EuroBench/eurobench-parlamint-power-sl huggingface dataset:
Jaz bi rad izrazil svoje nestrinjanje z drugim amandmajem na 6. člen predlaganega zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o kmetijsko-gozdarski zbornici, ker sem prepričan, da je nedopustno, da uzakonjajo soglasje vlade pri določevanju oziroma poviševanju vstopno zborničnega prispevka in določevanju pavšalnega zneska v povezavi s prejšnjo dikcijo tega člena. Tukaj je ena posebnost, ki jo jaz ne razumem, niti nobena od zbornici nima vgrajenega tega določila, da vlada daje kakršnokoli soglasje. Bojazen vlade tu preprosto ni mogoče razumeti, vsaka pametna vlada bi si morala želeti ob stanju na področju kmetijstva in podeželja, da v Sloveniji obstaja močna in dobro organizirano kmetijsko gozdarska zbornica. Očitno temu ni tako, očitno ste protagonisti kmetijske politike, kar se je pokazalo že v zadnjem obdobju. Že prej tudi, pri sprejemanju zakona o divjadi in lovstvu, ki je bil delež podobne obravnave, ste očitno ocenili, da je kmetijsko gozdarska zbornica tista ovira, ki vam preprečuje izvajanje neke kmetijske politike, ki ima za končno posledico ukinitev podeželja in kmetijstva, drugače si to enostavno ni mogoče razlagati. Pri tem, da minister za kmetijstvo nemočno zadevo lahko samo opazuje, tako, kot je to počel tudi pri sprejemanju zakona odivjadi in lovstvu. Tako početje oziroma tako ravnanje je izjemno neodgovorno in nevarno in dolgoročno spreminja podobo slovenskega podeželja, zadeve tako preprosto ne gredo in nimajo perspektive. Ko sem poslušal gospoda Kebriča, ga kar razumem. Poglejte, dnevno propade 10 kmetij, ljudje, ki so si v tej tranziciji nabrali denarja, se selijo na podeželje, si kupujejo te propadle in obubožane kmetije, delajo lepe vikende in normalno padejo tudi v, bom rekel, nabor tistih, ki morajo plačevati zbornični prispevek. In tem ljudem, ob vsem tem izobilju, ki so ga izkazali s prehodom, pa z odkupom takih parcel in pa s svojo dejavnostjo, ki nenazadnje bom rekel po drugi strani spet spreminja podobo in ustroj podeželja, se bojijo plačati
Hvala lepa, spoštovana podpredsednica. Spoštovana državna sekretarka s kolegico, kolegi in kolegice! Zdaj naprej, ker smo že začeli z vprašanjem, kje tava ta vlada. Ta vlada tava v megli in temi. V megli in temi, saj se navsezadnje to kaže skozi predloge zakonov, ki jih predlaga Državnemu zboru. Zakon o spremembah Zakona o izvrševanju proračunov za leti 2014 in 2015 je tipičen primer za to, da ta vlada tava v megli in temi. Pravzaprav niti ne ve, kaj bi, niti nima neke strategije, ki bi jo lahko pokazala vsaj v nekih obrisih, zato tukaj predlagani parcialni ukrepi – parcialni ukrepi od Slovenske akademije znanosti in umetnosti, do ukrepov na področju pokojnin, na področju privatizacije, prodaje terjatev in tako naprej. Jaz sem vesel, če kakšen podatek kaže na to, da gre tej državi bolje in da gre predvsem ljudem bolje. Vendar na drugi strani to vlado čakajo še verjetno neki ukrepi in neke naloge, ki jih bo morala narediti; ne zaradi tega, ker se je zgodila davčna reforma leta 2007, ampak zaradi tega, ker se je od leta 2008 pa naprej, 2009, 2010 in tako naprej, pač trošilo več, kot se je dejansko ustvarilo. In se je pač dolg od leta 2008 do letos povečal iz 8 na 30 milijard. Kako in zakaj ter kje je zdaj dobrobit tega zadolževanja za ljudi? Nikjer ga ni in to je tisto najslabše po mojem osebnem mnenju. Govorimo o zakonu in amandmaju k 5. členu, kjer <PARTY> predlaga, da se zmanjšajo zneski, tako tisti enkratni kot celotni za prodajo posameznih terjatev. Če je znesek prodaje terjatev večji, potem mora vlada priti v državni zbor – in to je bistvo vsega. Najprej je bil tukaj skupni znesek, ki je veljal in ki ga je predlagala Vlada, 70 milijonov in za posamezno terjatev, mislim da, 10 milijonov. Zdaj se je to zmanjšalo na 7 milijonov za posamezno terjatev in 35 milijonov za celotni znesek. Vendar kaj pravzaprav kažejo ti zneski? Kažejo na to, da vlada na eni strani nima programa privatizacije, nima klasifikacije naložb, ne pride v parlament s programom za klasifikacijo n
