EuroBench/eurobench-parlamint-power-sl huggingface dataset:
Spoštovani predstavniki Vlade, cenjeni kolegice in kolegi poslanci, spoštovani gostje, državljanke in državljani! 29. marca leta 1990 je tedanja Skupščina Republike Slovenije sprejela Zakon o himni Republike Slovenije, s čimer je besedilo himne postala 7. kitica Prešernove Zdravljice na melodijo glasbenega pedagoga in skladatelja Stanka Premrla. Čeprav se danes spominjamo šele, če smem tako reči, 25-obletnice sprejetja zakona, ki je Zdravljico ustoličil kot enega osrednjih nacionalnih in kasneje državnih simbolov, pa je zgodovina naše himne, torej zgodovina njenega nastajanja in uveljavljanja kot enega od treh osrednji narodno identifikacijskih simbolov, dolga in pestra, podobno, kot je bila dolga in pestra pot do naše samostojnosti. Prešernova Zdravljica je nastala v času daleč pred nastankom slovenske države. Pa vendar je bila ta, še danes aktualna narodnopolitična pesem od svojega nastanka dalje nenadomestljivo povezana s slovenskim narodom in njegovimi prelomnimi zgodovinski trenutki. Lahko bi celo rekli, da je skupaj z narodom zorela. Preroški in svetovljanski poet France Prešeren jo je ustvaril le nekaj let pred izbruhom marčne revolucije; revolucije, ki je imela za nas Slovence dolgoročne posledice. V njej je zatorej že moč čutiti pomladnega duha narodov, ki se je kot ogenj širil po tedanjem cesarstvu. Zaradi besedila, ki je bilo še zlasti v tistem obdobju daleč pred svojim časom in predstavlja svojevrsten slavospev svobodi, bratstvu, enakopravnosti ter mirnemu sožitju med narodi, pa je Zdravljico za svojo vzelo tudi narodno gibanje za Zedinjeno Slovenijo. Uglasbitev, za katero je zaslužen Stanko Premrl, je bila prvič javno izvedena leta 1917, torej prav v letu, ko je bila v dunajskem parlamentu simbolično prebrana znamenita Majniška deklaracija. V času druge svetovne vojne je navdihovala narodnoosvobodilni boj, ob slovenskem osamosvajanju konec 80. let pa je kot himna spontano dobila svoje mesto tudi v slovenski republiški ustavi, s čimer je bila funkcija, k
Kolegu Jerovšku bi rada povedala, da naj prebere in bo vedel, o čem govori. Govorimo o znesku 60 milijonov tolarjev. Od tega je 50 milijonov tolarjev namenjenih za dejavnosti v gozdovih in pospeševanje plasmaja gozdnih proizvodov, 10 milijonov pa je namenjeno za delovanje združenj gozdarjev, ki jih je lahko "nebroj". Delovanju združenj, ki so kot društva, z amandmajem nasprotujem. Ne nasprotujem pa temu, da lahko gozdarji preko združenj že po samem aktu o pridružitvi konkurirajo in tudi bodo konkurirali. Vendar preko asociacij, ki smo jih mi ustanovili. Ti pa sta Kmetijsko gozdarska zbornica, Sklad kmetijskih zemljišč in gozdov. Poleg tega pa imamo tudi kmetijske zadruge, ki jih v Evropi sicer ne poznajo več. Če prevzemamo pravni red Evrope, potem moramo prevzeti vse ali pa naše ustanovljene asociacije prilagoditi pravnemu redu Evrope. Moram odgovoriti. Gospod Jerovšek, sestavni del zakona je tudi Uvod v zakon. V predzadnjem odstavku piše, da gre za 60 milijonov tolarjev: 10 milijonov SIT za podporo združevanju lastnikov gozdov in 50 milijonov SIT za sofinanciranje investicij ter za izboljšanje pogojev pridobivanja in trženja gozdnih proizvodov. To je sestavni del zakona.
