EuroBench/eurobench-parlamint-power-sl huggingface dataset:
Hvala za besedo. Pred seboj imamo amandma, ki bi ublažil to zanimivo potezo vlade, da pravzaprav uvajamo prostovoljno dodatno pokojninsko zavarovanje, ki ni prostovoljno, ampak je obvezno, prisilno dodatno pokojninsko zavarovanje. Dva vprašanja se pojavljata. Zakaj en slad in zakaj prisilno. Mislim, da bi bilo glede same procedure kako je do tega prišlo, vendarle treba reči, da je vrsta sindikatov takih, ki s tem niso soglašali in je za njih to vsekakor prisilno. Vprašanje je tudi ali lahko sindikat v imenu vseh delavcev, tudi tistih, ki niso člani sindikata in pa celo v imenu vseh članov odloči, dobil boš nižjo plačo, ampak moral se boš dodatno pokojninsko zavarovati. To so stvari, o katerih bo verjetno moral še kdo drugi razpravljati, kot je bilo že napovedano glede vključitve ustavnega sodišča o teh presojah. Dotaknil bi se, zakaj en sklad. Tudi tukaj je vprašanje, zakaj eden. Vsekakor ne vse obrazložitve, ki sem jih prebral in slišal, če ne tukaj, pa po medijih, ne prepričajo, da je to najboljša rešitev. Kajti zagotovo ta sklad, ne bo zagotovil večjega donosa, kot bo zagotovljen minimalni donos. Zagotovo ne večjega donosa, ker ne bo konkurence. Če bi ustanovili najmanj tri sklade, ne samo da bi podprli na nek način regijsko pokritost oziroma skladni regionalni razvoj na tej točki, ampak bi tudi vzpostavili neko možnost konkurence, da bi kdo še kaj več ponudil, kot je zakonsko določen minimalni donos. Vendar temu ni tako. Zakaj? Zaradi tega, ker v 8. členu tudi piše, da bodo premije, ki pripadajo javnim uslužbencem od 1. avgusta letos nakazane šele, skoraj čez eno leto. To se pravi do 30.4.2004. To pomeni, da s tem ukrepom vlada, zaradi svoje nelikvidnosti, jemlje na silo kredit pri uslužbencih. Določi vnaprej minimalni donos, po tej obresti boš dobil in na koncu tudi ne boš dobil keša, ampak boš imel neke vrste pokojninski bon. Mislim, da je to nekako zelo neokusen pristop. In zelo se čudim, da so sindikati na ta pristop pristali. Verjetno še vedno velja to, da
Hvala lepa za besedo. Najprej naj povem, da sem zelo vesel, da je vodenje seje prevzel predsednik Državnega zbora. Ker namreč, podpredsednica Državnega zbora je sedaj zadnji čas zelo pristransko vodila sejo. Namreč, gradivo za današnji dnevni red smo dobili pisno, ki pa je zelo ozko, čeprav zelo na široko ista tema obrazložena. Je pa predlagatelj danes podal dopolnilno obrazložitev, kjer pa je zelo na široko še dodal teme, zato je moral tudi minister in ostali razpravljavci so želeli čimbolj na široko tudi odgovoriti. To je ena stvar, na katero želim najprej opozoriti. Druga je, da je predlagatelj interpelacije tudi dobesedno žalil, se pravi priznanje, ni to državni simbol, pa vendarle priznanje Jabolko navdiha, ki ga podeljuje predsednik republike, s tem se ne gre šaliti. To je vendarle tudi eden od državnih simbolov – za moje pojme. Pa pojdimo k zadevi interpelacija. Kot sem rekel, je bilo na začetku tej interpelaciji dodana skorajda zaupnica vladi, ker se je več govorilo o predsedniku Vlade kot pa o ministru, ki je predmet interpelacije. Osnovni razlog po gradivu za interpelacijo se je zgodil že pred tisoč 265 dnevi. Če plastično prikažemo, so to tri četrtine leta 2017, celo leto 2018 in celo leto 2019 in še tri četrtine leta 2020. Takole. Kdo še hrani koledarje? Jaz slučajno, ker sem jih sam