EuroBench/eurobench-parlamint-power-sl huggingface dataset:
Najlepša hvala, predsedujoči. Spoštovana ministrica, v letu 2015 se je izteklo finančno obdobje 2007–2013. Uporaba evropskih sredstev je po mojem prepričanju pomembno vprašanje, saj vendar vemo, da so bila sredstva evropske kohezijske politike praktično edina, ki jih naša država ima in jih lahko tudi izkorišča. Zato je toliko bolj pomembno, da jih uspemo tako uspešno in tudi smotrno porabiti. V zadnjih dveh letih so se tudi na odborih našega Državnega zbora – Odboru za zadeve Evropske unije odpirale številne polemike o tem, ali bo Slovenija zmogla počrpati sredstva evropske kohezijske politike, ali pa bomo morali v Bruslju pustiti več milijonov evrov. Ta vprašanja so bila večkrat na mizi, veliko smo se z njimi ukvarjali, večkrat smo imeli izredne seje različnih odborov, tudi skupnih. Po nekaterih črnogledih napovedih naj bi v Evropi pustili tudi več kot pol milijarde evrov. Zato vas, spoštovana ministrica, sprašujem: Ali ste na tej točki naredili vse potrebno za zagotovitev črpanja sredstev stare perspektive 2007–2014? Kakšne so številke izkoriščenosti evropskih sredstev preteklega obdobja ob koncu leta 2015, ko se je ta finančna perspektiva zaključila? Hvala lepa, gospod predsedujoči. Spoštovana ministrica, upam, da zaradi tega ne bo kakšnega protesta, ker je država sofinancirala vsaj en projekt v vseh 211 občinah. Na tej točki bi vam rad čestital zaradi tega, ker tudi sam kot predsednik Odbora za zadeve Evropske unije – nam je bila dana ta čast, da spremljamo porabo in koriščenje evropskih sredstev –, vidim, da je bilo v to vloženega veliko napora. To, kar ste dosegli, je na nek način vaša zasluga in tudi zasluga vaših strokovnih sodelavcev, s katerimi ste te rezultate dosegli in nam o njih tudi redno na naših sejah poročate. Moje dodatno vprašanje, ki je na tej točki relevantno oziroma me zanima v nadaljevanju, pa je: Ali je ta angažma, ki ste ga vložili v črpanje evropskih sredstev v pretekli finančni perspektivi, ki je zarezala v novo finančno perspektivo, kako
Hvala lepa za besedo. Lep pozdrav vsem prisotnim! Danes razpravljamo o rebalansu proračuna, s katerim smo bili seznanjeni na seji Odbora za finance, dve točki sta bili eksplicitni. Prvič, da ga Državni svet ne podpira, ker ugotavlja, da s predlogom rebalansa proračuna ne bo deležno razbremenitev tudi gospodarstvo. Drugo, kar je bilo izpostavljeno, so bila pa tri tveganja, ki jih je izpostavil Fiskalni svet. In če pridemo k tem trem tveganjem. Prvo tveganje, da imamo na strani izdatkov opravka s povečanjem, ki je trajno in je reverzibilno. Torej gre za strukturno povečanje izdatkov. Na drugi strani, na strani prihodkov pa nimamo ničesar, čemur bi lahko rekli, da gre za neke strukturne ukrepe. Naslednje tveganje, ki ga je izpostavil Fiskalni svet, je bil strukturni primanjkljaj in da ni neke srednjeročne vizije oziroma dejali so, da se čuti odsotnost srednjeročne dimenzije. Ob vsem tem bi še spomnil na neko izjavo predsednika Fiskalnega sveta, ki je dejal: »Proračuni odražajo politične preference vsakokratne vlade.