EuroBench/eurobench-parlamint-power-sl huggingface dataset:
Hvala lepa za besedo. Lep pozdrav ministricam, ministru, ostali ekipi Vlade. Sploh ne znam začeti po tem poslušanju gospoda Breznika, ker mislim, da smo v enih paralelnih svetovih, ampak en precedens bi si pa dovolil, če mi dovolite vsi, pa brez zamere. Danes ima moja stara babica osemindevetdeset let in ji želim vse najboljše, upam, da se je naposlušala vsega tega, kar je bilo do zdaj. Naj se vrnem na temo okoli migracij in tega. Varnostni vidiki vsega tega so izredno zanimiva in široka tema, to smo slišali od mojega predhodnika. Lahko se gleda na to izredno tendenciozno, senzacionalistično, mediji upoštevajo vse to, dejstva in fakti so pa čisto drugačni, zato mislim, da z neko umirjenostjo in z neko realno sliko dosti lažje prebrodimo vse te zadeve, ki so v breme državi, našim državljanom in vsem organom, ki delajo. Jaz sem še zmeraj mnenja, da so Vlada, Ministrstvo za notranje zadeve, Ministrstvo za zunanje zadeve, Uprava za reševanje in vsi ostali organi, hkrati pa seveda tudi nevladne organizacije in lokalne skupnosti odigrali zelo pozitivno vlogo, s tem, da ne smemo pozabiti na to, da je bila to ena kapljica, čaka pa nas predvidoma en velik val beguncev, tako da ne smemo zaspati na tem. Če so bile kakšne napake ali kar koli, se da še zmeraj nekako urediti in postaviti zdaj ta sistem, da bo nekako funkcioniral. Kar se tiče nekomuniciranja med organi in med državami, če sem jaz prav razumel ministrico v njenem predhodnem govoru, so v stalnih konstantnih navezah, se pravi da določene navedbe, ki jih je moj prijatelj Franci povedal, nekako ne držijo. Mislim, da mi bo to potem verjetno potrdila tudi ministrica , ker ne gre brez tega, da so države, preko katerih poteka ta val, vsaj malo usklajene ali pa informirane, zato po mojem to ne drži, ne more držati. Rad bi se pa vrnil na neko drugo zadevo. Mi skozi govorimo o tej naši mikro sceni, Sloveniji in naši regiji, ki nas obdaja, ampak pozabljamo na eno bistveno zadevo – tukaj apeliram tudi na vse ministre, sploh na
Hvala. Spoštovani gospod poslanec! Navedli ste primer, ki je že kar precej oddaljen, zato lahko v tem trenutku govorim samo v bolj grobih okvirih tega vprašanja. Podrobnejšo utemeljitev oziroma tudi predstavitev takratnih ekspertiz in pa elementov odločitve seveda vam lahko dostavimo pisno. Dejstvo je, da je v procesu tranzicije, v procesu prestrukturiranja slovenskega gospodarstva, potem ko smo vzpostavili samostojnost in hkrati spreminjali gospodarski in politični sistem, da so te procese spremljali številni posegi države, ali v bančni sistem ali v podjetja, tam kjer je po takratni presoji izgledalo, da bomo s tem zaščitili nek interes, skratka bo neka državna intervencija le pripomogla k nekemu boljšemu stanju ali tudi sanaciji v podjetjih aliv bankah. Na ta način je vlada pristopila k saniranju dveh največjih bank in pa tudi k saniranju ne samo piranske plovbe ali železarn, ampak tudi še številnih drugih podjetij. Naj navedem samo TAM kot tak večji primer. Te sanacije seveda so bile različno uspešne. Ponekod bolj ali manj, vendar država si v tem času enostavno ni upala, če tako