För 30 år sedan utmanade pojken från Gellidegs egendom mexikanska Lupe Pintor för sitt WBC Bantamweight bälte.
Trots att han trotsade oddsen att dominera de tidiga stadierna i kampen, blev han knockad i 12:e ronden, för att aldrig återfå medvetandet igen.
I en typiskt svår kamp för livet överlevde han i ytterligare två månader, men den 4 november 1980 dukade Johnny Owen så småningom under för sina fruktansvärda huvudskador.
Johnny föddes till en stor Merthyrfamilj och lärde sig snart att stå upp för sig själv och började intressera sig för boxning som bara var åtta år.
Han skulle stanna kvar i amatöridrotten tills han var 20 år, en ovanligt lång tid enligt moderna normer; vinna 106 av sina 124 matcher.
Han kämpade för Wales 17 gånger och segrade vid 15 tillfällen.
Trots denna imponerande skiva säger Merthyr boxningsförfattare och professionell domare, Winford Jones, att Johnnys sanna talang inte låg i sportens kortare format.
"Johnny var en maskin. Hans stora skicklighet var inte hans styrka - fast han aldrig tog ett steg bakåt och kunde slå lika hårt som någon av hans vikt - det var hans uthållighet.
"Han kunde kämpa i timmar, och skulle slita ner motståndare genom att hålla ut dem.  Du kunde se denna talang mycket mer i 12 och 15-runda professionella slagsmål, än du kunde i de tre rundor tillåtna i amatörboxning. "
Hans yrkeskarriär varade bara fyra år, från 1976 till 1980, men på den tiden trängde Johnny Owen ihop 28 matcher; vann 25, drog ett och förlorade två.
Även om det på sätt och vis är möjligt att hävda att han aldrig förlorade rättvist och fyrkantigt.
Hans första nederlag kom mot Spaniens Juan Francisco Rodriguez, i en kamp för det europeiska bältet.
I det som nu allmänt anses av experter att ha varit en travesti av en hemstad beslut, domarna tilldelade Rodriguez en kamp som Owen hade klart bossade.
Hans andra, och slutliga nederlag kom i den fatala sammandrabbningen med Pintor, en kamp där han åtminstone höll sin egen, och kan ha vunnit, om det inte vore för huvudskadorna som han hade lidit.
Men i ett skede läste Owen 22-0, vann sin första kamp mot en f.d. walesiska mästare, George Sutton.
I sitt sjätte slagsmål såg han igen av Sutton för att göra anspråk på den walesiska titeln.
Vid nio skott hade han det brittiska bältet, slog Paddy Maguire, och i november 1978 blev han Samväldesmästare och stoppade den italiensk-australiske Paul Ferreri.
Owen slösade ingen tid på att hämnas det kontroversiella nederlaget för Rodriguez våren 1979.
Bara ett år senare förbättrade han honom övertygande i en ommatch i Ebbw Vale, vilket satte upp hans världstitel chans mot Pintor.
Winford Jones hade tur som dömde några av de tidiga slagsmålen.
"I vad jag tror måste ha varit hans fjärde eller femte match, minns jag att han tog på en irländsk pojke, och jag var tvungen att stoppa det i den fjärde omgången eftersom Johnny mördade honom.
"Det får dig att tänka på vad som hände några år senare med Johnny.
"Men han var orädd, man kunde till och med då se att han hade gjort sig till mästare, och tyvärr potential att bli sårad, eftersom han aldrig skulle ge efter, och aldrig ta ett steg bakåt i en kamp."
Ändå var mannen som var så orädd i ringen den blygaste och mest pinsamma figuren i medias bländning.
Yrkesliv
Oförståeligt i modern boxning, Owen skulle helt enkelt skaka hand med sin motståndare vid en vägning, undvika konfrontation, och vanligtvis samtal av något slag.
Han tackade nej till alla utom en handfull intervjuer.  Kanske boxningsjournalisten Hugh McIlvanney sammanfattade det bäst, när han skrev: "Johnny Owens tragedi var att han bara var artikulerad på de mest dödliga språken."
När Owen slogs ner i den nionde omgången av WBC-titeltävlingen i Los Angeles, var det första gången han var på duken i sitt yrkesliv.
Men han skulle gå ner två gånger till i 12:e ronden, aldrig stiga upp från den andra.
Johnny Owens arv lever vidare i Merthyr.
Efter hans död, en 100 000 pund hjälpfond som samlats in för hans vård, gick istället, enligt hans familjs önskemål, att inrätta en särskild barnomsorg enhet på stadens Prince Charles Hospital.
Viktiga säkerhetslektioner lärdes, när det blev uppenbart från hans postmortum, att Johnny hade fötts med en kritisk svaghet i hans skalle.
Boxning kommer aldrig att vara helt säker, men rutinskanningarna som infördes efter Johnnys död har utan tvekan räddat många andra liv.
I stället för bitterhet räckte hans familj en hand av vänskap och solidaritet i boxning till Lupe Pintor, telegrafera honom kort efter Johnnys död, att uppmana honom att inte känna skuld, och att fortsätta boxning.
Ömsesidig respekt
År 2002, på 22-årsdagen av Owens död, avtäckte hans far Dick en staty av sin son i Merthyr, arm i arm med Pintor.
Winford Jones sa att det var en av de mest gripande upplevelserna i hans liv.
"Innan avtäckningen frågade jag Lupe, på min kliiga spanska, hur han hittade dagen, och han svarade 'Mycket pinsamt'.
"Men han hade ändå kommit, och folket i Mertyr gav honom en fantastisk mottagning.  Jag tror att det talar volym för Merthyr, och särskilt för Lupe och Dick."
"Jag grät när jag såg dem kramas framför Johnnys staty.
"Det är en bild som alla boxare bör visas innan de sätter en tå i en ring, eftersom den inkapslade den ära och ömsesidig respekt som alltid bör finnas i sporten."
I den walesiska boxningslegenden har ingen stjärna brunnit så starkt, eller så tragiskt kort tid, som "Mertyr Matchstick", Johnny Owen.