” Dohadovat se o podrobnostech čehokoliv, do čeho je zapojena víc než jedna osoba, bývá obvykle frustrující, protože se jedná o velice subjektivní věc. To, jak vnímáme a interpretujeme situace je každé osobě vlastní, takže může být stejná situace pro dva lidi naprosto rozdílná. Omluvou musíte uznat pravdu pocitů zraněné osoby, ať už si myslíte, že má daná osoba “pravdu” nebo ne. Představte si například, že jste šli do kina bez partnera. Ten si pak připadal vynechaný a zraněný. Místo toho, abyste se dohadovali o tom, jestli on/ona má  “právo” se tak cítit, nebo jestli bylo “správné” jít do kina, přijměte, uznejte ve své omluvě, že jste mu/jí ublížili. Nejčastější chybou při omlouvání je používání ve větách zájmena “ty” místo “já”. Až se budete omlouvat, musíte přijmout zodpovědnost za své činy. Nesnažte se přenést zodpovědnost za daný čin na osobu, které se omlouváte. Zaměřte se na to, co jste udělali, a snažte se neznít, jako že viníte člověka, kterému se omlouváte.  Velmi častým a neúčinným způsobem, jak se omluvit, je například něco jako, “Je mi líto, že se tě to dotklo” nebo “je mi líto, že tě to tak moc rozhodilo.” Omluva nemusí omlouvat city zraněného člověka. Musí přiznat vaši zodpovědnost. Tyto věty to nedělají -- místo toho přesouvají zodpovědnost na člověka, který byl zraněn.  Místo toho se zaměřte na sebe. Když řeknete “Je mi líto, že jsem urazil tvé city.” nebo “Je mi líto, že jsem tě svými činy zneklidnil.”, vyjádříte svoji zodpovědnost za provedené škody, a nebude to vypadat, jako že za to váš protějšek viníte. Je normální, že se snažíme své činy omlouvat, když je někomu vysvětlujeme. Ospravedlňování ale často zruší význam omluvy, protože ta by osobě, které se omlouváte, pak mohla připadat neupřímná. Mezi ospravedlňování činů mohou patřit tvrzení, že vás zraněná osoba nepochopila, jako třeba “špatně sis to přebral.” Také mezi ně může patřit zamítání ublížení jako “ve skutečnosti to tak hrozné nebylo,” nebo ohrané písničky jako “byl jsem na tom špatně, takže jsem se nemohl udržet.” Omluva může projevit, že váš přešlap nebyl úmyslný, nebo že jste dané osobě nechtěli ublížit. To může pomoci s ujištěním dané osoby, že ji máte rádi a nechtěli jste jí ublížit. Musíte si ale dát pozor, aby vaše důvody k danému chování nesklouzli k ospravedlňování napáchané škody.  Mezi výmluvy může patřit například odmítání vašeho záměru jako “neměl jsem v úmyslu ti ublížit” nebo “byla to nehoda.” Může mezi ně patřit také odmítání schopnosti rozhodovat se, jako “byl jsem opilý a nevěděl jsem, co říkám.” Buďte s takovými výroky opatrní a vždy nejdříve uznejte škodu, kterou jste napáchali, před tím, než budete zmiňovat důvody vašeho chování.  Zraněná osoba vám spíše odpustí, když budete své chování omlouvat, ale ne ospravedlňovat. Ještě spíše vám odpustí, když jí řeknete důvody spolu s přijmutím zodpovědnosti, uznáním napáchané škody, poznáním správného chování a příslibem, že se příště zachováte správně. ” Omluva, ve které je slovo “ale” skoro nikdy nebude pochopena jako omluva. To proto, že “ale” je něco jako “slovní zmizík.” Přenáší důraz z toho, co by mělo být ve středobodu omluvy -- přijmutí zodpovědnosti a projevení lítosti -- na ospravedlňování sebe sama. Když lidé slyší slovo “ale,” často přestávají poslouchat. Pak už uslyší jenom ale ve skutečnosti to byla tvoje chyba.”  Neříkejte například něco jako “Promiň, byl jsem prostě unavený.” U takové omluvy je zdůrazněna vaše výmluva pro daný čin, místo toho, abyste se zaměřili na to, že jste danou osobu zranili. Místo toho, řekněte něco jako “Promiň, že jsem na tebe křičel. Vím, že jsem ti ublížil. Byl jsem unavený a řekl jsem něco, čeho lituji.” Podle výzkumu ovlivňuje “osobní schopnost interpretace”, jak daná osoba přijme vaši omluvu. Jinými slovy: to, jak se daná osoba vidí ve vztahu s vámi a ostatními ovlivní, jaký způsob omluvy bude nejefektivnější.  Někteří lidé jsou třeba velice nezávislí a váží si věcí, jako jsou nároky a oprávnění. Tito lidé spíše přijmou omluvu, která jim nabízí něco na oplátku za jejich trápení. Lidé, kterým hodně záleží na vztazích s druhými, budou lépe reagovat na omluvu, která vyjadřuje soucit a lítost. Pro některé lidi jsou důležitá sociální pravidla a normy a vidí se jako součást větší společenské skupiny. Takoví lidé pravděpodobně zareagují nejlépe na omluvu, která připouští, že byla překročena pravidla nebo porušeny hodnoty. Pokud danou osobu moc dobře neznáte, snažte se částečně zaměřit na všechno. Taková omluva pak bude uznána osobou, které se omlouváte, podle toho co je pro ni nejdůležitější. Jestli je pro vás těžké dát omluvu dohromady, zvažte, že si své pocity zapíšete. Díky tomu budete mít jistotu, že své pocity vyjádříte správně a pomocí vhodných slov. Dejte tomu čas a přesně si přeberte, proč cítíte, že se musíte omluvit, a jakým způsobem se ujistíte, že už se to nikdy nestane.  Máte-li strach, že vás přemůžou emoce, můžete si s sebou vzít poznámky. Osobě, které se budete omlouvat, by se dokonce mohlo zalíbit, že jste se tak pečlivě na omluvu připravili. Pokud se bojíte, že omluvu pokazíte, zvažte, že si ji projdete s dobrým kamarádem.  Neměli byste trénovat tak moc, že se vaše omluva bude zdát nucená nebo příliš natrénovaná. Mohlo by vám ale pomoci, když si ji s někým vyzkoušíte a zjistíte, co si o ní jiný člověk myslí.
Vzdejte se názoru, že jste měli “pravdu. Používejte věty se slovem “já”. Vyhněte se ospravedlňování svých činů. Buďte opatrní s výmluvami. Vyhýbejte se slovu “ale. Nezapomeňte vzít v úvahu osobnost a potřeby dané osoby. Jestli chcete, tak si omluvu sepište.
Vzdejte se názoru, že jste měli “pravdu. Používejte věty se slovem “já”. Vyhněte se ospravedlňování svých činů. Buďte opatrní s výmluvami. Vyhýbejte se slovu “ale. Nezapomeňte vzít v úvahu osobnost a potřeby dané osoby. Jestli chcete, tak si omluvu sepište.