« Se pravi, da tudi te vlade. Če se ustavim malo pri teh tveganjih pa odgovorih tudi ministra za finance, je bila neka obljuba dana, da bo okoli 10. aprila izdelan nek dokument – program stabilnosti in nekih dolgoročnih ukrepov. Med njimi pa mogoče bolj potiho omenjeno, da še neka vizija vlade, 60 tisoč evrov dodane vrednosti na zaposlenega, 2 tisoč 300 evrov povprečne bruto plače na zaposlenega in okoli 50 milijard evrov izvoza. Številke si kar dobro zapomnim, ampak te številke sem že nekje slišal. Te številke so iste, ki so bile poudarjene na Vrhu gospodarstva, ki je bilo organizirano lansko leto na Brdu pri Kranju, in je tudi gospodarstvo reklo, da ima te iste cilje, to je 60 tisoč evrov dodane vrednosti na zaposlenega, 50 milijard evrov izvoza in 2 tisoč 300 evrov povprečne bruto plače na zaposlenega. Je pa gospodarsko reklo, da če do teh številk pride, mora pa opraviti neke naloge, to je na makroekonomskem področju napredovati iz 40. na 25. mesto, se pr
Spoštovana predsedujoča, spoštovane kolegice in kolegi, predstavnica ministrstva, lep pozdrav! Sam bi rad povedal, da podpiram to današnjo razpravo. V končni fazi že v samem zadnjem obdobju smo lahko v javnosti zasledili veliko primerov, ki so v posmeh pravni državi, prebivalstvu Slovenije, nad čimer bi morali biti kot predstavniki državnega zbora več kot zaskrbljeni. Žal je koalicija Mira Cerarja priporočila, ki smo jih predlagali v Poslanski skupini <PARTY>, zavrnila in sprejela načelno mnenje, da se stvari izboljšujejo ter da je stanje v slovenskem pravosodju dobro. Jaz vam predlagam, da mogoče kar danes tudi sprejmete sklep, da imamo najboljšega gospodarskega ministra, kljub temu da ga nimamo. Ampak saj vi imate prav, kdo smo mi, da si upamo govoriti drugače. Evropska komisija je že v lanskem letu marca opozorila, da je stanje v slovenskem pravosodju slabo. V bistvu smo na samem repu članic EU in mislim, da nam to ne more biti v ponos. V končni fazi je po mojem mnenju pravosodje eden izmed ključnih segmentov, ki pripomore k odpravi krize. Tam, kjer je področje pravne države urejeno, tam je poslovno okolje dobro, tam se ne srečujejo več z gospodarsko krizo in ne krivijo nikogar drugega. Tisti, ki so jo zakuhali, tisti odgovarjajo, pri nas pa se tisti samo smejejo in nas imajo za norce. Glede na to, da smo še ena redkih držav v EU, ki se soočamo s krizo, pa to že samo po sebi pove dovolj, da stanje v pravosodju ni na primerni ravni. In prav je, da tudi mi v državnem zboru o tem razpravljamo. Alarmantno je tudi stanje ali podatek, da Slovenija nameni za delovanje pravosodnega sistema 87 evrov na prebivalca letno, medtem ko je povprečje v EU 42 evrov. Imamo neprimerno dražji pravosodni sistem in tudi sam menim, da bi morali začeti govoriti o učinkovitosti slovenskega sodstva in celotnega pravosodnega sistema. Koliko milijonov evrov kazni smo že plačali Bruslju zaradi zamud, zaradi zastaranja rokov? Ampak kdo bo te milijone plačal? Ne sodniki. Plačali jih bodo davkop
Hvala lepa. Lep pozdrav vsem! Meni se skrb za starejše in ureditev njihovega nadaljnjega življenja ne zdi kraja časa, ampak moralna skrb. Prav je tudi, da se ve, kam je šel denar oziroma kam ni šel denar. Povsem se strinjam s prejšnjo razpravo gospoda Pojbiča. Vedno več prebivalk in prebivalcev preživlja svojo starost v pomanjkanju in revščini ter brez dostopa do nujno potrebnih storitev in pomoči. Sistem dolgotrajne oskrbe je potrebno čim prej rešiti, saj bomo slej ko prej tovrstne storitve potrebovali vsi ali zase ali za svoje bližnje. Do sedaj je skrb za ostarele, starše prepuščena predvsem globini njihovih denarnic oziroma denarnic