I když se vůbec nic významného nestalo, je důležité udělat si na blogování čas. Dostat se do rytmu blogování může být obtížné, ale brzy už to budete dělat instinktivně: Zezačátku to bude trochu divné, stejně jako první den ve škole, ale i zde brzy získáte přátele a budete se v novém prostředí cítit čím dál lépe. Vymyslete si například tématické dny. Mohli byste například zavést tradici "Pondělních maniaků", což znamená, že každé pondělí napíšete blog o někom, jehož šílené nápady změnily svět. Tím dáte svému blogu určitou strukturu a pomůže vám to k psaní, zejména tehdy, když nebudete vědět o čem psát. Pokud máte problémy se psaním, pište krátké příspěvky. Blog má být úplně něco jiného než deník, skandální odhalení nebo novinový článek. Měl by být krátký, nabídnout logické informace a sdělit je stručně světu. Když začínáte blogovat, pamatujte na tato tři pravidla:  Blog má být místo ke čtení. Pište stručně. Žádné šíleně dlouhé a obsáhlé eseje. Napsat "Hele, mrkněte na tohle!" je mnohem účinnější, než "A teď vám napíšu důvody, proč jsem lepší než vy." Používejte odkazy. Odkazujte na jiné zajímavé webové stránky. Zaprvé, lépe si tak zapamatujete zajímavé stránky, na které jste narazili. A zadruhé, ušetří vám to čas. Nemusíte totiž psát obsah nějaké stránky, na kterou reagujete (pokud tedy máte v úmyslu na ni reagovat), stačí do článku vložit její link! Probírejte stará témata. To, že jste nějaký blog už napsali, ještě neznamená, že se k němu už nikdy nemůžete vrátit. Napište znovu o tom, jaké pocity ve vás nějaký článek vyvolává. Například, "E mě dneska tak naštval, že sem musím o jeho sobectví napsat." Tím docílíte toho, že nikoho ve svém blogu neurazíte. Pocity někdy nedávají smysl! Naštěstí ale nemusí. Záleží jen na tom, abyste své emoce vyjádřili v blogu. Je to lepší než je držet v sobě. Nezapomínejte na to, že blog je místo, kde můžete své emoce ventilovat a vyjádřit. Pokud nechcete, nemusíte se starat o to, zda svým blogem někoho potěšíte nebo ne. Často zjistíte, že napsat o něčem článek vám pomůže danou problematiku pochopit. Takže i když zatím něco dost dobře nechápete, pište o tom upřímně a možná tomu přijdete na kloub. Psaní je akt sebeobjevování. Pokud píšete upřímně, určitě o sobě zjistíte věci, o kterých jste vůbec nevěděli. Pokud už blogujete delší dobu, vraťte se k dřívějším článkům a ohodnoťte si je. Už jste poznali zdroje stresu ve svém životě? Dokážete rozpoznat to, na čem opravdu záleží? Je nějaká osoba toxická pro vaše duševní zdraví? Vaše myšlenky i pocity jsou pro vaše nejbližší okolí zajímavé. I když jste začali psát blog jako místo pro vyjádření svých myšlenek a pocitů, je vždy dobré podělit se se svými zkušenostmi s ostatními. Vy vlastně svým článkem zahajujete konverzaci a ta může být mnohdy poučná, povznášející a mocná. Třeba vám zrovna byla diagnostikována rakovina a vy se rozhodnete psát blog o své další cestě životem. Máte v úmyslu psát blog jen pro osobní účely. Postupně ale během psaní zjistíte, že sdílet své nejhlubší obavy a touhy vás paradoxně přivedlo blíže k lidem kolem vás. Najednou si nejste tak cizí. Sdílet toto poznání s přáteli a rodinou může být neuvěřitelně osvobozující.
Snažte se blogovat každý den. Pište krátké příspěvky. Z důvodu zachování anonymity používejte místo jmen pouze začáteční písmena. Pište upřímně. Poučte se ze svých příspěvků. Pochlubte se svými články blízkým přátelům a rodině.
Snažte se blogovat každý den. Pište krátké příspěvky. Z důvodu zachování anonymity používejte místo jmen pouze začáteční písmena. Pište upřímně. Poučte se ze svých příspěvků. Pochlubte se svými články blízkým přátelům a rodině.