tudi imel. Tisoč 265 dni za zgodbo nekega koncerta z udeležbo nekaj deset ljudi, mogoče nekaj sto. Nikakor ne nekaj tisoč, ker prostor ni dovoljeval tega. In ker smo člani Slovenske demokratske stranke od levice večkrat obtoženi vsega možnega, kar premore zlo 20. in 21. stoletja, se sam najprej vprašam, kaj sem takrat počel. Takrat sem imel 12 dni starega sina, takrat sem še poskušal maksimalno kar se da voditi podjetje, izdeloval sem hišo. To so stvari, ki so po mojem pojmu zanimale večino Slovencev. Velika večina Slovencev je imela te radosti ali pa obveznosti. Se pravi, otroci, družina, podjetje, služba, pa če so si kaj ustvarili – hišo, vrt in podobno. S tem koncertom se
Hvala lepa. Vrnil se bom spet nazaj k temi. Ljudje po mojem mnenju ne razumejo, o čem govorimo. Govorimo torej o tem, da bi po sedanji ureditvi aneks morala podpisati večina sindikatov, to pomeni 15 od 29 reprezentativnih sindikatov. Vlada je dosegla 6 podpisov. Ker je Vlada dosegla 6 podpisov, spreminja zakon, da bo teh 6 podpisov dovolj za reprezentativnost. Moramo biti korektni tudi do Vlade in povedati, da ob spremenjenih pravilih gre tudi za kriterij članstva, ki pa dosega 40 %. To je res, tako da je treba biti pri tem korekten. Torej, zakon spreminjamo, da bi že dobljenih 6 podpisov razglasili za reprezentativnost in da bi kolektivna pogodba veljala. Zato torej gre. Ampak poglejte, ko boste jutri dosegli 5 podpisov, boste spet prišli z zakonom. Ko boste spomladi dosegli 2 podpisa, boste prišli z zakonom. Bo pa to dovolj. Potem boste pa prišli še z mogoče enim pa boste našli nek sindikat, ki ima 6 članov, tudi tak sindikat imamo, ki ima 6 članov pa je tudi reprezentativen. Mogoče bo pa tisti zadostoval potem. Zato trdimo, da gre za ubijanje socialnega dialoga in umor, kot sem rekel, zato torej to trdimo. Namesto, da bi ravnali tako, kot je govoril gospod Križman in se tudi jaz z njim strinjam. Preživeti krizo, nižati stroške in ljudem realno povedati. To pa je, malha je prazna, ni denarja in ker denarja ni, tega denarja ne moremo dati in tega denarja ne boste dobili. Jaz sem prepričan, da bodo Slovenci to razumeli, tudi sindikalisti bodo to razumeli. Tisto, kar je danes boleče, je pa ubijanje socialnega dialoga na način, kakršnega si je koalicija zamislila. To pa pomeni, da bo namesto 15 zdaj 6 sindikatov dovolj, ko boste jutri, še to ne bo dovolj, boste rekli, da jih je 5, 4, 3, 2 in boste prišli na enega od 6 sindikalistov pa bo to reprezentativno. Vidite, to je narobe. Povejte ljudem, ni. Jaz bi bil še bolj radikalen, kot je bil gospod Križman. Prepričan sem, da bomo še letos sedeli v Državnem zboru ali pa v prvem mesecu naslednjega leta, ko boste prinesli i
Hvala podpredsednik. Kolegice in kolegi! Ko danes govorimo že o drugi sanaciji slovenskih bank, ko govorimo o bančni luknji, ne govorimo o bankirjih, ki so jo povzročili, ne govorimo o članih uprav v teh bankah, ne govorimo o članih nadzornih svetov teh bankah, ne govorimo o sodnikih, ne govorimo o preiskovalnih organih, ki so to omogočili s svojim sodelovanjem, s svojo neaktivnostjo. Ne govorimo o teh, poimenujmo jih s pravim imenom, mafija. To je mafija, ki je Slovenkam in Slovencem direktno iz njihovih žepov ukradla milijarde evrov denarja. Ti ljudje, ki so bili danes izpostavljeni, to je mafija. Delujejo kot mafija, organizirani so kot mafija in kar je najbolj bistveno, ne