第一次意大利独立战争

title: 1848年革命.
content: 1848年,亚平宁半岛上许多地区和其它欧洲地区一样都发生了革命暴乱,皮埃蒙特的卡洛·阿尔贝托及托斯卡纳大公国的都被迫向民主派妥协。趁着维也纳本身也陷入革命暴乱当中,米兰()和威尼斯(短命的,后于1849年被奥地利重占)两座伦巴第-威尼西亚王国的首都也趁机揭竿起义。除了墨西拿以外的西西里人民都驱逐了波旁王朝的军队,卡洛二世也被赶出了帕尔马公国。  萨丁尼亚王国决定利用这样有利的情势,向与教皇国及两西西里王国同盟的奥地利宣战,以挑战奥地利在意大利的霸权。
title: 战争过程.
content: 萨军下辖2个军团及1个预备师,总数约一万两千人,其砲兵与骑兵部队都是最精锐的。3月21日,托斯卡纳大公也带着六千七百人加入到对抗奥地利的这一方。教皇国的军队也有为数相当的部队赶来,同时还有更多志愿军的支援。3月25日,皮埃蒙特第二军团开入米兰,并于两天后解放帕维亚。  历经初期的胜利(及)后,由于担心萨国的过度扩张会威胁到教皇国,庇护九世召回了他的部队。两西西里王国不久后也撤走了部队,但是却拒绝返回那不勒斯,反而前往保卫威尼斯以防奥军的反击。两西西里国王费迪南多二世之所以会撤军,其主要原因在于,对两西西里王室在各起义的岛屿上之统治权,卡洛·阿尔贝托并未给出明确的赞同态度。  1848年,几个著名的起义点燃整个欧洲的革命风潮,革命党人是在许多国家中都建立了新的宪法及临时政府。卡尔·马克思和弗里德里希·恩格斯都曾参予了这场革命,当年他们曾在德国的科隆发行「新莱因兰新闻报」("Neue Rheinisch Zeitung")。 两人曾在新莱因兰新闻报中发表文章,声援欧洲各地的革命行动,并赞同立宪与民选政府的举动。此外,意大利的邦国除了试图立宪外,甚至还寻求统一。如同当时几乎所有欧洲左派人士的意见,马克思和恩格斯两人都坚决支持意大利与德国寻求统一的企图。  然而,左派却因为要如何(包括战略上及战术上)统一成「意大利」,而陷入了分裂当中。这样的分歧与争论给了路易·拿破仑介入意大利统一运动的机会。双方争论亚平宁半岛上的各邦国,到底是否会像过去那样再度起义对抗奥地利的反动军队。但这次的运动却越发越烈,看似有统一意大利的趋势。一个左翼的革命团体认为,有法国的介入一同对抗奥地利,会有助于统一意大利的趋势,并同时能提倡组建民主政权。这个团体也认为法国会在意大利人民对抗外国统治的解放战争时,站在意大利人民这边。 根据激进流亡份子的说法,法国在战争的角色是有推进性的效果。  在这些左翼激进份子争论当中的另一方则认为,拿破仑三世会模仿他的叔叔拿破仑一世那样先进军意大利北部,然后再向德意志境内侵略。换句话说,他们觉得拿破仑三世并不会帮他们从列强的统治中解放出来,而是带来另一个外来势力对意大利的侵略。 这派的激进份子则实际上建议革命军中的左派应该和奥地利一同对抗法国,以利推动意大利统一的进程。 出于担心拿破仑三世在德意志统一的角色以及随后可能对意大利的越矩行为,凡内德伊提到:「为了统一德意志斗争、流血与胜利,那妳将能从战场带回统一的德意志议会。(Fight, bleed and prevail for a united Germany and you will bring the united German parliament home from the battlefield.)」 法国并未参与1848年的第一次意大利独立战争。当皮埃蒙特的军队在萨丁尼亚国王卡洛·阿尔贝托的率领下向奥属意大利进军并试图点燃威尼斯的革命之火时,他们遭遇了由约瑟夫·拉德茨基麾下庞大的奥地利军队。1848年5月29日的库尔塔托内,奥地利的军队向皮埃蒙特与托斯卡尼的联军攻击。虽然奥军取得了胜利,但在库尔塔托内的反抗军提供的协助下,皮埃蒙特军重整起来并在隔天取得了的胜利(1848年5月30日)。  然而皮埃蒙特仍在1848年6月25日的库斯托扎战役中为拉德茨基指挥的奥军所败。 在库斯托扎的挫败导致米兰于1848年8月6日被奥军攻占,并在三天后的8月9日,双方于维杰瓦诺签订了停战协定。这项停战协定却持续不到七个月,因为卡洛·阿尔贝托决定于1849年3月12日废止了这项协定。 奥地利的军队在伦巴底地区发起了攻势,并于1849年3月23日在诺瓦拉彻底击败了皮埃蒙特的军队。 皮埃蒙特的军队被击退后,一路败退回阿尔卑斯山脚下的博尔戈马内罗,随后奥地利军队占领了诺瓦拉、韦尔切利、特里诺及布雷西亚,通往皮埃蒙特首府都灵的道路也被打开。  卡洛·阿尔贝托退位后由他的儿子维托里奥·埃马努埃莱二世即位,同时两国也于1849年8月6日签订合约,合约中规定皮埃蒙特-萨丁尼亚王国必须赔偿六千五百万法郎。  这场战性象征着萨国无法单独击败奥国,因此萨国随后便开始寻找一同对抗奥国盟友。然而最终只有法国(1859年)与普鲁士(1866年)曾帮助过萨国,并将奥地利势力从北义逐出。

Summary: 第一次意大利独立战争发生于1848年至1849年,交战的双方为萨丁尼亚王国与奥地利帝国。这场战争主要的战役有库斯托扎战役及诺瓦拉战役,奥军在拉德茨基的率领下击败了萨丁尼亚王国。

První italská válka za nezávislost: První italská válka za nezávislost mezi Rakouským císařstvím a Sardinským královstvím, podporovaným italskými nacionalisty z hnutí risorgimento, byla vedena v severní Itálii od března 1848 do března 1849. Válka byla součástí revoluce v roce 1848 a skončila vítězstvím Rakušanů vedených maršálem Radeckým. To mělo za následek, že severoitalské državy Rakousku zůstaly v původním rozsahu až do druhé italské války za nezávislost o deset let později. První italská válka za nezávislost začala povstáním Italů v Miláně (pět dnů milánských a ustavení prozatímní vlády) a Benátkách (vyhlášení Republiky svatého Marka). Sardinský král Karel Albert byl povzbuzen úspěchem obou povstání a jeho stát vyhlásil 23. března válku Rakousku. Opíral se přitom o podporu Papežského státu a Království obojí Sicílie. Po počátečních úspěších Italů se rakouské armádě podařilo obrátit vývoj války ve svůj prospěch: Radecký zvítězil nejprve 10. června v bitvě u Vicenzy, kde se hrdinsky vyznamenal znojemský rodák a plukovník 10. praporu polních myslivců Karel Kopal, ještě přesvědčivěji pak v bitvě u Custozy 25. července a ovládl Milán 6. srpna. Válku pak přerušilo několikaměsíční příměří uzavřené 9. srpna 1848. 13. března 1849 Karel Albert příměří vypověděl a Rakušané pak postupovali Itálií dál směrem k jeho hlavnímu městu. Bitva u Novary 23. března 1849 pak válku uzavřela rakouským vítězstvím. Téhož dne 23. března proto Karel Albert abdikoval ve prospěch svého syna Viktora Emanuela II. a válka byla ukončena mírovou smlouvou.