temu rečem, iti v politiko popolnega "LAISSEZ FAIRE", skratka neinterveniranja, vsaj v neke najbolj nevralgične točke takratne gospodarske strukture. V pričakovanju, dabo pač neka enkratna intervencija potem le zagotovila na daljši rok delovanje, pozitivno delovanje tako bank kot podjetij. V večini primerov se je to res zgodilo. Kar se tiče vprašanja seveda sedaj, naknadno, recimo po skoraj desetih letih in seveda ugotavljanja novih pravnih dejstev, ki nastajajo tudi s prodajo Banke Koper s strani njenih zasebnih lastnikov naprej, dvomim, da je možno sedaj za nazaj vzpostavljati neko stanje oziroma za nazaj sprejemati neke retrogradne ukrepe. Res je, da je možno, da to pogledamo, vendar na prvi pogled bi resno dvomil o tem, da obstajajo takšne pravne možnosti. Je pa, s tem se boste najbrž kot nekdanji bančnik strinjali, je pa vedno tako v gospodarstvu, pač v poslovanju. Določene transakci
Hvala lepa. Ker sem bil pač imenovan, bi samo odgovoril. Prvič. Mislim da - še enkrat ponavljam, formalna namenskost še ni dejanska realizacija tega namena v praksi. Po logiki, ki naj bi bila tukaj zelo jasna, pomeni, da bi od trošarin na cigarete morali sredstva iz tega naslova dobiti samo bolani za rakom, ki je nastal zaradi kajenja. To je, bi rekel, končna banalizacija tega načela. Tako ne državni ne drugi proračun ne deluje. Celo proračuni lokalnih skupnosti ne delujejo po tem principu - to veste vsi, ki ste župani - ; ampak je proračun, viri sredstev se zbirajo, zato da bi selahko, bom rekel, porabili za tiste namene, za katere se tisti, ki je za to pooblaščen, odloči. In običajno so to neki organi, tukaj je državni zbor, na lokalni ravni so to drugi organi. Glede tega, ali je to evropsko ali ne. Jaz moram reči, da to nima nobene zveze z evropskostjo. To, da je protihrupna zaščita, to je jasno, da je lahko - mislim, nima zveze z Evropo. Koliko je decibelov, je verjetno predpisano v nekih mednarodnih standardih, tudi v evropskih, ki jih je pač treba čimbolj spoštovati, tudi v Sloveniji; ampak to z namenskostjo vira, dosedanja tega skozi vir financiranja, nima neposredne zveze. In to v evropskih predpisih nikjer ne piše, na kakšen način se mora to zagotoviti. Če je to dejanski problem - in seveda očitno je, ker ga vsi poznamo - ,je pa tukaj ta zbor in še kateri drugi na lokalni ravni, da seveda, ko se določajo, kot sem rekel, prednosti vsakoletnega financiranja tistih potreb, ki jih skupnost smatra za potrebne, da se takrat določijo sredstva in s tem tudi seveda primerno financira. Drugače bomo imeli pa za vsako - v infrastrukturi bi konec koncev lahko potem določili za vsako cesto, ki ni avtocesta, ampak državna cesta, da mora biti poseben vir. To se pravi, ne vem, znotraj vseh davkov mora biti točno toliko za vsak posamičen ovinek oziroma odsek ceste. S tem ne pridemo nikamor in tudi v preteklosti je to zakoličenje namenskosti virov pripeljalo do tega, da danes
