EuroBench/eurobench-parlamint-power-sl huggingface dataset:
Hvala za besedo. Spoštovane, spoštovani! Do sedaj veljavni Zakon o posebnih pravicah italijanske in madžarske narodne skupnosti na področju vzgoje in izobraževanja iz leta 2001 ni v zadostni meri zagotavljal podpornega okolja za izvajanje izobraževalne dejavnosti avtohtonih narodnih skupnosti, zlasti v delu zagotavljanja ustreznega kadra zaposlenih v vzgojno-izobraževalnem procesu. Model dvojezičnega poučevanja, ki ga poznamo v Prekmurju, je zahteven model. Programsko je bil v preteklosti že nadgrajen, vendar vse do sedaj ni bilo rešeno vprašanje zagotavljanja ustreznega kadra v tovrstnih programih. Zato imamo danes na mizi spremembo zakona o posebnih pravicah narodnih skupnosti, ki je plod obsežnega strokovnega dela, razumevanja problematike s strani pristojnega ministrstva in več kot dveletnega procesa usklajevanja, v katerem sta sodelovali obe krovni organizaciji avtohtonih narodnih skupnosti. Njegov osnovni namen je slediti spremembam v praksi v manjšinskem šolstvu v Republiki Sloveniji ter zagotoviti večjo kakovost dvojezičnega šolstva v Prekmurju oziroma šolstva v italijanskem učnem jeziku na Obali. Predlog zakona jasneje določa stopnje znanja za zaposlene na dvojezičnih šolah, izražena je tudi jasna zaveza države, da bo financirala programe v jezikih avtohtonih narodnih skupnosti na visokošolski ravni, kar bo imelo pozitivne posledice na zagotavljanje ustrezne jezikovne kakovosti bodočih učiteljev na šolah na narodnostno mešanem območju. Žal so se glede predloga zakona v zadnjem času pojavljali določeni pomisleki na strani večinskega prebivalstva, predvsem na območju Lendave, a zastavlja se vprašanje, v katere čevlje se postavimo ob sprejetju zakona. Ko so pred dobrim letom na avstrijskem Koroškem oblasti želele omiliti pogoje glede pogoja in zahtevanja stopnje znanja slovenskega jezika za tamkajšnje ravnatelje, niti ne učitelje, temveč ravnatelje, ki nimajo tako neposrednega stika z učenci in dijaki, so nekateri v spoštovanju in skrbi za pravice manjšin meni
Hvala lepa, spoštovani gospod podpredsednik. Spoštovana predsednica Vlade, spoštovane kolegice, kolegi, lep pozdrav! Nova vladna ekipa je bila danes predstavljana kot optimalna ali optimum. Definicija optimuma je, da je to stanje, ki je glede dane možnosti najugodnejše ali najboljše. Ko govorimo o stanju, imam v mislih vaš program. Definicija ideala oziroma ideal pa je : kar vsebuje določene najboljše lastnosti v najvišji meri. Torej, pričakoval bi ali bolje bi bilo, da bi bila tudi vaša ekipa idealna, ne pa samo optimalna. Ta vladna ekipa je torej najboljše, kar se je s skromnim in skromno predstavljenim programom dalo dobiti ali drugače povedano – več pač ni šlo. Zelo skrbno sem zadnje dni poslušal hearinge, nekatere sem spremljal preko prenosov, na nekaterih sem sam sodeloval. Kandidati so predstavili programe, eni bolj podrobno, drugi malo manj podrobno, da ne rečem zelo površno. Ko smo preko naših vprašanj izpostavili nekatera dejstva, smo na odgovore čakali in še vedno čakamo. Dobili smo tolažilni odgovor, da bo sčasoma več jasno, kar razumem kot, da se bo vaš program oblikoval sproti. To je približno tako, kot da ustanovim podjetje danes, postavim generalnega direktorja, tehničnega direktorja in druge pomembne sodelavce in se šele potem začnem spraševati, kaj bomo sploh delali, kakšen izdelek ali storitev bomo ponudili tržišču in kje