Místo „odpověděl“ napište „řekl“ a vyhýbejte se zbytečně rozvláčným slovům. Neměli byste odvádět pozornost od samotného dialogu těmito výplňovými slovy. „Řekl/a“ je téměř neviditelné slovo, kterým čtenáře nerozptýlíte. Jednou za čas je v pořádku místo „říct“ napsat třeba „odpovědět“. Můžete použít slovesa jako je „křičet“, „zašeptat“ nebo „přerušit“, abyste příběhu dodali všechny důležité informace. Dialog by měl poskytovat informace o příběhu i o postavách. Je to skvělý způsob, jak zapracovat na postavách, nebo doplnit chybějící informace.   Nepište nezávazné klábosení o počasí nebo o tom, jak se postavy mají, i když si o tom lidé běžně vyprávějí. Takové povídání můžete použít maximálně k budování napětí. Pokud se například nějaká postava snaží získat informace, ale druhá postava jí je odmítá sdělit a trvá na klábosení, divák nebo čtenář si bude kousat nehty a bude se těšit na to, co přijde. Každý dialog by měl mít svůj účel. Při psaní dialogu se ptejte sami sebe, čím tento dialog přispívá příběhu. „Co se divákům snažím tímto dialogem sdělit?“ Pokud nemáte odpověď na tuto otázku, měli byste celý dialog přepsat. Mnoho spisovatelů má tendenci psát do dialogů co nejvíce informací, protože si myslí, že díky tomu čtenářům řeknou všechno nejlépe. Zadržte! Doplňující informace byste neměli psát do dialogů, ale měli byste je do příběhu zahrnovat postupně.  Příklad špatného dialogu: Jane se otočila na Charlese a řekla: „Charlesi, pamatuješ si, jak můj otec zemřel a moji rodinu vyhnala z domu zlá teta Agáta?“ „Ano, pamatuji si to, Jane. Bylo ti jen 12 let a musela ses vzdát školy, abys mohla pomáhat své rodině.“ Lepší verze tohoto dialogu by mohla znít například takto: Jane se otočila na Charlese s pevně staženými rty. „Dnes se mi ozvala teta Agáta.“ Charles vypadal zaskočeně. „Agáta? Ta přece vyhnala celou vaši rodinu z domu. Co chtěla?“ „Kdo ví, ale naznačovala mi něco o tatínkově smrti.“ „Naznačovala?“ Charles pozvedl obočí. „Podle všeho si myslí, že jeho smrt nebyla náhoda.“ Rozhovory, zejména rozhovory v příbězích, jsou vícevrstevné. Většinou se v nich děje více věcí najednou, takže byste měli dát pozor na to, abyste zachytili podtext každé situace.  Existuje spousta způsobů, jak sdělit různé věci. Pokud máte postavu, která chce říct například „Potřebuju tě,“ zkuste to napsat tak, aby to ta postava nemusela říkat přímo. Například: Charles se vydal k autu. Jane mu položila ruku na rameno a kousla se do rtu. „Charlesi, já... musíš už opravdu odejít?“ zeptala se a dala ruku pryč. „Ještě jsme nepřišli na to, co budeme dělat.“ Nepište všechno, co si vaše postavy myslí nebo cítí. Napsali byste příliš mnoho a nezbylo by vám v příběhu žádné napětí. Vaše dialogy by měly být zajímavé a upoutat čtenáře. To znamená, že byste měli přeskočit nezáživné rozhovory a psát zajímavé a obsáhlé rozhovory, jako například Janin rozhovor s tetou Agátou.   Pište hádky svých postav, nebo pište zajímavé a překvapivé věci, které k nim sedí. Dialogy by měly být zajímavé. Když všichni budou mluvit předvídatelně, dialog bude čtenáře nudit. Dodejte svému dialogu trochu akce. Když si lidé povídají, mohou si hrát s věcmi, smát se, mýt nádobí, zakopávat atd. Když tyto věci zahrnete do dialogu, bude působit živěji. Například: „Člověk si říká, že zdravý člověk, jako byl tvůj tatínek, jednoduše onemocní a zemře,“ řekla teta Agáta a ušklíbla se. Jane se vší silou snažila udržet svůj temperament na uzdě a odpověděla: „Někdy lidé prostě onemocní.“ „A někdy jim v tom někdo pomůže.“ Teta Agáta zněla tak samolibě, že Jane měla chuť vzít telefonní drát a uškrtit ji. „Pokud ho někdo zabil, víš, kdo to byl?“ „Ale ano, mám několik tipů, ale chci tě nechat, abys na to přišla sama.“
Pište jednoduše. Snažte se svůj příběh posunout dialogem dopředu. Nezahlcujte dialogy informacemi. Přidejte podtext. Pište zajímavě.
Pište jednoduše. Snažte se svůj příběh posunout dialogem dopředu. Nezahlcujte dialogy informacemi. Přidejte podtext. Pište zajímavě.