella säkerhetsrådet - under sin skapare David Cameron - var ett forum där hela världen var en scen. Källor säger att så inte kommer att bli fallet med fru May.
När diskussioner förs in i varför detta land gör detta och det landet gör det, frågar hon: "Men vad betyder detta för Storbritannien?"
Hon vill att NSC ska göra mer av vad det säger om tenn och fokusera på nationell säkerhet. Det är så hon opererade som hemsekreterare och det är ett sätt hon tar med sig till Downing Street.
Frågan är hur detta kan fungera i praktiken. Det kan innebära att man inriktar mer bistånd på områden som påverkar den brittiska nationella säkerheten, en trend som inleddes under den tidigare regeringen. Regeringen skulle till exempel kunna satsa mer på utbildning i flyktingläger för att motverka radikalisering.
Eller så kan det innebära att fokusera mer på att få ett slut på konflikterna i Jemen, Somalia och Sydsudan så att de inte blir misslyckade statliga bulthål för stridande från den så kallade islamiska staten som utdrivits från Syrien och Irak, särskilt inte om Mosul faller senare i år.
Men det här är bara mina gissningar. Vid något tillfälle måste May förklara hur brittisk utrikespolitik kan vara mer global och inhemsk samtidigt. G20 i Kina kan vara ett bra ställe att börja på.
När Theresa May går vidare till den globala scenen för första gången i helgen vid G20-toppmötet i Kina, kommer hon att hoppas att inte upprepa vad som hände förra gången en kvinnlig brittisk premiärminister deltog i en internationell konferens.