so tržne niše. Po vsaki zdravi logiki je jasno, da je najprej ideja in na osnovi ideje postavljamo končne cilje in izdelujemo strategijo, kako končni cilj doseči. Vi pa ste začeli na cilju, ki je bil na vsak način rušiti vlado Janeza Janše, zdaj pa greste po obratnem vrstnem redu iskati idejo. Težko razumem, kako so lahko nekateri kandidati za ministra na konkretna vprašanja odgovorili z "ne vem še" ali nam podali splošne floskule, kot jih slišiš v nekem predvolilnem nagovoru. Pričakoval bi, da glede na vaše ambicije, da na vsak način prevzamete Vlado, znate vsaj javnosti predstaviti, s kakšnimi ukrepi boste uresničili vaše zasta
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovana predstavnica ministrstva za šolstvo, spoštovane kolegice in kolegi! Ko razpravljamo o rezultatih mednarodne raziskave trendov znanja matematike in naravoslovja za področje osnovnega šolstva TIMSS 2003, sicer ne moremo mimo dejstva, da so rezultati raziskave pomembni in relevantni, da je v njej sodelovalo 51 držav, da so rezultati mednarodno primerljivi in da se državam z enakimi preizkusi znanja v enakih pogojih omogoči, da ugotovijo raven znanja svojih učencev iz vsebin, ki se jih učijo v šoli. Pa vendar moramo ob interpretaciji rezultatov navedene mednarodne raziskave opozoriti na nekaj pomembnih dejstev. Tako je treba na začetku opozoriti, da je vzorec za Slovenijo zajel mlajše otroke kot v večini drugih držav. V mlajši populaciji četrtošolcev devetletke je bila prva generacija otrok, ki so se vpisali v prvi razred devetletne šole. V starejši populaciji pa so bili vključeni osmošolci devetletke, ki so v resnici v šoli šele sedmo leto, od tega pa v devetletki šele drugo leto. To so bili učenci, ki so po petem razredu osemletke šolanje nadaljevali v sedmem razredu devetletke. Prav tako se je pri interpretaciji rezultatov treba zavedati, da rezultati te študije še ne kažejo stanja v devetletki, saj je kar 80% otrok, ki so sodelovali v raziskavi, učencev osemletne osnovne šole. Glede rezultatov pri matematiki raziskava kaže, da so rezultati naših otrok slabši od želenih. Pri naravoslovju so nekoliko boljši, vendar tudi tukaj niso takšni, da bi lahko bili z njimi zadovoljni. Naši učenci so sicer praktično povsod dosegli boljše rezultate kot leta 1995, vendar je dejstvo, da so drugi napredovali hitreje kot mi. Pri tem je v obrambo dosežkov naših najmlajših potrebno opozoriti na neusklajenost naših učnih načrtov pri matematiki z učnimi načrti drugih držav, ki so sodelovale v raziskavi. Nekatere zamike v učnih načrtih na kasnejši čas je komisija za matematiko sicer upoštevala, nekatere pa zaradi pritiskov javnosti in dela
Hvala za besedo. V tej razpravi smo videli to, česar se vsi zavedamo: izvirni greh je leto 1994. To vemo in zdaj imamo to stanje, ki ni rožnato. 20 let je pokazalo, kaj vse je narobe, zdaj s tem zakonom to poskušamo spraviti v tako obliko, da bo možno z agrarnimi skupnostmi kaj narediti, da bodo tisti, ki so člani agrarnih skupnosti, od tega kaj imeli, da to ne bo mrtva lastnina. Ne moremo iti pa nazaj. Ne moremo pa zdaj te zemlje jim pobrati in ustanoviti pravne osebe pač, ker imamo lastninsko pravico v ustavi zapisano in je to neizvedljivo. Tako ta zakon res maksimalno olajša gospodarjenje s to lastnino, ki jo imajo ti solastniki. Kar se tiče zmanjševanja članov. Če se zmanjšuje, hvala bogu, da se zmanjšuje, ker smo že danes ugotovili, da je to problem, da imaš