Hvala lepa, podpredsednik. Nekatere moje kolega poslance razumem v teh izvajanjih. Največkrat pa ne najdem prave povezave z zakonom, ki ga ta trenutek sprejemamo. Vem pa, da je ogromno odprtih problemov okoli enakomernejšega razvoja slovenskih mest in pokrajin, in upam, da bomo to tudi rešili. Skoraj nujno je, da se tudi jaz ne držim točno, ker se skoraj nihče ne drži točno poslovnika. Bi pa rad nekaj o glavnih mestih povedal. Te zgodovine so zelo čudne. Sydney ni glavno mesto Avstralije ampak Cambera, zato ker so admirali takrat, ko so imeli oblast v svojih rokah, odločili, da glavno mesto mora biti tako daleč od obale, da se ga ne da z morja, z ladij napasti. Zato so ga postavili pač 15 kilometrov v notranjost. No, danes seveda to več ni tako. To sem samo za šalo povedal. Ljubljano imamo v avtocestnem križu, če hočete, in tudi moji volivci mi ne bodo zamerili in me bodo razumeli, ko bom podprl zakon in tudi podprl amandma, drugi amandma k 1. členu. Rad bi opozoril - nihče ni tega povedal in me to tudi veseli -, da je v tem amandmaju napisano, da je glavno mesto upravno središče Slovenije, se pravi, ni zapisano, da je poslovno ali gospodarsko, čeprav v resnici v marsičemu je tudi poslovno in tudi gospodarsko In tudi dobro razumem tudi to, da tudi ti sedeži teh organov, ki so tu zapisani, so samo takrat, če tako določa zakon ali drugi akt. To pomeni, da so lahko tudi drugje. Sam osebno menim, da bi bila velika centralizacija, če bi to razbili po mestih v državi. To razmišljam zaradi tega, ker se tudi marsikdaj pri tej regionalizacije obračamo in večkrat na to opozorim, pa me malokdo sliši - da smo zelo, zelo majhna država, da imamo zelo, zelo majhna mesta, da ta mesta in država niso primerljive z evropskimi državami in z evropskimi mesti, ampak taki smo in tudi taki bomo ostali. Nas ne bo nikoli več kot 2 milijona in tudi naša mesta ne bodo večja. Povečevalo se bo mogoče za sto, dvesto tisoč ali deset tisoč prebivalcev, več pa ne. In je treba to realnost jematitudi
Še enkrat hvala za besedo, gospod predsedujoči. Spoštovani gospod minister! Konec leta 2014 ste v javno obravnavo in razpravo podali novo Strategijo razvoja prometa v Republiki Sloveniji. Ko se pogovarjamo o dolgoročnih strateških usmeritvah, naj gre za področje prometa, stanovanjske politike, mladih, se mi zdi prav, da se pred tem opravi dobra, kvalitetna razprava – ne samo na področju z drugimi deležniki, ampak tudi v Državnem zboru. Zanima me, ko se pogovarjamo o tej strategiji razvoja, udeležil sem se namreč okrogle mize, ki je potekala pred nekaj tedni v Ormožu, tam sem se seznanil z nekaterimi cilji strategije. Zanima me: Kakšna je približna časovnica usklajevanja in sprejemanja te strategije? Ali se bo o njej odločalo tudi v Državnem zboru? Zagotovo pa me kot Ptujčana zelo zanima, ker prihajam iz spodnje podravske regije, ki velja za eno izmed slabše razvitih: Ali ste pri pisanju teh strateških usmeritev upoštevali tudi to, da imamo v Sloveniji v veljavi zakon o skladnem regionalnem razvoju? Vsak poslanec mora vedeti, od kod prihaja, in nekako bi bilo logično, da zagovarja razvoj svojih krajev. Ugotavljamo pa, da se še vedno v Sloveniji določeni centri razvijajo veliko hitreje na račun nerazvitosti drugih delov. Tu mislim tudi bolj severovzhodnega dela Slovenije. Zanima me konkretno: Kako bo ta strategija vplivala na razvoj prometa v slabše razvitih delih Slovenije, torej spodnje podravskem delu? Kako bo ta strategija vplivala na izgradnjo oziroma dokončanje projektov, ki bi se v preteklosti že morali dokončati, pa se mogoče sploh še niso pričeli graditi, ali pa so se te faze izgradnje zaustavile? Hvala lepa. Hvala lepa, gospod minister, za prvi del odgovora. Nekako me tudi veseli, da ste pri svojem odgovoru navedli primer hitre povezave med Ptujem in Ormožem. Sam sem se namreč udeležil okrogle mize v Ormožu pred nekaj tedni in moram povedati, da je bila zelo dobro obiskana. Ob tem pa sem tudi imel v prejšnjem mandatu Državnega zbora poslansko pisarno v občin
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi, spoštovani gospod minister, državni sekretar in sodelavka! Dovolite mi, da na kratko predstavim nekatere bistvene sestavine poročil, ki ste jih dobili. Upam, da nimate nič proti, da obsežnih poročil ne bom bral. Odbor za gospodarstvo je kot matično delovno telo posvetil veliko pozornost obravnavi predloga zakona o telekomunikacijah, kar je razumljivo, glede na pomembnost in pa tudi zahtevnost in delikatnost tega zakona. Temu je posvetil dve seji. Na 1. seji, 14. 2., je obravnaval cilje in koncept zakona in sprejel sklep, da predlaga državnemu zboru, da sprejme zakon po hitrem postopku, tako kot je predlagala vlada. Pri tem so prevladali argumenti, o katerih je govoril že gospod minister, da je potrebno zakon čim prej sprejeti, predvsem iz treh razlogov. Prvič, zaradi usklajevanja zakonodaje o telekomunikacijah s pravnim redom Evropske unije. To je del državnega programa za prevzem pravnega reda Evropske unije. Drugič, zaradi notranjih ekonomskih potreb, predvsem zaradi odpiranja trga telekomunikacij. In pa tretjič, spomnil bi na to, da je po odločitvi evropskega sveta v Helsinkih, decembra 1999, prav področje telekomunikacij poleg usposodobitve skupnega evropskega trga in uvedbe evra naslednja prioriteta elektronska Evropa in s tem zagotavljanje učinkovitega pretoka informacij. Pogoj za to pa je sevedaurejanje in odpiranje trga telekomunikacij. Na tej seji se je odbor na predlog skupine poslancev <PARTY> in Nove Slovenije odločil organizirati in tudi organiziral javno predstavitev mnenj, ki je bila 5.3. tega leta. Moram reči, da je bila udeležba zelo velika, prek 90 udeležencev, strokovnjakov, poslancev, predstavnikov zainteresiranih ustanov ter lokalnih skupnosti, predstavnikov združenj vlagateljev v telekomunikacije v preteklosti in podobno, kar priča o velikem zanimanju za to problematiko. Pretežni del razprave - povzetek je bil narejen in je bil posredovan vsem članom odbora za gospodarstvo in
Hvala za besedo. Spoštovana gospa ministrica! Vem, da imate veliko volje, da si želite veliko narediti; vem, da želite stvari urediti, žal pa velikokrat slišim, da imate malo posluha za vse nasvete in za to, da bi upoštevali tiste, ki bodo vaš zakon v največji meri izvajali. Zaradi tega pride do velikega nezadovoljstva in tudi dvomov, ali bo v praksi zakon tudi zaživel. Vsi se strinjamo, da je pacientov čas dragocen, vsi tudi vemo, kako težko je že pol ure včasih čakati v čakalnici, če si zelo bolan. Vsi tudi vemo, da če imaš hitro napredujočo bolezen, je lahko vsak dan usoden, vsi pa tudi vemo, koliko izgubljenih ur, dni ali