Förra veckan var det Daily Mails tur, i en hänvisning till Operation Midland, utredningen av anklagelser som involverar medlemmar av etablissemanget, det sade: "'Shambolic' VIP barn sexuella övergrepp och mord utredning för att avsluta.
I januari vägde Daily Telegraph in och belyste kontroversen om kommissionsledamotens 65 000 pund Range Rover: "Sir Bernard Hogan-Howe kritiserade för att ha tagit nya lyxbil mitt i polisen skär rad".
Och i september förra året, i en av ett antal kritiska artiklar i Times, hette det i Thunderer-kolumnen: "The Met Police's rekord om stora utredningar är fruktansvärt."
Det bör inte komma som någon överraskning att pressen belyser polismisslyckanden, misstag och ovanligt stora utgifter - det är nyheter.
Läsarna är inte intresserade av polisutredningar som går bra, brott som lösts utan krångel och högre officerare som aldrig byter bil.
Men under det senaste året eller två har jag funnit att jag har frågat mig om medierna, inklusive mig själv, ger oproportionerligt negativ täckning till Scotland Yard.
När allt kommer omkring har Mets brottsregister, i överensstämmelse med andra poliskårer, i stort sett varit positiva.
Mellan 2000-01 och 2014-15 minskade det totala antalet brott som registrerats av polisen från 994.233 till 709.174, en minskning med 29 %.
Morden föll från 171 till 93 - den lägsta siffran sedan 1970-talet, även om det har eggat upp under de senaste nio månaderna.
Förtroendet för Storbritanniens största polisstyrka ökade till rekordnivå 2014.
Och trots ett antal mycket kontroversiella fall - Stephen Lawrence, under täckmantel polis, Mark Duggan - har oberoende inspektörer inte tryckt röda varningsljus på Mets prestationer, som de har gjort med några andra, mycket mindre, styrkor.
I en stad med en befolkning på 8,6 miljoner, och växande, där i vissa stadsdelar 100 olika språk talas, och där de allra flesta poliser patrullerar gatorna utan vapen, till skillnad från New York eller Paris, det är ganska en prestation - ännu mer så med tanke på de blåmärken budget nedskärningar Met har varit tvungen att göra sedan 2010.
– Met representerar alla de problem som polisen har - på styltor, säger kriminologen Roger Graef, en oberoende rådgivare till polisen, som har gjort prisbelönta polisdokumentärer.
"Det de försöker göra är otroligt svårt", säger han och tillägger att under de senaste 20-30 åren har Scotland Yard långsamt börjat förändra sin kultur för att bli mer professionell, mindre korrupt och mindre rasistisk.
Kraften har lovordats, till exempel över sin utredning av mordet på före detta ryske spionen Alexander Litvinenko, men det finns utan tvekan en känsla inom dess högkvarter i St James's Park att medierna tenderar att glänsa över sina framgångar, såsom:
Typ: Sir Bernard Hogan-Howe
Istället verkar kraften ständigt vara på bakfoten - inte mer så än med Operation Midland.
Met gjorde ett misstag genom att först beskriva anklagelserna från sitt huvudvittne, känt som Nick, som "sanna".
Det var oförståndigt av polisen att göra en sådan bedömning i början av en undersökning.
Scotland Yard erkände senare att det kan ha gett det felaktiga intrycket att det "förhindrade resultatet".
Detta misstag, tillsammans med påståenden detektiver har kämpat för att bekräfta Nicks anklagelser och svårigheter att hantera misstänkta med framträdande positioner i det offentliga livet, har drivit en ström av kritiska berättelser.
Jag är försiktig med att döma Operation Midland.
Enligt min erfarenhet, tenderar vi att veta mycket mindre om pågående utredningar än vi tror att vi gör.
Några av de pressmeddelanden jag har sett verkar ha ett bakslag - att skada dödligt rykte Sir Bernard Hogan-Howe (mer om det senare).
Trots detta har Operation Midland - på ytan av det - stått i centrum för vissa debattabla beslut, särskilt när det gäller Lord Bramall.
Enligt Fiona Hamilton, kriminalredaktör för Times, finns det "ingen fråga" Midland har "stora brister". Hon förnekar att hon har någon agenda och säger att det är hennes uppgift att avslöja brister i Scotland Yards utredningar.
