Pensionering är en ständigt tillbakadragen avlägsen dröm - förmodligen lika bra, eftersom pensionen förmodligen är mer sannolikt att täcka en vecka i Southend snarare än en storslagen världsturné.
Då finns det en risk att om din chef inte ersätts av en maskin, så kan du mycket väl vara det.
Men det är inte hela bilden - tekniken kan vara den stora utjämnaren, en transformativ enhet som kan förändra samhället och den framtida arbetsplatsen till det bättre.
Så vad är det - glänsande tech-driven utopi, eller något mer som påminner om Bladerunner?
För att avsluta en månad med att titta på arbetets framtid talade jag med flera experter som har bidragit till affärsteknik under de senaste åren och fått reda på om de hade ändrat sin syn på framtiden.
Jag är inte säker på att min vision om arbetets framtid har förändrats mycket i sig, inte på ett synligt sätt åtminstone.
Min förhoppning är fortfarande att tekniken i allt högre grad kommer att ge större frihet i var, när och hur vi arbetar.
Men jag tror att den största förändringen som återstår att göra ligger i hur företagen tar itu med de kulturella och organisatoriska utmaningarna. Dessa måste övervinnas för att de otroliga möjligheter som transformeringsteknologin erbjuder ska kunna få effekt.
Framgången för arbetets framtid kommer att bli en sak. Människor.
Det kommer att vara i vilken utsträckning människorna är engagerade i "syftet" med sin organisation som kommer att diktera framgången eller misslyckandet för denna organisation i framtiden.
Engagerade medarbetare omfamnar förändring, de söker tillväxt och lärande i allt de gör och bäst av allt de frigör den fulla potentialen av ny teknik.
De gör detta genom att använda det för att hitta nya sätt att arbeta i stället för att bara göra de gamla sätten att arbeta lite snabbare.
Om tio år hoppas jag att vi har brutit oss loss från många av de fysiska banden i vår nuvarande arbetsvärld.
Jag hoppas att medarbetare, engagerade och engagerade med syftet med sin organisation, kommer att använda de otroliga framsteg som erbjuds av nya former av interaktion, som hologram och displayer som erbjuder "hög empati närvaro" där mer av vårt kroppsspråk kan förmedlas för att göra det möjligt för oss att samarbeta mer effektivt var vi än är.
Det skulle vara dåraktigt att tro att något av detta skulle ersätta nöjet eller effektiviteten att vara där ansikte mot ansikte.
Men i slutändan ger det en högre grad av valfrihet och ett större utbud av människor som vi kan ansluta oss till och samarbeta med för att leverera ett bättre resultat för oss själva och våra organisationer.
I viss mån bör vi vara oroliga för [att bytas ut mot maskiner], eftersom oro bör innebära att vi tar möjligheten att öka kraften och automatiseringen av maskinerna på allvar och försöker använda den för att säkerställa ett bättre resultat för vårt samhälle.
Men vi bör aldrig tänka i termer av människor kontra maskiner, och snarare på människor plus maskiner.
Vår framtid har alltid förlitat sig på vår förmåga att använda teknikens potential för att lyfta våra mänskliga förmågor.
Det enda misslyckandet väntar dem som använder tekniken för att ersätta det vi är kapabla till - be alla förare som blint har följt GPS-instruktioner bara att finna sig konfronterade med för låg bro eller för smal gata.
Under årtusenden har tekniska framsteg stört vårt samhälle. Sådana förändringar är alltid svåra att genomföra, men i slutändan, om de hanteras på rätt sätt och används ansvarsfullt, kommer de att se till att vårt samhälle är på en bättre plats för kommande generationer.
Jag har aktivt studerat framtidens arbete sedan 2008, när vi först lanserade Future of Work Consortium som har fört samman chefer från mer än 60 företag för att prata om denna viktiga fråga.
Under de senaste åren har jag blivit alltmer fokuserad på två faktorer som formar arbetsteknik och demografi.
På teknikfronten har utvecklingen av AI och robotar skett - som Moore predikerade - i exponentiell takt och varje vecka ser nya utvecklingar.
Jag ledde ett möte i Davos i år som samlade experter på lärande, AI och neurovetenskap. Det som stod klart är att det finns en växande medvetenhet om att den tekniska utvecklingen både kommer att öka en del arbete och ersätta andra - och jag tror att vi är klara över att detta sker snabbt.
Till detta kan vi lägga den demografiska verkligheten med långa liv. Under de senaste åren har min kollega ekonomen Andrew Scott och jag studerat vad det innebär när de många (snarare än de få) lever till 100.
I framtiden ser vi djupgående förändringar i karriärstrukturen och det sätt på vilket människor planerar både materiella och immateriella tillgångar.
Men även om vissa händelser har gått mycket fort under de senaste tre åren - det finns andra som inte har gjort det.
Trots tillgången till online-utbildning är det mycket få av dem som startar en kurs som faktiskt slutför den.
Och medan vi talar om globaliseringen av innovationen visar en blick på det nuvarande patentlandskapet i världen att den mest innovativa verksamheten fortfarande äger rum på norra halvklotet i kluster i USA, Europa, Japan, Korea och som växer fram i Kina.
I Afrika, Sydamerika, stora delar av Asien och Australien finns det fortfarande mycket få kluster av högt kvalificerade människor. Jag undrar om världen under de kommande tio åren kommer att uppfylla löftena om globalisering av talang och innovation.
Den nya arbetslivet har blivit en strävan som kan förverkligas, med fördelar för både företaget och individen.
Företag behöver inte längre hyra obesa fastigheter som sällan används effektivt (över hälften av skrivborden är normalt tomma på någon dag) och kan ge arbetsyta i linje med det verkliga arbete som behöver göras.
För den anställde ger mer flexibilitet och frihet en bättre balans mellan arbete och privatliv och möjlighet att förskjuta pendling.
Allteftersom tekniken utvecklas, med nya bärbara enheter och "molnet", kommer vi att få se en omfördelning av arbetet. Det kommer att flytta från centrala affärsdistrikt till en polycentrisk stad där människor arbetar mer lokalt, i nya arbetsutrymmen som ger en känsla av gemenskap och utmanar företagets kontor, som kommer att bli smalare och användas för olika aktiviteter.
Algoritmer kan snart bli våra chefer, eftersom big data och beslut bäst fattas av maskinen och inte längre människan.
Våra roller måste vara kreativa, och så ja, som förutsägelserna antyder, kommer många jobb att försvinna när automatiseringen kommer.
De som finns kvar kommer att bli mer intressanta och tillfredsställande - och arbetsytan kommer att rymma kunskapsarbete och inte dagens processdrivna uppgifter.
För dagens arbetare kan framtiden se dyster ut.