Hon var hemma och hade just lyssnat till en besökskommentar om lugnet i det omgivande landskapet, när de avbröts av ett mäktigt rytande.
"Jag gick till fönstret och tvärs över dalen kunde jag se en vägg av lera 20ft (6m) hög och resa på vad som verkade som 100mph (160km/h). Nästa sak jag visste var att vi blev träffade. Vi blev träffade och vi var på väg."
Explosionen slet henne hem från grunden och skickade henne till bergssluttningen. När det kom till vila - en kvarts mil bort - hotade strömmen av lera och sten att uppsluka henne.
Men 63-årige Ms Youngblood - vars förfäder hjälpte till att etablera staden Oso - lyckades på något sätt ta sig ut under en stor hög av möbler och väcka larm.
Hon genomsökte horisonten från en räddningshelikopter en kort stund senare och insåg att hela staden hade sopats bort.
Ms Youngblood är inte den enda invånare i denna natursköna stad vid sjön som har bevittnat den typ av scener som normalt är begränsade till mardrömmar.
På Röda Korsets skyddsrum i den närbelägna staden Darrington träffade jag James Michael.
13-åringen lekte utanför hos sin vän Elijah när de hörde vad som lät som flera bulldozers som slog ner på dem.
Jakob såg sig omkring för att se hur hus revs i två delar och människor sögs in i ett jättelikt hav av lera.
"Jag tänkte: Här är det, jag kommer att dö", sa han till mig. "Och sen slutade det bara."
Det slutade och allt tystnade. Och det var då en fyraårig pojke klättrade upp på ett tak.
Jacob Spillers var på övervåningen i sitt hem när det drabbades av den dödliga tidvattnet av lera och sten. Hans far och tre syskon tittade på TV där nere.
Ett räddningsteam såg Jacob upp på knä i lera och vinkade honom i säkerhet. Och det var där han träffade Robin Youngblood.
"Han skakade som ett löv så jag lindade in honom i en filt och la honom i mitt knä", sa ms Youngblood. "Han frågade efter sin mamma och jag sa: "Vi ska hitta henne."
Jakob återförenades så småningom med sin mor, men det har inte funnits några spår av resten av hans familj sedan jordskredet utplånade deras stad från kartan.
Detsamma gäller för omkring 90 andra medlemmar i denna trånga gemenskap. Inget har setts eller hörts om dem sen i lördags.
Jag träffade Ms Youngblood i hennes nya hem - ett hotellrum i den närbelägna staden Marysville - precis när rapporter hade börjat dyka upp som tydde på att bergen runt Oso var en olycka som väntade på att hända.
Det verkar som om en statsvetare varnade för farorna med ett stort jordskred i området för omkring 15 år sedan, bara för att husbyggnad och annan kommersiell verksamhet skulle fortsätta i snabb takt.
Förståeligt nog var ms Youngblood arg, inte bara för att hon inte var informerad om farorna när hon flyttade tillbaka till Oso för två år sedan, utan också för att storföretagen också hade låtit stenbrott äga rum i bergen.
Detta, säger hon, innebar att det inte fanns något som höll jorden på plats när den blev mättad med vatten.
Som om förlora familj, vänner och allt de äger inte var illa nog, kasta in förslaget att det kanske kunde ha undvikits och du har någon uppfattning om vad folket i Oso brottas med just nu.
Och det finns mardrömmar - som ms Youngblood tror kan vara en livstid.
"Varje gång jag blundar ser jag väggen av lera, och jag hör det ljudet", berättade hon för mig. "Jag tror inte att jag någonsin kommer att kunna glömma det."
Robin Youngblood glömmer aldrig när jordskredet slog till.