ti člane v Avstraliji, v Ameriki, ne vem, kje vse, ki jih to ne zadeva, ki jim je vseeno za to ,in hvala bogu, da se bodo ti zdaj lahko odločali – oziroma saj bi se že prej –, da se temu odpovejo in da so člani le tisti, ki živijo na tem območju, ker lahko prodajajo ali agrarni skupnosti ali pa članom, ki so v agrarni skupnosti, ali pa pridruženim članom. Zakaj se mi pa zdi dobro, da imamo institut pridruženega člana? Ravno zaradi tega, kar ste omenili. Tisti, ki je tam mejaš, on ima interes, da ta agrarna skupnost dobro deluje in da bi se tudi on lahko pridružil, moramo pustiti neko varovalko, da pride zraven, hkrati pa ne moremo tega amandmaja podpreti, ker se pa bojimo, ker je večja verjetnost, da bo prišlo do špekulacij kot teh primerov, da nekdo ne bo imel dedičev in da se bo tam škoda delala. Tudi zato tega amandmaja ne bomo podprli, zakon pa pač v danih razmerah je zelo velik korak naprej. Se pa strinjam, najbrž se bo pokazala tudi kakšna stvar, ki ne bo delovala, pa jo bo treba popraviti, problem pa so ti davki, ki pa niso v bistvu materija tega zakona.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani gospod minister! Vsi smo že slišali, da so se z vstopom Republike Slovenije v Evropsko unijo bistveno spremenili tudi prometni režimi in prometne poti preko naše države. Najhuje je nedvomno v Pomurju, kjer so razmere že na robu naravne katastrofe, če omenim samo razpokane zidove, neznosne življenjske pogoje, ogroženo varnost in zdravje otrok ter tudi vseh ostalih prebivalcev. Obseg tovornih vozil se iz meseca v mesec povečuje in prejšnji mesec je dosegel že skoraj 85 tisoč prehodov prek mejnega prehoda Dolga vas, temu je seveda treba prišteti še lokalni transport. Res je, da je prometno ministrstvo sicer sprejelo neke kratkoročne ukrepe za preprečevanje teh negativnih posledic, vendar se žal izvajajo z zamudo in ne dajejo pričakovanih rezultatov. Ob tem je treba vedeti, da eno tovorno vozilo v povprečju naredi škode kot približno 40 tisoč osebnih vozil. Tu so ob škodi na cesti tudi še negativni vplivi na okolje, predvsem prekomerna emisija škodljivih plinov, hrupa in tresljajev. Zaradi povečanega prometa pa se je na teh cestah v zadnjem času več kot podvojilo število prometnih nesreč, še posebej tistih s smrtnim izidom, od ene v letu 2001 do petih v letošnjem letu. Upajmo, da je to končna številka. Zato, spoštovani gospod minister, ponavljam, da so stvari nevzdržne že do te mere, da se je krajanom, ki živijo ob cesti, življenjski standard in pa kvaliteta življenja zmanjšala preko vseh razumnih meja, ogroženo pa je tudi njihovo zdravje. Glede na to, da avtoceste skozi Pomurje do leta 2008 naj ne bi bilo, sprašujem: kako nameravate omejiti nadaljnje naraščanje tovornega prometa skozi Pomurje, ki bo ob tem trendu do konca leta dosegel 100 tisoč vozil, to pomeni skoraj tri na minuto, in glede na to, da je to povprečna številka, lahko pričakujemo tudi konvoje, ko so avtomobili drug za drugim? Kakšna je usoda avtocestnega in prometnega programa za to območje, ki ga je sprejela že Ropova vlada, in koliko je bilo letos izdanih dovolilnic za
