EuroBench/eurobench-parlamint-power-sl huggingface dataset:
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Naj povem, da bo Nova Slovenija prispevala svoje glasove potrebnima dvema tretjinama zahtevanih glasov. Ja, mi se bomo pa sklicevali na Lizbonsko pogodbo, ki dejansko v 17. členu daje nek okvir in daje nacionalnim parlamentom pravzaprav večjo pristojnost. To je tudi celotno sporočilo Lizbonske pogodbe. Več pristojnosti, večjo moč nacionalnim parlamentom. Tudi Državni zbor Republike Slovenije je na nek način sestavni del evropskega parlamentarnega sistema in, kolegice in kolegi, prav dosedanji postopek imenovanja Evropske komisije v celoti zelo jasno razkriva demokratični deficit Evropske unije. Rešitev, kot jo bomo danes, prepričan sem, sprejeli, je dejansko rešitev, ki je že aplicirana v kar nekaj članicah Evropske unije in deluje in se preprosto države s temi postopki več ne ukvarjajo – kar naredijo. Tako ne bomo nobena izjema, bomo prej evropska praksa in povečali bomo to demokratično komponento, ko gre za imenovanje s strani Republike Slovenije pomembnih predstavnikov ne samo v Evropski komisiji, kot smo zdaj v dokončnem besedilu tega zakona tudi določili, gre tudi za druge institucije Evropske unije, in definiramo na nek način demokratični postopek izbire teh kandidatov. Mi smo na to opozorili, torej, Nova Slovenija - krščanski demokrati, že maja lansko leto pred volitvami v Evropski parlament. Zahtevali smo nujno sejo Odbora za zadeve Evropske unije in imeli zelo dobro razpravo. Zelo malo je manjkalo, da bi prišli takrat do nekih sklepov, s katerimi bi Vladi naložili postopek, demokratični postopek izbire kandidatke ali kandidata za komisarja iz Republike Slovenije. Na žalost nam ni uspelo. Res je, da so bile volitve v Evropski parlament morda preblizu, čeprav smo potem razpravo ponovili po evropskih volitvah. Takrat sem tudi pisal predsednici Vlade Alenki Bratušek, ker je v odgovoru tudi potrdila, da pravzaprav Vlada nima določenega postopka, kako izbere kandidatko ali kandidata za člana Evropske k
Spoštovani podpredsednik, hvala za besedo. Kolegice, kolegi! Vprašanje požarne varnosti ob nesrečah, kot se je zgodila na Vrhniki, ima več, bom rekel, vidikov; lahko jih ocenjujemo s tega ali onega. Jaz bi to mojo razpravo omejil predvsem na dva momenta, en je tisti moment, ki se je odvijal pred samim požarom, pa potem tisti, ki se je po požaru. Pri razpravi o morebitnih krivcih za ta požar, o rešitvah, ki bi preprečevale požare v prihodnje, je bila izpostavljena tudi zakonodaja. Jaz mislim, da se nas ta najbolj tiče, glede na to da smo predstavniki ljudstva v Državnem zboru. In ko sem se malo pozanimal, kako so potekale razprave v preteklem obdobju glede požarne varnosti, mi je nekako največjo pozornost zbudil Zakon o varstvu pred požarom, ki je bil sprejet leta 2012; takrat se je govorilo o tem, da je treba zakonodajo debirokratizirati in očitno je bil en od zakonov, ki se je debirokratiziral, tudi Zakon o varstvu pred požarom. Ta zakon je takrat vnašal določene rešitve, jaz jih ne bom povzemal, pa vendar sem našel, mogoče bo to dovolj nazorno, eno mnenje Državnega sveta glede tega zakona, in sicer se je glasilo takole: »Državni svet pozdravlja poenostavitev postopkov oziroma odpravo nekaterih ovir, med drugim odpravo požarnih soglasij Uprave Republike Slovenije za zaščito in reševanje, saj se strinja s predlagateljem zakona, da morajo odgovornost za ustrezno upoštevanje predpisov oziroma pravilno projektiranje objekta ter izvajanje projekta nositi odgovorni projektant, izvajalec in investitor.