Tillsammans med Chemical Brothers och The Prodigy motbevisade han idén att dansmusik inte kunde sälja album, och hjälpte till att etablera modern DJ-kultur.
Tjugo år senare är Fatboy den mest framgångsrika pseudonymen av låtskrivare Norman Cook - vars andra projekt inkluderar The Housemartins, Beats International och Freak Power.
För att fira två decenniers dans öppnade Cook sitt fotoalbum för BBC.
Det roliga med Fatboy Slim i början var att ingen visste vem jag var. Jag var aldrig med i filmerna och jag hade aldrig mitt foto på omslaget. Det passade mig verkligen bra att bli känd som en underjordisk dansproducent. Den berömmelse jag hade i Housemartins satt inte rätt med mig.
Så du kan förmodligen upptäcka en liten tveksamhet i den där fotosessionen. Jag säger: "Hela poängen med att gömma mig bakom pseudonymer var att jag aldrig skulle behöva göra det här igen!"
Och sen träffade jag Zoe [Ball - hans fru] som just sparkade allt ur dunkelhet in i tidningarna...
Din t-shirt säger "vild stil livsstil". Hur galet blev det?
Det var väldigt vilt. Ungefär lika vild som du kan vara och fortfarande behålla din hälsa och ditt förstånd.
Var du orolig att du hade gått för långt?
Under årens lopp har det funnits bekymmer för hälsan och det sunda förnuftet. Men vid den tidpunkten pressade jag definitivt gränserna för förändrade medvetande- och beteendetillstånd.
Hur påverkade det musiken?
Jag tror att det hjälpte oerhört mycket. När jag hade min riktiga lila mens, hade jag en stor helg, sedan kom söndag kväll, jag kunde inte använda tunga maskiner eller köra någonstans - så jag skulle bara gå in i studion.
Jag brukade sitta där med mina små prover och efter att ha tagit en mental bild av helgen - mentalt är det operativa ordet - skulle jag försöka sammanfatta det i musik.
Jag var ohämmad av förnuftet vid den tidpunkten.
Tycker du att det är svårare nu?
Ja, det gör jag. De sätt jag använde på den tiden är inte ett alternativ nu. Ibland tror jag att jag skulle vara mer kreativ om jag kunde låsa upp den undermedvetna delen av min hjärna. Men ingen kan ha en 30-årig lila period. Det kan inte upprätthållas.
Det är faktiskt min studio vägg vid tiden för [1998 album] Du har kommit A Long Way Baby.
Det var en sorts stämningstavla, för jag skulle tillbringa en stor del av mitt liv i studion. Det var något att titta på när jag var uttråkad.
Det är underbart, för det finns massor av gamla ansikten där. Ashley Slater [1] som var i Freak Power med mig. Rec One [2], graffitikonstnären i Beats International som gjorde mycket av mina originalkonster. Det finns Lindy Layton (vocalist på Dub Be Good To Me) [3] på toppen ser vacker och vinka.
Min ex-flickvän Bella [4] är där och bär den fläckiga hatten. Och sedan Ashley med en mycket ung Davina McCall [5], umgås med oss i Cannes. Vi hade en väldigt rolig kväll ute med henne.
Arpy [6] var en ex-flatmate och eftersom studion var i huset, skulle hon utsättas för vad jag då jobbade med. Om jag hade jobbat på en låt i mer än 12 timmar och hon inte hade kommit in och gått, "Åh, jag gillar den här", skulle jag skrota den.
Cook Road testade mycket av sitt material på Big Beat Boutique, en veckokväll i Brightons Concorde klubb. Evenemanget gav så småningom sitt namn åt den genre han var pionjär i.
Det fanns en känsla av att den första skivan [Better Living Through Chemistry] hade etablerat en ny genre och om vi förfinade den kunde den bli större. Men vi drömde aldrig hur stort det kunde bli.
Det fanns tips. Big Beat Boutique höll 300 personer, men vi insåg att om alla som skulle komma till Boutique dök upp samma kväll skulle vi ha 2000 personer. Och om vi satte de där 2 000 människorna i ett tält och spelade samma musik, skulle de bli mer galna än de gjorde på ett mindre ställe. Så det fanns en känsla av att vi kunde ta formeln större.