njihovih otrok. Rada bi povedala, da človek plačuje za pokojnino 40 let. V teh letih zbere okoli ali preko 200 tisoč evrov. Glede na višino pokojnine, kakršno prejemamo danes, porabi v 20 letih približno 160 tisoč evrov, kar pomeni, da v državni blagajni ostane nekaj več oziroma do 40 tisoč evrov. Še bolj žalostno pa je, da nekateri pokojnine sploh ne dočakajo. Vsi vemo, kakšno je danes stanje, če otroci hodijo v službo, doma pa imajo obolelega starša, ki ne more sam skrbeti zase, je nepokreten ali dementen in mora biti pod stalnim nadzorom in tako dalje. Kaj storiti glede na to, da so čakalne vrste za domove tako dolge, nekajurna pomoč na domu pa ne zadostuje? Po drugi strani pa pomeni veliko finančno breme. Če zakonca dobivata skupno tisoč 800 evrov plače, pa recimo, da je to nadpovprečna plača v Sloveniji, ne minimalna, ker jih večina ne zasluži niti 800 evrov na mesec, in če upoštevamo redne mesečne stroške, najemnino, kakšen kredit, starši pa na primer nimajo nepremičnine – od kod dobiti 500 evrov mesečno ali celo več, da zagotovimo dom? Sramotno je, da se s tega vidika obremenjuje njihove otroke. Vedno se najde denar za migrante, nevladne organizacije in podobne nekoristne zadeve, za tiste, ki delajo in plačujejo v državno blagajno, pa ni poskrbljeno. Po podatkih se je zadnji dom gradil leta 2007. To je kar lepa doba. Se pravi,
Hvala, predsednik. Dolgo je trajajo, gospe in gospodje, kolegice, kolegi, tri dni, danes posebej burno in zelo nazorno za vlogo, ki jo očitno mi parlamentarci ustvarjamo v javnosti oziroma vtis, ki ga ustvarjamo. Nas v Liberalni demokraciji niste prepričali s tem, da je potrebno takšen amandma sprejeti. Ugotavljamo in lahko pritrjujemo samo tistim, ki so v današnji razpravi posebej ugotavljali, kako je sprejemanje proračuna farsa. In to, kar delamo danes, je farsa. Pri tem nas poslanci koalicije in Vlada niste poslušali, ko smo, zato da javno porabo spravimo v okvir tistega, kar bi Slovenija morala narediti, predlagali, da tako ukinemo davek na izplačane plače. Ko smo vas prepričevali, da je inflacija resen problem, ki ga mora in lahko razrešuje delno tudi proračun; da je povečanje proračunskih odhodkov v letu 2008, v primerjavi z letom prej, za 7,5% najvišje povečanje proračunskih odhodkov, odkar proračun resno sprejemamo v tej državi; da je zadolževanje in financiranje avtocest na ta način generator inflacije in da bi morali prerazporejati del sredstev iz proračuna s prestrukturiranjem; da je več sredstev potrebno nameniti tehnološkemu razvoju na mnogih proračunskih področjih - vi ste vlagali amandmaje, s katerimi ste ta sredstva zmanjševali. Niste imeli nikakršnega posluha za prerazporejanje sredstev za potrebe socialno občutljivih kategorij - govorim o prevozih, prehrani, o delu varstveno-delovnih centrov, vse ste zavračali! Prav smešnica je bila razprava o glasovanju o cestnih amandmajih, kjer ste poskrbeli vsak za svoj kilometrček, ki vam bo dal boljšo podlago za volilno kampanjo v letu 2008. Vse to, pravim, nam daje podlago za to, da zavračamo takšen način sprejemanja proračuna. Prej me je Vili Trofenik spomnil na eno znano slovensko pesem, ki bi jo najraje zapel, pa ne vem če bo to prava intonacija, ampak gre približno tako: "To še spijemo, pa gremo," mi pa pravimo: "to še vzamemo, pa gremo." To je očitno vaša deviza za proračun 2008! Glasovali bomo proti.