odgovarjajo pred zakonom kot mafija. Skratka, danes govorimo o mafiji, ki je Slovenkam in Slovencem zaradi kraje denarja ukradla tudi prihodnost, in to ne prvič. Zgodba se vleče že leta in leta, še v prejšnji državi. In ko je poročilo napisano in s tem opravljeno delo politike, opravljeno je delo poslancev, zahvaljujoč komisiji, zahvaljujoč mojemu poslanskemu kolegu dr. Anžetu Logarju, ki je s svojim delom zaprl usta vsem skeptikom, da se ne da, da se ne zmore, da itak ni nihče za nič odgovoren, zaprl jim je usta s tem poročilom in s tem, ko bodo danes potrjeni tudi sklepi. Drage državljanke in državljani! Politiki smo svoje naredili. Sedaj pa je na organih pregona, da resno vzamejo to poročilo in da še oni opravijo svoje. In da, ko bomo čez nekaj časa brali magnetogram te seje ali gledali njen posnetek in ko bomo videli besede Anžeta Logarja, ali si predstavljate, da v Sloveniji na večletne zaporne kazni obsodijo ljudi, ki jih je naštel, ki so v tem poročilu. Če si to predstavljate, potem Slovenija je normalna država, če si ne, potem ni. Za enkrat si jaz ne predstavljam, vendar pa je to poročilo te preiskovalne komisije prvi korak v tej smeri. Politiki smo svoje naredili s tem, ko bomo danes to poročilo potrdili. Sedaj pa je na organih pregona, na sodstvu, na tožilstvu, da opravijo tudi svoje
Spoštovana predsedujoča, spoštovani minister in predstavnik Ministrstva za gospodarstvo, vsem lep pozdrav! Ponovil bom svojo večkratno razpravo, da sem zelo vesel vsakih razprav v parlamentu o gospodarskih tematikah. No, tudi danes je taka točka na dnevnem redu in z veseljem bom pokomentiral nekaj zadev, tudi v zvezi z amandmajem Nove Slovenije. Če se tudi malo ozrem na prejšnjo točko, ki smo jo poslušali, mislim, da smo mi v Sloveniji umetniki v razpravljanju, kako nekaj deliti in se prepirati, kdo bo dobil več iz nekega proračunskega kolača. Seveda pa capljamo zadaj v projektih in idejah, ki prinašajo neko dodano vrednost, plemenitenje našega naravnega bogastva, ali je to voda, les ali kaj drugega. In veseli me, da imam danes priložnost spregovoriti ravno na to tematiko in da ponovno javno podprem zelo dober projekt ter zakon, ki sta ga pripravila skupaj Ministrstvo za kmetijstvo in Ministrstvo za gospodarstvo. Zakaj to posebej poudarjam? V zadnjih 20 letih smo imeli tu določeno neučinkovito organiziranost, ki je dobesedno generirala razpadanje gozdno-lesnih verig, ki smo jih prej imeli. V tej branži je bilo zaposlenih preko 50 tisoč zaposlenih, v zadnjih 20 letih se je ta številka znižala na 10 tisoč. In kar je še toliko bolj pomembno, neposredna gospodarska škoda, direktna in indirektna, iz tega naslova znaša 8,8 milijard. To pa seveda pomeni en letni proračun in si ne predstavljam, da bi kdorkoli v parlamentu lahko nasprotoval projektu ali zakonu, ki vzpostavlja neko novo okolje, ki bo omogočilo, da se vzpostavi neko prejšnje stanje. To pomeni, da se vsa ta nastala škoda postopoma v nekem obdobju desetih let zmanjša in da povečamo število zaposlenih, ustvarjamo neko dodano vrednost na našem naravnem bogastvu. Ravno s tega vidika želim na nek način nasprotovati in tudi nasprotujem temu amandmaju, ker v bistvu ne gre v koncept povezave gozdno-lesne verige, ker ravno na nek način omejuje razvoj te gozdno-lesne verige v oblikovanju nekih centrov, ki bi predelovali