mesecev je lahko, torej delovnih ur, delovnih mesecev in na koncu to spet plača država. Zato je še kako pomembno, da je obravnava hitra, učinkovita in uspešna, tudi kar se tiče fizioterapije, kot je govorila moja predhodnica. Iz lastnih izkušenj vem, kako potrebna in dobra je takšna obravnava, kako hitro ali hitreje človek okreva po operaciji, če ima uspešno fizioterapijo oziroma vse obravnave, ki temu služijo. Bojim pa se, da bo ta zakon ostal res črka na papirju, ker ne bo izvedljiv. Pacientove pravice na papirju, kot zdrava pitna voda na papirju, če ni denarja za izvedbo, za to, da bi naredili vodovod. Bojim se tudi, da se bo napaka pacientov prehitro upoštevala, medtem ko če zdravstvo ne bo moglo zagotavljati teh pacientovih pravic, pa bo se vedno našlo opravičilo, ker dejansko že sedaj dvomimo, da bo ta zakon izvedljiv v praksi. Kaj se bo zgodilo, če torej Zavod za zdravstveno zavarovanje ne bo odobril več posegov, pacientov bo pa več, ki bodo imeli to pravico do ustrezne čakalne dobe? Vsi vemo, da Zavod za zdravstveno zavarovanje odobri določeno število posegov, da bolnišnice imajo že tako in tako več kot polovica bolnišnic zgube, da ne bodo delale posegov, če ti ne bodo plačani, ker potem za to odgovarja vodstvo bolnišnice. Kaj se bo zgodilo potem, kako bo pacient potem uveljavljal svojo pravico, če pravzaprav to niti ne bo mogoče? Mene
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik. Jaz bi apeliral državni sekretarki, da je država kriva za to, kar je storjeno, in za to kontaminacijo okolja, ki bo imela trajne posledice na območju celotne države lahko rečemo, prej smo slišali, kje so ta območja, je kriva ta država. Ni pomembno, kdo je trenutno na oblasti, dejstvo je, da posledica, ki ima v bistvu vzročno povezavo z obolelostjo, je v končnem rezultatu smrt. In če je pomembno, da govorimo o odpravi posledic dela z azbestom, je nedvoumno glavna poanta tega odprava posledic. Jaz bi nekaj primerjav le rad navedel, ker mogoče pa Vlada tega ne ve. Evropski parlament je porušen samo zaradi tega, in seveda zgrajen na novo, ker je v notranjosti, v stenah, kot izolator bil uporabljen azbest. Brez premisleka so ga porušili. Električne lokomotive, ki smo jih mi kot bogat dvamilijonski narod prodali 60 milijonskemu italijanskem narodu, še uporabne lokomotive, za ceno starega železa, so bile predhodno očiščene azbesta. Še danes vozijo po Italiji. Mi imamo naše lokomotive polne azbesta. Azbest se še uporablja in zanimivo je, da tudi v potniških garniturah, že prej rečeno, je ta izolator še vedno uporaben. Imamo tako imenovane ekološke sklade in po mojem mnenju Vlada lahko že danes poveča postavke za 300%, ko govorimo o odpravi posledic dela z azbestom, ko smo pripravljeni zamenjati vodovodne cevi, strešno kritino, izolacijske materiale. In to bi Vlada lahko subvencionirala brez kakršnegakoli dodatnega zakona, ki bi to omogočal. To lahko storimo že danes. Res je, da je ta zakon, ki ga danes sprejemamo, velik korak naprej. In jaz sem vesel, da imamo danes na mizi ta zakon in te amandmaje, ki izboljšujejo dejansko vsebino obstoječega zakona. Vendar če recimo vzamemo Germičev amandma, ni zadosti, da Vlado opozarjamo na to, da je pa le v okolici velika nevarnost dodatnega onesnaževanja in da je treba z okoljskega vidika sprejeti tudi okoljske posledice. To, da nekoga opozarjamo, to preprosto ni dovolj. In jaz bi še enkrat rad op
