曹丕

title: 生平.
content: 187年冬天,曹丕生于沛国谯县(今属安徽亳州)。曹丕文武双全,六岁懂得射箭,八岁就能提笔为文和学会骑射。曹丕好击剑,博览古今经传,通晓诸子百家学说。  197年,长兄曹昂、曹丕随父出征宛城,曹昂与大将典韦、堂兄曹安民一同战死于宛城,曹丕则幸运的骑马逃走。正室丁夫人因养子曹昂之死怪罪曹操而与曹操离异,生母卞夫人被扶为正室,原为庶长子的曹丕也就取代长兄曹昂成了嫡长子。  200年,曹丕跟随曹操参加官渡之战。  207年,曹丕跟随曹操参加白狼山之战。  208年,曹丕跟随曹操参加赤壁之战。  211年2月12日(建安十六年正月辛巳日),被任命为五官中郎将、副丞相。  212-213年,曹丕参加濡须口之战。  217年,在夺嫡之争中击败弟弟曹植,被立为魏王世子,正式成为曹操的继承人。  220年正月二十三日,曹操逝世,曹丕继任丞相、魏王。十月十三日乙卯(11月25日)曹丕篡汉,逼迫汉献帝刘协禅让帝位,廿九日辛未(12月11日)正式登基。自谓:“舜、禹之事,吾知之矣。”  先前曹操因襄阳、樊城被军阀刘备手下大将关羽围攻,为了拉拢割据江南地区的孙权相助,答应割让襄阳给孙权,孙权也袭杀了关羽,曹丕继承魏王后也烧毁襄阳、樊城,襄阳被孙权派军队接管。但曹丕称帝后,即以孙权未经自己允许就擅取襄阳为由派曹仁、徐晃收复。221年八月,孙权遣使奏章臣服。十九日丁巳(9月23日),文帝遣太常邢贞封孙权为吴王。同年四月,汉中王刘备称帝建立蜀汉。  221年,夫人甄氏卒。  222年,吴王孙权不听从命令,曹丕伐吴但失败收场。  224年八月与225年八月,发生广陵事变。  226年,五月十六日丙辰(6月28日)文帝病危,立平原王曹叡为太子,召曹真、曹休、陈群、司马懿,并受遗诏辅佐嗣主。十七日丁巳(6月29日)崩于嘉福殿,终年四十岁。曹叡继位,是为魏明帝。六月九日戊寅(7月20日),葬首阳陵。
title: 治国理政.
content: 曹操去世后,曹丕继任丞相、魏王、冀州牧,改建安二十五年为延康元年。同年十月,逼迫汉献帝禅位,篡汉称帝,国号为魏,改元黄初,定都洛阳。
title: 文学成就.
title: 诗歌.
content: 曹丕诗歌形式多样,而以五、七言为长,语言通俗,具有民歌精神;手法则委婉细致,回环往复,是描写男女爱情和游子思妇题材的个中能手。 代表曹丕诗歌最高成就的《燕歌行》,据考写于建安十二年曹操北征三郡乌桓期间,采用乐府体裁,开创性地以句句用韵的七言诗形式写作,是现存最早最完整的七言诗。《燕歌行》从“思妇”的角度,反映了东汉末年战乱流离的现状,表达出被迫分离的男女内心的怨愤和惆怅。全诗用词不加雕琢,音节婉约,情致流转,被明朝王夫之盛赞“倾情,倾度,倾色,倾声,古今无两”。  曹丕的一些为后人称道的作品都在担任五官中郎将至魏太子期间所作,他的诗歌细腻清越,缠绵悱恻,缺乏曹操、曹植的慷慨之气,后世对他的评价不如“三曹”中的另外两人。  学者叶嘉莹在《叶嘉莹说汉魏六朝诗》里,列举钟嵘《诗品》、刘勰《文心雕龙》和王夫之《姜斋诗话》对曹丕的评价。《诗品》将曹丕排在中品,认为他的诗不及弟弟曹植,原因是曹丕诗「率皆鄙直如偶语」(「偶语」,即两个普通人在讲话),反观曹植则是「骨气奇高,词采华茂。情兼雅怨,体被文质,粲溢今古,卓尔不群」。《文心雕龙》(才略篇)说曹丕「魏文之才,洋洋清绮,旧谈抑之,谓去植千里...子桓虑详而力缓,故不竞于先鸣」,与曹植「思捷而才俊」不同,又谓「俗情抑扬,雷同一响,遂令文帝以位尊减才,思王以势窘益价,未为笃论也」,世人都同情曹植的处境,曹丕是兄弟争位的胜方,人们也因此忽略他文章的美妙。明末清初,王夫之在《姜斋诗话》里直言:「实则子桓天才骏发,岂子建所能压倒耶?」,可谓为曹丕文学成就「平反」的宣言。叶嘉莹说,曹丕是一位「理性诗人」,有节制有反省,「以感与韵胜」。
title: 赋.
content: 诗歌笔法影响着其赋的风貌,诗体之赋为其赋作品的特点,具有明显的标志性意义。曹丕所创作的二十八篇赋作,其中有序者共有十六篇。内容上来看以抒情和咏物为主,体制方面一改汉大赋之鸿篇巨幅,成为短小精悼的行情小赋。内容以真情的笔触触摸到社会现实,并将个体的喜怒哀乐带入赋中。
title: 家庭.
title: 兄弟.
content: 曹丕一共有24位兄弟:
title: 子女.
content: 有子10位:  有女1位:

Summary: 魏文帝曹丕(187年-226年-6月29日),字子桓,沛国谯县(今属安徽亳州)人。三国时期曹魏开国皇帝,曹操和卞夫人的嫡长子,之后继承父亲的魏王封号与丞相的大权,最终东汉皇帝汉献帝禅让于其,曹丕登基后改国号为魏,史称曹魏,226年驾崩,谥文皇帝。

Cchao Pchi: Cchao Pchi, čínsky 曹丕 (asi 187 - 29. června 226, Luo-jang) byl čínský politik a spisovatel. Byl císařem státu Wej (též Cchao Wej) na severu Číny, v období tří říší. Stát Wej "de facto" založil jeho otec a ministr Cchao Cchao, byť posledního císaře z celočínské dynastie Východní Chan formálně sesadil z trůnu právě až Cchao Pchi, roku 220, jakkoli delikátně a s poctami (vzal si dokonce dvě dcery posledního císaře). Prohlásil se zakladatelem nové císařské dynastie Wej, ovšem to vedlo k tomu, že dva další lokální vůdci, Liu Pei a Sun Čchűan, s nimiž zápolil už Chaův otec, vyhlásili vlastní nezávislé státy, Šu-chan a Východní Wu, jež se Cchao Pchiovi nepodařilo nikdy dobýt. Dynastie Wej však neměla dlouhého trvání, od moci byla odstavena roku 265 dynastií Ťin, jež dva alternativní čínské státy dobyla a Čínu roku 280 znovu sjednotila. K Cchaovým nejvýznamnějším politickým reformám patřilo zavedení systému devíti hodností a nestranně spravedlivého, který k jeho trůnu dokázal dostat mnoho schopných mužů. Na druhou stranu byla jeho vláda pokládána za krutou a typický byl též značný úbytek obyvatel. Jeho otec ho inspiroval k psaní poezie v novém žánru, jenž založil, a který se nazývá ťien-an. K významným básníkům tohoto stylu patřil i Cchaův mladší bratr Cchao Č'. Nejslavnější Cchaovou básní byla "Jen Ke Sing" (燕歌行). Většinu veršů patrně napsal před nástupem na trůn. Dochovalo se i zhruba sto jeho článků.