Hvala, za besedo. Saj se nisem mislil drugače oglasiti, ker sem že vse povedal, ampak me je res spodbudilo to razmišljanje kolegice Irme Pavlinič Krebs. Trdim, da smo si veliko prizadevali za projekt regionalizma in tudi tega truda pač ne podcenjujem. Ključni problem razhajanja med pozicijo in opozicijo ali pa takrat, ko je bila še Ljudska stranka tudi v vladi, pa nismo imeli nič drugačnega stališča pokrajin, je: Kakšno vlogo dodeliti občinam v tem procesu ali minimalno ali pa bolj pomembno ali pa enakopravno? To je ključno vprašanje, ki je še vedno tudi sedaj odprto. Samo to vprašanje je odprto. Nobeno drugo vprašanje ni več odprto na področju regionalizma. Res ne razumem, zakaj ni bilo toliko modrosti, da bi omogočili dajanje soglasja občinam. Ker že danes je bilo povedano tudi iz vaših vrst, da država enostavno se ne bo upala ustanoviti pokrajine, če ji bo nasprotovala občina. Zadnji predlog pa je bil določen v tem smislu, da je dvotretjinsko soglasje občin tisto, ki je pogoj za ustanovitev pokrajin na določenem območju. Res ne vem, zakaj bi bežali pred to močjo občin, ker samo takrat ob ustanovitvi bodo imele občine to moč, potem ne več. Ampak, če hočemo, da se projekt ustanovitve pokrajin res prime, da bo cepljen, če tako rečemo, potem moramo tukaj ta temeljni subjekt občin enakopravno vključiti v ustanovitev pokrajin. Mnenje, saj mnenje je samo, ali veste, kaj je to? Mislim, da je malo ponižujoče do občin, da jim rečemo: "Dajte mnenje, mi bomo pa z njim naredili kakorkoli", pa čeprav rečemo že v naprej, da bomo upoštevali odločitev občin, ampak potem pa to zapišimo. To je problem. To mislim, da je ta problem. Drugo pa, ne vem, če je kdo danes trdil, da se bodo sredstva vzela občinam. V naši poslanski skupini to ni bilo rečeno. Opozarjal sem na to, kar pa je verjetno slabost tega mandata, da sta vlada in večina v tem državnem zboru s sprejetimi ukrepi bremenili dodatno obremenili občinske proračune, nista pa jim zagotovili sredstev za to. To pa je eden izmed po
Najlepša hvala, gospa podpredsednica, za vašo prijaznost, da spoštujete poslovnik, ki je poslovnik vseh nas, ne samo vas. Vsekakor je največja luknja v slovenskih bankah nastala v letih 2006 in 2007. To izhaja iz poročila, ki sta ga dobili samo dve osebi v tej državi; in to je bil predsednik Vade gospod Janez Janša in minister za finance. Kako so podatki prišli v javnost, ne vem. V tem, da je luknja, da sem jaz kot direktorica Direktorata za proračun odgovorna za finančno luknjo in naj ne obesim tega na prejšnjo vlado. Ja, zdaj pa Ta, spoštovana gospa podpredsednica, da je največja luknja v slovenskih bankah nastala v letih 2006 in 2007, ko je to slovensko vlado vodil isti predsednik kot danes, isti predsednik kot danes, in največja vladna stranka je bila ista vladna stranka, kot je danes. V tem sem bila narobe razumljena. V tem sem bila narobe razumljena oziroma gospod Pojbič je želel povedati drugače. Upam, da sem bila zdaj dovolj jasna. Podatki kažejo na to, dejstva so tukaj. Zjutraj sem že trikrat povedala oziroma dopoldan, če vam je to všeč ali pa ne. Ampak še enkrat, ne vem, česa se v državnem zboru bojite! Želite nam zapreti usta, hkrati nas pa pozivate, da sodelujemo, da pripravljamo zakone, ki ji vse zavrnete, da pripravljamo amandmaje, ki niti en ni izglasovan, in na koncu nam ne daste niti možnosti, da se branimo. Če me kolega napada, verjetno lahko povem in pojasnim in ovržem neresnice, ki jih govori.