Dober dan! Kot je že bilo rečeno, ista zgodba, isti akterji, z istimi metodami in podobnimi predlogi. Zaradi tega v <PARTY> ne bomo podprli zakona o financiranju občin. Zakaj? Zato, ker ohranja po naši presoji državni centralizem in pravzaprav ne spoštuje ustavne odločbe o neskladju z ustavo, takrat 8. člena zakona. Sedaj so po novem tretjem in četrtem odstavku 6. člena določeni viri financiranja, ki še vedno ne upoštevajo odločbe Ustavnega sodišča glede lastnih virov financiranja. Takšne spremembe zakona o financiranju občin niso niti v skladu z 9. členom Evropske listine o lokalni samoupravi, ki določa finančne vire lokalnih oblasti, med njimi tudi avtonomne. Po tem členu so lokalne oblasti v okvirih nacionalne gospodarske politike upravičene do ustreznih lastnih finančnih virov, s katerimi v okviru svojih pooblastil tudi razpolagajo. V nasprotju s stališči Sveta Evrope so še vedno odstopljeni davčni viri, kot je v našem primeru delež dohodnine, štejejo za lastne davčne vire občine. Če bi Vlada želela pravzaprav decentralizirati oblast v pravem smislu, potem bi morala omogočiti občinam, da imajo dejanski lastni vir, pri katerem same določajo tudi višino davčnih stopenj. Zato pri tako oblikovanih deljenih virih, ki jih predlaga Vlada s tem zakonom, ne moremo reči, da so samostojni finančni viri. Z zakonom je Vlada zastavila financiranje občin tako, da dejansko država še vedno odloča o nalogah občin in o njihove financiranju. Zaradi tega so lokalne skupnosti v največji meri v podrejenem položaju do države. Prav tako se razveljavljeni 14. člen zakona v predlogu pojavlja kot 13.a člen in ta določa obseg sredstev za financiranje primerne porabe. V njem je po naši presoji vgrajen antiurbani odnos in gre v škodo večjih občin, predvsem mestnih občin. Antiurbani odnos se odraža v drugem odstavku 13.a člena, ki zmanjšuje prihodke nad 15% primerne porabe. Prav tako je predlagana formula izračuna primerne porabe antiurbana, saj dejansko kaže, da gre v škodo večjih mest in obč
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Gospod minister, kolegice, kolegi! Pred dnevi, ko sem govoril v tem parlamentu, sem rekel, da šport redko najde priložnost, da je na dnevnem redu v slovenskem parlamentu, na žalost je tudi danes bolj v stranski vlogi, pa tako, malo v čudni poziciji, tako da res upam, da enkrat bomo kaj pametnega o športu povedali. Seveda lahko kar takoj na začetku povem, da interpelacije ne bom podprl. Smatram, da je interpelacija zloraba parlamenta za predvolilne namene, da je tudi poskus izsiljevanja, antagonizma med urbanim in ruralnim svetom, med Ljubljano in ostalo Slovenijo. To lahko tudi argumentiram in to z vašo vloženo interpelacijo, saj se je na primer kar 38-krat v interpelaciji omenja Ljubljana, 17-krat tudi župan Janković in minister Lukšič 22-krat. Kar pomeni, da je na tapeti Ljubljana. Zanimivo je tudi to, da večina besed v tej interpelaciji je "naj bi", "domnevamo" in tako naprej, kar seveda govori, da ne sloni na argumentih. To me spominja tudi, ker sem že malo starejši, na leta nazaj, na čas pred volitvami 2004, ko se je tudi šlo v izredne seje, interpelacije in tako naprej, obravnavalo Ljubljano, ljubljanske probleme. To je, izgleda, tema, na katero se vsi spoznamo, imamo o Ljubljani zelo veliko povedati in v Ljubljani je, izgleda, vse narobe. Seveda bi povabil vse kolege, ki tako radi o Ljubljani razpravljajo, da spremenijo bivališče, da gredo tudi oni za stalno v Ljubljano, gredo na volitve v Mestni svet in potem odločajo o Ljubljani na primernih ravneh. Namreč, mi se po navadi ne vmešavamo v lokalno politiko na drugih področjih. Če dovolite, sicer je bilo že večkrat rečeno danes o prirejenosti razpisov, minister je, mislim, da že dvakrat pojasnil, pa dovolite še meni, da povem, kaj si mislim o tem. Osebno mislim, da so bili pogoji v razpisu za vse enaki. Večkrat je bilo rečeno: štiri vloge, dve vsebinsko in formalno popolni. In mislim, da ni bilo nobenih napak. Konec koncev je zeleno luč za izvedbo tega razpisa dala služba, SVLR
