Och Team GB: s yngsta stjärna, bronsvinnande gymnast Amy Tinkler, som förra veckan var wowing globala sport fans men imorgon samlar hennes GCSE resultat, fick välkomna hem av en idrottshjälte.
Det fanns flera falska starter som vänner, tränare och fans väntade på hennes gymnastikklubb för att välkomna henne tillbaka efter hennes Rio bedrifter.
Två gånger började den motiverande musiken på den högljudda talaren, då två gånger någon som inte var den 16-åringen kom in genom dörren.
Men på den tredje språnget (kan man säga i bronsmedaljen), den verkliga affären kom och välkomnandet var minst sagt känslosamt.
Hon stod snabbt i centrum för en hop unga flickor för vilka hon representerar den verklighet som drömmar kan bli verklighet.
Och sedan var det gossar från hennes tränare, som har tillbringat timmar i South Durham Gymnastics Club hjälpa Amy finslipa sina färdigheter för de olympiska spelen.
Till slut var det mediaskramset. Lokala tidningar som hade rapporterat om Amys olika framgångar i åratal, radiostationer och TV-journalister alla väntade på sin chans att prata med County Durham nyaste Olympian.
Amy sade: " Att se alla här är överväldigande.
"Det är otroligt, det börjar sjunka in men det verkar fortfarande galet att det faktiskt har hänt.
"(Medaljen) har varit mycket nära mig hela tiden. Jag satt på planet och hela vägen tillbaka hade jag det på, det är bara så speciellt för mig."
För någon som dagen innan hade flugit den bästa delen av 9.300 kilometer såg hon anmärkningsvärt fräsch ut.
"Jag fick inte mycket sömn på planet för att vara ärlig", sade hon.
"Jag satt nära hockeytjejerna (den guldvinnande damhockeylaget var de som spelades in sjungande God Save the Queen), sedan hade vi som en sex timmars bilresa för att komma hem, men när jag äntligen kom hem igår kväll sov jag riktigt bra.
"Jag har en hektisk vecka med intervjuer och media, nästa vecka har jag tid att chilla med familj och vänner, sedan veckan efter det kommer jag tillbaka till träningen."
Och dessutom, i morgon får hon sina GCSE-resultat, inte för att hon är orolig.
"Det är vad det är, jag måste få dem", sa hon.
Välkomstfesten började så fort hon återvände till sitt bostadshus i utkanten av biskop Auckland, med grannarna redo att hälsa på henne.
Unga fans fick autografer, äldre berättade för Amy hur stolta de var över henne.
Men det var på gymnastikklubben, en stor rosa sporthall med en £30 000 golv och olika balkar, balans barer, studsmattor och skumfyllda gropar, som hon verkligen kunde fira sin framgång.
"Hon började här när hon var två år" sa Nicola Preston, hennes tränare de senaste 14 åren.
"Hon är en av familjen, vi är alla så stolta över henne, vi är glada att ha henne hemma, vi har verkligen missat."
Knappt 20 minuter efter Amys ankomst, var nästa generation av gymnaster tillbaka till utbildning på de olika delarna av utrustning.
En ung flicka sade: " Amy är en inspiration, hon har visat oss vad som kan göras. Hon har jobbat hårt, hon förtjänar det hon har."
Hon åkte till Rio en hoppfull men kom tillbaka en olympisk medaljör.