Hvala, predsednik, za dano besedo. Spoštovana državna sekretarka s kolegoma, kolegi in kolegice, lep pozdrav! Ravno sem dobil pred petimi minutami <PARTY>-sporočilo prijatelja, ki je vprašal: »Ali se splača počakati z vlogo za gradbeno dovoljenje, ali pa zadeve ne bodo veliko boljše?« Pa sem mu napisal, da bolj kot berem cilje, razloge in namene zakona, mu priporočam, da počaka; ko pa berem člene zakona, pa imam občutek, da se v praksi ne bo veliko spremenilo. Zakaj to govorim? Najprej ena stvar. Ta vlada vseskozi govori o sistemski zakonodaji. Mi imamo pred sabo zakon o graditvi objektov, nimamo pa pred sabo obljubljenega, že napisanega in že na vladi potrjenega zakona o urejanju prostora. Pa sprašujem prisotne iz ministrstva ter tudi vse nas ostale – Ali najprej izkopljemo temeljni izkop in naredimo temeljno ploščo, ali najprej postavimo streho?! Po mojem mnenju bi morali najprej, če že ne sočasno, sprejemati pomembnejši zakon, to pa je ta zakon o graditvi objektov, ki je v bistvu izvedbeni zakon. In danes smo ogromno poslušali o okoljskih zadevah, o prostorskih zadevah, o komunalnem prispevku, ki niso stvar tega zakona, ki je danes pred nami. So stvar nekega drugega zakona, kjer se pišejo podlage tudi za ta zakon. In zakaj se mi zdi, da je ta zakon problematičen? Leta 2007 sem sedel na nekaterih koalicijskih usklajevanjih, ko se je spreminjala prostorska zakonodaja, ko smo takrat sprejemali in sedaj še veljavni Zakon o prostorskem načrtovanju. Pa je bilo ogromno pripomb takšne in drugačne stroke, lokalnih skupnosti, ampak so uradniki na ministrstvu rekli, da problemov ni. Konkreten primer. Pri zadnjem koalicijskem usklajevanju, preden je šel zakon v vladno proceduro, je tedanji minister za okolje in prostor vprašal tedanjo direktorico direktorata, ali je prepričana, da bodo po sprejetju tistega zakona vse občine v roku dveh let imele prostorske plane, občinske prostorske načrte. Njen odgovor je bil: Z lahkoto, spoštovani minister. Z lahkoto. Bilo je leta 2007. Ka
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani minister s sodelavcem, kolegice in kolegi poslanci! Sprememba ustave, ki se nanaša na oblikovanje pokrajin, se ponaša z zelo pestro zgodovino razprav, soočenj različnih pogledov, argumentacijo, tako pravno kot sociološko, k čemur je dala svoj prispevek stroka in politika, tako na državni kot lokalni ravni. Poglobljeno analizo si ustavni predlog za spremembo ustave tudi zasluži, glede na to, da pospešena demokratizacija na vseh političnih ravneh odločanja in v povezavi z njo uveljavitev procesa decentralizacije spada med skupne vrednote v Evropi. In oblikovanje drugega nivoja lokalne samouprave demokratizacijo in decentralizacijo gotovo pospešuje. Nujna posledica globalizacije in trajnostnega razvoja je proces lokalizacije. Ta proces je neobhoden, potreben in koristen proces pri zagotavljanju stika države z ljudmi, ki živijo na določenem območju, po drugi strani pa ljudem