Hvala lepa za besedo. Ustavno sodišče je v svoji odločbi o tako imenovanih izbrisanih na več mestih zapisalo, da je 18305 izbrisanih. Zanima me, ker je ta obrazložitev Ustavnega sodišča pravzaprav enako težka, kakor sama odločitev, me zanima, ali je to kršitev ustavne odločbe, kar se je zgodilo, ko se je ugotovilo, da je število izbrisanih bistveno večje. To je eno pomembno vprašanje, na katerega je treba odgovoriti, in to je treba tudi v Državnem zboru o tem razpravo opraviti. In ta skok je najbrž treba tudi patentirati, ker takih skokov ni veliko. Da ne bo posledic, ne drži. Posledice bodo na osnovi teh prvih sodb, ki so velike, tolikšne na to število izbrisanih, kot je sedaj znano, kot je vrednost avtocestnega programa. Približno 4 milijarde evrov. Toliko je bila ena od vrednosti v Nacionalnem programu izgradnje avtocest - samo da vemo, o čem govorimo. In tretja stvar, zaradi katere je treba opraviti razpravo, so pa dejansko odškodnine. V odgovoru na moje poslansko vprašanje je Ministrstvo za delo zapisalo, da so odškodnine za žrtve vojnega nasilja med 0,8 do 1,25 evra. Recimo, gospa Ivica Žnidaršič, ki je predsednica Društva izgnancev je dobila za mesec izgnanstva, 1,25 evra, eden izmed tako imenovanih izbrisanih pa bo za isti mesec dobil najmanj 500 evrov, toliko kot znaša minimalna ali pa zajamčena plača. Če bo uveljavljal višji znesek odškodnine, bo dobil še več odškodnine. S tega vidika je zagotovo treba v Državnem zboru o tej temi opraviti razpravo, da dobimo vsaj podatke, da dobimo vsaj razmerja, da se vemo potem tudi v bodoče obnašati. Hvala.
Razpravljal bom predvsem na zaključek ministra, da pravzaprav sklepi so povsem neustrezni zato ker so splošni. Sklepi pravzaprav povzemajo določeno stanje. Pričakovanja ljudi, nenazadnje civilne iniciative in pravzaprav ne vem, kaj je narobe z njimi, ker mi, če citiram "predlagamo, da vlada Republike Slovenije takoj preuči in sprejeme ustrezne ukrepe, ki bodo zagotovili: enakopravnost vseh prizadetih in enaka izhodišča in pravice do državne pomoči, razbremenitev obveznosti prizadetih v potresu leta 1998 tako, da se odpiše ves dolg, ki je nastal v času moratorija in zmanjša kreditna obveznost za eno tretjino, takojšnjo zamrznitev plačevanja obveznosti iz velikonočnega potresa vsem, ki imajo znova poškodovane objekte, gradbene cene za obnovo, ki bodo primerljive s tržnimi cenami v Republiki Sloveniji, strokovno ustrezno obnovo, ki bo zagotovila varno in kvalitetno bivanje v obnovljenih objektih in učinkovite ukrepe na področju razvoja. Zdaj, če je edina hiba teh in da ne bo sprejeto zaradi tega, ker so splošni, potem je zadeva res brezupna. Namreč, vse alinee povzemajo pričakovanja ljudi, ki pa bodo izneverjena, ker že pri donacijah vidimo eni bodo dobili veliko, da ne rečem vse, drugi nič, kot pač pri igrah na srečo; vendar naravna nesreča se ne sme odpravljati oziroma njene posledice na tak način. Zdaj, kako tehnično to izvesti, je bil ravno apel na vlado, vse ostale pa seveda so usmerjene v to, da pridobijo zaupanje ljudi, da bodo v to, kar se bo dogajalo, zaupali in da bodo pričakovali, da se zadeve ne ponovijo, tako kot so se 12. julija, in da bo spet ves njihov napor zaman, ko je takšna obnova vendar zelo travmatična in zelo mučna. In zdaj z levo roko zavrnemo: "Ja, bodite konkretni!" Ne, mi smo apelirali na vlado, da preuči in ponavljam, najbrž veliko želja, ki se skrivajo v teh alineah kljub še tako veliki benevolenci ni možno uresničiti, vendar če se resno preuči, pa najbrž iz vsega tega bi prišlo do ukrepov, ki bi pomenili, da ljudje lahko zaupajo naprej, in