Hvala. Spoštovani vsi prisotni! V predstavitvi stališč je bilo rečeno, da so poslanci na seji Odbora za zdravstvo predlog priporočila zavrnili, ne da bi pojasnili zakaj. To ne drži. Opravljena je bila široka razprava na temo korupcije, in to dvakrat – v novembru, ko se je govorilo o problematiki sistemske korupcije v zdravstvu, in v prejšnjem tednu, ko se je obravnaval ta predlog priporočila. Predlog priporočila je bil zavrnjen in v razpravi je bilo tudi obrazloženo zakaj. Ta priporočila so sporna, ker se nanašajo na primere, kjer je sum korupcije v večji meri del odgovornosti upravljanja javnih zdravstvenih zavodov. Vodstva teh zavodov bi morala na primeren način odreagirati, če ocenijo, da nek sum kaznivega dejanja obstaja. Ministrstvo pa svoj del odgovornosti že opravlja, saj se Vlada aktivno ukvarja z bojem proti korupciji, za kar je bil sprejet tudi program ukrepov. Priporočila so bila zavrnjena še iz enega razloga. Zapisano je namreč, da naj vlada suspendira vse osebe, ki so vpletene v postopke nabav medicinskih pripomočkov, kar se nam zdi v realnem življenju neizvedljivo. Gre namreč za sporno zahtevo, saj vemo, da je vsakdo nedolžen, dokler mu krivda ni dokazana. Zato je prav, da se s korupcijo ukvarjajo organi, ki so za to pristojni. Priporočila so bila zavrnjena, ker kažejo na pomanjkljivo poznavanje osnovnih pristojnosti državnih institucij. Opozarjam oziroma želim si in pričakujem tudi več fokusiranja pri javnem naročanju za izvajanje infrastrukturnih objektov za potrebe zdravstva, saj so na tem področju enormne potencialne možnosti za korupcijo, na kar sem v preteklosti že opozarjal. Poslanci Stranke modernega centra si vsekakor želimo to, da bi več primerov, ki so prijavljeni, dočakalo sodni epilog in da bi tudi vzpostavili višji nivo odgovornosti, da bi ljudje ta kazniva dejanja dejansko tudi prijavili in vzpostavili kulturo ničelne tolerance do korupcije. To je tek na dolge proge in verjamem, da Vlada postavlja dobra izhodišča, da nam to tudi uspe. Hv
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem skupaj. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke ocenjujemo, da bi bilo zaradi nekorektnosti v odgovoru ministrice za javno upravo glede mojega vprašanja o tem, koliko je v javni upravi povečano število zaposlenih javnih uslužbencev v obdobju december 2008 do avgust 2009. Žal v magnetogramu, ki sem ga pregledal, tudi ni bilo zaslediti, da bi kljub temu, da sem dvakrat ponavljal isto vprašanje, dobili ustrezen odgovor. Slovenska javnost je zaradi tega zbegana, prav tako pa poslanke in poslanci. Nimamo natančnega odgovora in ne vemo ali se je to število povečalo za 1.000, za 1.500, 2.000. Gre za nepojasnjene odgovore. V zvezi s tem bi bilo seveda prav, da uslužbenci v javnem sektorju delijo usodo z uslužbenci, z delavci v gospodarskih družbah. Prepričani smo, da ni mogoče primerjati obdobja v času, ko je to ministrstvo zelo uspešno vodil minister Virant. Njegovo delo je bilo tudi s strani sedanje koalicije velikokrat ocenjeno kot izredno dobro. Ne nazadnje so mu to pritrdili tudi mnogi drugi strokovnjaki. Ampak ni šlo moje vprašanje v to smer, kako je bilo v času, ko je to ministrstvo vodil minister Virant, ampak izključno v obdobje zadnjega leta. Kaj se je dogajalo, kakšno je dejansko število zaposlenih v javnem sektorju? To je treba posebej poudariti, da hočemo in želimo, da bi se pristojno ministrstvo pravočasno odzvalo, kajti glave bodo letele v času prav na teh delavcih, ki so zaposleni v javnem sektorju, ko boste enostavno ugotovili, da ni denarja za toliko javnih uslužbencev. Tukaj želimo biti korektni, tukaj želimo pomagati Vladi in sedanji koaliciji, da bi vendarle prišli do nekih pravih številk, da bi tako Vlada pravočasno ukrepala. Ne nazadnje pa lahko povemo, da smo tudi v tem parlamentu sprejemali prvi rebalans državnega proračuna, pri proračunskem porabniku, Komisija za preprečevanje korupcije, je bilo povišanje za več kot 100% proračuna in ker je bila utemeljitev, da se proračunska postavka zvišuje tudi zaradi
