President Abdrabbuh Mansour Hadi, nyutnämnd premiärminister Khaled Bahas avgång, och hela kabinettet följdes snabbt av rapporter om att parlamentet hade avvisat deras begäran.
Med tanke på Yemens merkuriella politiska spelplan, kan en ny konfiguration vara precis runt hörnet.
Spänningen från fyra dagars strider och förhandlingar mellan rebellerna och Yemens säkerhetsstyrkor verkade ha nått en viloplats, med president Hadi och Houthi-ledarna som nådde en överenskommelse på onsdag.
Överenskommelsen innebar i huvudsak att Hadi kapitulerade för rebellernas krav i utbyte mot eldupphör, frigivning av en kidnappad presidentrådgivare och tillbakadragande av rebellstyrkor från vissa nyckelpositioner i Sanaa.
Men en dag senare hade presidentens rådgivare inte frigivits och rebellerna omgav fortfarande presidentpalatset och Hadis privata residens.
Att döma av deras massavgång beslutade Hadi och hans regering att det var ohållbart att operera under rebellernas tumme och fann ingen anledning att tro att Houthis någonsin skulle uppfylla sitt löfte.
Antingen har de gett upp helt eller så spelar de nu sitt starkaste kort.
Zaidi Shia-rörelsen, vars traditionella fäste är den norra provinsen Saada, ledde under sommaren massiva regeringsfientliga möten och infiltrerade sedan plötsligt huvudstaden med sina tungt beväpnade milis- och stamanhängare och tog de facto kontroll över Sanaa i mitten av september.
Regeringen, de politiska partierna och Houthi-rörelsen undertecknade fredsavtalet och det nationella partnerskapsavtalet den 21 september, men det har till stor del inte genomförts.
Under det senaste året har Houthi-ledarna med rätta dragit slutsatsen att de kan använda militär makt för att ändra den politiska kartan och maktbalansen till deras fördel.
Houthis verkliga ambition är oklar, men det faktum att de inte sparkade ut Hadi från ordförandeskapet eller hävdar att premiärministern visar att de föredrar att kontrollera bakom kulisserna genom att placera sina medlemmar i ministerier och regeringspositioner på hög nivå.
Detta gör det möjligt för dem att konsolidera makten, men utan att belastas med det yttersta ansvaret.
Men Hadis och Bahahs avgång vänder nu på deras strategi.
Tyvärr bekräftar rebellernas taktik vapenmakt över övertalningens makt, och det markerar ett massivt bakslag för den demokratiska övergångsprocess som inleddes 2011 med ett ungdomsledt uppror mot den nye presidenten Ali Abdullah Saleh, en ny regering, och en framgångsrik nationell dialogkonferens som resulterade i en överenskommelse om landets mest akuta problem.
Houthierna ingick i den nationella dialogen på tio månader, och deras företrädare deltog faktiskt ganska konstruktivt i arbetsgrupperna.
Men de var slutligen missnöjda med överenskommelsen om ett sexstats federalt system som de uppfattade skulle urholka deras makt och autonomi.
Eftersom de inte vann den kampen politiskt, försökte Houthi-kämparna ändra fakta på fältet.
De trängde systematiskt in i ett nytt territorium, tog aggressivt strid med stammilisen, regeringsstyrkorna och al-Qaida på Arabiska halvön (AQAP) och etablerade en viss grad av kontroll i minst nio av Jemens 22 provinser.
Den senaste branden i Sanaa föranleddes av den nyligen utarbetade författningen, skriven av en 17-medlemskommitté med en Houthi-representant, som upprättade en ram för det federala system som Houthis kraftigt motsätter sig.
I sitt omfattande tal på tisdagen beskrev rörelsens ledare Abdul Malik al-Houthi sina krav, bland annat en översyn av den nya konstitutionen och ett fullständigt genomförande av fredsavtalet i september, och rådde presidenten att "sluta skjuta upp och vara envis".
Men det är svårt att ta Abdul Malik al-Houthi till nominellt värde eftersom Houthierna själva inte har genomfört den mest kritiska komponenten - tillbakadragande av sina styrkor och demilitarisering.
Att vifta med fikonlövet är en retorisk blomstring, men hans antikorruptionsbudskap genljuder verkligen och kan vinna anhängare bland vanliga jemeniter.
Om presidenten och hans premiärminister är övertygade om att återvända och överleva politiskt, kommer de att framträda som en mycket svagare och mindre kraftfull duo.
Hadis oförmåga att hejda Houthi-aggressionen under de senaste fem månaderna har redan urholkat hans snabbt avdunsta trovärdighet och allmänhetens stöd, men denna senaste åtgärd kan bara vara slutet på denna charad.
När Houthis tvingade fram en förändring i regeringen och premiärministern förra året fanns det en viss förhoppning om att en kompetent teknokrat som Baha - en enorm förbättring jämfört med hans föregångare - skulle lyckas ge den nya regeringen ett visst ledarskap och en viss drivkraft för att uppfylla sina löften.
Men den tidigare presidentens interna stamdivisioner, hoten från AQAP och det saudiska och iranska proxykriget har visat sig vara för mycket för Hadi och Bahah.
För Förenta staterna och dess allierade är de senaste händelserna och uppstigningen av Houthis djupt oroande.
Det faktum att president Hadi kan kontrollera eller hävda lojalitet från mycket lite av Jemens militär är verkligen oroande, och AQAP utnyttjar redan distraktionen, kaoset och obesvarade klagomål i stamområden för att skapa förödelse och växa sina led.
Saudiarabien har stoppat sitt ekonomiska stöd och vägrat att bankrulla ett land som domineras av en iransk-stödd, shia-ansluten grupp, och detta skulle kunna leda till en absolut ekonomisk kollaps med obetalda löner och valutabrist.
President Hadi har varit en lojal och konsekvent allierad i USA:s kampanj mot terrorism - mycket bättre än sin föregångare - men han kämpar nu för sin överlevnad.
Om Houthis nu är de verkliga maktmäklare, kommer USA att ha få allierade att förlita sig på för säkerhetssamarbete, färre underrättelsetillgångar och våldsamt motstånd mot amerikanska drönarattacker på Yemens mark.
För närvarande seglar Houthis högt på sin allians med Saleh och hans lojala militärer och deras påstådda finansiella och ideologiska stöd från Iran.
President Hadi kanske kan väcka ett offentligt rop om hans återkomst, men det skulle vara en lång väg för någon som saknar brett stöd.
Detta är kanske inte tekniskt kvalificerat som en kupp, men resultatet kan bli detsamma, och Houthis kommer sannolikt inte att upphöra förrän de har full kontroll, åtminstone över norra delen av landet.
Och om inte yttre händelser förskjuter kursen, eller allianser eroderar, bör vi förvänta oss att se Houthis bestämma under en tid framöver.
Danya Greenfield är biträdande direktör för Atlantic Councils Rafik Hariri Center för Mellanöstern.
Mindre än 48 timmar hade gått efter den senaste överenskommelsen mellan Houthi rebellrörelsen och Jemens regering, och marken hade återigen förändrats.