1931年江淮水災

title: 经过.
title: 早期大雨.
content: 华中地区1930年冬季大雪,1931年从春季开始就下大雨,降雨量在7、8月达到高峰。华中7月就发生了7次台风(一年平均两次),长江沿岸4个气象站7月的降雨量为60cm,西藏高原的融雪使长江水量更大。
title: 1931年8月:洪水.
content: 8月6日重庆录得洪水,8月19日汉口录得高水位警戒线,水位超过标准53英尺,比汉口江滩高平均5.6英尺。长江水灾延伸到下游,9月16日洪峰抵南京。长江以北的淮河同时发生水灾,导致京杭大运河在高邮湖附近的堤防崩溃,其中一个估计指8月26日凌晨有20万人在睡梦中淹死。  1931年8月10日上海《申报》报道:「5月至8月(注:至8月9日),苏皖鲁豫诸省发生特大洪灾,江苏16县受灾面积17,424平方公里,受灾户数410750户,受灾人口1,035,551人,迁移人口38,200人,死之908人,财产损失24,871,118元。」
title: 1932年:涝灾、饥荒.
content: 江苏泰州城淹水4米,城里半年才退尽了洪水;而里下河平原(江苏中部平原)到第二年春天才退尽了洪水。  1932年4月23日《申报》载:“江淮云汉诸区,经洪水浩劫后,孑遗之民,无以为生,入春以来,又遭久旱,蔓青不发,即高阜之地,潦退较早,种麦者,亦必待至6月方能收获;种稻者至9、10月,始有收割,在此数月间饥馑殆不可免。安徽、江苏、湖北等省荒情共同,地方元气既伤,人民生机几绝,迩值春荒,于是饿殍遍野。因去岁禾谷被水漂没,无粟可食,乃剥取树皮,磨成粗粉,掺以水藻、草根、树叶等物,蒸而食之,虽难下咽,聊胜枵腹。各河溪沼,凡生产水藻之处,均有主管者昼夜看守,不许他人偷采。水藻上市,每斤售至二百文之多。暮春之时,以树皮、水藻采食殆尽,灾民乃联群结队,纷往田间,剥取大麦苗,回家煮食,因缺乏滋养性,食后面皮无不浮肿。尸骸遍野,无人掩埋,加以天气亢旱不雨,以至时疫流行。穷乡僻壤之所,卫生毫不设备,一旦染疫,速于瓜蔓,一人得病,传染一家,死者无棺盛殓,往往弃尸田野,种种惨情,目不忍睹。棺木出售一空,大小木店概改制棺木。”
title: 1932年5月—:霍乱.
content: 1932年5月爆发霍乱。  1932年6月2日《大公报》报道:「蝗患,则更形剧烈。至霍乱症传播更广,据国民政府卫生署公布之材料及其他有关报道,受疫者多达30余市县,占全国各省疫区之首者计:上海、南京......泰县、东台、淮阴、淮安、阜宁、盐城、南通、高邮、宿迁、铜山、沭阳等。上年水灾最重之高邮、邵伯两县,受疫亦最惨烈。江苏水灾以江北为最惨,延至次年(注:1932年)春间,水犹未退,农民均栖息于水中,寒暑侵凌,湿气内蕴,加以水中尸骸积久腐坏,一经烈日之薰蒸,疫疠随之发生。高邮、邵伯、泰县、东台、泰兴等处,霍乱流行,传染甚速,尤以高邮、邵伯为最惨,救治稍一俄延,甚至全家毙命。南京下关、徐州(铜山)亦发生虎疫,患之者数小时即行毙命。他如无锡,7月半月中染虎疫者一千八百余人,死者约六七百人。」  1932年10月20日《申报》报道:「由于1928年至1930年的酷旱,1931年的大水,饿殍盈途,引起了一场全国性的以霍乱症为主的大瘟疫,这是本年灾情的重要特点。上海、南京皆甚猖獗,江西尤烈。