Situationen i staden är väldigt stressig. Alla vet att mer förstörelse kommer. Det finns inte mycket rörelse på gatorna och människor lämnar inte sina hem, om det inte är absolut nödvändigt eller om det finns en nödsituation.
Somliga försöker lagra mat ifall staden skulle bli belägrad. Vi är mycket rädda, och vi är oroliga för att slutskedet kommer att ta lång tid. IS kommer inte att ge upp och dra sig tillbaka så lätt och hela operationen kan ta så lång tid som det gjorde i östra Mosul.
Sjukhusen fungerar inte fullt ut, och IS använder dem bara för att behandla sina egna fighters. Civilpersoner går till privata kliniker om de behöver behandling. Detta är naturligtvis mycket dyrt. IS tvingar några av läkarna att stanna på sjukhusen för att behandla sina soldater.
Det finns ett antal civila som försöker lämna Syrien, men detta sker bara i hemlighet.
Jag har vant mig vid situationen här. Men jag är orolig för min familjs säkerhet.
Jag tänker inte ljuga, jag är också rädd och jag vet inte om jag ska dö i en flygattack eller dödas av en IS-kämpe. Jag arbetar för en anti-IS grupp som heter Sound and Picture och jag är alltid orolig att något kan hända min familj på grund av mig, eller att de kommer att se mig i en IS-video om fångas.
IS förstärker sin närvaro i utkanten av den västra delen av staden. Den omvandlar några av husen till hemliga kontor och operationsrum. De har också förbjudit sina soldater att ta pauser eller att ge sig iväg på permission.
Vi hör ljudet av bomber och sammandrabbningar över hela staden. Planer har flugit över staden konstant under de senaste två veckorna.
Staden är en spökstad nu. Man hittar sällan folk på gatorna. Det är mycket som händer under bönetiden, eftersom IS fortfarande tvingar människor att gå till moskéerna. I en del moskéer tar man namn på dem som kommer för att senare straffa dem som inte var närvarande vid bönerna.
Vi är alla oroade över att det kommer att ta lång tid tills staden är befriad. När allt kommer omkring tog det lång tid för öst att bli befriat. Många människor har dött eller skadats.
Vi är också oroade över livsmedelsförsörjning och läkemedelslager. Om situationen fortsätter som den är kommer vi att få ont om varor mycket snart. Den medicinska situationen är mycket oroande. Väsentlig medicin, liksom insulin, finns inte där eftersom IS tog det mesta av lagret.
Min far har diabetes och jag kan inte ge honom insulin eller annan medicin. Hans hälsa blir sämre.
Min mamma har högt blodtryck och jag kan inte köpa den nödvändiga medicinen; den är antingen inte tillgänglig eller för dyr. Jag vet inte vad jag ska göra eller hur jag ska hjälpa dem.
Människor, inklusive mina grannar, försöker ge sig av, men mycket få har råd att göra det.
En del människor var tvungna att betala $800 (Â £638) till en IS fighter för att låta dem gå på natten, i hemlighet. Att lämna landet är naturligtvis fortfarande en stor risk, eftersom några av dem som försökte fly greps och dödades.
Det finns fortfarande dagliga gripanden i staden. Många anklagas för att arbeta med "utländska partier", och även om IS-militanter inte längre är stränga när det gäller utseenden straffar de dem som röker.
Och de stänger alla internetcaféer, vilket gör det mycket svårt för civila att få några nyheter från omvärlden eller att få kontakt med någon utanför Mosul.
Jag är precis som alla andra. Den enda fördelen jag har är att jag har tillgång till internet. Naturligtvis känner ingen till det och jag är alltid orolig för att jag åker fast, eftersom det är ett brott att använda internet här.
I mitt grannskap finns det kontroller överallt, dygnet runt. Jag hörde att några jaktplan har hoppat av och att IS letar efter dem.
Gatorna ser inte likadana ut. Några av kvarteren är oigenkännliga. IS-kämpar är på alerten, och staden är full av vallar. Det är som en riktig militärzon.
I vissa områden finns det utegångsförbud mellan kl. 21.00 och 06.00. De som bryter utegångsförbudet och går ut bötfälls vanligen med ett hårt straff som kan vara så högt som 1.000 dollar.
Naturligtvis blir den humanitära situationen värre för varje dag. Det finns knappt mjölk för barn. Jag är gift med barn och vi har inte tillräckligt med mat för att mata dem. Min man kan inte försörja familjen. Vissa varor är för dyra, medan andra helt enkelt inte längre är tillgängliga.
Den här veckan gick jag utanför huset och livet kändes inte normalt. Jag gick till affären och det fanns knappt några varor på hyllorna. Allt är en lyx nu.
Alla är rädda och de är rädda för vad som kan komma härnäst.
Mina svärföräldrar bor i ett annat område i staden. Vi har inte sett dem på väldigt länge. Vi har funderat på att fly, men när man är en familj med små barn är ett sådant beslut inte lätt.
Civila i västra Mosul beskriver hur det är där just nu, då irakiska styrkor försöker driva ut den så kallade islamiska staten (IS).