« Jaz ne bom zdaj sodil, ali je bila to prava rešitev ali ne, pa vendar bo tudi ta preiskava v tem obratu Kemis pokazala, ali so tovrstne rešitve, ki so bile povzete v Zakonu o varstvu pred požarom, primerne ali ne. V Državnem zboru je velikokrat debata o tem, da imamo preveč predpisov, da smo zbirokratizirana družba, po drugi strani pa ko pride do enih takšnih zadev kot je bila ta, ugotavljamo, da vendar ni najbolje, če vse zadeve prepustimo nekaterim dejavnikom v okolju in
Hvala za besedo. Spoštovani gospod minister, spoštovani predstavnice in predstavniki Vlade, gospe in gospodje poslanci! Mnogi pred menoj so že omenili, da smo v tem trenutku pred situacijo, ko je treba na področju javnih financ ukrepati, sploh če še imamo možnosti za ukrepanje. Vsi vemo, da je glavni cilj predlaganega zakona za uravnoteženje javnih financ znižanje javne porabe in tako spraviti Slovenijo na varno stran. V nasprotnem primeru vemo, kaj nas čaka. Okoli tega je bilo že veliko povedanega, zato ne bom vsega ponavljal. Situacija je kritična, bolj kot si marsikdo želi predstavljati. Rečeno je tudi bilo, da ne Vlada ne koalicija teh ukrepov ne sprejema z navdušenjem, z veseljem, pač pa iz odgovornosti do naše države, da jo rešimo pred usodo, ki je že prizadela nekatere druge evropske države. Žal nam je, da smo v situaciji, ko ne moremo ponuditi ukrepov, ki prinašajo, pač pa smo primorani sprejemati oziroma se soočati z ukrepi, ki so nepopularni. Vendar druge poti ni. Brez znižanja javne porabe ne bo znižanja primanjkljaja, posledično tudi ne boljših pogojev za ugodno izposojo sredstev, s katerimi bomo lahko izvajali ukrepe, ki bodo ponovno zagnali gospodarstvo. Predlagani interventni zakon, za razliko od interventnih zakonov iz prejšnjih mandatov, ki so zajemali zgolj upokojence in ostale socialno najbolj ogrožene, se je dejansko usmeril v vsa področja in tako predstavlja skupek ukrepov, ki bodo zagotovili optimalno delovanje države in ne bodo posegali v položaj socialno najbolj ogroženih. Naj se nekoliko ustavim na področju investicij. Razumem, da bo letošnje leto leto mrtvega teka, saj je treba tudi na področju investicij, kot na vseh ostalih področjih, odhodke proračuna prilagoditi trenutnim razmeram. Marsikatera sanacija ceste ali novogradnja ceste bo zaradi tega obvisela nekje v zraku. Žal bo tako tudi na področju železniške infrastrukture, vendar pa se pri pogovorih s strateškimi partnerji, predvsem nemškimi, le kažejo znaki optimizma, saj se z njimi že
Hvala lepa, predsednik! Listam tole našo interpelacijo, pa iščem odstavke, kjer bi mi govorili o pirotehničnih sredstvih in servilnosti do Kosova in tako naprej. Ne najdem. Gospod Zorčič je med drugim govoril v povezavi s servilnostjo, da imamo mi veliko kosovskih emigrantov. Sedaj, preden izreka te besede v Državnem zboru, bi ga vseeno prosil, da si malce razjasni pojem, kaj je emigrant in kaj je imigrant. Mi imamo lahko veliko kosovskih imigrantov, ne moremo pa imeti veliko kosovskih emigrantov. Lahko je pa veliko Kosovcev emigriralo v Sloveniji. V tem primeru verjamem, da če bi podrobno prebral to interpelacijo, ki smo jo mi napisali, in če bi prav tako podrobno prebral odgovore ministrice na našo