Järnvägsnätet har mer än 9 000 lok, varav 43 fortfarande är ångdrivna. Denna stora flotta drar nästan en halv miljon vagnar och mer än 60.000 personvagnar över 115.000 kilometer spår.
Järnvägarna trafikerar mer än 12.000 tåg och transporterar omkring 23 miljoner passagerare per dag.
Detta stora offentliga företag är praktiskt taget en stat inom en stat. Den driver skolor, sjukhus, poliskårer och byggföretag och sysselsätter totalt 1,3 miljoner människor, vilket gör den till den sjunde största arbetsgivaren i världen.
Men det kan snart bli uppbrutet.
Premiärminister Narendra Modi har kritiserats för en brist på radikala reformer sedan han tog makten förra året. Men potentiellt mycket kontroversiella förslag för att omstrukturera landets järnvägar halkade igenom förra veckan med knappt en krusning.
De kom från en kommitté som undersökte alternativ för reform av indiska järnvägar, det statligt ägda företaget som driver landets järnvägsnät, och lånar kraftigt från den brittiska erfarenheten av privatisering av järnvägar.
Utskottets interimsbetänkande är otvetydigt: Indian Railways behöver en stärkande konkurrensinjektion.
Det sägs att nätet bör öppnas så att privata företag kan driva passagerar- och godstrafik i konkurrens med staten.
Den hävdar att spåret bör skiljas från tågdriften, bara det var i Storbritannien. Och precis som i Storbritannien föreslår man att hela saken ska övervakas av en oberoende tillsynsmyndighet som har till uppgift att se till att de nya privata operatörerna får rättvis tillgång till banan.
Utskottet vill också skaka om verksamheten med rullande materiel. Privata företag tillverkar redan vagnar för järnvägsnätet - de bör också tillåtas att leverera personvagnar och lokomotiv, hävdar man i betänkandet.
Författarna fruktar att Indian Railways tillverkningsverksamhet skulle vissna inför konkurrensen, så den föreslår att de placeras i ett nytt oberoende företag.
Detta skulle förbli offentligt ägt men skulle vara vapenlängd från staten och skulle vara fritt att sätta löner och låna pengar som det ansåg lämpligt.
Under tiden måste förvaltningsstrukturerna och redovisningssystemen i hela nätverket ses över helt och hållet.  Det är omöjligt att räkna ut om ett projekt tjänar pengar eller inte, klagar kommittéchef och ekonomen Bibek Debray.
I betänkandet uppmanas också till att Indiens järnvägar ska sluta driva sina otaliga sjukhus, skolor, polisstyrkor och andra icke-kärnverksamheter.
Indiens största järnvägsunion har attackerat betänkandet och hävdar att det är ett försök att privatisera järnvägarna.
Det är något som Mr Modi uttryckligen har uteslutit.
"Vi privatiserar inte järnvägarna", försäkrade han fackföreningarna förra året. "Du behöver inte oroa dig, det är varken vår önskan eller vårt tänkande."
Ändå kunde Modi anta alla utskottets rekommendationer utan att bryta sitt löfte till fackföreningarna. Betänkandets författare är noga med att undvika ordet "P".
"Det finns en skillnad mellan privatisering och konkurrens", förklarar Gurcharan Das, en av kommittémedlemmarna och en före detta verkställande direktör för Proctor och Gamble India.
– Vi vill inte sälja av järnvägen, det vi vill göra är att införa konkurrens.  Det kommer att ge fler valmöjligheter, lägre priser och högre standarder, menar han.
Men man kan inte klandra fackföreningarna för att de är oroliga för privatiseringen. Det kanske inte finns någon avsikt att sälja dem nu, men alla dessa nya fristående företag skulle vara mogna för en framtida försäljning.
Tränare borde inte oroa sig för det. Nya tågoperatörer betyder massor av vackra nya liverier att notera i sina små böcker.
Indien är en tågspotter's paradis.