Hvala lepa za besedo. Ste me malo presenetili, prehitro sem prišel na vrsto. Hvala za besedo, lep pozdrav še enkrat vsem. Torej, jaz si ne delam utvar, da bo ta predlog zakona dobil ustrezno podporo v Državnemu zboru. Vendarle jaz mislim, da se je vredno potruditi za vse te male podjetnike, ki predstavljajo, kot rečeno, preko 96% vseh gospodarskih subjektov v Sloveniji. Vemo tudi, da je za vodenje knjig potrebno kar nekaj napora. Prebiti se je potrebno čez goro administracije, kar nekaterim leži bolj nekaterim manj, ker delajo svoj posel bolj, bi rekel kvalitetno pa še stane precej. Zato se mi zdi smiseln predlog, da se dvigne ta prag prihodkov davčnega zavezanca iz naslova opravljanja dejavnosti z dvainštirideset tisoč na sto tisoč evrov, da lahko pri ugotavljanju davčne osnove zahtevajo upoštevanje normiranih odhodkov. To je eden izmed načinov, kako temu delu gospodarstva dati možnost. Jaz pravim, dati možnost za to, da to priložnost lahko izkoristijo. Ni rečeno, da jo bodo, ampak dajmo jim možnost. Jaz ne verjamem, da bi bila s tem dana tudi možnost kakšne zelo velike utaje. Res je, da je neka pavšalna obdavčitev, kar to je, za državno lahko slaba in dobra za davčnega zavezanca, pa tudi obratno. Lahko je slaba za davčnega zavezanca in mogoče dobra za državo. V tem primeru se davčni zavezane za ta način obdavčevanja ne bo odločil. Ko že govorimo o utajah, ali ni to, ne utaja, je pa sigurno goljufija, da podjetje izkoristi možnost, ki mu jo daje zakon o delnem subvencioniranju polnega delovnega časa, svoje delavce pa sili, da opravljajo svoje delo v polnem delovnem času, v mnogih primerih tudi preko polnega delovnega časa, ob sobotah in celo ob praznikih? Tu zgleda, da ni mehanizma. In delavci naj bodo veseli, da lahko sploh še delajo in dobijo teh nekaj evrov. Če pravite oziroma če menite, da se itak zavezanci masovno ne odločajo za tak način obdavčevanja, se sprašujem: Zakaj potem takšno nasprotovanje, od kje bojazni pred velikimi davčnimi utajami? Davčne utaje s
Hvala za besedo, spoštovani podpredsednik. Spoštovani državni sekretar, kolegice in kolegi! Samo v tem mandatu je Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke vložila več predlogov novel, ki posegajo v Zakon o pokojninskem in invalidskem zavarovanju. Čeprav se zavedajo posledic, ki jih imajo parcialni posegi v sistem pokojninskega in invalidskega zavarovanja, počnejo to znova in znova, brez potrebne preudarnosti in odgovornosti. Takšno vlaganje parcialnih zakonov si lahko privoščijo med udobnim sedenjem v opoziciji, medtem ko bi v primeru, če bi njihov človek vodil ministrstvo za delo, ravnali povsem drugače. To navedbo potrjujejo tudi zgodovinska dejstva. Spomnimo se zadnje večje reforme Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, ki je bila sprejeta leta 2012. Dolge ure pogajanj med socialnimi partnerji in političnimi deležniki so prinesle zakon, pri katerem ni bilo niti enega glasu proti. Pohvale vloženemu trudu in delu takratnega ministra Andreja Vizjaka, ki je prihajal iz kadrovskega nabora Slovenske demokratske stranke, so se vrstile iz vrst koalicije in opozicije. Vsi so se strinjali, da je bilo opravljeno odlično delo, ki je bilo rezultat iskanja širokega družbenega in političnega konsenza. Plod