Hvala, podpredsednik. Lep pozdrav državnemu sekretarju, kolegicam iz ministrstva, vsem nam, ki bi vsaj po moji presoji moralo nas biti več z ozirom na pomembnost teme, ki jo obravnavamo danes in do sedaj. Prehajam k poročilu komisije. Komisija za nadzor javnih finance je poročilo k Predlogu zaključnega računa proračuna Republike Slovenije za leto, ki ga je na podlagi četrtega odstavka 97. člena Zakona o javnih financah posredovala Vlada Republike Slovenije, obravnavala na podlagi 39., 42. in 168. člena Poslovnika Državnega zbora. Seja je potekala v dveh delih. Na prvem delu seje 7.11.2007 je državni sekretar na Ministrstvu za finance, tako kot danes, uvodoma predstavil osnovne podatke o makroekonomskem razvoju države in zaključnem računu za leto 2006 in ugotovil, da je Računsko sodišče podalo Revizijsko poročilo o Predlogu zaključnega računa za leto 2006 in izreklo mnenje s pridržkom. Da je za pravilnost izvršitve proračuna kot celote tako podalo mnenje s pridržkom. Za pravilnost izvršitve finančnih načrtov je bilo enemu ministrstvu izrečeno pozitivno mnenje, 14 pa mnenje s pridržkom. Poudaril je tudi danes, da je splošna ugotovitev, da se je stanje v primerjavi s prejšnjim letom, torej 2005, izboljšalo. Predstavnik Računskega sodišča je v svoji predstavitvi pojasnil, da so revizije uspešnosti uveljavljene k ciljem in rezultatom usmerjenega proračunskega procesa izvedli za tri ministrstva: za Ministrstvo za promet, za Ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve in za Ministrstvo za visoko šolstvo, znanost in tehnologijo. Vse tri so ocenili kot manj uspešne. Odzivna poročila so zahtevali od sedmih ministrstev. Rok za njihovo predložitev se je iztekel. Prejeli so jih od vseh ministrstev. Razen od Ministrstva za zdravje, ki so mu na podlagi zakona postavili dodatni 15-dnevni rok. Upamo, da je to odzivno poročilo med tem časom že tudi posredovano. Omenil je, da je bilo v reviziji predloženih nekaj čez 94% celotnega proračuna in v svojem poročilu poudaril še nekatere
Bom povedal kar v imenu poslanske skupine, in to enkrat za vsa štiri glasovanja, če sem prav razumel, da bomo štirikrat glasovali. Štirikrat bomo proti, ker smo trdno prepričani, da je takšna fiskalna politika, ki veje iz tega proračuna, napačna. Smo trdno prepričani, da na vsakem področju obstajajo neke meje. In te meje obstajajo tudi na področju sociale, če hočete, socialne povezanosti. Še toliko bolj, ker ugotavljamo, da vendarle varčevanja, o katerem se toliko govori v tem proračunu, ni oziroma vsaj ni za vse enako. Vidimo različne primere proračunskih porabnikov v tem rebalansu. Eni šparajo, drugi pa trošijo čez mejo, in še več, kar nam ne daje nekega upanja, da bi lahko s takšno fiskalno politiko v državi dosegli družbeno soglasje za mnoge reforme in spremembe, ki so potrebne za to državo. Mi bomo glasovali s čisto vestjo proti, proti takšni fiskalni politiki in proti agoniji Vlade in celotne politike, ki smo ji priča v zadnjem času. Želimo, da se to čim prej prekine, da začnemo z nekim novim elanom, z novimi spremembami. Hvala.