Det jag gillar mest med den bilden är mitt fräcka, oskyldiga leende. Jag tittade faktiskt på detta med min fru häromdagen och hon sa, "det var precis så du såg ut när jag träffade dig!"
Jag vågar säga att jag gör det ansiktet än i dag. Men en lite kraggigare version.
Cooks planer på att skala upp Big Beat Boutique blev verklighet 2001, då Brightons strand var värd för en utomhusfestival kallad Big Beach Boutique. Men den andra delen, i juli 2002, slutade i kaos när 250.000 människor dök upp. Han fick inte iscensätta det igen förrän 2007.
Big Beach Boutique 2 var nästan en katastrof. Eller rättare sagt, de som läste om det i tidningarna tyckte att det var en katastrof. Kvartet av en miljon människor som var där tyckte att det var det bästa som någonsin hänt Brighton - och det inkluderade personer från rådet.
Så vi kom på en plan med polisen och rådet. De sa att det enda sättet vi kunde göra det var att hålla det på årets mest impopulära dag. Nyårsdagen på stranden på Englands sydkust är nog det sista stället man vill vara på.
Det var ett ganska stort hopp att förvänta sig att människor skulle visa sig i iskalla förhållanden med regn som kom i sidled mot dem från stranden. Jag fick elstöt för att jag var genomblöt. Stackars David Guetta var tvungen att sluta spela eftersom hans utrustning blev så blöt att den slutade fungera.
Vi kom undan med det vid huden på våra tänder.
Det var en av mina många skivlådor. De var vårt bröd och smör. De innehöll vår karriär och våra liv. Du reste aldrig någonstans utan dem - de blev som en förlängning av dig.
Jag tänkte häromdagen på hur DJ-kulturen har förändrats - och en av sakerna är att du inte har samma känsla av broderskap. Om du satt på flygplatsen, skulle du känna en annan DJ eftersom de hade en skivbox. Så du skulle omedelbart försöka räkna ut från klistermärkena vilka de var - och sedan skulle du komma in i ett samtal med dem.
Vi betraktade oss själva som laglösa därför att ingen respekterade oss och vi levde utanför den normala arbetstiden. Numera är alla DJ.
Jag har ingen aning om var skivlådan är. På den tiden var de 10-a-penny så du skulle slita ut dem och ge bort dem som ett pris eller något. Om någon läser det här, kan du kontakta mig för jag skulle gärna köpa tillbaka det.
Det är i Gorky Park, där vi gick över och gjorde en stor festival 2001.
Vi förväntade oss inte att folk i Moskva skulle ha förstått eller anammat ravekulturen. Men det var en vacker solig dag och det fanns massor av rasande ryssar. Någon kände sig upphetsad nog att inkapsla dagen genom att skriva över sig själv i Biro!
Som jag minns det var min resa till Ryssland mycket lättare än min resa ut. Rätt personer hade fått betalt för att se till att vi kom in i landet, eftersom de hade sålt 20.000 biljetter och de ville se till att vi var där. På vägen ut gick det inte så smidigt.
Det var ganska vilda västern... Det är det fortfarande när du går ut och spelar. Du tror att promotors inte är 100% legitima i sitt affärsbeteende, och de bär alla vapen.
Min fru sade: " Det är inte du - det är du försöker se cool och lynnig. Med varierande grad av framgång."
Jag har på mig t-shirten till Skint Records födelsedag. Jag har alltid varit en smiley samlare. Det är en knäpp, avväpnande ikon. Tanken på att hälsa någon med ett leende är en universell, tidlös sak. Det fångar ett ögonblick av fånigt 60-tals dårskap som har tillägnats av hedonister och vänliga människor sedan dess.
Jag har en smiley tatuering - så jag älskar det faktum att var femte år någon designer kommer att bestämma sin fashionabla igen - för då min tatuering blir på modet igen.
En specialutgåva av Fatboy Slims andra album You've Come A Long Way Baby är ute nu. En 20-årslåda på hans Skint Records-etikett följer den 14 augusti.
Med hits som Prisa Du och Rockerfeller Skank, Fatboy Slim populariserade big beat på 1990-talet.