Å ena sidan förväntar man sig att prisförändringarna är noll eller till och med negativa - eller långt under målet på 2 procent - under längre tid än vad som förutsågs i maj (och egentligen inte under de kommande månaderna).
Men banken förväntar sig också att inflationen kommer att återgå till målet på grundval av räntor som skulle kunna stiga lite snabbare nästa år än vad den hade väntat sig.
Med det sagt, ta inte panik om du har ett inteckning - bankens prognoser bygger på antagandet att den ränta den kontrollerar, Bankräntan, kommer att stiga bara 0.25% under de första fyra månaderna av nästa år och kan fördubblas från 0,5% till 1% i slutet av 2016.
Så om banker och samhällen helt enkelt överför denna ökning av sina lånekostnader till kunderna, skulle bolåneräntorna stiga med 0,5 procent nästa år.
Men om inflationen är för låg, varför skulle då snabbare räntehöjningar göra något annat än att förstärka stagnationen eller till och med prisnedgången?
Det beror på att Bank of England räknar med att det som slår ner på inflationen är tillfälligt till sin natur och är utländskt till sitt ursprung. Eller för att berätta vad du vet, de stora deflatoriska influenserna är kollapsen i oljepriserna och mjukheten i livsmedelspriserna.
För några månader sedan såg det ut som om vi var genom den nedåtgående fasen av energipriscykeln. Men det har också skett en nedgång i oljepriset under de senaste veckorna.
Och en prisökning på 3,5 % i förhållande till andra valutor sedan maj - vilket gör importen billigare - innebär att inflationen kan vändas till deflation igen under de kommande månaderna (även om den inte är tillväxtförstörande, giftig deflation - eller åtminstone inte ännu).
Däremot ökar löneökningarna nu (ja, det är på tiden också). Och även om det ännu inte finns några tecken på att företagen för över dessa löneökningar i form av kraftigt högre priser för sina varor och tjänster, anser banken att löneökningarna kommer att börja driva inflationen tillbaka till målet i slutet av året.
I själva verket röstade en ledamot av bankens penningpolitiska kommitté, Ian McCafferty, den här veckan för en höjning av räntesatsen med 0,25 procent, på grund av "hans uppfattning att efterfrågans tillväxt och lönetrycket sannolikt skulle bli större och marginalen för reservkapaciteten mindre än i kommitténs kollektiva augustiprognos".
Och här ligger den centrala osäkerheten för Bank of England om den brittiska ekonomin: om en nyligen svag ökning av arbetslösheten innebär en allvarlig försvagning av ekonomin, eller kompetensbrist.
För vad det är värt, företag berättar undersökningar att de fortfarande har betydande aptit att hyra. Det innebär att de inte kan få människor med de förmågor de behöver - och att de måste börja betala mer för tillväxt.
Så tanken - underförstådd av Bank of Englands uttalanden - på att räntorna skall stiga vid en tidpunkt då sysselsättningen har upphört att växa kan vara smärtsam, men kanske inte bonkers.
Det finns vad som för många kommer att se ut som en motsägelse i hjärtat av Bank of Englands omfattande uttalanden om inflation och räntor.