Militanter från gruppen svepte praktiskt taget oemottagliga in i stora delar av landet, inklusive den andra staden Mosul, i juni 2014.
Deras gradvisa utvisning från Irak verkar för närvarande nästan vara en tidsfråga, om än en hel del tid.
Territorium som förlorades på en dag eller två tar många månader att klösa plågsamt tillbaka.
Om den processen fortsätter och militanterna besegras kommer det sätt på vilket Irak passar ihop - om det gör det - att avgöras av vem som driver ut dem och hur det vakuum som blir resultatet fylls.
IS-kämparna kunde så lätt bosätta sig i de sunni-arabiska hjärtana eftersom folket där till stor del hade fjärmat sig från den sekteristiska politik och praxis som den shia arabdominerade Bagdadregeringen hade under Nour al-Maliki, som slutligen blev utslängd från premiärministerns kansli i augusti 2014.
Det har inte gjorts mycket sedan dess för att främja nationell försoning och göra Sunnis, en mäktig minoritet under Saddam Hussein, till en känsla av att de är fullvärdiga partner i ett nationellt projekt.
Lagstiftning för att ge Sunnis makt genom att delegera säkerhet och ekonomiskt ansvar till provinserna har inte skett.
Det finns inte heller några åtgärder för att vända förföljelsen av före detta medlemmar av Saddam Husseins Baath-parti, eller de slumpmässiga arresteringarna, interneringarna och för att mildra andra sunni-kränkningar.
Medan långsamma framsteg görs för att driva IS tillbaka, hävdar många att det inte räcker med enbart militär seger.
"Om det inte finns politisk försoning, vi kommer att ha IS tillbaka igen fem år i rad," en högre diplomat varnade.
Det hände tidigare, så den historiska läxan finns där, och för inte så länge sedan.
Föregångaren till IS, al-Qaida i Irak, drevs ut ur den huvudsakligen sunniiska västra provinsen Anbar från 2006, efter det att de lokala stammarna tvingats att byta sida och kämpa vid sidan av USA:s och Iraks militarier mot militanterna.
Men löftena om sysselsättning och egenmakt infriades inte. Malikis politik gjorde många Sunnis så arg att terrängen snart var klar för militanterna att flytta tillbaka till Syrien.
USA, som har omkring 3.500 militär personalutbildning och rådgivning till irakiska regeringsstyrkor på plats, verkar också vara medvetet om att militära muskler inte räcker till.
"Vi kan inte bara döda oss ur detta", sade överste Steve Warren, talesman i Bagdad för den USA-ledda internationella koalitionen mot IS.
"Vi behöver ett gott styre, en fredsuppgörelse i Syrien och andra saker att falla på plats."
Ingen av dessa faktorer är för närvarande tillgänglig. Men kampen mot IS fortsätter och ser ut att intensifieras.
Det finns en stark känsla av att amerikanerna driver på för en stor seger såsom återfånget av Mosul och möjligen Raqqa i Syrien - IS självdeklarerade "kapital" - som ett arv objekt innan president Barack Obama bugar ut i januari.
Men även om ett sådant ambitiöst projekt till en början skulle bli framgångsrikt, skulle alla ytterligare åtgärder för att avlägsna invaderande arter kunna gå illa om stiftelserna inte är sunda.
Mosul är en nästan helt Sunni stad med en befolkning på cirka två miljoner.
Vissa invånare kan fortfarande se IS - ungefär 85 procent av vilkas soldater i Irak tros vara irakier - som deras beskyddare mot en iransk, shiadominerad regering i Bagdad.
Men även utan det, om staden förstörs och ockuperas av utomstående som kurder, shiamiliser, eller USA-stödda irakiska arméstyrkor, kan frön av förbittring och en annan militant återuppståndelse sås.
Framgången med militära åtgärder mot IS hittills ger blandade förebud.
När den irakiska armén kollapsade som ett korthus inför IS-utbrottet i juni 2014 var det en brokig samling av hastigt hopsatta shia-oregelbundna, löst hopbundna i Hashd al-Shaabi (Popular Mobilisation) som hindrade militanterna från att nå Bagdad.
De gick också i spetsen för "friheten" i den första provinsen som till stor del skulle rensas från IS-kämpar, Diyala, nordöst om huvudstaden, en blandad region med ett lapptäcke av Sunnis, Shia, kurder och andra.
Först nu, ett år senare, uppmuntras sunnifamiljer att återvända, och i hög grad under beskydd av de shiaväpnade fraktionerna.
När en ceremoni nyligen hölls i staden Udhaim för att välkomna hundratals sunnifamiljer tillbaka, besöktes den av högre irakiska armé och poliser, och av sunnistammen sheikhs.
