Lady Gaga utfärdade en subtil tillrättavisning till Donald Trump på söndagens Super Bowl, sjunga protestsången Detta land är ditt land och citera från löftet om lojalitet.
Pop trio Muna var mer explicit. På Jimmy Kimmels chattshow den här veckan lade de till en ny vers till sin singel. Den sista raden? "Han är inte min ledare även om han är min president."
I Storbritannien föranledde Stormzy en översyn av britterna efter att ha pekat på ceremonins brist på mångfald i hans låt One Take Freestyle.
Och nu har den blivande själsstjärnan Jodie Abacus släppt en kraftfull sång om flyktingkrisen.
Den berättar historien om en familj som flyr från en krigszon, bara för att mötas av rädsla och misstänksamhet i landet som de trodde skulle ge en säker hamn.
Jodie gjorde det live för första gången på Jo Wyny's BBC Radio 2 show på onsdag kväll.  Inför sessionen satte han sig ner med BBC News för att prata om historien bakom låten (och Elton Johns helikopter).
Varför skrev du om flyktingkrisen?
Jag var i LA för en session, och jag såg något om flyktingar på TV på mitt hotell. Det var det som utlöste det.
Jag ville ge ett perspektiv på hur det skulle vara att gå från ett land till ett annat. Jag kan bara föreställa mig att det är en skrämmande känsla. Vi måste vara lite mer empatiska.
Hur skrev du texterna?
Slaget i låten utlöste känslorna i mig. Den första texten var refrängen: "Vi går vidare, men vägen är lång / Hoppas inte för mycket, det är bäst att du håller huvudet nere."
Hoppas inte på att pappan säger att chanserna håller på att ta slut.
Jag antog att det handlade om att hålla låg profil i ett nytt land.
Det är både och. Det finns många dubbla betydelser. Det handlar också om att hålla huvudet nere för att undkomma kulorna.
Saken är den att du gör allt detta för att rädda ditt liv - då är du inte accepterad av landet där du trodde att du skulle vara säker. Folk hatar dig eller tror att du ska stjäla deras jobb eller ta deras förmåner. Men många flyr för att rädda sina själar.
Dina musikaliska referenser är väldigt eklektiska. Jag hör Stevie Wonder, ELO, Steely Dan, även Hall & Oates där inne. Hur kom du in i musiken?
Jag föddes i sydöstra London på Lewishams sjukhus. Min pappa brukade vara DJ. Han bar runt på de stora högtalarna och spelade reggae, soul, funk. Jag var omgiven av musik.
Vad var första gången du uppträdde offentligt?
Jag gav en foajékonsert på college. Vad jag hade gjort var att reproducera Jacksons Show You the Way to Go på en liten dator, och jag hade skrivit mina egna texter till den.
Ingen visste att jag kunde sjunga, men jag tänkte: "Okej, jag ska försöka."
Plötsligt tittade folk uppifrån på folk som trängde runt på sidorna. Till slut sa de: "Herregud, han kan sjunga!".
Det låter som en scen från en film.
Det var faktiskt ganska knäppt.
Vad inspirerade dig att skriva din egen musik?
Det var mycket trauma. Mamma och pappa skilde sig och jag gick miste om en massa saker för att jag var tvungen att gå till domstol. Att vara kreativ fick mig att glömma vad som pågick.
Så det var en vårdnadstvist?
De bråkade om mig och min yngre bror och det blev otäckt. Det var hårt. Inte många människor, inte ens dina föräldrar, förstår hur barnen lider mentalt.
När man är i den åldern litar man på sina föräldrar och plötsligt öppnar sig det här svarta kaoshålet. Men det var det som byggde min karaktär, när det gällde att bestämma mig för att jag ville göra musik.
Men du studerade skådespeleri på college, stämmer det?
Ja, jag fick mitt diplom i scenkonst och jag älskade det.
Varför bestämde du dig för att ägna dig åt musik istället?
Jag bestämde mig bokstavligen för ett anteckningsblock. Jag ritade två stora pilar i blå biro, en för musik och en för skådespeleri. Jag skrev små anteckningar om vad jag ville göra... och jag ville göra bra musik. Jag kunde inga anteckningar, jag visste ingenting. Jag följde bara mina känslor.
Du är i 30-årsåldern nu, så det har verkligen inte varit en framgång över en natt. Vad hände?
Du lämnar college, får ett jobb, får ett annat jobb - men hela tiden tar du pengarna du tjänar och du investerar dem i det du vill göra. Det finns alltid tillfällen då du tror att det kommer att bli din tur, men det händer bara inte.
Hur nära kom du att ge upp?
Du blir ofta plågad. Du plågas till den grad att du tänker: "Varför fortsätter jag?" - men sen ändrar du dig själv.
Det finns inget värre än att höra en gammal människa säga, "Åh, jag önskar att jag hade gjort det här eller så". När jag sitter i gungstolen och äter äppelsmulor vill jag säga att jag inte ångrade mig.
Ditt stora genombrott var en låt som heter "Jag ska vara den vännen". Hur kom den låten fram?
För tre år sen fick jag lunginflammation och dog nästan. Jag var sängliggande i ungefär tre månader och mitt i allt det där avslutade jag med mitt ex. Hon gick över till en annan kille, väldigt snabbt. Jag såg bilder på dem kyssas och även om jag hade gjort slut med henne, var det fortfarande en chock.
I slutet av det året behövde jag tröst. Jag behövde nån som sa: "Det kommer att bli bra." Det spelade ingen roll vem det var. Jag behövde bara någon. Jag hade aldrig känt så förut, men jag behövde en kram.
De känslorna kom ut i sången. När jag skrev den, grät och sjöng jag samtidigt.
Och ändå är den låten, som mycket av er musik, väldigt positiv. Var det något du kände att pappa saknade?
Visst. Jag känner att det saknas ett roligt element. Alla tänker på formeln för hur man skriver en hitlåt. Det gör jag inte. Musik är en sådan andlig sak, det måste röra dig.
Du har fått mycket stöd från Elton John i hans Beats 1-show. Vad tyckte du om det?
Det är otroligt. Han är en av mina hjältar. Han har gett mig några riktigt stora utrop.
Och du har täckt Bennie och Jets i konsert.
Det var galet. Han skulle dyka upp - men han gjorde det inte för att molnnivån var låg och hans helikopter kunde inte landa.
Oj, vad du har gjort. Första världens problem.
Haha. Jag är ledsen. Eller hur?
Så finns det en skiva på väg?
Det kallas Take This and Grow Flowers, för jag använder varje traumatiskt minne som gödningsmedel och får det att växa. Alla dessa saker, alla dessa problem jag har haft... varje minne är som ett frö.
Vad är det bästa med framgång?
Jag älskar att resa. Jag älskar äventyret. Det finns inte en dag då jag inte är tacksam. Jag är glad att Radio 2 har stöttat mig lika mycket som de har gjort.
Har du blivit en kännare av hotellrum?
Jag är inte så kinkig. Jag blir irriterad när det inte finns någon vattenkokare. Det är inte bara för te - jag använder det för att ånga kläder, och det är användbart för ånga din röst också.
Men vet du vad? Jag blir alltid paranoid över att någon har gjort ett knyst i den. Jag tvättar alltid bort det, för säkerhets skull.
Jodie Abacus singel Håll huvudet nere är ute nu. Hans debutalbum följer senare i år.
Följ oss på Facebook, på Twitter @BBCNewsEnts, eller på Instagram på bbcnewsents. Om du har en berättelse förslag e-post underhållning.news@bbc.co.uk.
Pop får en för länge sedan försenad dos av politik.