När fönstren var nere, sjöng jag med till cheesy Mediterranean-sånger på radion och tittade på hur landskapet blixtrade förbi.
Men jag var där för att göra en dokumentär om Europa som dansade till ett oroande melodiskt missnöje, rädsla, vrede och, i många hörn, en brist på hopp.
Det finns alltid en sektion i samhället som känner sig övergiven eller ignorerad av sin regering, men efter 2008 års krasch, bankräddningar, migrantkriser och en rad terrorattacker har ett växande antal européer känt sig oskyddade, exponerade och oroliga för sina familjers framtid.
Och svaret på deras rädsla? Om min Fiat 500 vore Europa - stå ut med mig på den här - skulle det vara att tveka vid ett vägskäl.
Skylten som pekar åt ett håll läser Angela Merkel. Och i motsatt riktning, Marine Le Pen.
Dessa två beslutsamma kvinnor, tuffa och erfarna politiker, som båda står inför valet i år, hoppas kunna dra ner på sina egna länder och Europa som helhet dramatiskt på olika vägar.
Merkel, en passionerad europé och kristdemokrat som är medveten om fasorna i sitt lands nazistiska och kalla krig, betraktas alltmer som kontinentens främsta försvarare av liberala värderingar. Barack Obama valde att besöka henne i Berlin på sin sista officiella resa utomlands innan överlämnande över ordförandeskapet till Donald Trump.
Le Pen är å andra sidan affischbarnet till Europas nya våg av populism. Hon kräver vad hon beskrev för mig i en intervju som en "ny världsordning". Ett nytt Frankrike, ett nytt Europa, fritt, säger hon, om Europeiska unionens "fängelse" och de europeiska nationernas "artificiella" anslutning.
Hon skrattade åt dem som vrider sina händer på båda sidor av Atlanten över Trump ordförandeskapet.
Brexit, Trump och Europas nya "patriotiska ledare" i Le Pens ord, är bara slutet på en värld och början på en ny där folket och nationalstaten enligt hennes åsikt är starka och inte svarar på vad hon kallade "globaliseringister".
Borta är de dagar i det inte så avlägsna förflutna då nationella val mötte en mur av offentlig likgiltighet - 2017 har kallats "Election Year" i Europa, med viktiga EU-nationer Tyskland, Frankrike, Nederländerna och möjligen Italien på väg till opinionsundersökningarna.
Med populistiska partier som står starka känner de för och emot sig motiverade att rösta. Och inte bara med deras fickor i åtanke. Den berömda kampanjparollen, "det är ekonomin, dum", som förknippas med Bill Clintons framgångsrika presidentbud från 1992, är inte längre relevant.
Titta på Nederländerna - hålla ett val nästa månad. Ekonomin där är på uppgång och arbetslösheten är nere. Men i stället för att flockas kring sin centristiska premiärminister flörtar väljarna med anti-immigration, euroskeptisk populist, Geert Wilders.
Vart man än tittar på ögonblicket i Europa - nord, syd, öst och väst - skriker populistiska partier högt från åskådarna.
Femstjärniga rörelsen är Italiens mest omtalade parti just nu. De lyssnar på människor, säger de, inte Big Business, och deras budskap fängslar landets desillusionerade, från alla åldrar och bakgrunder.
"Populismen är en vacker värld", berättade Beppe Grillo, rörelsens galjonsfigur. "Jag är stolt över att vara populist. Det betyder att vi säger nej! Nej, det gör jag inte. Och nej! och vi kommer att vinna nästa val."
En nostalgisk nationalistisk anti-invandringsvåg löper genom de flesta av Europas populistiska partier, men deras politik varierar från land till land. Det är fel att beskriva dem alla som "långt till höger".
Till och med de partier som har djupa rötter i extremhögern, såsom Österrikes frihetsparti eller Le Pens Front National, har försökt bredda sin vädjan och förklara att de tillhör folket, inte höger eller vänster.
"Au nom du peuple" (i folkets namn) är den fana under vilken Le Pen driver sin presidentkampanj i Frankrike.
Och efter Francois Fillon fiasko i Frankrike, med center-högerns presidentkandidat skadad av korruptionsanklagelser, har Le Pen en chans att ta sig till sitt lands högsta politiska kontor.
Och det skulle vara en dramatisk vändpunkt för Europa - hon säger att hon vill ut ur euron och förmodligen från EU. "Frexit" skulle kunna störta hela EU som ett korthus.
I Bryssel erkänner till och med insiders att EU är i en kamp för att överleva. Innan Martin Schulz avgick som Europaparlamentets talman sa han att det fanns en "verklig risk" för att EU skulle falla sönder.
Europeiska kommissionens vice ordförande Federica Mogherini sade: "Vi har något som hela världen betraktar som ett mirakel. Vi har en enorm styrka och vi tillbringar vår tid med att prata om vår egen kris."
Nästa månad är EU:s 60-årsdag, med påkostade fester planerade i Rom. Men utanför födelsedagsfesten ifrågasätts EU:s existens allvarligt.
Och det finns en global betydelse för allt detta också. Europas populister är för det mesta stora fans av president Putin och Trump, och ett svagt, splittrat Europa fungerar för båda männen.
Med många européer nervösa inför Trumps ordförandeskap och med så mycket som står på spel, kan det vara så att även arga väljare känner sig säkrare att hålla fast vid den politiska mainstream i år.
Men förutse på egen risk. Undersökningar har visat sig vara opålitliga. EU:s väljare är på ett instabilt humör.
Du kan titta på After Brexit: The Battle for Europe on BBC Two på torsdag 9 februari, 21:00 GMT.
Min skinande röda hyrbil Fiat 500 lindade sig upp och runt de smala, olivträd fodrade gränder som en nyckelpigg nynningar genom den toskanska landsbygden.