Hvala lepa, spoštovana gospa podpredsednica. Spoštovani predsednik Vlade gospod Marjan Šarec, dragi kolegice in kolegi, spoštovani kandidatke in kandidati za ministrice oziroma ministre bodoče slovenske vlade! Saj je nekoliko nenavadno, da bomo danes dolgo časa govorili o kandidatkah in kandidatih, ti pa so nekje skriti. Jaz raje govorim, če gledam človeka v oči. Gospe in gospodje, jutri bo minilo natanko šest mesecev, odkar je odstopila vlada Mira Cerarja oziroma predsednik Vlade dr. Miro Cerar. Ni problem odstop, problem je, da so problemi ostali. Republika Slovenija šest mesecev praktično nima vlade s polnimi pooblastili. V sodobni dinamiki dogajanj, v času, ko se Evropska unija preoblikuje, je to obdobje neoperativne vlade, milo rečeno, predolgo in za državo škodljivo. Če se tu strinjamo, potem bi lahko to bila med drugim tudi ena prvih nalog nove vlade. In pozivam predsednika Vlade, gospoda Šarca – mislim, da je o tem govoril tudi v času predsedniške volilne kampanje –, da je treba postopek ustanavljanja vlade poenostaviti. Zdaj imamo že toliko časa svojo državo, da imamo tudi nekaj izkušenj. Tudi zaslišanja kandidatk in kandidatov se nam v Novi Sloveniji zdijo nesmiselna. Poslanci glasujemo, ali je predstavitev kandidatke ali kandidata bila ustrezna. Mi torej ne potrjujemo ministra, sklepamo in odločamo o predstavitvi. Pa še ta odločitev je za mandatarja neobvezujoča. Prav je naredil predsednik Vlade, ko je pravzaprav na nek način dal klofuto koalicijskim poslancem, ki so dvignili roko za enega od kandidatov, on ga je pa potem umaknil. In tu ima naš prvi plus, da začnem s plusi, da ne boste rekli, da opozicija samo kritizira. Zato torej v Novi Sloveniji pričakujemo, kot ste, spoštovani predsednik, že večkrat napovedovali, te spremembe zelo hitro. Tudi spremembe volilnega sistema smo na nek način na posvetu vodij poslanskih skupin že tudi dorekli. Preden nadaljujem, da mi ne bo zmanjkalo časa, bi vam, spoštovani gospod predsednik, tudi vaši vladi, postavil neka
Gospa podpredsednica, hvala lepa za besedo. Spoštovani gospod minister, predstavniki vlade, kolegice in kolegi! Zakon o izvrševanju proračuna, ki ga sprejmemo vsako leto po proračunu, je po mnenju poslanske skupine Združene liste socialnih demokratov predvsem tehnični zakon, ki naj bi zagotovil normalno izvajanje vsakoletnega proračuna. Kljub temu pa je praksa v zadnjih letih v zakonih o izvajanju proračuna uveljavila tudi pomembno vsebinsko poseganje v druge zakone, in to na intervencijski način. Tudi v letošnjem zakonu se pojavljajo nekateri elementi, ki presegajo potrebo tekočega izvrševanja proračuna in posegajo v drugo zakonodajo. Na ta dejstva nas opozarja tudi mnenje zakonodajno-pravne službe državnega zbora. Verjetno bi bil že čas, da bi zakon o izvrševanju proračuna za posamezno leto očistili teh nepotrebnih določil, saj taka določila, katerih vsebino bi morali reševati s spremembo osnovne zakonodaje, tudi zmanjšuje pravno varnost proračunskih porabnikov in nadzor nad preglednostjo porabo javnih sredstev. V vsebini zakona je morda najpomembneje, da se z njim zagotavlja možnost povečanega obsega zadolževanja države za skoraj 16 milijard in povečuje tudi znesek možnega zadolževanja javnega sektorja na nivoju države za dodatnih 40 milijard. S tem naj bi se omogočila normalna izvedba investicij. Poudarjam, normalna izvedba investicij in programov, za katere so na posameznih področjih želeli