Když se podíváte na notový zápis, určitě si všimnete, že notovou osnovu v celkem pravidelných intervalech přetínají tenké čárky. Jsou to taktové čáry, která od sebe oddělují „takty“. Část před první svislou čárkou je první takt, mezi první a druhou druhý takt a tak dále. Taktové čáry neovlivňují zvuk hudby, ale pomáhají muzikantům se v partituře orientovat. Jak uvidíme níže, další praktickou vlastností taktu je, že „každý sestává ze stejného počtu dob“. Když vám například hraje rádio a vy si při poslechu vyťukáváte opakovaně„1-2-3-4 “, už jste si podvědomě našli a rozmístili taktová označení. Obecně řečeno, doba je puls hudby. Při poslechu popu nebo dance ji vycítíte úplně instinktivně — obvyklé „ bum, ccc, bum, ccc“ běžné ve skladbách dance  je jednoduchý příklad udávání doby.   V partituře taktové označení vypadá jako zlomek, zapsaný těsně za prvním klíčem. Jako každý zlomek má také čitatele a jmenovatele. Čitatel, který se zapisuje do horních dvou mezer, udává počet dob v taktu. Jmenovatel pak udává, jak dlouhá nota se vejde do jedné doby (tedy pulsu, který si vydupáváte). Nejsnáz to pochopíte asi na 4/4 taktu. Čtyřčtvrťový takt se skládá ze čtyř dob a každá doba má délku jedné čtvrťové noty. Je to taktové označení, se kterým se setkáte u většiny písniček populární hudby. Při poslechu si k ní můžete do taktu vypočítávat „1-2-3-4,  1-2-3-4 “. Při změně čitatele dojde ke změně počtu dob v taktu. Další běžné taktové označení 3/4. Například u většiny valčíků můžete do taktu počítat „1-2-3, 1-2-3“, což poukazuje na tříčtvrťový takt.
Seznamte se s taktovou čarou. Seznamte se s taktem a dobou.
Seznamte se s taktovou čarou. Seznamte se s taktem a dobou.