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Gospod minister, sekretarka in sekretar lepo pozdravljeni! Kolegice in kolegi! Vsem dober dan. Predlog zakona o spodbujanju tujin neposrednih investicij internacionalizacij podjetij, EPA 1153-III , ki je bil v državni zbor vložen 12. februarja, danes obravnavamo. Slovenija ne potrebuje nove samostojne agencije na tem področju. Obstoječa dejavnost in predvsem obstoječa proračunska sredstva, ki so namenjena spodbujanju neposrednih tujih investicij in internacionalizacije srednjih in malih podjetij, lahko razdeljuje preko ministrstva za regionalni razvoj. Glede na dejstvo, da so razvojne politike države vedno povezane z regionalnim razvojem, bi kazalo organizacijsko prilagoditi njeno delo tudi na tem področju. Med naštetimi razlogi za sprejem zakona je tudi dejstvo, da je država slabo organizirana na področju spodbujanja tujih neposrednih investicij in da se s to dejavnostjo ukvarja kar precej ustanov, zato so rezultati sorazmerno slabi. Kazalo bi slediti zgledom nekaterih drugih držav, še posebno, Avstrije, ki je pooblastila svojo gospodarsko zbornico, da pri veleposlaništvih in konzulatih odpre gospodarske oddelke, ki so hkrati tudi njena predstavništva. Glede na dejstvo, da je Gospodarska zbornica Slovenije že odprla nekatera svoja predstavništva v tujini, vendar ji njeni omejeni finančni viri ne omogoča nadaljevanje tega procesa, bi kazalo proučiti možnost tovrstne rešitve v vzpostavitev tuje mreže za spodbujanje neposrednih tujih investicij. Zagotovo je preoblikovanje že obstoječe agencije za spodbujanje tujih neposrednih investicij iz organa v sestavi ministrstva za gospodarstvo v samostojno osebo javnega prava na podlagi zakona o javnih agencijah predvsem dodatni strošek in še dodatno zmanjšuje skupno prizadevanje države k spodbujanju te dejavnosti. Ob tej priložnosti pa je potrebno spomniti, da bi poleg neposrednih ukrepov države na področju spodbujanja tujih neposrednih investicij kazalo spodbuditi k večjim mednarodni prepozna
Hvala lepa. Kakšen velik preskok, ampak nič hudega. O pravilnosti izvršitve državnega proračuna za leto 2004 kot celote in o pravilnosti posameznih neposrednih proračunskih uporabnikov je dalo računsko sodišče le eno pozitivno mnenje, deset mnenj s pridržkom in šest negativnih mnenj. Za pravilnost izvršitve državnega proračuna kot celote pa je bilo podano mnenje s pridržkom. Na strani prihodkov me je zbodla v oči ugotovitev računskega sodišča, da ministrstvo za delo v letu 2004 ni preverjalo pravilnosti plačanih koncesijskih dajatev v državni proračun, ki jih nakazujejo študentski servisi. Ugotovljeno je bilo namreč, da se med letom nakazujejo nižje mesečne akontacije, kot pa so bile določene v pogodbah in da so bile evidence ministrstva na tem področju nepopolne in neurejene. Računsko sodišče ocenjuje, da je bilo iz tega naslova v državni proračun vplačano okrog 31 milijonov tolarjev manj, kot pa bi moralo biti. Prav zanima me oziroma bi bilo potrebno ugotoviti, kam je ta denar poniknil. Ocena pravilnosti in učinkovitosti izvajanja izbranih podprogramov revidiranih neposrednih proračunskih uporabnikov je bila narejena na 18 podprogramih pri 17 uporabnikih, ki so bili skupaj vredni 239 milijard tolarjev. Preverili so predvsem pravilno in učinkovito načrtovanje podprogramov, njihovo pravilno in učinkovito izvrševanje ter pravilno in učinkovito poročanje o posameznih podprogramih. Pri tem je bilo s strani računskega sodišča ugotovljeno, da je izvrševanje in poročanje o izvedbi nekvalitetno, zlasti zaradi neustreznega načrtovanja podprogramov. Ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve je v letu 2004 sklenilo 11 pogodb o sofinanciranju programov društev, ki so imela status društva v javnem interesu. Pri preverjanju dveh med njimi je ugotovilo, da eno izmed njih ni posredovalo poročil, tako kot je bilo določeno oziroma podpisano v pogodbi, eno izmed njih pa ustreznih poročil sploh ni poslalo. Poleg tega pa je ministrstvo načrtovalo sredstva pri društvih le na podla
