Podobně jako takt a doba, rytmus má zásadní vliv na to, jak hudba nakonec zní. Zatímco ale takt udává počet dob, rytmus udává jejich použití.  Zkuste si toto: vyťukávejte si prstem do stolu a počítejte plynule 1-2-3-4, 1-2-3-4. Docela nuda, ne? Teď zkuste toto: při 1. a 3. době ťukejte silněji a 2. a 4. dobu vyťukávejte slaběji. A už to zní jinak! Teď to zkuste naopak: vyťukávejte hlasitěji 2. a 4. dobu a slaběji 1. a 3. Poslechněte si písničku Reginy Spektor  Don't Leave Me. Rytmus uslyšíte úplně zřetelně: 1. a 3. dobu hraje tišší basová doba, na 2. a 4. dobu uslyšíte hlasité tlesknutí a virblový buben. Pomalu začínáte vnímat uspořádání not. A přesně to je rytmus! Každý krok se rovná jedné době. V notách je budeme zapisovat jako čtvrťové noty, protože v západní hudbě (a tím myslíme hudbu západní části světa, nejen hudbu Hanka Williamse z divokého západu!) se obvykle počítá se čtyřmi notami do taktu. Vaši chůzi pak hudebně vyjádříme takto:    Každý krok je jedna čtvrťová nota. V notách jsou čtvrtky plné černé tečky s nožičkou bez praporků. Za chůze můžete počítat: „1-2-3-4,  1-2-3-4.“ Pokud o půlku zpomalíte, takže teď už budete kráčet jen ob dobu, tedy na 1. a 3. dobu, zapíšeme váš krok v půlových notách (každá nota bude trvat půlku taktu). Půlové noty vypadají jako čtvrtky, akorát nejsou celé černé — hlavička je uvnitř prázdná. Pokud zpomalíte ještě jednou tolik, takže každý krok uděláte na první dobu, zapíšeme váš krok jako celou notu. Na každý takt tedy stačí jen jedna nota. Celá nota vypadá jako kroužek nebo šišaté „O“ — podobně jako půlka, akorát bez nožičky. Zpomalování už bylo až až. Jak jste si určitě všimli, během zpomalování jsme notám ubírali jejich části. Nejdřív jsme vyprázdnili bříško, potom jsme odstranili nožičku. Teď se podíváme, jak zapíšeme zrychlení. Při něm budeme naopak části přidávat.   Představte si, že znovu kráčíte svým původním tempem (pomůže vám třeba si ho vydupávat). Představte si, že váš autobus právě vjíždí do zastávky a vy jste ještě o celý blok dál. Co uděláte? Poběžíte a budete se snažit na řidiče mávat (třebas i pomyslným praporkem). Pro zrychlení v hudbě přidáváme k notám praporky. Každý praporek zkrátí její délku o polovinu. Napříklat osminová nota (s jedním praporkem) je polovinou čtvrťové noty. Šestnáctinová nota (se dvěma praporky) je polovinou osminové noty. Když si toto převedeme na chůzi, jdeme z vycházkového kroku (čtvrtka) do běhu (osmina) – dvakrát tak rychlého co chůze, až sprintu (šestnáctina) – dvojnásobně rychlého běhu. Znovu si představte délky not jako kroku a zkuste si vyťukat uvedené příklady. Jak vidíte na uvedeném příkladu, když se na stránce objeví takovýto shluk not, začne v tom být zmatek. Míhají se vám před očima, až se v nich úplně ztratíte. Aby byly shluky not přehlednější, rozdělíme je do menších skupin spojených „trámkem “. To group notes into smaller packages that make sense visually, we use beaming.  Trámky nahrazují jednotlivé praporky a vypadají jako silné linky, které spojují jednotlivé nožičky not. Jejich shlukování se řídí logikou a i když složitější skladby vyžadují složitější pravidla, základem je shlukovat do čtvrtinových not. Z toho budeme vycházet i v našich ukázkách. Srovnejte výše uvedený příklad s tím, co vidíte níže. Zkuste si znovu vyťukat daný rytmus a uvidíte, o kolik vám trámky usnadňují čtení. Zatímco praporek zkracuje hodnotu noty o polovinu, tečka má podobnou funkci – jenom opačnou. Tečku píšeme, kromě několika vyjímek, které se nás zatím netýkají, vždy napravo od notové hlavičky. Hlavička s tečkou znamená, že daná nota je o polovinu delší, než je její původní hodnota.  Například půlová nota s tečkou je dlouhá jako půlová a čtvrťová nota dohromady. Tečka za čtvrťovou notou ji prodlužuje o jednu osminovou notu. Ligatury jsou tečkám hodně podobné – také prodlužují délku původní noty. Ligatura spojuje dvě noty pomocí obloučku mezi jejich hlavičkami. Na rozdíl od teček, které jsou abstraktní a závisí na původní délce noty, ligatura je konkrétnější a notu prodlužuje přesně o tolik, jakou má délku druhá navázaná nota. Jedním z důvodů, proč využít ligatury namísto tečky je například situace, kdy se nová délka noty už nevejde do taktu. V tomto případě tedy zbylou délku dané noty přesuneme do dalšího taktu jako samostatná nota a obě dvě noty spojíme ligaturou. Všimněte si, že ligatura se píše od hlavičky k hlavičce, obvykle na druhé straně, než jsou nožičky. Říkává se, že hudba je jen sled not – a zpoloviny to je pravda. Hudba je ve skutečnosti sledem not a pomlk mezi nimi. Pomlky, ačkoli vyjadřují ticho, skladbám dodávají pohyb a oživují ji. Podívejme se teď, jak je zapíšeme.  Stejně jako noty mají i pomlky různá značení pro různé délky. Celá pomlka je černý obdélník přilepený zespoda na čtvrtou linku, půlová pomlka je černý obdélník položený na třetí linku. Čtvrťovou pomlku tvoří klikihák a pomlku kratších not tvoří šikmá čára se stejným počtem praporků, jako by měli obdobné noty. Tyto praporky směřují ale vždy doleva.
عش اللحظة. تخيل نفسك سائرًا على قدميك. توقف عن السير! تريد الخروج الآن من هذا الموقف! تعلم قيمة الروابط والنقاط. خذ قسطا من الراحة، يقول البعض إن الموسيقى هي مجرد مجموعة من النوت، وهم على حق جزئيا.
عش اللحظة. تخيل نفسك سائرًا على قدميك. توقف عن السير! تريد الخروج الآن من هذا الموقف! تعلم قيمة الروابط والنقاط. خذ قسطا من الراحة، يقول البعض إن الموسيقى هي مجرد مجموعة من النوت، وهم على حق جزئيا.