Velkou psychickou překážkou delegování je názor, že "když chci něco udělat dobře, musím to udělat sám." Nejste jediní na světě, kdo něco zvládne udělat dobře. Ano, možná v tuto chvíli opravdu jste ti jediní, kteří to zvládnou, ale pokud si najdete čas na zaučení někoho jiného, pravděpodobně to zvládne taky. A kdo ví - možná dokonce lépe a rychleji než vy sami (proboha!) a to je fakt, který potřebujete nejen akceptovat, ale i uvítat. Myslete logicky a realisticky - můžete tuto práci udělat sami? Nebudete muset vypustit duši při snaze zvládnout ji a zároveň nezanedbat své normální pracovní povinnosti? Pokud ano, měli byste se připravit část svých úkolů delegovat. Nemusíte se za to stydět, nebo se cítit neschopní jen proto, že potřebujete něčí pomoc - pokud si v případě potřeby dokážete říct o pomoc, stáváte se ve skutečnosti mnohem efektivnějším pracovníkem. Pokud se zdráháte delegovat práci, možná máte syndrom mučedníka - máte toho nad hlavu a jen se divíte, jak to, že se ani nikdo nezeptá, jestli nechcete pomoct. Buďte k sobě upřímní - když se někdo zeptá, neodmítnete jej? Čistě ze slušnosti. A nedivíte se pak, že na pomoci netrvá? Ruku na srdce - pokud byste si prohodili strany, pravděpodobně byste pro něj udělali první poslední. Pokud to tak je, pak byste měli zapracovat nad svou potřebou mít nad vším kontrolu. Řekněte si o pomoc, pokud ji potřebujete, a nečekejte, až vám ji někdo sám nabídne. Nemuseli byste se jí totiž dočkat. Lidé jsou často nevšímaví k tomu, čím procházejí ostatní a tohle jen těžko změníte. Pokud se cítíte frustrovaní kvůli tomu, že vám lidé nenabízejí pomocnou ruku, nechte to plavat; pamatujte, že je to hlavně vaše zodpovědnost vyjádřit své potřeby. Mnoho lidí se cítí nepříjemně, když si má říct o pomoc. Možná se cítíte provinile, jako byste ostatní obtěžovali, nebo zahanbeně, protože máte (z nějakého důvodu) pocit, že byste měli být schopni vše zvládnout sami. Dokonce se můžete cítit hrdí na to, že s něčím zápolíte a vnímat to jako na důkaz, že jste vlastně hrdina (další příklad syndromu mučedníka). Pokud vnímáte žádost o pomoc jako jakousi formu slabosti, měli byste se přes to pěkně rychle přenést. Ve skutečnosti je to totiž naopak: to, že se vše za každou cenu snažíte zvládnout vlastními silami poukazuje na vaši slabost v tom smyslu, že nemáte realistický pohled na své vlastní schopnosti. Pokud se obáváte na někoho delegovat svou práci, protože nikdo to přece neudělá tak dobře jako vy, pamatujte si dvě věci: zaprvé, téměř každý se s trochou praxe může naučit dělat něco dobře a zadruhé, pravděpodobně nejste tak všestranně talentovaní, jak si asi myslíte. Pokud delegujete práci, nejenže vám to poskytne víc času, ale zároveň dáváte svému pomocníkovi šanci procvičit si nové schopnosti nebo zvládnout nový druh úkolu. Buďte trpěliví - s dostatkem času bude váš pomocník nejspíš schopen vykonat daný úkol stejně dobře jako vy. Pokud práce, kterou se chystáte delegovat, není příliš důležitá, je nejspíš v pořádku, když se váš pomocník učí v průběhu procesu. A pokud práce příliš důležitá je, tak si radši dvakrát rozmyslete, než ji delegujete! I když opravdu jste pro danou práci ti nejlepší, uvědomte si, že jejím delegováním získáte čas, který můžete využít k jiným úkolům. Pokud jste ti nejschopnější v relativně monotónní práci, jako je kompletace hard disků, ale zároveň se musíte připravit na důležitou prezentaci, je v pořádku předat kompletaci stážistovi. Je rozumné dát náročným a komplexním úkolům prioritu - nemusíte se cítit špatně kvůli delegování jednoduchých, opakujících se úkolů, když máte před sebou mnohem důležitější věci.
Dejte své ego stranou. Přestaňte čekat, až vám někdo nabídne pomoc. Nevnímejte žádost o pomoc negativně. Naučte se důvěřovat druhým.
Dejte své ego stranou. Přestaňte čekat, až vám někdo nabídne pomoc. Nevnímejte žádost o pomoc negativně. Naučte se důvěřovat druhým.