Så jag börjar 2015 och undrar varför jag känner mig fem år äldre, eftersom inget verkar ha förändrats runt omkring mig: det verkar vara ett allmänt val som står på spel här och något av en finansiell katastrof som brygger i Grekland och i euroområdet.
Här är vad som slår mig: euroområdet är både starkare och sjukare än 2010.
Hur då?
Jo, euroområdet är starkare genom att det har infört finansiella buffertar för att absorbera de förluster som skulle uppstå om Grekland ensidigt avsade sig sina skulder och till och med tvingades ut ur euroområdet - vilket skulle kunna hända om Syriza vinner valet den 25 januari (även om vänsterpartiets språk har blivit mindre aggressivt mot euron).
Det skulle vara mycket skadligt för det ekonomiska förtroendet om det förekom ytterligare en skuldförsummelse i Grekland.
Men denna gång skulle det inte finnas någon dominoeffekt av kollapsande banker och kollapsande ekonomier: förluster på officiella lån till Grekland skulle delas på ett ordnat sätt mellan euroområdets regeringar, bankerna är bättre kapitaliserade än de var, och det finns ett mer effektivt system för att granska och skydda dem (den begränsade bankunion som inrättades förra året).
När det gäller de andra regeringarna i euroområdet som var kraftigt ekonomiskt överbelastade, Portugal, Irland, Spanien och Cypern, är de inte de korgar de var.
De skulle inte överges av sina fordringsägare om Grekland försvann.
Men euroområdet är också i grunden sjukare än det var 2010 - eftersom det har visat sig vara oförmögen att växa och återhämta sig, även när USA och Storbritannien har haft en betydande och hållbar ekonomisk expansion.
Det finns liten tillväxt någonstans i euroområdet, arbetslösheten är fortfarande envist hög och har ökat (och är inte långt borta dubbelt så hög som i Storbritannien), och inflationen ses allmänt som farligt låg - i den meningen att den kan förvandlas till den typ av deflation som skulle avskräcka företag och hushåll från att spendera pengar (varför spendera i dag när saker och ting kommer att bli billigare i morgon?)..............................................................................................
Euron anses med andra ord inte fungera för folket i euroområdet.
Med detta sagt är euroområdet en enorm oljekonsument, så det mullrande oljepriset bör lägga pengar i fickorna på konsumenter och företag. Men om de känner sig dystra, vilket de verkar vara, kan de hamra det - vilket inte skulle vara en fet massa bra.
Den andra betydelse i vilken euroområdet är mycket svagare än vad som var fallet är att de politiska partierna mot euron och EU-fientliga partier får ett enormt folkligt stöd i hela regionen.
Där det för närvarande är viktigast är i Frankrike och Spanien, där Front National från höger respektive Podemos från vänster utgör existentiella utmaningar för det politiska etablissemanget.
Eller för att uttrycka det på ett annat sätt, Grekland kommer inte att vara det sista euroland där ett parti som är fientligt mot grundsatserna i det stora europeiska projektet kommer att ses som på vägen mot makten.
Politiken, snarare än ekonomin, är alltså nu det som utmanar eurons långsiktiga överlevnad.
Och om inte och tills euroområdets länder hittar ett sätt att återställa optimismen hos sitt folk om att levnadsstandarden kan stiga såväl som sjunka, kommer den allvarliga risken för att euroområdet ska brytas upp att kvarstå.
Det som krävs är grundläggande ekonomiska reformer för att framför allt göra Spaniens, Frankrikes och Italiens ekonomier mer konkurrenskraftiga - och även en politisk union som förenar Tysklands enorma finansiella resurser med restens.
Inte heller är det bara runt hörnet.
Så euroområdet haltar på ett droppflöde av billiga pengar som tillhandahålls av Europeiska centralbanken (ECB).
ECB har signalerat att den senare denna månad kommer att inleda sitt mest symboliskt viktiga initiativ för att minska lånekostnaderna, den typ av kvantitativa lättnader som skulle innebära köp av statsobligationer.
Det är oundvikligt av två skäl.
För det första att euroområdets nominella inflation kommer att vara noll eller - förmodligen - något negativ på onsdag. Deflation har trängt ner i spåren och en del kommer att kunna hävda att den faktiskt befinner sig på stationen (den har redan kommit till ett antal länder, däribland Spanien).
Med andra ord kommer ECB att drivas så långt från sitt mandat med 2 procents inflation att mer undvikande åtgärder blir nästan automatiska.
Den har också sagt att den vill utöka sin balansräkning med en biljon euro i sin strävan att öka kreditflödet och minska sina kostnader. Och, som Morgan Stanley har påpekat, utan ordentlig kvantitativ lättnad dess befintliga förvärv och utlåning initiativ kommer att lämna det mer än 500 miljarder â ¬ driv från det målet.
Så vad vi anser i Storbritannien och USA som riktig kvalitetssäkring kommer snart till euroområdet.
Men QE är inte mer än ett dropp för en patient på livsuppehållande. Det är inte botemedlet för regionens grundläggande sjukdomar.
Vad mer är, QE euroområdet stil kan ha betydligt mindre oomph än dess Bank of England och Federal Reserve versioner.
Hur då?
Det finns tecken på att tyskarna kommer att lyckas hindra ECB från att köpa de svagare ekonomiernas statsobligationer av lägre kvalitet i södra Europa.
QE kan byggas så att ECB bara kan köpa den högsta kvaliteten skuld, av finansiellt starka regeringar som, ja, Tyskland själv.
Men investerare ger redan bokstavligen pengar till Tyskland för ingenting. Den behöver inte sin skuld för att bli billigare.
Det är södra Europa som behöver en garanti för billiga pengar.
Enligt ett hybridsystem för QE kan centralbankerna i de svagare länderna tillåtas att köpa sina respektive regeringars skulder, om inte ECB gör det - och det kan bidra till att minska lånekostnaderna.
Men en sådan hybridmetod skulle också vara ännu ett spektakulärt uttryck för tysk vägran att hjälpa sina sjuka grannar.
Detta skulle göra investerarna djupt ointressanta när det gäller euromedlemmarnas förmåga att på lämpligt sätt ta sig samman för att reda ut sig själva.
Deras vaksamhet över att investera i euroområdet skulle kunna förstärkas - och därmed lämna euroområdet och dess tillgångar ännu mindre älskade av världens stora penningfolk.
Det allmänna valet 2010 utkämpades under den mörka skuggan av en finanskris i Grekland som smittade euroområdet - och var skyldig att skada Storbritanniens ekonomi.