Det är den stora frågan som hänger över WTO när handelsministrarna från dess medlemsländer samlas i Nairobi.
De är på väg till Kenyas huvudstad för WTO:s tionde ministerkonferens.
Organisationen riskerar i allt högre grad att hamna på sidan eftersom grupper av länder handlar med handel och investeringar utanför den.
WTO inrättades 1995 för att vara det viktigaste forumet för handelsregler och för att förhandla om att undanröja hinder för internationell handel.
Den för en lång rad förhandlingar som syftar till att föra denna process vidare. Det kallas Doharundan, och den lanserades i Qatars huvudstad för 14 år sedan.
Den haltar fortfarande trots att det ursprungliga målet är att slutföra samtalen i början av 2005.
Hittills har det bara visat sig att det finns ett avtal om att förbättra tullförfarandena, det så kallade avtalet om handelslättnader.
De bredare förhandlingarna - att sänka tullarna (skatter på import), jordbrukssubventionerna och undanröja många andra handelshinder - har misslyckats med att ge resultat.
Många länder har riktat sin uppmärksamhet mot att förhandla i mindre grupper. De främsta exemplen är Förenta staternas förhandlingar med länderna i Stilla havet och med Europeiska unionen.
Det är mycket osannolikt att Nairobikonferensen kommer att uttala den död. Vissa länder, däribland Indien, Indonesien och Venezuela, vill ha en formell bekräftelse på den förklaring som utfärdades i Doha.
Andra, särskilt USA och Europeiska unionen, gör det inte. De anser att det har blivit uppenbart att denna enorma övning - som i WTO kallas "ett enda åtagande" - kommer att misslyckas med att ge resultat.
Så det är säkert möjligt att Nairobikonferensen kommer att utgöra ett viktigt ögonblick i Doharundans misslyckande.
Det finns dock områden där det kan finnas en viss enighet.
Det ena är den slutliga överenskommelsen mellan en grupp länder om tullfri handel med en rad tekniska varor. Detta skulle utvidga ett befintligt avtal till ett antal ytterligare varor, däribland nya generationens halvledare, GPS-navigeringssystem, vissa medicintekniska produkter och pekskärmar.
Det finns också möjlighet till en överenskommelse för att förbättra exportmöjligheterna för de fattigaste länderna, de minst utvecklade länderna. Detta handlar om att utvidga deras möjligheter att sälja sina varor utan kvotering eller tullar.
Det finns tecken på att WTO:s medlemmar verkar vara villiga att enas på dessa områden, men det finns ändå ingen garanti för att de kommer att göra det.
Det är möjligt att det inte kommer att bli någon formell ministerförklaring i slutet.  Det skulle vara det första misslyckandet sedan Seattlekonferensen 1999, som slutade med en bitter oenighet mellan regeringarna och åtföljdes av ofta våldsamma protester på stadens gator.
WTO och dess konferens har tidigare varit ett viktigt fokus för protester från grupper som hävdar att globaliseringen har varit en affärsdriven process som undergräver den nationella suveräniteten, miljöskyddet och arbetsnormerna.
På senare tid har en del av handelsförhandlingarna utanför WTO blivit mer inriktade på vissa av dessa frågor.
De andra samtalen har trots allt gjort större framsteg.  Och det finns en verklig möjlighet att klyftan mellan WTO:s snavade globala agenda och strävan efter mindre avtal kommer att vara större i slutet av Nairobikonferensen.
Spelar Världshandelsorganisationen någon roll längre?