dodatne možnosti, na primer na železnicah za 12 milijard, v zdravstvu za 14 milijard, v Darsu za 20 milijard in v slovenski investicijski družbi za vsaj 16 milijard. Ambicija predlagateljev zakona je sprva bila, da se v tem zakonu sprejmejo tudi številni ukrepi, ki naj bi prispevali k pospešenemu zniževanju inflacije za ustvarjanje pogojev vključitve Slovenije v projekt MR2 in v evropsko monetarno unijo. Zaradi teh ciljev je bila predlagana celo deindeksacija socialnih transferov, ki bi pomenila ukrep, s katerim bi prizadeli socialno najšibkejše sloje prebivalstva. V Združen
Predsednik, spoštovani minister, spoštovani kolegice in kolegi, ostali prisotni! Če pogledamo nekoliko v zgodovino TEŠ, ki je v 100 % lasti HSE. Prav dva bloka TEŠ sta začela z obratovanjem leta 1956. Leta 1960 blok 3, 1973 blok 4, 1978 blok 5, 2008 sta začeli z delovanjem dve plinski turbini. Šaleška dolina je zaradi pridobivanja premoga ter proizvodnje električne energije plačala velik davek. Porušenih je bilo preko tisoč objektov, preseljenih preko 400 družin, uničena so bila cela naselja. Velik del doline je prekrit z vodo. Ekološka sanacija se je pričela leta 1987 po ekološkem protestu na Titovem trgu v Velenju. Ljudje smo zahtevali zase in za svoje potomce življenjsko okolje, primerljivo drugim krajem v Sloveniji. Letos je prenehal z obratovanjem blok 3, ki je naredil 340 tisoč obratovalnih ur, kar je v primerjavi s primerljivimi objekti v tujini bistveno več. In nismo govorili o škodljivih vplivih na okolje. Predvideno prenehanje bloka 4 je v letu 2015. Po sedaj razpoložljivih dokumentih in podatkih je predvideno obratovanje bloka 5 do leta 2027. Tudi zato z zaskrbljenostjo spremljamo izjave vodstva HSE, o negotovosti usode nadaljnjega obratovanja bloka 5. Priprava vse dokumentacije s pojasnili za odstopanja so navedeni v NIP 6. Vlada z njim že razpolaga, res pa je, da še ni potrjen s HSE. Prva investicijska vrednost je bila 691 milijonov evrov. In to oceno so naredile strokovne službe, skupaj z zunanjimi sodelavci kot grobo oceno. Že istega leta so potem prejeli informativne ponudbe in konec leta 2006 je v NIP 1 bila vrednost ocenjene investicije milijardo 70 evrov po tekočih cenah, v NIP 2 pa je investicijska vrednost po tekočih cenah znašala milijardo 424 milijonov evrov. In ni res, da so vse uprave zavajale. Podatki so bili pravzaprav v vseh NIP navedeni in tudi večkrat tukaj v Državnem zboru povedani. V TEŠ so proučili tudi možnost obnove blokov 4 in 5. Študija je v celoti dostopna na vpogled pri informacijski pooblaščenki, na sedežu TEŠ in tudi HSE. Za
Lepo pozdravljena, gospa predsedujoča. Spoštovane poslanke in poslanci! Zakon in vse amandmaje bom podprla zaradi otrok. Vesela sem, da je narejen konsenz, ampak moram s tega mesta povedati, da mi je bil predlog Poslanske skupine <PARTY>, in sicer njihov predlog v 14. členu zakona, bolj všeč kot tisti, ki je v vladnem zakonu v 25. členu. Zakaj? Zato ker ta člen ureja sistemsko zadevo, vladni zakon ureja res za proračunski leti 2013 in 2014. Torej, to ni enako. Proračunski leti 2013 in 2014 ter šolsko leto se razlikujejo. Ampak sem vesela, da smo prišli do konsenza. Hvala.