Spoštovani predsedujoči, najlepša hvala za dano besedo. Mislim, da je bilo na splošno o zakonu o kolektivnih tožbah povedanega že več kot dovolj, zato bom svojo razpravo omejila zgolj na amandma k 65. členu. Amandmiran 65. člen omogoča, da se bodo določbe zakona o kolektivnih tožbah uporabljale tudi za vse tiste primere množičnih oškodovanj, ki so nastali pred uveljavitvijo tega zakona. Seveda se tukaj porajajo določena vprašanja oziroma tudi dileme glede same retroaktivne veljavnosti zakona. Pa mi mogoče za začetek dovolite nekaj teoretičnega uvoda, da bomo lažje razumeli, o čem govorimo. Pravna doktrina razlikuje med tako imenovano pravo in nepravo retroaktivnostjo. Glede na to, da je za naš primer relevantna zgolj neprava oziroma tako imenovana dejanska retroaktivnost, se bom osredotočila zgolj nanjo, torej za kaj gre. V primeru neprave retroaktivnosti gre za to, da nek predpis učinkuje na določena dejanska stanja, ki so nastala pred njegovo objavo, vendar pa ta dejanska stanja v času, ko je predpis začel veljati, še niso bila zaključena. V takšnih primerih ima posamezna določba zakona le neprave povratne učinke, ki so lahko, poudarjam lahko, sporni z vidika načela varstva zaupanja v pravo po 2. členu Ustave, ne pa tudi z vidika 155. člena Ustave, ki govori o prepovedi povratne veljave pravnih aktov. Torej če poenostavim, je razlika med tako imenovano pravo in nepravo retroaktivnostjo v tem, da prava retroaktivnost posega v že pridobljene pravice, medtem ko neprava retroaktivnost posega v pričakovane pravice, gre torej za zmanjševanje pravic za naprej. Neprava retroaktivnost v nasprotju s pravo retroaktivnostjo načeloma ni prepovedana, razen če bi šlo v tem primeru za nedopusten poseg v načelo varstva zaupanja v pravo. Kot sem že izpostavila na začetku, v konkretnem primeru govorimo o nepravi retroaktivnosti. Po mojem mnenju o določenem dejanskem stanju kot o zaključenem dejanskem stanju lahko govorimo takrat, kadar posamezni odškodninski zahtevki zastarajo, tore
Hvala lepa za besedo, podpredsednik. Spoštovane poslanke, poslanci, državni sekretar s svojo ekipo, lep pozdrav! ¸ Moram priznati, da mi je bilo prijetno poslušati vse te predstavitve s strani poslanskih skupin, predvsem iz razloga, kajti zelo jasna sporočila so bila, da se praktično ne nasprotuje temu zakonu. Mislim, da je v tem državnem zboru potrebno več tovrstne volje, ne glede na različne vsebine zakonov. Prav tako je bilo v uvodni predstavitvi že kar nekaj povedanega glede same vsebine tega zakona, sam se bom v nekem delu malce bolj podrobno spustil, ker menim, da je zelo pomembno. Moje osnovno vprašanje je, kaj ta zakon ureja. Dejstvo je, – to, kar je bilo že rečeno, in mislim, da je prav –, da se bomo dostikrat tudi danes in v nadaljevanju s temi instituti srečali, kar pomeni, da se s tem zakonom urejajo potrošniške kreditne pogodbe, pri katerih je jemalec kredita potrošnik, ki jemlje kredit. V samem zakonu sta dva pogoja, in sicer da se ta kredit jemlje pod, prvič, določenimi pogoji in, drugič, za jasen namen. To pomeni, kumulativno. In ta zakon ravno to opredeljuje. Pravna podlaga za ta zakon, kot je bilo tudi že navedeno s strani predstavitev, tudi državnega sekretarja, so prav gotovo tri direktive. Nimam se namena spuščati v vsebino teh direktiv. Zame osebno je predvsem pomembna in bom nekaj besed namenil zadnji direktivi, se pravi iz leta 2014 z oznako 17, katera govori oziroma ureja potrošniške kreditne pogodbe za stanovanjske nepremičnine. Če sem še vedno pri samem predlogu zakona, v splošnem delu tega zakona zelo pozdravljam tisti del ali tisti člen, ki zelo podrobno in tudi količinsko obsežno opredeljuje pomen izrazov, ki se uporabljajo v tem zakonu. To je za pozdraviti, kajti ta zakon je namenjen potrošnikom. In če nisem žaljiv in tudi nimam name biti žaljiv, je treba vedeti, da običajni potrošnik ni prava uka stranka. Zato je dobro, da se v zakonu te zadeve zelo podrobno in razumljivo navede, kar se tiče posameznih institutov. Sam bi se dotaknil z