Hvala, predsedujoči. No, saj tudi jaz nima dosti kaj več kot tisto, kar sem v svojem stališču že povedal. Mene edino skrbi tukaj, to je zdaj sprememba, to je že druga sprememba tega odloka. Prva sprememba, ki nam je jasno pokazala, da sta potrebni dve milijardi, naslednja pa še eno milijardo, pa se sprašujem, če je sploh to dovolj, če bo to dovolj ali pa bo zahtevalo še kakšno spremembo tega odloka. Ker sedaj, kot vidite, je vse oproščeno, se pravi, vse je dovoljeni, če bi tako rekli, ker so te izjemne okoliščine, če bi tako rekli. Ampak koliko je ta meja, do kam se bomo mi spustili? Saj vsi ploskajo, veste. Včeraj je celo kolega govoril, da je rebalans socialno naravnan. Rebalans ni socialno naravnan. Normalno je, da ste vi poskrbeli, da lahko na tak način pomagate vsem kategorijam, kar je tudi pravilno. Jaz se tudi s tem strinjam. Ampak koliko še bo treba tega? Ali je to prav res potrebno? Ali smo že v tej fazi ali verjetno tudi tista rezervacija, ki jo imamo v rebalansu, ki še danes niso pojasnjene, točno kam in zakaj bodo namenjene. So zelo visoke, glede na to, kar je potrebno tukaj. Veste, s takimi injekcijami so vsi zadovoljni, normalno, da morajo biti zadovoljni z določenimi očmi. Po drugi strani pa gledam ukrepe v vseh protikorona zakonih, od prvega do četrtega, ne vemo, kaj nas čaka v petem. In se je pomagalo, seveda se je pomagalo, jaz moram to potrditi, da se je pomagalo. Ampak se ni pomagalo popolnoma vsem kategorijam in dosti reči, ki so bile tudi obljubljene, ni bilo narejenih, najemnine na primer, obrtniki, mali podjetniki niso prišli do tega, tisti, ki ne morejo koristiti skrajšanega delovnega urnika, tisti, ki ne morejo izkoristiti manj delovnih dni, to je problem. Ampak tisti so prav tako utrpeli škodo in prav tam smo mi dajali predlog, da bi lahko bil tisti famozni bon malo razširjen tudi na področje predvsem tistih trgovin, ki so bile prisilno zaprte, ker ni res, da trpi samo en sektor, kot ste povedali včeraj, seveda določen več, določen manj, a
Spoštovana predsedujoča, predstavniki Vlade, kolegice in kolegi! Problem pomanjkanja logopedov in posledično zagotavljanja ustrezne logopedske pomoči otrokom, je na Goriškem splošno znan, verjetno pa je tudi drugje v Sloveniji. Domnevamo lahko, da prihaja do problema zato, ker ni na voljo zadostnega števila logopedov, ker Pedagoška fakulteta v Ljubljani študij logopedije izvaja vsako drugo leto in tako izobrazi premalo strokovnjakov za tovrstno obliko pomoči. V svojem poslanskem vprašanju se na vas, spoštovana ministrica, obračam na osnovi konkretne pobude otroškega vrtca v občini Ajdovščina, od koder prihajam. V vrtcu pojasnjujejo, da so po dveh šolskih letih prizadevanj in aktivnega iskanja logopeda v tem šolskem letu tega vendarle dobili, se pa to pozna sedaj pri otrocih, ker jih je veliko, ki so tik pred vstopom v šolo, in doslej niso imeli zagotovljene logopedske pomoči, pa bi jo morali imeti. Starše so sicer usmerjali v bližnje zdravstvene ustanove, kjer pa prav tako ni bilo zagotovljene logopedske pomoči oziroma je bila tam čakalna doba zelo dolga. Zaposlitev logopeda v šolskem letu 2015/2016 v vrtcu ocenjujejo kot izjemno pridobitev, nikakor pa ne odgovarja na potrebe v celoti, ker je problem tudi dislociranost enot vrtca, ki so na štirinajstih lokacijah, in je tako zaposlitev enega logopeda občutno premalo. Glede na vse povedano me zanima vaš pogled na predstavljen problem in kaj v zvezi s tem nameravate kot ministrica storiti, da se ta težava dolgoročno gledano odpravi? Hvala.