Hvala, gospod podpredsednik. Lep dan gospod minister tudi z moje strani. Pa ne bodite pretirano hudi, če vam bom skušal tudi jaz malce zagreniti, ne da bi bil to cilj mojega prispevka, vsekakor bom to storil kulturno. Ko je bila interpelacija spisana in vložena - glede na to, da se z vašim delom pretirano ne ukvarjam in osebno bi prej pomislil na kakšnega drugega ministra na zatožni klopi - , sem se vprašal, ali je bila ta interpelacija vredna truda in mojega glasu. Nato sem jo prebral skrbno in se vanjo nekoliko vživel, a vse dvome o tem, kako se naj odločim, ste razblinili včeraj sami. Z vašim uvodom v zagovor in z vašim odzivanjem na razprave in očitke. Očitno sem ocenil, da vam filozofija, morda zajeta pri našem predsedniku Vlade, da je napad najboljša obramba, prilega, kajti šli ste v takojšen napad na prvo podpisnico zahteve za vašo razrešitev, pri čemer niste zmogli, in to me je presenetilo, niti kančka vljudnosti in kulturne mehkobe, ampak obratno, udarili ste odločno, trdno, nekoliko podcenjevalno, posmehljivo - resda ne tako kot eden izmed vaših strankarskih kolegov tukaj v dvorani, ki nas znova in znova vsakič, ko dobi besedo, poučuje, kako naj se vedemo, zato da bodo Slovenke in Slovenci, pa če dodam, lahko vsi ostali gledalke in gledalci vseh ras in narodnosti, zadovoljni, a vseeno udarili ste ne najbolj žlahtno, kar se ministru za kulturo najmanj spodobi. Osebno me je zbodlo med drugim, in to je šlo malce potihoma mimo, vaše relativiziranje nagrad in priznanj v enih od uvodnih vaših odgovorov, češ, vemo, kako se do teh nagrad in priznanj lahko pride. In to vam ni v čast. Kako naj se ob takšni izjavi počuti kak dosedanji nagrajenec ali nagrajenka in kako naj prihodnji iz naslova kulturnih dosežkov, recimo, k vam pristopijo, ko boste na odru čakali, da nagrajenki ali nagrajencu izročite priznanje? Morda je moja zaznava o vaši vzvišenosti, gospod minister, napačna, neobjektivna, celo krivična, a takšna pač je in tudi po njej se opredeljujem v zvezi s to i
Hvala za besedo. Spoštovani! V <PARTY> bomo zakon podprli, saj pomenijo rešitve, predlagane v zakonu, razbremenitev dobršnega dela slovenskega gospodarstva, predvsem mikropodjetij, ki so zaradi svoje majhnosti v podrejenem položaju napram velikim sistemom, pa tudi glede na to, da so najbolj dinamična in fleksibilna. Po podatkih iz leta 2007 imamo v Sloveniji od vseh poslovnih subjektov preko 96% mikropodjetij. S podprtjem tega zakona bomo znatno pripomogli k zmanjševanju stroškov, predvsem stroškov vodenja knjigovodstva pri davčnih zavezancih, pa tudi k zniževanju stroškov na strani Davčne uprave. S sprejetjem tega zakona oziroma ko bomo glasovali za ta zakon, bo ta zakon bo imel tudi pozitivne učinke na samozaposlovanje, kar ima izreden pomen v teh kriznih časih. In s podporo temu zakonu se bo lahko tudi povečala gospodarska aktivnost. Zato bomo v <PARTY>, kot rečeno, glasovali za zakon. Hvala.
Spoštovani predsedujoči, najlepša hvala za besedo. Poglejte, ta demografski sklad, ki ga pač predlaga vlada je v bistvu nov vzvod za privatizacijo državnega premoženja. Pa bom razložil zakaj. Ta sklad dejansko, tudi v tem zakon o nacionalnem demografskem skladu je namreč navedena zgolj delitev na strateške naložbe in nestrateške oziroma portfolijske naložbe. In problem je v tem, da dejansko se tudi obenem razveljavlja ta zakon o Slovenske državnem holdingu, ki pa tudi določa še poleg strateških in portfeljskih naložb pa zna tudi pomembne naložbe, pri katerih mora država ohraniti 25 % delež v teh podjetjih oziroma družbah. In to je ravno največji problem, po mojem, v tem zakonu, da dejansko tudi v tem primeru lahko pride do