Det sätter nya, lägre gränser för storleken på varje lands kärnvapenarsenal, och uppdaterar kontrollmekanismen.
Det finns gränser för stridsspetsar och bärraketer, som måste genomföras inom sju år efter fördragets ikraftträdande.
Krigsspetsar: Enligt New Start-avtalet är varje sida tillåten högst 1.550 stridsspetsar. Detta är cirka 30 % lägre än den siffra på 2 200 som var avsedd att uppnås på varje sida senast 2012 enligt Start-fördraget (enligt omarbetningen i 2002 års fördrag om strategiska brottsminskningar).
Avfyrare: Varje land får totalt inte mer än 700 utplacerade interkontinentala ballistiska missiler, ubåtsavfyrade ballistiska missiler och tunga bombplan utrustade för kärnvapen. Ytterligare 100 är tillåtna om de inte är operationellt utplacerade - till exempel, missiler som avlägsnas från en ubåt genomgår en långsiktig översyn.
Den nya gränsen för leveranssystem är mindre än hälften av det tak på 1.600 som anges i det ursprungliga Startfördraget.
Inte så dramatiska som de kan verka. Reglerna för att räkna stridsspetsar innehåller ett stort kryphål. Medan varje stridsspets på en ballistisk missil räknas som en stridsspets, räknas en tung bombare som bär "en stridsspets" även om den kan bära (i fallet med en amerikansk B-52) upp till 20 av dem.
Enligt Arms Control Association, en tryckgrupp för nedrustning, skulle USA teoretiskt sett kunna uppfylla de nya gränserna genom att skära bara 100 stridsspetsar, medan Ryssland bara skulle behöva skära 190.
Dessutom avser de överenskomna taken utplacerade stridsspetsar, inte stridsspetsar i lager. En stridsspets kunde i teorin placeras i lager och sedan omplaceras vid behov.
Nedskärningarna i bärraketerna är inte heller i praktiken särskilt utmanande. Atomforskningens bulletin beräknar att Ryssland för närvarande har 566 - väl under det tillåtna taket på 700. Man uppskattar att USA har 798, vilket kräver en nedskärning på cirka 12 %.
De som stöder avtalet säger att även om de inte gör stora nedskärningar är det en användbar förtroendeskapande åtgärd, som skulle kunna bana väg för ytterligare kärnkraftsavtal med Ryssland.
De säger också att det signalerar till resten av världen att USA och Ryssland inte ignorerar sitt åtagande enligt icke-spridningsavtalet om kärnvapen för att gradvis avväpna.
Den viktiga skillnaden, enligt Arms Control Association, är att varje sida nu kommer att kunna utföra inspektioner på plats för att kontrollera hur många stridsspetsar en missil bär. Tillsammans med satellitbilder bör detta ge en exakt bild av det andra landets kärnvapenstyrka. Vissa andra former av kontroll kommer att upphöra.
Ja, det står att båda sidor kan delta i "begränsat" missilförsvar. Ryssland har varnat för att dra sig ur fördraget om ett framtida amerikanskt missilförsvar försvagar dess kärnvapenavskräckande kraft.
Den amerikanska senaten ratificerade den den 22 december, efter mycket dröjsmål, så nu behöver den bara Rysslands slutliga godkännande. Rysslands parlament, duman, förväntas ratificera det - och processen kan inledas den 24 december.
USA vill ha ytterligare nedskärningar av strategiska kärnvapen, men är också angeläget om att förhandla om en minskning av Rysslands kortdistansarsenal av kärnvapen.
Ryssland vill att USA ska avlägsna sina 200 atombomber från Europa (baserade i Tyskland, Nederländerna, Belgien och Turkiet) och vill begränsa USA:s förmåga att sätta konventionella stridsspetsar på långdistansmissiler.
Nystartsavtalet, undertecknat av USA:s och Rysslands presidenter, ersätter det strategiska vapennedskärningsavtalet (start), som först föreslogs av USA:s president Ronald Reagan 1982 och undertecknades 1991, då Sovjetunionen skyndade mot kollaps.