Så kallade "tandemgravar" inträffade på ett begränsat antal sjukhus i Irland fram till 1980-talet.
Det är underförstått att detta hände i vad myndigheterna kallade "exceptionella omständigheter".
Detta kan vara om ett nyfött barn dog och alternativ för begravning på ett sjukhus eller religiös tomt inte valdes.
Kvarlevorna skulle sedan läggas i kistan på en vuxen som hade dött.
Närmare uppgifter om sådana begravningar finns i de handlingar som RTÉ News erhållit enligt lagen om informationsfrihet.
I ett brev till hälsodepartementets tidigare generalsekreterare dr Ambrose McLoughlin i augusti sade Irish Health Service Executive Director Tony O'Brien att det inte var säkert att familjerna till båda de avlidna alltid skulle ha informerats om denna praxis.
I brevet sade O'Brien: "Vår förståelse är att de kvarlevorna skulle ha placerats hos vuxna kvarlevor och att man helst skulle ha sökt medvetenhet om och förståelse för båda de inblandade familjerna, även om detta inte garanteras."
Det är underförstått att denna praxis kan ha förekommit i ett antal fall för att säkerställa att ett barn begravdes i avskild mark.
I en tid på Irland föreskrev katolska kyrkans tradition att om ett barn föddes och dog före dopet, kunde det inte begravas på helig mark på en kyrkogård.
Sådana barns själar skulle bege sig till Limbo - en plats där de varken kunde se Gud eller återförenas med sina föräldrar.
År 2007 reviderade påven Benedict XVI begreppet limbo.
I Irland har döda barn begravts i kistorna hos vuxna som de inte var släkt med, enligt det irländska TV-bolaget RTÉ.