Dragi poslanke in poslanci! Kar ni uspelo ministru Virantu s formalno proceduro, bo očitno uspelo tej vladi s financami, to je ukinitev majhnih občin. Lokalna samouprava je v našem pravnem sistemu ustavna kategorija, saj jo Ustava izrecno zagotavlja v 9. členu. Na podlagi ustavnih določil je primarni namen lokalne samouprave urejanje lokalnih zadev, ki jih občine urejajo samostojno in zadevajo predvsem prebivalce. Kot drugo delovno področje občin pa ustava določa tudi izvajanje nalog, ki jih država z zakonom prenese na lokalno skupnost, vendar pod pogojem, da država za te namene zagotavlja tudi potrebna sredstva. Za namen izvajanja prenesenih nalog torej mora država zagotoviti sredstva, v sorazmerju z vrsto in obsegom prenesenih nalog. Tako namreč določa tudi Zakon o financiranju občin. Vendar pa je to le mrtva črka na papirju, saj praksa kaže vse drugo, to je, da država ne zagotavlja potrebnih sredstev za delovanje občin. Občinam pa hkrati vsako leto nalaga več in več nalog, medtem ko sredstva za izvajanje teh nalog, ki so zagotovljene iz povprečnin, iz leta v leto znižuje. In kakšne so posledice? Prenizko določena povprečnina sili številne občine v težko finančno situacijo. Občine porabljajo lastna sredstva za izvajanje nalog, ki jih delajo za državo. Srečujejo pa se tudi z likvidnostnimi težavami in s podaljševanjem plačilnih rokov, predvsem pa zmanjševanjem investicij v infrastrukturo, ki bistveno zmanjšujejo regionalne razlike po Sloveniji. Ne smemo pozabiti, da se bodo občine v letu 2016 srečevale še z dodatnimi izdatki, povezanimi s sprostitvijo napredovanj javnih uslužbencev in z drugimi povečanji stroškov dela. Že v letu 2015 so občine prejele 120 milijonov evrov premalo sredstev za izvrševanje njihovih zakonsko določenih nalog. Glede na povprečnino, kot je določena v ZIPRS1617, in glede na dodatno povečanje finančnih obveznosti, bo primanjkljaj in težave občin v prihodnjih dveh letih toliko večji. Če pa k vsemu temu prištejemo še znižanje sredstev za finan
Spoštovani predsedujoči, spoštovani predstavniki Vlade, spoštovane poslanke in poslanci! Takoj po razglasitvi arbitražne razsodbe je Vlada pristopila k nalogi pripraviti vse potrebno za implementacijo arbitražne razsodbe. Vključno s sklepom Vlade in tudi izjavo samega OZP je posebno pozornost namenila prebivalcem, ki živijo ob državni meji. Z obiski na terenu smo ugotovili, kakšno je dejansko stanje in v predlogu zakona normativno uredili tiste pravice in dolžnosti, ki so potrebne za to, da se državljanom Republike Slovenije olajša prebivanje ob državni meji, predvsem pa posledice, ki izvirajo iz določitve meje. Pred odločitvijo arbitražne razsodbe oziroma arbitražnega razsodišča je bil od treh elementov znan v bistvu na tem območju samo eden. To so prebivalci. Medtem ko sta ostala dva elementa bila sporna zaradi spornega ozemlja. Danes ni več dvoma tudi o drugih dveh elementih državnosti. Arbitražno sodišče je odločilo z dokončno izvršljivo razsodbo, legitimnost odločitve so dali tudi prebivalci Republike Slovenije na referendumu, pa ne zato, ker so bili zavedeni, ampak zato, ker se morda bolj od politike zavedajo, kaj za ljudi, ki živijo neposredno ob njej, pomeni nedorečenost državne meje. Med pripravo zakona smo bili deležni tudi informacij, da so bili prebivalci spornih območij oportunisti, da so izkoriščali tisto, kar je bilo zanje bolj ugodno. Na matičnem odboru Državnega zbora pa smo slišali, da je zakon pred nami le piar poteza vlade dr. Mira Cerarja. A poglejmo dejstva. S tem ko je bil pred arbitražnim sodiščem vložen zahtevek za ta ozemlja, je bilo prebivalcem dano upanje, da bo ozemlje, na katerem prebivajo, pripadlo Republiki Sloveniji. To se je storilo kljub temu, da se je v arbitražnem sporazumu za mejo na kopnem določila uporaba pravil mednarodnega prava in načela uti possidetis. Uti possidetis je v mednarodnem pravu načelo, da ozemlje in druga lastnina ostane pri svojem imetniku ob koncu konflikta, razen če je s pogodbo določeno drugače. Pravilo uti