"Jag tycker inte att vi ger dem en orättvist hård tid", säger hon.
– Met har ett enormt ansvar och makt - en enorm makt.  Det går hand i hand med en hel del granskning."
Scotland Yards svar på kritiken mot Operation Midland har varit att ge detaljerade förklaringar till sitt beslutsfattande - det har funnits fyra sådana uttalanden sedan september 2015.
Det är en relativt ny metod, liknande den som används av kronåklagaren när ett högprofilerat fall resulterar i att inga åtal väcks.
Scotland Yards senaste missive, ett 900-ords uttalande om Lord Bramall-stranden av Operation Midland, kom i ett e-postmeddelande, en sorts digital stentavla.
Met anser att det är det bästa sättet att nå ut med komplexa budskap till så många människor som möjligt, med tanke på spridningen av TV-kanaler, nätnyheter och sociala medier.
Det är välkommet i den utsträckning det hjälper till att förstå, men det är ganska opersonligt: en "ta det eller lämna det" strategi som inte uppmuntrar till ifrågasättande.
Tidigare var det vanligt att en utvald grupp journalister informerades om känsliga operationer, vilket gjorde det möjligt för dem att sätta händelserna i sitt sammanhang, utveckla kontakter och bygga upp en djup kunskap om polisväsendet.
Sedan Levesonutredningen avslöjade hur olämpliga vissa relationer mellan press och polis var, har det till stor del slutat.
Och även om det finns arbete bakom kulisserna för att hålla redaktörerna à jour, särskilt när det gäller säkerhet och terrorismbekämpning, har jakten på News of the World, Sun and Mirror journalister över telefon hacking och korruptionsanspråk, tillsammans med avslöjande reportrars telefonlistor erhållits genom polisutredningar anklagelser tidigare kabinettsminister Andrew Mitchell kallade polisen "plebs" under en rad i Downing Street, bara tjänat till att bredda klyftan mellan tidningar och Met.
"Det har skett ett sammanbrott i förhållandet", säger Hamilton. "Det finns ingen på Met-sidan som sträcker sig ut, uttrycker sammanhanget av svårigheterna med historiska övergrepp undersökningar, den utmaning de står inför i ljuset av den senaste historien om mörkläggningar."
Vad detta verkar ha bidragit till är bristen på stöd i den allmänna pressen.
När en offentlig institution verkar vara i fara - BBC eller NHS - finns det kommentatorer, ledare författare och kolumnister som rider till dess räddning, men det är svårt att hitta detta stöd med Met.
Kelvin MacKenzie i Solen skrev till exempel förra veckan att Sir Bernard Hogan-Howe hade blivit "den mest förolämpade polisen i den senaste historien".
Sir Bernard har inte sir Johns charm eller karisma (nu Lord) Stevens, som fick en gynnsam press när han ledde Met.
Den nuvarande polischefen är en straight-talking polis som inte alltid verkar strömma debatt; han har haft svåra beslut att fatta efter lågorna i Leveson rapporten och de undersökningar om sexuella övergrepp som utförs av den avlidne underhållaren Jimmy Savile, varav några har förargat media och etablissemanget. Men borde han verkligen bli förolämpad?
Den här veckan förväntas Sir Bernard, som försöker förlänga sitt femåriga kontrakt när det löper ut i september, framföra sina åsikter om förbindelserna mellan polisen och medierna.
Ibland är spänningen mellan de två oundvikliga, till och med sund. Det kommer alltid att finnas hårda rubriker och sniper från sidlinjen.  Met-polisen i London, där medias strålkastarljus brinner hårdast.
Men om det ska bli en mer mogen och informerad debatt; täckning som exakt återspeglar verkligheten i 2000-talets polisarbete; och kommentarer som visar en förståelse av utmaningarna i komplexa undersökningar, då kommissionsledamoten och hans styrka måste öppna upp lite mer - och ta ytterligare, mätt, steg för att återuppbygga förtroendet.
Knappt en dag går utan en tidningsrubrik som fördömer Metropolitan Police eller dess kommissionär, Sir Bernard Hogan-Howe.