Hvala za besedo. Gospod Anderlič - no, sedaj prihaja - nisva se dobro razumela. Če kolegij govori o vsebini oziroma odloča o vsebini, potem ne vidim razloga, zakaj bi ga zapirali pred javnostjo. Govoril sem; ko se odloča o organizacijskih zadevah. V takih primerih pa se najde tudi, da se lahko zapre za javnost, če gre za organizacijske zadeve. Ne vem, ampak takih razlogov je - po mojem jih je treba določiti. Ne moremo kaj naprej reči: kolegij je zaprt za javnost, pa "šlust" za štiri leta in je stvar končana. Drugo, kar sem hotel vam replicirati, glede možnosti špekulativnega vlaganja zakonov, kot ste nekako omenili, da se lahko poslanci opozicije domislijo in vložijo po sedanjem poslovniku zakone, s katerimi zavirajo modro napisane zakone vladajoče koalicije. Veste, to isto se lahko zgodi tudi z vladajočo koalicijo, ni zaradi tega nič bolj korektna ali pa nima možnosti špekulacije, enako lahko počne. Tako so te pripombe, ki smo jih že večkrat slišali, povsem neutemeljene. Hvala lepa.
Spoštovana gospa podpredsednica, hvala za besedo. Spoštovani kolegice in kolegi! Spoštovani državljanke in državljani Republike Slovenije! V sodobnem času so migracije kompleksen svetovni pojav, s katerim se srečujejo vse države sveta, v tem primeru tudi Slovenija. Priznati si moramo, da so nedovoljene migracije v Sloveniji problem, ki ga moramo obravnavati bolj kritično, predvsem pa uporabiti vse resurse, ki jih ima država na voljo, tudi aktivnejšo vlogo Slovenske vojske. Na Novo Slovenijo – krščanske demokrate so se že prevečkrat obrnili državljani Republike Slovenije, ki bivajo na mejnem pasu ali blizu poti in koridorjev, po katerih potekajo nezakonite migracije. Dejstvo je, da v dvajsetih letih, z izjemo leta 2015, niso našteli toliko nezakonitih prehodov meje kot lani in letos. Letos so sicer številke za spoznanje nižje kot lani, vendar pa je pri tem treba upoštevati, da so bile meje dva meseca in pol praktično zaprte zaradi pandemije. Državljanke in državljani imajo občutek, da so se nedovoljene migracije umirile. Občanke in občani ob meji vemo, da to ne drži. Organizatorji nezakonitih prehodov so spremenili dinamiko prehodov, le-ti ne potekajo več ob državnih in lokalnih cestah, ampak po gozdnih poteh in gozdu. Jasen indikator na terenu so tudi smeti, ki jih nezakoniti migranti puščajo za seboj. Lansko leto je bilo treba samo v občini Ilirska Bistrica odstraniti 10 ton lahkih odpadkov. Letos pa ta številka že presega 11 ton. Zdrava kmečka pamet nam pove, da manjše število nedovoljenih migrantov ne more pustiti več smeti. Zato mene kot poslanca ob meji in vse kolegice in kolege v Poslanski skupini Nove Slovenije vedno znova prosijo, naj Državni zbor in Vlado opozorimo na pereči problem ne le nezakonitega vstopa v Republiko Slovenijo, ampak tudi na zaskrbljujoče premike migrantov proti notranjosti države. Ker sam bivam ob meji, razumem stisko obremenjenih državljanov Republike Slovenije in njihovo željo po čimprejšnji rešitvi te težave. Prebivalci ob meji se na
