Spousta herců tvrdí, že si ke svým postavám vymýšlejí tajemství, o kterých vědí jen oni. Je to naprosto legitimní technika a rozhodně stojí za to ji vyzkoušet. Kromě tajemství byste měli své postavy znát jako svoje boty. Udělejte si z nich skutečné lidi, ne jen jména na stránce scénáře.   Co postava dělá ve svém volném čase? Jak by reagovala na různé situace? S kým se přátelí? Co ji dělá šťastnou? Jak zní její vnitřní dialog? Jak vidí svět? Jaká je její oblíbená barva? Jídlo? Kde bydlí? Pokud hrajete nějakou skutečnou postavu, zjistěte si o ní všechny informace. Pokud hrajete vymyšlenou postavu, zjistěte si všechno, co můžete zjistit a zabývejte se historickými událostmi z období, ve kterém žila. Když budete vědět, co je hnacím motorem vaší postavy, budete schopni ji lépe zahrát. Analyzujte práci jako celek, ale motivaci získávejte scénu po scéně. Má vaše postava motivaci, která prochází celým příběhem? Má motivaci pro každý rozhovor, ve kterém se objeví? Odpověď zní „ano“ a na vás je tuto motivaci najít.  Většinou to vše najdete ve scénáři. Pokud to tam není, musíte se zeptat režiséra. Vezměte si první scénu, ve které se objevujete a zkuste analyzovat, co vaše postava chce a jak toho dosáhne. Měli byste skončit u jednoduché odpovědi, například: „chci zapadnout“ a „chci, aby mě mí spolužáci měli rádi.“ Jakmile na to přijdete, naučte se to zahrát. Abyste mohli hrát sebejistě a dokázali se soustředit na svoji postavu, budete muset dobře znát svůj text.  Když budete nervózní, snadno zapomenete, co máte říkat. Pokud se tomu chcete vyhnout, naučte se svůj text tak dobře, abyste byli schopni ho odrecitovat v podstatě i ve spánku.   Každý večer si pročítejte svůj text. Až se ho naučíte, začněte si ho postupně recitovat a zkuste zjistit, jak daleko se bez papíru dostanete. Trénujte si svůj text s kamarádem nebo s někým z rodiny a nechávejte je hrát ostatní postavy. Díky tomu si zapamatujete nejen své repliky, ale také to, kdy přesně je máte říkat. Když to někdo jiný na pódiu zvorá, budete schopni mu pomoci!  Trénujte si své repliky tak, jak je chcete říkat na pódiu, nebo před kamerou. Experimentujte s různými způsoby recitace a najděte si ten, který se vám bude nejvíce líbit a bude vám připadat nejautentičtější. Možná máte pocit, že to je zbytečné a že to budete muset později mazat, ale psát si do scénáře poznámky vám opravdu pomůže. Vymyslete si vlastní systém poznámek, kterému budete rozumět jen vy.   Pište si pauzy i beaty. Můžete si je zapisovat mezi slova nebo fráze. Když se podíváte na danou frázi, budete hned vědět, že byste měli trochu zpomalit. Pauzy jsou stejně důležité, jako samotná slova. Pokud chcete umět dobře hrát, nesmíte na to nikdy zapomínat. Zapisujte si pocity. V jednom jediném odstavci budete možná muset zahrát čtyři různé motivace. Můžete začít naštvaní, vybuchnout a potom se uklidnit. Zapisujte si emoce (nebo značky, které je budou představovat) nad věty, abyste si vždy vybavili, jak máte hrát. Pište si své reakce. Měli byste si psát poznámky také k textům ostatních herců. Až budete na pódiu, pravděpodobně se na vás bude někdo dívat, i když zrovna nebudete mluvit. Jaký máte pocit z toho, co říkají ostatní herci? Co si myslíte o tom, co se zrovna děje vedle vás? Až na to přijdete, zapište si to. Pište si značky o hlasitosti. Některé repliky budete muset říct hlasitěji, než jiné a některá slova budete muset říct tak, aby skutečně vyzněla. Berte svůj scénář jako hudbu a zapisujte si hlasitost a akcenty.
Vymyslete si ke své postavě příběh. Ptejte se proč. Naučte se svůj text. Pište si do svého scénáře.
Vymyslete si ke své postavě příběh. Ptejte se proč. Naučte se svůj text. Pište si do svého scénáře.