Spoštovani gospod predsedujoči, spoštovani gospod minister, kolegice in kolegi! Zadeva je očitno zelo občutljiva. In osebno menim, da je seveda moja dolžnost, da izrazim tudi svoje mnenje v tej zadevi. Moja dolžnost in moja pravica. Ker je očitno zadeva tako občutljiva, se sprašujem in sprašujem tudi vas, zakaj se tako mudi s to zadevo, če je zdaj, če se ne motim, 20 let funkcioniralo tožilstvo v okviru pravosodja. Ali ne bi bilo modro, da počakamo, uskladimo stvari v koaliciji, če jih ne moremo uskladiti, pa pustimo. Zdaj imamo občutek, da na silo nekaj poskušamo spremeniti. Sam osebno menim, da moram ravnati po svoji vesti. Zato se mi pojavi vprašanje, kako naj se odločim? Ali tako, kot je predlagal minister dr. Pličanič – za katerega menim, da je seveda odličen strokovnjak za to podočje z veliko izkušnjami –, ali tako, kot pač nekako želi koalicija? 17. 2. je gospod minister bil na naši poslanski skupini in dobili smo dokument Predlog spremembe koalicijske pogodbe z argumenti. Predolgo je, da bi jaz zdaj to čital, bistveno bom povzel. Gospod minister seveda podaja argumente za to, da ostaja tožilstvo v okviru pravosodnega ministrstva. In menim, seveda, da je veliko argumentov za to. Na 4. strani je napisano naslednje, "načrtovana sprememba koncepta kazenske preiskave je še dodaten razlog proti prenosu pristojnosti za državno tožilstvu k Ministrstvu za notranje zadeve. Ukinitev sodne preiskave nikakor ne pomeni policijsko-tožilske preiskave, ampak gre lahko le za prenos pristojnosti za vodenje preiskave s sodišča na državnega tožilca. Torej je taka načrtovana sprememba lahko samo dodaten argument, da državnega tožilstva niti na simbolni ravni ni mogoče umeščati v MNZ. Če namreč preiskave ne bo več vodilo sodišče, razen redkih odredb za najhujše posege v človekove pravice, je torej nujno, da državno tožilstvo ni policiji prirejeno, ampak od nje ločeno, funkcionalno in organizacijsko. Tako po veljavnem ZKP kot tudi po predvidenih spremembah državni tožilec v konkret
Podpredsednica, hvala lepa. Stalno poseganje v strokovnost dela policije ni dobro za državo. Politična in nestrokovna primernost, kar se tukaj danes gremo, torej karierni sistem, kot je rekla gospa Potrata, mora temeljiti na strokovnosti in ne na politični primernosti, spoštovani minister. Mislim, da je vse preveč vpliv politike na naš sistem kadrovanja v javnem sektorju, tako da je celoten sistem nekako kadrovanja politično kontaminiran in je potreben dekontaminacije. Zaupanje v kandidata mora temeljiti izključno na njegovi strokovnosti in na njegovih referencah in nikakor ne na politični primernosti. Zelo zanimivo je, gospod minister, da se otepate predloga v amandmaju, torej da minister ima na voljo več možnosti za izbiro ustreznega kandidata, vendar mora minister, preden svoj predlog posreduje vladi, za mnenje zaprositi posebno strokovno in neodvisno komisijo. Minister vladi ne more predlagati kandidata, ki je po mnenju komisije neustrezen. V vašem predlogu zakona imate seveda možnost ne več preko avtonomne neodvisne komisije, ampak imate seveda uradniški svet, ki za razliko od komisije celo šteje 12 članov, avtonomna komisija samo 3, vendar