Možná nemáte náladu se příliš snažit. Ale chcete trénovat své nadšení, tak jak jej hrát? Začněte s prohlašováním nejrůznějších poznámek. Cokoliv jako „Jo!“ nebo „Výborně!“ Čím více budete pozitivně a šmrncovně reagovat, tím více lidé vám to celé uvěří. Představte si svého kamaráda Tomáše, jak vchází do místnosti. Podívejte se na sebe, kývněte na sebe a řekněte: "Super." Prostě jen "super". Bez jakékoliv otázky. Tomáš vám odpoví, "Jo." Pozdravy vyměněny. Teď si představte, že Tomáš vejde do místnosti a vy řeknete: "Čau, Tomáši! Panebože jsem tak rád, že tě vidím!" A pak za ním přeběhněte místnost s rukama ve vzduchu jako T-Rex, kterým jste vždy chtěli být. Kdo je teď nadšený, co? Důležitou částí vašeho pozdravu s Tomášem bylo přeběhnutí místnosti za ním. Nemůžete prostě sedět na židli, nepohnout ani obočím, hledět na MTV a prohlásit to samé a dosáhnout stejného efektu (no, možná mohli…). Jakmile se tedy přistihnete při myšlenkách jako: „Bylo by vhodné projevit právě teď nadšení,“ tak něco udělejte. Vyskočte. Mávejte rukama jako šílení (ne na veřejnosti). Plácněte si s babičkou (tím spíš, pokud chce, abyste projevovali více nadšení). Je to je na vás, co si zvolíte, ale je potřeba to opravdu udělat. Můžete udělat radostný tanec. Můžete udělat prsty pušku a předstírat, že jste Fonz z Happy Days. Můžete na sebe namířit prsty a říct něco o tom, jak jste skvělí. Proč nevyzkoušet všechno a vidět, jak ostatní budou reagovat? Když přemýšlíte o tom, jak projevit nadšení, tak myslete ve "velkém". Jak to provést? Zapamatujte si toto: nejste ve filmu. Není okolo vás žádná kamera. Ale stojíte na pódiu, před 1500 lidmi, kteří jsou daleko od vás a vy jim musíte ukázat, jak se cítíte, co si myslíte a co děláte. Jak udělat své chování dramatičtější?  Když váš spolubydlící vejde do místnosti a s nadšením řekne: „Hej, zrovna jsem upekla cupcaky,“ tak neodpovíte „Super, díky. Miluji cupcaky.“ Ne, ne, ne. Dodejte tomu šťávu. Klekněte si na kolena a zvolejte: "Moje cupcaková královno, co jsem ti za ně vděčná?" a následně běžte do kuchyni a nacpěte si jeden cupcake do úst. Jen do toho. Všechny rady vám budou k ničemu, pokud váš výraz na tváři nesedí k vašim slovům, tónu a řeči těla. Pokud Tomáš vejde do místnosti, usmívejte se. Rozšiřte své oči. Když vás vaše spolubydlící informuje o tom, že upekla cupcaky, tak nechte vaši bradu spadnout vděkem (mimochodem, můžete i nadšeně projevit nesouhlas). Ujistěte se, že využíváte všechny své možnosti. Moc dobře víte, jak na to. Už jste viděli lidi před vámi a víte, jaké výrazy na tváři sedí k určitým emocím. Jediným problémem je, že budete muset své emoce vyjadřovat výrazněji, aby si toho všimli i ostatní. Musíte se ujistit, že vaše nadšení jde vidět a slyšet. Hlučnost se sice nerovná nadšení, ale mlčenlivost je často brána za nedostatek nadšení. Takže, když vykládáte Tomášovi o tom, jak jste šťastní, že jej vidíte, nešeptejte mu to. Pokud jste nadšení z cupcaků, tak do toho zapojte i své plíce. Nemusíte křičet, ale je dobré vyjádřit se trošku hlasitěji. Berte jako výchozí bod hlasitost, co vám přijde normální a mluvte trošku hlasitěji. Zamyslete se nad tím, co teenagerka dělá, když vidí Justina Biebera nebo Roberta Pattinsona. Ječí nadšením. Nedělejte to. Ale něco si poznamenejte. Když je potřeba vyjádřit nadšení, tak v sobě najděte vnitřního „fanouška Justina Biebera“ (můžete se však trochu umírnit). Když nic jiného, tak to udělejte se sarkasmem. Pouze vy potřebujete vědět, že si děláte srandu ze všech okolo. Vždyť přece po vás vyžadují kapku nadšení, ne?
Prohlašujte nejrůznější poznámky. Buďte v pohybu. Buďte dramatičtí. Použijte svoji tvář. Když jde o to, jak být „slyšet“, tak se soustřeďte na hlasitost.
Prohlašujte nejrůznější poznámky. Buďte v pohybu. Buďte dramatičtí. Použijte svoji tvář. Když jde o to, jak být „slyšet“, tak se soustřeďte na hlasitost.