omogočamo odločanje pri javnih zadevah, ki se jih vsakodnevno dotikajo. Poglavitna ovira, da se pokrajine v dvanajstih letih nove ustavne ureditve še niso uredile, je besedilo v 143., 141. in 121. členu ustave, ki pokrajino opredeljujejo kot obliko prostovoljnega medobčinskega sodelovanja, za katerega pa do sedaj ni bilo interesa. Tako Slovenija ne more na temelju načela subsidiarnosti prenesti na nižje ravni odločanja vseh tistih državnih pristojnosti, na pokrajine, ki jih je mogoče opravljati na nižjem nivoju. Na pokrajine oziroma na njihovo teritorialno ureditev je vezano nemalo posledic. Z odlašanjem procesa regionalizacije se v Sloveniji poglabljajo razvojne razlike med posameznimi zaokroženimi geografskimi območji, s tem pa se preprečuje enakopravno vključevanje takšnih delov v Evropo. Odsotnost primerne ustavne ureditve pri oblikovanju pokrajin onemogoča sodelovanje s sosednjimi in drugimi državami. Omejeno je črpanje in poraba razvojnih strukturnih skladov Evropske unije. Število pokrajin, lociranje sedežev posameznih pokrajin in določitev območ
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Spoštovane kolegice in kolegi! Kot sopredlagatelj zakona sem zadovoljen, da smo tik pred končnim glasovanjem o zakonu ter da smo skozi zakonodajni postopek predlagatelji uspeli prepričati večino kolegic in kolegov o primernosti temeljnih rešitev tega zakona. Zakon ohranja tiste rešitve iz dosedanje zakonske ureditve, ki so se pokazale kot ustrezne in jih dopolnjuje z novostmi našega pravnega reda. Te rešitve so namreč bistveno pripomogle k takšni ohranjenosti in takšnemu stanju naše divjadi, da nam jo zavida marsikaterazahodnoevropska država. Glavna temelja tega zakona sta po mojem mnenju državno lastništvo nad divjadjo, ki ga opredeljuje zakon o varstvu okolja, ter dejstvo, da je trajnostno gospodarjenje z divjadjo v pristojnosti države, ki pa lahko to gospodarjenje kot lovsko pravico prenese na usposobljene pravne osebe. To dvoje štejem za velik dosežek naše družbe, še posebej zato, ker večina držav članic Evropske unije tega še ni zmogla oziroma ni znala storiti. Prav tako imajo zaradi bistveno slabše ohranjene prostoživeče živalske vrste brez velikih zveri, ki so jih iztrebili že pred desetletji. Rad bi poudaril še mojo veliko podporo predlagani ureditvi obstoječih gojitvenih lovišč, ki so skozi 50 let prispevala bistven delež k ohranjanju vseh vrst divjadi, predvsem pa velikih zveri v njihovem naravnem življenjskem okolju. Spoštovane kolegice in kolegi, zakon bom zato tudi z velikim veseljem podprl. Trdno sem prepričan, da bomo z ureditvijo, ki jo prinaša novi zakon, lahko za zgled marsikateri dosedanji članici Evropske unije. Pa tudi, da bomo lahko še naprej naše medvede naseljevali tja, kjer so jih iztrebili že pred desetletji ali stoletji, danes pa te napake poskušajo popravljati. Tudi novi zakon o divjadi in lovstvu bo pripomogel k temu, da sami teh napak ne bomo storili. Hvala lepa.