Hvala lepa, gospod predsednik. Kolegice in kolegi! Čudim se, da se navdušujemo za ta zakon. Ne morem tega razumeti, kajti ta zakon je fatamorgana, polna lepih besed, ki so napisane v zakonu in obrazložitvi, ali pa po govoru gospoda ministra. Vedno sem živel v prepričanju, in to sem že večkrat tukaj rekel, ko je bil še prejšnji minister za finance, gospod Rop, finančnim ministrom ne moreš nikdar verjeti. Ker so zato tukaj, da manipulirajo finance za vlade, ne glede kakšno vlado imate. Čimbolj je nekako nedemokratična oziroma demokratična samo po videzu, tem manj lahko verjamete. Recimo vse te stvari glede fundacij in tako dalje. Če imate malo vpogleda v mednarodni svet, boste videli, da se drugače dela v drugih državah. Če pa seveda hočemo biti provincialni in zaplankani potem je to način. Naj še eno rečem. Pri vseh razložitvah tega zakona, ni nikoder podatkov, na katere bi se dalo opreti. Tega ni. In kako naj potem verjamejo, da bo resnično to naredilo, kar vlada obljublja, izenačilo državljane pred davčnim zakonom.
Hvala podpredsednica, kolegice, kolegi! Zakon o kazenskem postopku je tista garancija – ne zato, da bodo tisti, ki so krivi, spoznani za krive, pač pa da ne bodo spoznani za krive tisti, ki so nedolžni. Prvotna verzija, ki smo jo usklajevali in se z njo seznanili še v času bivše koalicije, je bila korektna in je prinašala le nekaj zelo pomembnih sprememb v smeri racionalizacije in ekonomičnosti postopka. V prvotno verzijo sprememb pa so bili po našem odhodu iz koalicije vrinjeni predlogi sprememb, s katerimi se <PARTY> ne more strinjati, nasprotuje pa jim tudi celotna strokovna javnost. Prvotni predlog namreč ni vseboval ukinitve klasičnega zapisnika, prav tako ne predlaganih možnosti glede slikovnega in zvočnega snemanja ter prenosa glavnih obravnav. Seznanjeni smo z mnenjem Sodnega sveta, ki je takšnim predlogom izrecno nenaklonjen in opozarja na škodljive posledice, zato tega ne bom povzemal. Sodni svet predlaga, da se sporni 29. člen novele ter 33. člen novela črtata. Takšni nepremišljeni posegi v Zakon o kazenskem postopku pa pomenijo še naslednje težave v praksi. Iz prakse je znano, da agresiven pristop medijev k poročanju z glavnih obravnav ne prispeva k učinkovitosti sodišča pri raziskovanju dejanskega stanja, ampak ga kvečjemu ovira. Dejstvo je namreč, da ima sodišče že tako ali tako težave pri zagotavljanju navzočnosti prič in obdolžencev na glavnih obravnavah. V primeru javnih prenosov glavnih obravnav se bo ta težava le še potencirala, zlasti kar zadeva priče, ki nerade pridejo na sodišče, še posebej če gre za medijsko odmevne zadeve. Nelagodje prič je očitno že na običajni javni glavni obravnavi, v primeru televizijskih prenosov glavnih obravnav pa se bojimo, da priče ne bodo povedale niti toliko, kolikor so bile pripravljene povedati do tedaj. Hkrati se bo po naši oceni bistveno spremenil pristop strank k sojenju, in sicer v tej smeri, da bodo stranke nastopale za medije, namesto da bi se ukvarjale z bistvenimi in relativnimi vprašanji postopka. Sojenj