陇海线沿路俱有疫,潼关最重,蔓延东西,西安一带同受传染,豫西近亦波及。天津扰攘月余,今仍未退,而平绥路之包头、绥远,皆成疫区焉。然此仅著名都会有人注意之地而已,一般内地城乡,虽有疫亦不闻于全国。即概累计算,今夏全国死于虎疫之人民,已将以数十万计。据国民政府卫生署公布至7月底止,山西之霍乱疫区达25县;据该省当局统计,最严重者有16县,仅次于江苏,占全国各省之第二位。5月淮阴、淮安一带,忽发现一类害虫,长约一英寸,体软,有腹足多对,色分青褐,昼伏土中,夜出啮食秋禾及麦叶麦穗,农田秋禾及二麦遭虫伤害者,日益扩大,江苏继上年大水之后,本年转为亢旱,徐海10余县及苏南无锡、常州一带,数月不雨,农田干裂,禾苗枯萎;苏北害虫丛生;霍乱更形猖獗,全境被疫之县镇居全国首位,灾民多达210余万人。江苏系上年被水最重的省分之一,至本年春间,苏北大批灾民仍露宿山岗,无家可归。迨水退之后,又复亢旱不雨,灾祸连结。山东南部江苏北部8月间发生蝗蝻,遍野皆是。秋禾树苗均为食尽,农产物已无收望。津浦列车行经苏鲁,竟为蝗飞满所阻,其灾情之凶猛就可想见了,死者达千人。徐海十二县,亢旱成灾,豆类枯萎,江北不雨,已届三月,刻下江北淮阴、淮安、涟水、泗阳、沐阳、宿迁各县,天晴亢旱,晚麦仍未播种,乡农极盼霓。江北运河逐渐干涸,水运益形不便,而火警频传,日必数起。江南一带,如无锡亦两月不雨,天时亢旱,农田龟裂,常州、南通等属同被干旱。因水旱相继,天时不正,致使虫害丛生。」<
title: 高邮湖堤防崩溃.
title: 成因.
content: 据高邮市委副书记倪文才的专书考证,有三大直接原因,加上政府管治失当等远因。  其它如水政腐败、体制弊端、人员渎职等也有直接影响,而南京国民政府当时主要精力、财力用于打第三次江西剿共战争(发生于同年7-9月,与水灾同期),被倪文才批评未能全力组织抗灾。
title: 修堤.
content: 高邮湖缺堤泱及泰州,美南长老会驻江苏泰州传教站首席牧师何伯葵(Thomas Harnsberger)给上海华洋义赈会写了报告,建议堵住高邮决口,不然下游水患不得解决。华洋义赈会董事局同意,1932年2月何伯葵作为义赈会委派的灾后复建的总监,带着40万银元到高邮,工作到该年深秋才离开。佛教徒林隐居士大力资助。由水利工程博士兼国民党大老王叔相督导。。王叔相召集了15000名工人,纯手工(没机器)把堤建起来了。
title: 救援、美国参与.
content: 美国机师查尔斯·林德伯格在1931年创历史经阿拉斯加路线横跨太平洋飞行(注:此前皆经夏威夷路线),9月抵达亚洲的汉口,期间航空摄影测量到「很多湖」,稍后才知道是水灾,发回灾区照片令南京国民政府重视事件。因为他飞机能在水上降落,他自愿驾飞机运送救灾物资,其中他带着几箱医疗物资到达江苏兴化县,灾民误以为他带来了粮食,由此他的飞机被一群饥民划着舢舨包围,他不得不向天鸣枪。
title: 评论.
content: 在重建高邮湖堤坝出了大力的何伯葵,其孙Steve Harnsberger在2007年写道「1931年这场水灾死的人比2004年印度洋海啸多15倍,但几乎没人对此事留下只言片语。历史只记得当年的其他灾难——中国当年忙在打国共内战(注:第三次江西剿共战争),日本忙着侵略东北(注:1931年九一八事变),世界忙着大萧条。」
title: 纪念.