Hvala za besedo. Ta 92. člen je bil v fazi sprejemanja zakona amandmiran s strani koalicijskih poslanskih skupin, in sicer na zahtevo Zakonodajno-pravne službe, ki pravi, da je treba že v samem zakonu jasno opredeliti, kdo izmed nadomestnih zastopnikov postane zastopnik člana v primeru predčasnega prenehanja mandata zastopnikov članov. Se pravi, v ta namen je v zakonu zdaj jasno napisano, da mora imeti vsak zastopnik člana prvega in drugega nadomestnega zastopnika. Iz tega razloga se mi z amandmajem ne moremo strinjati in ga tudi ne bomo podprli. Kot je bilo že prej povedano, tudi 96. člen je bil amandmiran v fazi sprejemanja zakona s strani koalicijskih poslanskih skupin in tudi tokrat je bilo to na predlog Zakonodajno-pravne službe, in sicer ker mandat lahko predčasno preneha zastopniku članov, lahko predčasno preneha tudi prvemu in drugemu nadomestnemu zastopniku, zaradi česar je bilo treba po mnenju Zakonodajno-pravne službe pogoje predčasnega prenehanja ustrezno in jasno opredeliti že v samem zakonu. Zato tudi tega amandma ne bomo podprli.
Hvala lepa. Spoštovani gospod minister Koprivnikar. Jaz imam eno zelo kratko vprašanje: Kako napreduje projekt digitalne transformacije in uresničevanje iniciative Slovenija zelena referenčna država v digitalni Evropi? Dopolnitev odgovora. Zanima me, gospod minister: Ali menite, da vlagamo dovolj, premalo ali preveč v vse te tehnologije? In še eno podvprašanje: Kako je s spremembo zakonodaje? Gotovo bo prišlo z umestitvijo vseh teh procesov tudi do spremembe zakonodaje. Hvala. Hvala lepa za vaš odgovor. Želim vam veliko uspeha.
Spoštovani podpredsednik Državnega zbora, cenjena ministrica, vsi predstavniki Vlade, kolegice in kolegi! Tudi sam moram izpostaviti, da mi je pozitivno to, da ste predstavniki Vlade vseskozi prisotni na tej za mene zelo pomembni seji. Seveda iskreno bi želel, da te seje ne bi bilo treba opraviti v tem Državnem zboru. Ko smo v Slovenski demokratski stranki predlagali to izredno sejo Državnega zbora, sam sem bil tudi že na matičnem odboru, kjer smo to točko obravnavali, pa jaz mislim, da smo danes naredili en velik napredek naprej vsi skupaj. Da se v večini znamo poslušati med sabo, tako z leve kot z desne strani, pa tudi v večji meri to znajo poslušati predstavniki Vlade, kar sem že prej na začetku omenil. Pa naj začnem seveda na koncu in se tudi ustavim pri teh amandmajih, o katerih bomo danes še prav gotovo govorili vsi skupaj pa o njih glasovali. Jaz mislim, da več ni nobenega dvoma, da je to prav gotovo ena največjih okoljskih, ekoloških nesreč v Republiki Sloveniji; to sem že danes zjutraj povedal, ko sem predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Veliko vprašanje je, ko govorimo o preveritvi okoljskega soglasja, ki ga je podjetje dobilo, pa seveda vseh tistih, ki se v Republiki Sloveniji ukvarjajo s podobno panogo. Jaz mislim, da tu med nami ne bi smelo biti pomislekov in tudi sam apeliram na vse poslanke in poslance tega Državnega zbora, da tukaj najdemo skupne točke in ta dva amandmaja, ki bosta seveda predlagana, se tudi podpreta. Vseskozi je v zraku vprašanje glede ugotovitve požarnega inšpektorja. Vprašanje, kako je mogoče, da je v tem podjetju prišlo do požara. Pa seveda vseskozi se poraja vprašanje, ali je podjetje Kemis kršilo požarne predpise ali pa je jemalo to požarno varnost preveč ohlapno. Jaz nisem strokovnjak, da bi lahko to trdil, ampak a veste, ko bi se to zgodilo v enem komunalnem podjetju, ki se s to panogo ukvarja že 30, 40 ali 50 let, bi jaz imel malo manj pomislekov. Ko se pa zgodi to v podjetju, ki je pa njegov