lahko na koncu minister celotnega dela tega uradniškega sveta oziroma komisije uradniškega sveta enostavno ne upošteva. Reče, poglejte, noben kandidat od morebiti prijavljenih 10 ali več mi ne ustreza iz neutemeljenih razlogov, celo niste dolžni povedati, zakaj in kako. Celo vam tukaj zakon dopušča, da lahko sami zahtevate bodisi ponovitev postopka ali pa še bolje, kar vam ustreza, da sami imenujete natečajno komisijo, ki izvede postopek in vam po vaših navodilih da to ustreznost. Potem imate možnost v enem letu, spoštovani minister, zamenjati kandidata kar tako – kako se lahko potem pogovarjamo o nekem kariernem kadrovanju? Imamo generalnega direktorja policije, ki ga menjamo po enem letu oziroma, iz prakse, po največ dveh letih. Kako lahko policija dela dobro, dela neodvisno če se nonstop vanjo posega, če se vrh policije,
Hvala za besedo, predsedujoči. Lep pozdrav vsem prisotnim! V Poslanski skupini Stranke modernega centra delimo mnenje predlagateljev, da današnji predlog zakona, ki izvzema plačilo dodatkov iz definicije minimalne plače, vzpostavlja pravičnejšo obravnavo delavcev. Strinjamo se tudi, da je treba trenutno krivico, da so delavci, ki delajo ponoči, med prazniki in vikendi enako plačani kot tisti, ki takrat ne delajo, odpraviti. A ob tem opozarjamo, da moramo to pravičnost uzakoniti z vso pazljivostjo, da ne bi z odpravo ene neenakosti povzročili novih. In ravno zato, da slišimo različna mnenja, poglede in stališča, smo se zavzeli za čim hitrejšo splošno razpravo v Državnem zboru. Pa poglejmo nekaj statističnih dejstev. V letu 2009 je minimalna plača znašala 597,43 evrov in tedaj je bilo v minimalni plači le 6 plačnih razredov. V letu 2015 minimalna plača znaša 790,73 evrov in seže že skoraj do 16. plačnega razreda. Če pogledamo statistiko realne rasti minimalne plače od leta 2000 do leta 2013, ugotovimo, da se je največji dvig minimalne plače dogodil v letu 2010, ko so se le-te dvignile za kar 12,6 %. In ker je ta največji porast minimalne plače ravno sovpadal z gospodarsko krizo, je to privedlo do tega, da se je razkorak med rastjo minimalne in rastjo povprečne plače močno povečal. Rast minimalne plače v letu 2013 je bila že četrto leto zapored precej višja od rasti povprečne bruto plače. To pa je povsem porušilo nekdanja razmerja med višino minimalne in povprečne plače, ki se je s 40,3 % v letu 2000 povišal na 50,1 % v letu 2013. V celotnem obdobju krize, se pravi od leta 2008 do leta 2013 je rast minimalne plače presegla tudi rast produktivnosti dela v dejavnosti zasebnega sektorja, kar je ustvarilo pritiske na stroškovno konkurenčnost gospodarstva. Slovenija je namreč ob enem največjih znižanj gospodarske aktivnosti v Evropski uniji v času krize zabeležila največje zvišanje minimalne plače, in sicer se je ta realno povečala za 28,7 % v tem obdobju. Ker v letošnjem l
Hvala lepa, predsedujoči. Spoštovani minister, oba veva, da kmetovati v Sloveniji ni ravno enostavno. Seveda na kmetijsko-gospodarsko panogo vpliva več različnih dejavnikov. Tako v Sloveniji imamo relativno majhne kmetijske površine, imamo tudi kar precej neugodno vremsko klimo, ki se zelo hitro spreminja, to pomeni, da je veliko tudi naravnih nesreč, ki vsako leto prizadenejo tako ali drugače in vplivajo na pridelek v kmetijstvu. Jaz pa bi izpostavil še en dodaten problem, seveda ob teh spreminjajočih se klimah oziroma ali več deževja ali več suše in tako naprej, se tudi izjemno