中国民间信仰

title: 历史.
content: 以嘉庆元年(1796)扶鸾著作,署名燃灯古佛所注《金刚经真解》为例,其三教观为:是道也,在儒谓之中庸,在释谓之宝珠,在道谓之大药。其入门下手工夫,在儒则有忠恕,在释则有慈悲,在道则有感应。其总括而笔之于书,以教天下万世也。在儒则有周易,及大学中庸。在释则有如此金刚,及华严楞严。在道则有黄庭,及道德参同,与一切丹经。其得此金刚不坏之真炁也。在儒则曰无声无臭,至大至刚。在释谓之法身。在道谓之婴儿。而其成功之命名也。在儒则曰圣人,在释道则曰仙佛。......儒者能学孔圣,不必学仙佛,而穷神达化,即是仙佛。释道之所学,虽学仙佛,必无异于孔圣,方成正果。  民间信仰没有统一的教义和经典,亦没有来自上层组织的限制,而是由下而上自发的群体信仰,如民间信仰者不遵守佛教和道教禁止肉食祭祀或杀生祭祀的戒律,但实际上上古时期中国人祭天用太牢牛羊豕,且须用酒,因此不得肉食祭祀或杀生祭祀是从佛教传入道教的观念,并不是中国本土信仰。功利性强,求世俗功利之事,不强调宗教教义的完备。类似于人世间委托别人办事,求的一般是,姻缘、健康、平安、考试过关、考进理想学校、求职成功、赌徒拜神求赌博赢钱,等等。例如,香港黑社会成员拜关羽求平安、求财;然而,香港警署同样拜的是关羽。自古相传的儒家理论为华人的民间信仰提供了处世的道德标准。“忠孝节义”是口耳相传的道德准则,“举头三尺有神明”的俗谚,说明天道常存;“恶有恶报,善有善报”的报应观念,印证了民众广植福田以求福报的心理。中国民间信仰者一般会自称信佛教,如港台明星在接受记者访问,自我简介会自称信仰佛教。  华人民间信仰常见的宗教仪式包括每日早晚或农历初一、十五日上香敬神,一年一度的赛神会(神明绕境巡游),以及节日或神诞日在家中或宗教场所举行的祭祀、斋醮活动。  崇拜对象方面,受儒学观念影响,通常以抽象的“天地”(无具体形象),或“天”(也称老天爷、天公等,道教中演化为玉皇大帝)为至尊神。对神、佛、仙、菩萨、罗汉、圣贤英烈等来自不同宗教信仰体系的神祇不作严格区分,常一并供奉,并赋予不同的具体职能。受到佛教传入的影响,在民间信仰中,也常泛称非佛教的神明为菩萨,例如玉皇菩萨、妈祖菩萨。  俗语说:“天有不测风云,人有旦夕祸福”,除了求神拜佛祈求平安之外,凡是聚落、庙宇与屋宅常设避邪之厌胜物,如剑狮、符咒、八卦、令旗、石敢当等以护卫家宅,个人亦常佩戴各种护身符,如香灰、神像、符咒、玉佩等。当面临生命中重要抉择时,民众往往求之于求签、算命、面相、卜卦、堪舆、择日、测字等传统占卜术数,以趋吉避凶。
title: 简介.
content: 华人民间信仰中,敬天崇祖是最基本的宗教信仰,这一传统可以上溯到原始社会时期,历朝历代都未曾改变。此外,作为帝制时期指导思想的儒家思想也强调要敬天法祖,因此,祭天、祭祖一直是中国民间宗教信仰中最重要的组成部分。  除圣贤及祖先外,自然神灵同样是华人民间信仰的重要崇拜对象。中国皇帝除祭祀自己的祖先(祭祀地点为太庙)和天(又称天帝、帝、上帝、昊天上帝、皇天上帝,民间称天公、天公祖、老天爷等,道教中演变为玉皇大帝,祭祀地点在天坛),还祭祀后土、农业之神(社稷、先啬)、日月星辰风雨雷电,乃至动物、器物等诸神,祈祷风调雨顺。在民间,民众主要祭祀玉皇大帝、祖先、保护家庭的灶神以及保护土地的土地神。  民间宗教的普及已经超过任何特定的宗教,华人时常祭拜圣贤、伟人、英雄、帝王将相甚至领袖等人物神,任何能让普通民众怀念的人物,在逝世后都有可能被建立庙宇,逐渐演变成为民间宗教的神祇,如包拯、岳飞、郑成功,一些地区有毛主席庙、蒋中正庙等。按中国传统,曾经为民牺牲奉献,死后即可受到百姓的敬重爱戴而逐渐演变成为神,其中有的是地域性的,如妈祖主要受到沿海地区祭祀,由李冰神化而成的川主(二郎神)主要流行于四川、重庆及周边地区,大禹庙主要存在于大禹活动的山西和逝世的浙江地区,张巡与许远流行于福建安溪,各地的城隍和土地神往往都是当地知名度高的历史人物,如上海城隍庙三大城隍:老城隍霍光、城隍秦裕伯、新城隍陈化成。其他诸如恭太子申生、春申君、范增、萧何、柳宗元、文天祥、陈文龙、杨继盛、铁铉等英雄豪俊也往往被奉为城隍之神。也有的在全国各地受到普遍的崇拜,如财神赵公明、武圣关帝等。也有只受到行业崇拜的神祇,如鲁班作为木匠和泥水匠的祖师受到祭拜,唐玄宗或后唐庄宗是戏剧界的祖师,管仲或梁红玉被一些妓女作为保护神等。胡天保(或称胡田宝)为护佑男色的兔儿神,专司人间男悦男之事。文学人物有时也会成为民间宗教的神祇,如驱魔真君锺馗、齐天大圣孙悟空。  在儒教思想与释教、道教三教合流的中华文化氛围中,大部分的儒家重要人物,也是道教的人物神,如孔子、仓颉许多道教庙宇也奉祀。有的甚至也成为中国佛教的部分,例如有的佛寺塑造目连尊者部下的判官,查察司判官李玄邃、赏善司判官杨玄感、罚恶司判官韩子通、阴律司判官崔子玉等,甚至也是中国历史上的知名道教神祇。而佛教毘沙门天王与哪吒父子,也成为了道教信仰的李天王与李哪吒。宗教上,知名的道士、僧侣过世以后,依然被民众崇奉,尊为神佛;如许旌阳、吕纯阳、王重阳、达摩祖师、济公禅师、清水祖师等。
title: 民间信仰经书.
title: 源自儒、释、道经典的经书.
content: 华人民间宗教经典蕴含儒、释、道三教思想与社会伦理规范,内容具备教诲教育功能,因此大量印制善书,在各地庙宇流传,甚至成为宫庙举行宗教科仪必诵的经典。这些供人索取的善书,有些是来自道藏的道教经书,有些是来自大藏经的佛教经书。在民间流通最广的三教经典,佛教乃是《般若波罗密心经》与《金刚经》;道教则是《道德经》、《清静经》、《南华经》,儒家则是《四书》与《易经》
title: 源自鸾堂的扶鸾著书.
content: 另外一部分则属于民间造经的传统,其原动力来自鸾堂的扶鸾著书。  这些供人索取的善书数量庞大,其中流通最广者以三圣经为代表,太上老君所降著的经文《太上感应篇》、文昌帝君(文圣)《文昌帝君阴骘文》与关圣帝君(武圣)《关圣帝君觉世真经》在民间广泛流传,为各善书之首。。  根据清朝大臣张之万的说法,此三篇经文在民间广泛流传,为各善书之首。  嘉庆十一年(1806)陆乔木等人出版了《圣经汇纂》,从中可窥见当时民间信仰所重视的经书。该书共五册:  善书的流通发行常与该庙宇所奉祀的主神有关。以香港通善坛为例,其奉祀吕祖、文昌、关圣、观音,所印制的善书就包括《关帝明圣经》、《文武二帝经》、《吕帝觉世经》、《佛说高王观音经》等。

