Jestliže máte podezření, že váš pes trpí svrabem, je návštěva veterináře první věcí, kterou byste měli udělat. Léčba je závislá na druhu svrabu a protože jsou některá léčiva toxická, je nutné, aby byla léčba posouzena odborníkem, který navrhne vhodnou léčbu.  Proces diagnostiky svrabu se liší. Někdy veterinář seškrábne vzorek napadené kůže obsahující roztoče nebo jejich vajíčka, a ten pak zanalyzuje pod mikroskopem. V situacích, kdy jsou roztoči hluboko pod kůží – třeba v případech demodektické  pododermatidy – je pro potvrzení diagnózy potřeba provést biopsii. Veterinář při určování diagnózy rovněž provede celkovou prohlídku zdravotního stavu vašeho psa. Ten se vyznačuje fleky s řídkým ochlupením, které mohou být pokryty strupy. Fleky se mohou se vyskytovat na jednom nebo více místech. Demodektický svrab není nakažlivý a není přenositelný na člověka.  Demodektický svrab  - známý též jako demodikóza, trudníkovitost nebo červený svrab – je způsoben roztoči přenesenými z matky na štěňata v prvních dnech života. Tyto roztoče má každý pes a obvykle nezpůsobují problémy. Svrab se objeví až tehdy, když se roztoči rozmnoží v důsledku nedostatečně vyvinutého imunitního systému u štěňat do 18. měsíce života, starších psů nebo u psů s oslabeným imunitním systémem. Když se roztoči vyskytují na jednom nebo dvou místech, jedná se o lokalizovaný demodektický svrab, vyznačující se lysými šupinatými fleky většinou na obličeji. Lokalizovaný demodektický svrab je nejběžnější u štěňat a obvykle odezní sám od sebe. Jestliže se svrab vyskytuje po celém těle, je známý jako generalizovaný demodektický svrab. Tento typ vytváří lysé šupinaté fleky, které mohou velmi svědit. Když se pes škrábe, mohou se vytvořit boláky. Ty mají tendenci vyvinout se v nepříjemně páchnoucí bakteriální infekce. Generalizovaný demodektický svrab se vyskytuje zvláště u psů s oslabeným imunitním systémem a vyžaduje léčbu. Nejodolnější formou demodektického svrabu je demodektická pododermatitida, která se vyskytuje jen v tlapkách a je provázena bakteriální infekcí. Tento typ svrabu je těžké rozpoznat a rovněž léčba bývá velmi komplikovaná. Přiznaky sarkoptického svrabu jsou podobné jako v případě zamoření blechami a vyznačují se extrémním množstvím kousnutí a škrábanců na kůži, zřídnutí srsti a otevřenými boláky.  Sarkoptický svrab – známý též jako prašivina – je způsobený mikroskopickými roztoči, snadno přenositelnými z jednoho hostitele na druhého včetně člověka, u kterého způsobuje vyrážky podobné komářímu kousnutí. U psů se obvykle příznaky sarkoptického svrabu projeví asi jeden týden po nakažení. Psi začnou být neklidní a začnou se zuřivě škrábat. Pak se vytvoří šupinaté, lysé fleky na obličeji, loktech, uších a nohách. Jestliže není ihned zahájena léčba, svrab se může rozšířit po celém těle a stát se odolnější vůči léčbě. Je způsoben velkými bílými roztoči, kteří žijí na povrchu kůže. U tohoto typu svrabu jsou charakteristické červené boulovité vyrážky a šupinkovitá kůže na krku a zádech.  Tento typ svrabu je lidově nazývaný „pohyblivý lup“. Roztoči totiž vypadají jako vločky nebo lupy, které se hýbou. Dravčíkovitost je pro ostatní psy (zvláště štěňata) vysoce nakažlivá a může způsobit intenzivní svědění (ačkoliv někdy svědění naprosto chybí)). Infekce je obvykle přenášena z jednoho štěněte na druhé v důsledku zamoření slámy nebo lůžkovin v kotcích. Dravčíkovitost je přenositelná i na lidi, u kterých způsobuje svědivou boulovitou vyrážku na pažích, trupu a hýždích. Ačkoliv příznaky tohoto onemocnění by měly zmizet hned, jak začnete s léčbou štěněte, roztoči žijí v těle hostitele ještě více než 10 dní. Protože použití slámy jako steliva už není tak běžné a jsou k dispozici stále účinnější přípravky proti blechám, případy dravčíkovitosti už nejsou tak časté.
الذهاب إلى الطبيب البيطري. ابحث عن علامات للجرب الدويدي. ابحث عن علامات للجرب القارمي. ابحث عن علامات جرب الخيلتيلة النهومة.
الذهاب إلى الطبيب البيطري. ابحث عن علامات للجرب الدويدي. ابحث عن علامات للجرب القارمي. ابحث عن علامات جرب الخيلتيلة النهومة.