kar precej velikih, bom rekel, prodaj in tudi določene naložbe oziroma tudi strateške naložbe, ki so bile do sedaj tretirane kot strateške, lahko zelo hitro padejo v te portfeljske oziroma nestrateške naložbe. In se zna zgoditi, da bodo šle te stvari kar precej po tekočem traku in se bodo privatizirale in prodajale. In tega si Slovenci ne samo da ne želimo, ampak tudi ne zaslužimo zaradi tega, ker smo ves ta čas toliko stvari, bom rekel, se odpovedovali in poskušali čim več ohraniti. In mislim, da je res prišel čas, sploh po tej korona krizi, da bomo spet začeli gledati v to javno dobro in čim manj privatizacije, ko se gre za ta strateške naložbe. Ko govorimo o zakonu o nacionalnem demografskem skladu je potrebno vključiti vse deležnike, ki lahko in morajo vplivati na samo spremembo zakona oziroma tudi samo pisanje zakona. In seveda podpiram ta posvetovalni referendum in upam in želel bi si tudi, da bi ga podprla vlada, čeprav ga ne bo, seveda. Ker to so vseeno takšne odločitve, ki bodo vplivale na vse naslednje generacije in tudi na nas same. Ena zadeva tudi, kar je precej, bom rekel, zavajajoče v tem zakonu o nacionalnem demografskem skladu je tudi to, kar bi v bistvu naj bilo upravljanje. Se pravi, tega demografskega sklada. Se pravi, osnovno p
Hvala lepa za besedo, gospod predsedujoči. Spoštovani gospod poslanec, res je vsebinsko to vprašanje vezano na predhodno, na katerega sem poskušal že odgovoriti. Morda uvodoma samo to, da bi bilo res potrebno nekako na novo določiti razmerje med gimnazijskimi programi in pa poklicnimi strokovnimi srednjimi programi, da neke fiksne meje ni in da je 40% in še več, kot se populacije vpiše v gimnazije, eden danes težko reče, ali je to preveč ali premalo - glede na hitro spremembo same strukture družbe, glede na to, da je slovenska družba učeča se družba in da je vedno večji delež tistih, ki študirajo, in da je na nek način normalno, da se vse večji del populacije vpisuje v programe, ki omogoča lažji dostop do terciarnega študija. Do tu vse lepo in prav in jaz osebno nikoli nisem trdil, da je ta odstotek prevelik za vpis v gimnazije. Pomembno pa je, in to je moja naloga -, da omogočimo neko revitalizacijo poklicnih in strokovnih programov in to ravno ta hip delamo. Namreč, vsa Evropa teži k temu, da poskuša na hitro prenoviti poklicno izobraževanje, ravno zaradi klica ekonomije evropske, ki pa postaja vedno bolj združena, v kolikor želi Evropa postati tudi konkurenčna ostalim regijam v svetu. Torej, gre za dva sinhrona procesa, na eni strani je hitra reforma v mnogih izhodiščih, tudi sistemska reforma z novim zakonom o poklicnem in strokovnem izobraževanju, po drugi pa nujna potreba, da se jasno definira tudi vloga in pomen gimnazijskega splošnega srednjega izobraževanja. In tudi kar se tiče tega dela srednjega izobraževanja, moramo ohranjati in paziti na mrežo, da nek dobitek v neki šoli ne povzroči večje škode na drugi šoli. 5. maja letos je res bil posredovan sklep ljutomerski gimnaziji, in sicer da ne soglašamo z povečanim obsegom vpisa. To smo poskušali utemeljiti z naslednjim. Mi smo v pomurski regiji razpisali letos spomladi 424 prostih mest za gimnazijske programe, kandidatov je pa bilo 411, torej smo v tej regiji razpisali 12, 13 mest več, kot je bilo prvotno vp