Summary: 中国民间信仰是指一种发源自远古时期以自然崇拜(尤其是天)和祖先崇拜为基础的多神论发散性宗教,包含道教、儒教、大乘佛教、原始巫觋宗教等诸多宗教元素,但在信仰实践中通常不作区分,奉行相互贯通的宗教融合主义;通常以宫庙、神坛为崇拜场所,因与道教信仰特征多有重叠,有时会视其为道教的一种形式,但并无统一的组织制度及神学教义体系。

Čínské lidové náboženství: Čínské lidové náboženství je neformalizovaný soubor náboženských představ a obřadů, který se rozvinul na území střední a východní Číny a jehož jádrem je uctívání předků, přírodních sil a víra v duši a duchy. Krom představ z hlubokých zdrojů (v Evropě obvykle nazývaných jako pohanské) jde také o synkretickou směs pozdějších formalizovanějších kultů, především mahájánového buddhismu (vzývání Buddhy Amitábhy), lidového taoismu a konfucianismu, plus některých místních menších kultů. Typickým je, že z konfucianismu byly čerpány zvláště morální zásady, z taoismu obřady a z buddhismu idea karmy, reinkarnace a vize finále cesty člověka: spása duše v ráji. Čínské lidové náboženství má i rysy polyteismu, neboť uctívá velký počet božstev (Nefritový císař ad.), která jsou ale chápána spíše jako pomocníci v nouzi, na způsob dobrých duchů. Velké vážnosti, na způsob křesťanských svatých, se těší řada konfuciánských mudrců. Tradice není ujednocena a existuje mnoho regionálních odchylek, avšak za čtyři společné pilíře náboženského systému bývají považovány koncepty 1) "Tian" (天), tedy Nebe, transcendentní zdroj morálního významu, 2) "Qi" (气), dech nebo energie, která oživuje vesmír, 3) "Jingzu" (祖 祖), posvátnost předků a 4) "Bao ying" (报应), idea morální reciprocity - dobré i zlé činy se člověku vrátí. Obvykle je také uznáváno nějaké pojetí osudovosti a známý taoistický princip jin a jangu. Po sinchajské revoluci v roce 1911 bylo proti lidovému náboženství vedeno velké tažení. V současnosti prožívá renesanci v ČLR i na Tchaj-wanu, čínská komunistická vláda některé tyto tradice podporuje (např. uctívání bohyně moří Ma-cu) jako obranu proti pronikání západních náboženství a nových sekt.