hitro razvijajo raznorazni škodljivci in bi spregovoril glede uporabe oziroma registracije fitofarmacevtskih sredstev v Republiki Sloveniji. Vemo, da glede na trenutno stanje vremena, to zelo vpliva, kako se ti škodljivci v kmetijstvu razvijajo, in tu so potrebne izjemno izjemno hitre reakcije. Vemo, da na tem področju veljajo uredbe, ki stvar urejajo s samo registracijo določenih fitofarmacevtskih sredstev, ki jih tisti moment v Republiki Sloveniji ni. To se pravi, da če povem iz prakse, ko se ugotovi en škodljivec in da dejansko tega sredstva v Sloveniji ni, je treba takoj podati vlogo, počakati na odobritev te vloge in tudi na dobavo določenega škropiva. To pomeni določen čas oziroma nek administrativni postopek. Teh primerov je v praksi več, jaz bi navedel samo enega, ki ga poznam, recimo, kjer je treba izjemno hitro odreagirati. To je hmeljski pajek. Ta primer je bil v Savinjski dolini večkrat. Problem je tako dobava in konec koncev tudi cena, vidimo, da so v sosedstvu ta škropiva cenejša oziroma pri nas v Sloveniji so dražja. Vsled tega, spoštovani minister, sprašujem: Kako poenostaviti registracijo fitofarmacevtskih sredstev v Sloveniji, da bo dobava čim bolj učinkovita? Vemo, da živimo, jaz bi rekel, v enaki kmetijski regiji, kot so recimo sosednje države, Italija, Avstrija, tudi Nemčija Hvala lepa za pojasnilo, spoštovani minister. Uredba iz leta 2009 o registraciji fitofarmacevtsk
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani zbor! Čez štiri mesece bodo državnozborske volitve. Ker naj bi bile pokrajine tudi ene izmed politično najbolj izpostavljenih tem v predvolilni kampanji ne morem reči drugega kot to, da si je aktualna oblast s tem v zvez umislila tudi poseben referendum in si bo tako s sredstvi državnega proračuna zagotovila brezplačno politično agitiranje. Ko je ta isti predlog v januarju predlagala opozicija, je predsednik Vlade Janez Janša temu odločno nasprotoval. Ni važno, ali je predlog dober ali slab. Važno je, kdo ga predlaga. Saj se še spomnite slovitega reka enega izmed prvakov Demosa, ko je dejal: "Ni važno kaj zna, važno, da je naš." Poleg tega je referendum zgolj posvetovalne narave in za zakonodajalca ni zavezujoč. Ima zgolj politično zavezo, kar je seveda tudi zelo pomembno. Pa se je v preteklosti že velikokrat zgodilo, da se volja ljudi ni spoštovala. Posebej v povezavi z ustanavljanjem občin v 90-ih letih. Tako je na primer Državni zbor kar po tekočem traku ustanavljal občine, četudi so ljudje na predhodnih referendumih glasovali proti. Prav lahko se zgodi, da bomo stroške za referendum v višini treh milijonov evrov dobesedno vrgli skozi okno. Še bolj pa so nejasna referendumska vprašanja in po končanem referendumu zelo možni zapleti z interpretacijo rezultatov, na kar je opozorila tudi državnozborska Zakonodajno-pravna služba. Zelo zanimiva bi bila tudi analiza vseh koalicijskih politikantskih poskusov in različnih variant referendumskega vprašanja ter obnašanja posameznih koalicijskih strank in njihovih predsednikov, ki so dobesedno iz dneva v dan spreminjali svoja stališča. Če parafraziram dr. Igorja Lukšiča, potem lahko rečem, da koalicija iz Slovenije dela bojišče pritlehnih bojev za drobtinice, za državne službe, delitev proračunskega plena in medstrankarske razprtije. Če bo 13 novih pokrajin zgolj 13 novih birokratskih centrov v pokrajinah brez lastnih finančnih virov in finančno povsem odvisnih od vsakokratne vl