Men ingen av grupperna som slåss på marken har bjudits in.
Så frånvarande från samtalen kommer att vara både Assads regering och den syriska politiska oppositionen, liksom de otaliga andra rebellmiliser som kämpar mot Assadregimen.
Syriens kurder kommer inte att vara närvarande, och naturligtvis kommer inte jihadistiska militanter från den så kallade islamiska staten (IS) att vara det heller.
Men förhoppningen är att om yttre makter kan överbrygga sina meningsskiljaktigheter kan det vara ett första steg mot att påverka åtminstone några av de stridande sidorna.
Och en del saker har förändrats sedan den senaste aborterande diplomatiska satsningen för att få ett slut på Syriens krig: Irans kärnvapenavtal har gjort landet till en mer acceptabel partner till Förenta staterna och dess allierade.
Ryssland har större incitament att verka för fred: att hålla sitt militära engagemang i Syrien begränsat.
Den ökande flyktingkrisen har ökat trycket på Syriens grannar och även på europeiska länder.
Och det finns en växande oro över hur IS militanta fortsätter att utöka sin räckvidd.
Fokus (inte för första gången) kommer att ligga på hur man enas om en politisk process, inklusive ändringar av Syriens konstitution och nya val, för att öppna dörren till en bredare övergång.
Den viktigaste frågan är fortfarande president Bashar al-Assads roll, och om han ska tillåtas stanna eller om han någon gång ska tvingas avgå.
Så var står nu de viktigaste länderna som deltar i Wiensamtalen?
Förenta staterna och andra västmakter (som höll ett förmöte i Paris för att presentera en enad front i Wien) har förändrats något på senare tid.
De säger inte längre att Assad måste gå så snart som möjligt, utan snarare att en övergång måste garantera att han avgår enligt en exakt tidsplan.
Saudiarabien och Turkiet, som hade insisterat på att Assad måste bort, kan också mildra sin ståndpunkt något. Den saudiska utrikesministern på onsdag insisterade fortfarande på att han måste avgå, men inom en viss tidsram.
Men Ryssland och Iran, som båda stöder president Assad militärt, hävdar att han är en nödvändig partner i kampen mot IS jihadister, och om han stannar eller går är inte en fråga för utomstående makter, utan för det syriska folket att besluta i val.
Vad som är mindre tydligt är om de bakom kulisserna är beredda att vara mer flexibla eller mindre.
Rysslands president Vladimir Putin har upprepade gånger fördömt folkvalda ledare som blivit utdrivna under påtryckningar. Han inbjöd nyligen Assad till Moskva för att visa honom sitt stöd. Men höga ryska tjänstemän har vanligtvis varit noga med att erbjuda stöd till Syriens legitima regering, snarare än Assad själv.
Skulle Ryssland stödja en kompromiss?
Iran har under tiden sagt att det inte finns någon anledning för Assad att gå, eftersom han vann omval förra året och hans mandatperiod bör pågå fram till 2021. Gör Teheran att han stannar vid makten en röd linje?
Om det inte fanns någon överenskommelse i Wien skulle det inte vara förvånande, men det skulle också kunna vara farligt. Den saudiska regeringen sade att den skulle komma för att se om Ryssland och Iran menade allvar med en fredsprocess, och om inte, skulle den veta att inte slösa tid på dem.
De syriska oppositionsledarna har varnat för att om veckans diplomati misslyckas kan det leda till en intensifiering av striderna på fältet.
Dessa samtal i Wien omfattar för första gången alla länder utanför Syrien som är inblandade i konflikten mellan Iran och Iran.