Mandarínština (tedy standardní čínština) je tónový jazyk, což znamená, že tón, ve kterém slovo vyslovím, mění jeho význam. Stejná slabika tedy může být vyslovena čtyřmi různými tóny a tím pádem mít čtyři různé významy. Chcete-li se opravdu naučit čínsky, zvládnutí tónů pro vás bude zásadním krokem. Mandarínská čínština má čtyři základní tóny:   První tón je vysoký a rovný. Hlasem neklesáte ani nestoupáte, ale „držíte tón“. Použijeme teď pro příklad slabiku „ma“: v zápise označíme první tón umístěním rovné čárky nad samohlásku „a“: „mā“. První tón je ze všech čtyř nejvyšší.  Druhý tón je stoupavý. Hlasem je nutno vystoupat ze středních do vysokých poloh, jako byste se chtěli někoho na něco zeptat. Melodie je podobná, jako při intonaci otázky v češtině. V zápisu do latinky se druhý tón označuje symbolem čárky nad samohláskou: „má“.  Třetí tón charakterizuje nejprve klesavý začátek, ale rychle následuje delší stoupavá část z hlubokých do středních poloh. Pokud se vedle sebe sejdou dvě slabiky ve třetím tónu, výslovnost první z nich se kvůli zjednodušení upraví na tón druhý a druhá slabika si ponechá původní třetí tón. Výslovnost slabik tak bude možno lépe svázat. Třetí tón (nejhlubší ze všech čtyř) se v zápise latinkou značí háčkem nad samohláskou: „mǎ“.  Čtvrtý tón je tón klesavý. Hlas prudce klesne z vysokých do hlubších poloh, jakoby člověk někomu rozkazoval: „Odejdi!“ Čtvrtý tón obvykle českým mluvčím problémy nedělá, jelikož přesně kopíruje intonaci ostrého rozkazu. V zápise se označuje klesavou čárkou nad samohláskou: „mà“. Je všechno jasné? Pokud ne, netrapte se tím. Tóny by vám měl vysvětlit a předvést rodilý mluvčí, protože sami se je z učebnice jen těžko naučíte, a i kdyby, můžete si je zafixovat špatně, čehož se člověk zbavuje jen velmi obtížně. Není podstatné, jaký jazyk se učíte. Všeobecně platí, že čím víc slov znáte a dokážete použít, tím rychleji dokážete mluvit plynně. Z toho vyplývá, že dalším krokem musí být memorování užitečných slov a frází.  Zde je krátký seznam témat, se kterými je vhodné začít: části dne (ráno: zǎo shàng, odpoledne: xià wǔ, večer: wǎn shàng); části těla (hlava: tóu, chodidla: jiǎo, ruce: shǒu); jídlo (hovězí maso: niú ròu, kuřecí: jī, vajíčko: jī dàn, nudle: miàn tiáo); dále můžete pokračovat barvami, dny v týdnu, názvy měsíců nebo slovní zásobou týkající se dopravy, počasí, atd. Pojmenovávejte věci a děje kolem sebe čínsky. Zkoušejte, jestli znáte čínské slovo pro předměty, které každý den používáte nebo aktivity, které často děláte. Pokud ne, slovo si zapište a později vyhledejte a pokuste se ho zapamatovat. Pro tento účel se hodí malý zápisník, který začne fungovat jako slovníček. Lístečky s čínskými slovy můžete nalepit i na různé předměty ve vašem bytě nebo domě, např. zrcadlo, stolek nebo misku s cukrem. Denně uvidíte slova tolikrát, že si je zapamatujete ani nebudete vědět jak! Bohatá slovní zásoba je samozřejmě důležitá, ale mějte na paměti, že v čínštině je nejpodstatnější přesnost. Nemá smysl učit se nové slovo, pokud si nejste jistí jeho výslovností a správným tónem. Význam slova, který se mění spolu s tónem, může být v těchto případech zrádný. Například pokud vyslovíte již zmiňovanou slabiku „ma“ v prvním tónu, význam slova je „matka“, zatímco v tónu třetím je to „kůň“ a ve druhém „konopí“. Jak vidíte, významy slov se opravdu zásadně liší. Systém číslovek je naštěstí v čínštině celkem jasný a logický. Jakmile se naučíte názvy prvních deseti čísel, budete schopni počítat do 99.  Zde jsou sepsány číslovky od jedné do deseti. Jsou zapsány jak v zjednodušených čínských znacích, tak v systému „pinyin“ (přepisu čínských znaků do latinky). Zmíněna je i přibližná výslovnost, která je zapsána za pomocí českých hlásek. Při nácviku výslovnosti je hlavně potřeba nezapomenout na správný tón slova, který vidíte v přepisu do latinky.   Jedna: psáno jako (一) nebo yī, vyslovuje se [í]   Dva: psáno jako (二) nebo èr, vyslovuje se [árr]   Tři: psáno jako (三) nebo sān, vyslovuje se [sán]   Čtyři: psáno jako (四) nebo sì, vyslovuje se [ss]   Pět: psáno jako (五) nebo wǔ, vyslovuje se [wů]   Šest: psáno jako (六) nebo liù, vyslovuje se [lijou]   Sedm: psáno jako (七) nebo qī, vyslovuje se [čí]   Osm: psáno jako (八) nebo bā, vyslovuje se [pá]   Devět: psáno jako (九) nebo jiǔ, vyslovuje se [ťjou]   Deset: psáno jako (十) nebo shí, vyslovuje se [šš]    Jakmile zvládnete deset základních číslic, můžete pokračovat v počítání nad deset. Číslovky se k sobě skládají následovně: Číslo 48 se řekne sì shí bā, doslova přeloženo jako „čtyři desítky osm“. Číslo 30 řekneme sān shí, tedy doslova „tři desítky“. Číslovku 19 vytvoříme stejně snadno: yī shí jiǔ neboli „jedna desítka devět“. (Je potřeba zmínit, že při tvoření číslovek 11 – 19 se většině mandarínských dialektů obvykle první yī vypouští, jelikož samotné shí jiǔ je dostatečně srozumitelné.) Číslovka „sto“ se čínsky řekne (百) neboli baǐ, takže poté můžeme logicky skládat dál: 100 je yī baǐ, 200 je èr baǐ, 300 řekneme sān baǐ, atd. Jakmile začnete pronikat do pravidel výslovnosti a naučíte se základní slovní zásobu, pokuste se zapamatovat si běžné konverzační fráze, které budete moci použít v každodenní komunikaci.   Ahoj / Dobrý den = nǐhǎo, vyslovuje se [ný hao]   Jak se jmenuješ příjmením? = nín guì xìng, vyslovuje se [nýnn kuej šing]   Jak se jmenuješ? = nǐ jiào shén me míng zì   Ano = shì, vyslovuje se [š]   Ne = bú shì, vyslovuje se [pu š]   Děkuji = xiè xiè, vyslovuje se [še še]   Není zač = bú yòng xiè, vyslovuje se [pu yung šje]   Promiňte = duì bu qǐ, vyslovuje se [tuej pu čí]   Nerozumím = wǒ bù dǒng, vyslovuje se [wo bu tung]   Nashledanou = zài jiàn, vyslovuje se [zaj ťien]
练习使用汉语的四个声调。 背简单的词汇。 学习如何数数。 学习一些基本的对话短语。
练习使用汉语的四个声调。 背简单的词汇。 学习如何数数。 学习一些基本的对话短语。