Men det var ingen tvekan om vem som var stjärnan i showen: Hadi al-Ameri, vars iransk-stödda Badr Organisation är en av lynchpins av Hashd, som tydligt bestämmer skotten i provinsen trots armé och polis närvaro.
I närliggande Salahuddinprovinsen, mindre blandad och mer Sunni, är bilden i stort sett densamma.
I huvudstaden Tikrit, Saddam Husseins gamla hemstad, tror man att omkring 80 procent av sunnibefolkningen har återvänt.
Men de lever nu under shiamilisens fanor och fanor som fortfarande finns kvar, några av dem anklagade för att ha stulit bilar och kidnappat för lösensumma - ett växande fenomen i shiaområdena i Bagdad och på andra håll där de också sprider sig.
Även om det finns några försök att inrätta en Sunni Hashd i Tikrit, missnöjd Sunnis säger att det kontrolleras av Shia, så rekryteringen är låg.
"Shia miliser finns överallt, men det finns inte en enda grupp av beväpnade Sunnis i Bagdad, Diyala eller Salahudin", knockade en senior Sunni politiker.
"Det lämnar IS som den enda sunnimilisen."
Men mallen var helt annorlunda för det senaste slaget mot IS: återfånget förra månaden av Ramadi, huvudstaden i Anbar provinsen.
Ett Sunni fäste, Ramadi, föll till IS i maj, efter att den irakiska armén kollapsade igen.
Den här gången leddes kampanjen för att återta den inte av shiamilisen, utan av regeringsstyrkor som backades upp av koalitionens flyganfall.
De största chocktrupperna var elitenheterna inom Iraks antiterroristtjänst, en amerikansk tränad grupp som svarade direkt till premiärministern.
Iraks armé och polisstyrkor fylldes, och Sunni stamkämpar spelade också en roll.
"Gör inga misstag, återtagandet av Ramadi var en vändpunkt i denna kampanj," jublade befälhavaren för koalitionsstyrkor, Lt-General Sean McFarland.
"Fienden drabbades av förödande förluster och de irakiska säkerhetsstyrkorna har visat sig vara kapabla att besegra Daesh [IS], även när fienden har alla fördelar med ett förberett försvar i ett urbant område."
Det var ett testfält för en annan berättelse än den om den iransk-stödda shiamilisen, som hölls tillbaka, även om de säger att de spelade en viktig roll för att säkra språngbrädans baser för offensiven.
Ramadi gav ett uppsving till den omstridde premiärministern Haider al-Abadi.
Han har föga stöd även från sitt eget Shia Daawa-parti, och ses över hela linjen av Sunni, Shia och kurdiska politiker som svaga, tveksamma, utan ledarskap och oförmögna att stå upp mot milisen.
Men det fanns också en nackdel med Ramadi-segern: tung förstörelse och förskjutningen av hela befolkningen.
"Det är helt förstört, och folket har fördrivits och misshandlats, hanteras som IS misstänkta", sade en missnöjd Sunni politiker.
"Folk i Mosul och Falluja [en annan IS-kontrollerad stad i Anbar] kommer att fråga: 'Vad fick du?' Militära operationer är värdelösa om man inte får folk att tro att de är förstklassiga medborgare.
"Om det inte finns en inre revolt inifrån Mosul, kommer folk att känna att detta inte är Iraks armé, det är bara ännu en armé som dödar mer Sunnis."
Inte heller kan den formel som slutligen och långsamt fungerade i Ramadi helt enkelt tillämpas på Mosul. Det tog regeringsstyrkor med stöd från koalitionen sju månader att återta Ramadi. Mosul är tio gånger större.
"Varken armén, polisen eller Hashd eller stammarna kan göra Mosul på egen hand", sade Hadi al-Ameri från Badr organisationen.
"Vi måste arbeta tillsammans som ett sammanhållet team, i samordning också med [Kurdiska] Peshmerga-styrkorna, för att mobilisera hela nationen för att besegra IS."
Han utelämnade att nämna koalitionens flygstöd, vilket naturligtvis också skulle vara avgörande för kampanjen.
Vissa irakiska analytiker tror att det också skulle behövas utomstående markstyrkor. Amerikanska militära ledare, även om de är försiktiga, vill helt klart öka takten och har inte uteslutit fler stövlar på marken.
I avsaknad av allvarliga steg mot nationell försoning såg en högre regeringsperson också en kampanj för att återta Mosul som ett viktigt sätt att skapa nationell enhet.
"Försoning går inte framåt. Den enda vägen framåt är att besegra IS i Mosul. Vissa Sunnis tror att IS är deras beskyddare, så länge regeringen och Hashd är som de är.
"Det enda sättet att vinna över dem och få försoning och nya ledare är att få ut IS ur Mosul."
Mer än i något annat land är Iraks framtid intimt förbunden med ödet för självutnämnd islamisk stat (IS).