content: 赈灾传教士何伯葵死后,其孙Steve Harnsberger在2005年12月30日高邮市文游台文物单位内开设「水鉴馆」,作为「高邮1931年特大洪水及运堤修复展览」图片展的展厅,CCTV-9纪录频道有专题片报导。在75周年,2006年8月26日上午9时半,高邮市水务局在高邮湖畔立石碑揭碑仪式,石碑向何伯葵牧师、水利专家王叔相和执行航空摄影测量任务的查尔斯·林德伯格夫妇致意。  2016年8月25日,高邮市档案馆获收藏家朱军华捐赠民国老报纸,「1931年里下河特大水灾老报展」开展。2017年8月25-26日,置于一楼大厅。

Summary: 1931年江淮水灾指汉口和江淮在6-7月连场大雨,最严重是8月26日凌晨5时许江苏高邮湖决堤。全国共15万人淹死。如包含病死、饿死的总死亡数字,有案可查的为422,499人,官方报告考虑漏报情形而估计有200万人。灾民5311-6000万人不等。农田涝灾至1932年春退水,造成饥荒、蝗灾、霍乱,「水中尸骸积久腐坏,一经烈日之薰蒸[...]高邮、邵伯、泰县、东台、泰兴等处,霍乱流行」。在1931年冬天「农民均栖息于水中」,「秋收绝望,来年也无力耕种」。165万人逃荒。饥荒以安徽北部最严重。包含病死、饿死的总死亡数字,以安徽省、河南省死人最多。

Povodně v Číně 1931: Čínské povodně v roce 1931 nebo povodně na řece Jang-c’-ťiang v roce 1931 byly sérií ničivých povodní, ke kterým došlo v Čínské republice v létě roku 1931. Jsou považovány za nejtragičtější klasickou přírodní katastrofu 20. století (pokud z této kategorie vyloučíme pandemie a hladomory v důsledku neúrody). Odhady počtu obětí se pohybují od 145 000 (oficiální údaje čínské vlády) až po 4 miliony mrtvých (většina západních zdrojů). Povodním předcházelo velké sucho v letech 1928-1930. V zimě 1930 došlo k četným sněhovým bouřím. Jarní tání zvedlo hladiny řek a půda velmi nasákla vodou. Do toho přišla vlna dešťů a cyklónů, která mimořádně zesílila v červenci 1931. Na přelomu července a srpna se vylila z břehů na mnoha místech řeka Jang-c’-ťiang. Když se přidala řeka Chuaj-che, tehdejší hlavní město Nanjing, ležící vlastně na ostrově mezi těmito dvěma řekami, se ocitlo v pasti. Tisíce lidí se utopilo, další zemřeli na vyhladovění v době odříznutí města od zbytku světa, další vlna mrtvých přišla v důsledku epidemie cholery a tyfu způsobených hygienickou situací po opadnutí vody. Ve městě se rozpadl sociální řád, objevily se kriminální excesy a dokonce případy kanibalismu. 19. srpna naměřili ve městě Hankou hladinu zvýšenou o 16 metrů nad dlouhodobý normál. 25. srpna došlo k další obrovské katastrofě, kdy voda prolomila hráz rybníka Kao-jou a mohutná vlna zastihla spící město. V jedinou chvíli se tak utopilo kolem 200 000 osob. Záplavami bylo tak či onak postiženo 51 milionů lidí, což představovalo čtvrtinu tehdejší čínské populace. Navzdory tomu, že vláda Kuomintangu počet obětí podhodnocovala, neboť nebyla v chaosu po druhé čínsko-japonské válce a v začínající čínské občanské válce schopna situaci nějak technologicky řešit, v čínském vědomí zanechala katastrofa hlubokou stopu, ba trauma, které po druhé světové válce formovalo politiku Čínské lidové republiky v oblasti vodohospodářství. Čína se dodnes pokouší vodní živly zkrotit sérií obřích přehrad.