vsega tega pa so bile sistemske rešitve, ki jih je vpeljala takratna sprememba zakona. Slovenske demokratska stranka je nekdaj razumela, na kakšen način smemo oziroma moramo spreminjati našo pokojninsko in invalidsko zakonodajo. Danes tega razumevanja ni; je pa prisotno vehementno vlaganje všečnih zakonodajnih predlogov pod krinko lažne skrbi za najšibkejše v naši družbi. Če bi predlagatelju bilo resnično mar za najšibkejše v tej družbi, potem ne bi sprejeli zloglasnega Zujfa, katerega negativne posledice čutimo še danes. Prav tako ne bi vlagali tako všečnih in neodgovornih predlogov zakonov, ki uredijo položaj zgolj ozki skupini ljudi, ostala sorazmerja pa se porušijo. Na podlagi takšnega delovanja Slovenske demokratske stranke lahko podamo oceno, da njihov
Hvala lepa. Zdi se, da bo Poslanska skupina <PARTY> edina, ki ne bo podprla Predloga kazenskega zakonika ob novem glasovanju. Mi bi sicer bili zelo veseli, če bi prišlo do novele, do novel, ko bi izboljšale star kazenski zakonik, ne podpiramo pa te celovite, da rečemo temu reforme, za katero vsaj nekateri mislimo, da gre bolj za to, da se bo sedanja vlada ali minister ali ministrstvo lahko podpisalo v knjigo zgodovine ali pa pustilo nek pečat v njej, kot za kaj drugega. Drugače tako radikalnega hitenja in radikalnih nasprotij najbrž ne bi bilo. Mi pa menimo, da so številni pomisleki, tako stroke kot tudi Državnega sveta, vredni nadaljnjih razmišljanj, vredni usklajevanj, vredni tudi naših pomislekov, in to je razlog za to, da ne bomo med tistimi, ki bi aktivno podpirali izglasovanje tega zakona, predloga zakona. Izkušnje Poslanske skupine <PARTY> v veliko primerih kažejo, da takrat, kadar imamo pomisleke, sledi tudi sicer podaljšanja pot preko veta Državnega sveta in zelo pogosto tudi preko odločb Ustavnega sodišča. In te izkušnje, ki so neizpodbitne, ker so empirične, nam dajejo tudi upravičenost do naših razmišljanj, da smo kdaj pa kdaj previdni in da se ne priklanjamo zgolj volji močnejših in večine. Mi ocenjujemo, da je očitek, da gre v splošnem delu tudi za vrednotni preobrat, za ideološki preobrat, za politično preverjanje, da je ta očitek upravičen. Mi pri takšnih vrednotnih preobratih ne želimo prav posebej aktivno sodelovati. In ne bomo tudi kasneje v kakšnih razpravah dopuščali, da bi nam očitali to, kar nekateri žele storiti, da tisti, ki ne podpiramo zakona, nimamo ustrezno razvitih vrednot oziroma kriterijev za to, kaj se sme in kaj se ne sme. Mi obsojamo vsa zavržna dejanja, obsojamo vse tisto, kar je kaznivo, obsojamo vse to, kar ni v dobro drugim ljudem, družbi, državi, vendar to ne pomeni, da moramo sprejeti vse, kar nam ministrstvo ob tem, kar pripelje na glavnem vozilu, pripelje še na prikolici. Na prikolici se zelo pogosto znajdejo stvari, ki so
Hvala lepa, gospod podpredsednik, kolegice in kolegi, poslanke in poslanci! V uvodu mi je prišlo v uho razmerje med pristojnostjo in odgovornostjo, vedno se to postavlja, kdo je za kaj odgovoren, kdo je za kaj pristojen, vendar sprenevedanje vodi v sprevrženost, sprevrženost pa v zamegljevanje pravega stanja ali pa, če hočete, resnice. V tej državi se je v praksi uveljavilo vsesplošno nezaupanje. V vsakokratnem sklicu državni zbor obravnava in sprejema na stotine zakonov, ki za seboj povlečejo številne ukrepe, birokratske ukrepe, ki