Hvala. Mislim, da se moram vseeno odzvati. Namreč, ker se vztrajno ponavljajo nekatere stvari, ki pa dejansko ne držijo. Dejstvo je to, da ta zakon pokriva vso specifiko vseh občin, ki jih pri nas imamo. Jaz sem že to povedal, da potem, če bi želeli posebej obravnavati, potem bi morali imeti 210 zakonov, ker imamo 210 občin in specifike so zelo različne in to se pravzaprav kaže skozi razpravo posameznih razpravljavcev. Kar zadeva antiurbano politiko, jaz se s tem ne morem strinjati. Če se že na eni strani pove, da Ljubljana izgubi skozi ta zakon 8 milijard in to smo pojasnili, zakaj do tega pride, potem je treba sočasno povedati, da pa Maribor skozi ta zakon pa dodatno dobi milijardo pa pol, da Celje dobi slabo milijardo in da dobijo pravzaprav vsa mestna središča dodatna sredstva, kar pomeni, da v tem primeru zakon pa njim pomaga pri njihovem razvoju. In še enkrat ponavljam, kar zadeva glavno mesto, se strinjam s tem, da bi morali imeti svojo specifiko in svojo težo. Težo mora imeti in zato ima, verjetno zato imamo zakon o glavnem mestu. Ampak zakon o glavnem mestu je treba dejansko tudi izpeljati, uveljavi ga je potrebno. Speljati ga morata obe strani. Sedaj, če se že o tem pogovarjamo, če so to vprašanja, potem moram povedati, da v dveletnem delu se nihče z Ljubljanske občine ni pri meni oglasil kot ministru za lokalno samoupravo. Je pa res, da nisem jaz kot minister pristojen za ta zakon, ampak da je drugi minister. In tudi sicer z bodočimi pokrajinami se pa nekatera vprašanja, ki so bila postavljena, bodo reševala na nivoju pokrajin, ker so tipično pokrajinska, kar zadeva recimo ta mestni oziroma daljinski promet. To so tipične zadeve, ki presegajo verjetno tudi obseg same Ljubljane skozi specifiko. Problematika, o kateri ste govorili, dejansko da pokriva Ljubljano in širše občine tega okolja, in to je recimo ena od osnovnih nalog, jaz se s tem strinjam, ki jo bo morala bodoča pokrajina na tem delu sigurno reševati, in kar zadeva to, veste, da se odpirajo števi
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Gospa ministrica, predstavnik državnega sveta in kolegice in kolegi! Z velikim zadovoljstvom ugotavljam, da smo po 16. decembru, ko smo razpravljali o tem zakonu o vinu v državnem zboru, nekateri takrat nekoliko drugače kot danes, vendarle uvideli, da smo naredili določeno zmoto, napako. Zato smo danes ugotovili, da je treba poslušati glas vinogradnikov Dolenjske, Bele krajine in Posavja, kar se mi zdi izjemno pozitivno. Tudi zato je državni zbor in konec koncev tudi državni svet uvidel, da ni nobenih posebnih razlogov, zakaj ne bi imeli treh vinorodnih dežel. To se mi zdi dobra popotnica tudi za vse vinogradnike z Dolenjske, Bele krajine in Posavja, ki so zelo dobro organizirani v številna društva, ki jih je prek 5.000 samo posavskih in dolenjskih, pa tudi belokranjskih, in to ni majhna številka. To je skupaj zagotovo 15.000 ljudi, ki delajo na področju vinogradništva, ki urejajo te vinograde, ki krasijo posavsko, dolenjsko in belokranjsko krajino in imajo posebno mesto tudi v tem slovenskem prostoru. Prepričan sem, da je novi zakon o vinu, ki ga bomo verjetno v prihodnosti sprejeli, nujno potreben. Nikjer ne piše, ena, dve ali tri regije, mislim, da je tu preprosto odločitev na nas. In ta odločitev, kot vem, gre v pravo smer. Tudi ministrstvo je očitno svojo napako uvidelo - napako, ki je pa vlada ni naredila, saj je vlada sprejela tri regije, vendar se je na poti od vlade prek parlamentarnega odbora za kmetijstvo do državnega zbora še marsikaj očitno dogajalo, tako ali drugače. In prišel je amandma z dvema deželama, ki pa je doživel velik odpor, pri čemer je iz razprave, ki je do zdaj bila v državnem zboru, jasno razvidno, da ta zgodba ne gre skozi, da ta zakon pade in se pripravi novega, ki bo vseboval tri dežele. Prepričan sem, da je to dobro, da je to dobro za vinogradnike, pa ne samo za posavske, dolenjske in belokranjske, pač pa za vse slovenske vinogradnike. Pri tem je tudi stroka veliko pozitivnega prispevala, saj meni, d