De sex "astronauterna" som bar ljusblå hoppdräkter och till och med kirurgiska masker, paraderades inför banker av TV-kameror och horder av journalister vid en nyhetskonferens innan de gick in i sitt låtsasrymdskepp.
Bland de långa VIP-raderna på nyhetskonferensen fanns högre tjänstemän från Förenta staterna, Kina och Europeiska unionen.
Om, som vissa experter tror, huvudsyftet med Mars 500-experimentet är att offentliggöra begreppet mänsklig flykt till den röda planeten, då har det säkert lyckats bortom alla förväntningar.
"Jag är mycket glad att vara en del av detta projekt", sade Diego Urbina, den colombianska-italienska och mest extroverta medlem av besättningen.
"Det kommer att öka medvetenheten om rymdflygning så förhoppningsvis om några år kommer det att bli en riktig flygning till Mars."
Han erkände att Elton John hade varit hans inspiration.
"Jag vet inte om du kan den låten Rocket Man", frågade han.
"Jag vill ha en framtid som denna där människor kommer att gå ofta ut i rymden och kommer att arbeta där och det kommer att vara mycket vanligt."
Inför världens medier talade hela teamet med tillförsikt om chanserna att experimentet skulle lyckas - med andra ord att ingen skulle spricka under stressen av så lång fängelsetid i sådana klaustrofobiska och bisarra förhållanden och krav på att släppas ut.
"Målet är att alla sex av oss ska vara här i 520 dagar", sade den franska besättningsmedlemmen Romain Charles som tog en gitarr med sig in i kluster av bruna och silverfärgade metallrör som kommer att vara hemma till november 2011.
Efter nyhetskonferensen försvann de sex besättningarna, som återuppstod en timme senare vid entréluckan till moderskeppet, där de satte på sig ännu en högt upprymd föreställning för media.
Till slut, när de blåste kyssar och vinkade till fruar, flickvänner och släktingar, gick de uppför trappan och genom entréluckan.
En högtidlig ämbetsman stängde sakta och förseglade den bakom dem.
Så nu biter verkligheten i sex medlemmars frivilliga besättning.
Vad kommer de att tänka när de sitter inne i sina plåtburkar i nordvästra Moskva där utanför den varma solen skiner och blommorna blommar?
Det är ingen spänning att flyga genom rymden.
Det finns inga fönster från vilka man kan se jorden gradvis krympa undan.
Och ingen förväntan på att nå en ny värld mer än femtio miljoner kilometer bort.
I stället tyst tröghet, gammal luft och konserverad mat.
Och överallt bevakar kamerorna varje rörelse och ser efter tecken på mental kollaps.
De har bara en sak att hålla fast vid, att de spelar sin roll i historien om utforskning av rymden.
Att deras framgång i detta experiment kommer att innebära en mänsklig flykt till Mars är ett steg närmare.
Och rymdexperterna tror redan att den första flygningen kan vara bara 25 år bort eller ännu mindre om det finns en politisk och ekonomisk vilja från länder med avancerade rymdprogram.
Det var en riktig rymdlansering.