pomembno vplivajo na življenje in delo državljank in državljanov. V preteklosti so ravno slabo pripravljeni zakoni omogočili ropanje državnega premoženja oziroma lastnine, z ustanovitvijo Agencije za upravljanje kapitalskih naložb pa je pretekla vlada skušala popraviti oziroma preprečiti slabe odločitve iz preteklosti, vendar se je tudi tokrat pokazalo, da AUKN ni najbolj posrečena odločitev. In kje je problem? Problem je v etiki in morali in v nenehnem vmešavanju politike v tako imenovane strokovne odločitve. Spoštovane kolegice in kolegi, spoštovani minister, 2000 let smo se ravnali po 10 božjih zapovedih in živeli smo bolje, kot živimo danes. Ugotavljam, da bi v prav vsak zakon morali vedno znova zapisati teh 10 božjih zapovedi, morda bi s tem dosegli, da nas politiki, izvrševalci in upravljavci zakonov in vsi ostali, na katere zakon tako ali drugače vpliva in jim je namenjen, da nas ne bi zavajali, da ne bi lagali, da ne bi kradli in da ne bi izkoriščali in še bi lahko našteval. S sprejetjem obravnavanega predloga zakona o kapitalskih naložbah se spet želi nekaj zamegliti, ukinja se neodvisnost AUKN, oža se njena pristojnost, namesto da bi se enostavno ukinila, ohranja se kot morebitna bariera za napačne politične odločitve te vlade. Takšnega predloga zakona žal ne bom podprl. Hvala lepa.
Hvala lepa za besedo. Spoštovana gospoda ministra in predstavnici Vlade, spoštovane kolegice in kolegi! Pa poglejmo malo zgodovino. Doslej smo imeli v Državnem zboru 26 interpelacij zoper ministre vlad, od tega sta bili zoper ministra za finance vloženi dve interpelaciji. Obakrat se je na vročem stolu znašel finančni minister gospod Mitja Gaspari. Prvo interpelacijo so mu marca leta 1994 vložili poslanci Slovenske ljudske stranke, drugo interpelacijo pa so mu decembra leta 1999 vložili poslanci Slovenske demokratske stranke in Slovenskih krščanskih demokratov. Vendar predloga nista prestala preizkusa v Državnem zboru, oba so poslanke in poslance s precejšnjo večino zavrnili. Danes smo tu in smo priča tretji interpelaciji zoper ministra za finance. A ne morem se znebiti občutka, da je interpelacija zoper finančnega ministra dr. Uroša Čuferja privlečena za lase. Zakaj? Stranka <PARTY>, ki je vložila interpelacijo, je sicer v ospredje interpelacije zoper ministra dr. Uroša Čuferja postavila očitek o podelitvi poroštva pri nadzorovanem prenehanju Probanke in Factor banke. A spomnimo se samo izjav, ki so jih dali člani stranke <PARTY>, ko je Vlada sprejela sklep o razrešitvi gospoda Širclja. Takrat so napovedovali interpelacijo. In danes smo tu preprosto zato, ker je minister predlagal za gospoda Širclja bolečo razrešitev z mesta neizvršnega direktorja Družbe za upravljanje terjatev bank. Danes smo o tem sicer že veliko slišali, a naj spomnim še enkrat, gospoda Širclja je na to mesto imenovala Vlada Janeza Janše v času, ko je opravljal funkcijo državnega sekretarja na Ministrstvu za finance, in gospod Šircelj je še vedno poslanec v Državnem zboru. V 13. členu Zakona o poslancih namreč piše, da sme poslanec samostojno ali v delovnem razmerju opravljati dejavnost, vendar le v obsegu, ki ne presega petine polnega delovnega časa. Zato me čudi, da je takrat Vlada Janeza Janše na mesto neizvršnega direktorja tako pomembne institucije imenovala državnega sekretarja, ki je bil ž