interpelacijo, bi potem glasoval za nas, za to interpelacijo, tako kot je na Mandatno-volilni komisiji takrat glasoval za preložitev odločanja o gospodu Seljaku za imenovanje v izredno napredovanje na Višjem sodišču v Ljubljani. Kar se tiče današnje razprave. Poslanci koalicije ste dejansko govorili tako, kot govorijo evroskeptiki v Evropskem parlamentu. Kritizirajo Evropsko unijo, govorijo, kako je Evropska unija slaba, da jo je treba čim prej ukiniti, hkrati pa pred tem kandidirajo za evroposlance. In tudi ostanejo cel čas mandata evroposlanci in se potem potegujejo se za naslednji mandat. Vseskozi ste nas prepričevali, češ kako je ta interpelacija namenjena temu, da mi govorimo o vsem drugem in kako smo mi preračunali, da pride ravno v čas migrantskega vala. Resnica pa je, da ste sami govorili zgolj in samo o drugih stvareh, ker so bili argumenti o stvareh, ki smo jih mi izpostavili v interpelaciji, šibki, in da ste sami povzročili to, da se o interpelaciji razpravlja 24. septembra in ne že pred parlamentarnimi počitnicami. Tisti v tej dvorani, ki misli, da je poslancem Slovenske demokratske stranke težko braniti integriteto institucij in ministrov v Državnem zboru v času parlamentarnih počitnic, je bodisi politični analfabet ali pa nov poslanec. Če nadaljujem o tem,
Hvala za besedo, gospod predsednik Državnega zbora. Spoštovana državna sekretarka! Poslanska skupina Socialnih demokratov bo podprla Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o dohodnini, ki v veliki meri, verjetno pa ne povsem, odpravlja in ureja problematiko, ki se je pojavila v zvezi z izvajanjem zakona na posameznih področjih za davčne zavezance v Sloveniji, in tudi uskladitev s pravnim redom Evropske unije. Ob upoštevanju uradnega opomina Evropske komisije glede obdavčitve izvajalcev in športnikov nerezidentov ter odgovora Vlade Republike Slovenije se bo navedenim zavezancem, ki nimajo poslovne enote v Sloveniji, določila davčna osnova tako, da se bodo ustrezno upoštevali tudi stroški, potrebni za doseganje dohodka v Sloveniji, in sicer v višini 25% ustvarjenih prihodkov. To področje do sedaj ni bilo ustrezno urejeno. S spremembami zakona se bo za dohodke iz delovnega razmerja, ki jih rezidenti, čezmejni dnevni oziroma tedenski delovni migranti dosegajo z opravljanjem dela zunaj Slovenije pri tujem delodajalcu, priznala posebna davčna obravnava. Priznana posebna osebna olajšava bo za te davčne zavezance v višini 7.000 evrov. Za davčno obveznost iz naslova dohodnine od dohodka iz delovnega razmerja, ki so jih rezidenti prejemali na podlagi dela v Avstriji od avstrijskega delodajalca, je predvideno, da se bo za pretekla leta odpisala pod pogoji, ki so določeni v noveli zakona o davčnem postopku, ki smo jo decembra že sprejeli v Državnem zboru in s tem se bo seveda problematika teh imigrantov v veliki meri tudi za nazaj uredila. S predlagano spremembo 2. točke 26. člena se bo jasno določilo, da se med oproščena plačila štejejo tudi plačila za kmetovanje na območjih z omejenimi dejavniki in težjimi pogoji. Posebej pa bo urejena davčna obravnava poslanca Evropskega parlamenta, in sicer v delu, ki se nanaša na rezidentstvo in na njihove dohodke ter priznavanje odbitka davka od navedenih dohodkov, ki se plačujejo skupnosti. Glede na predlagane rešitve bodo pos
Hvala za besedo. Gospod Peterle, poznan sem - in ko sem bil povabljen na upravni odbor, enako kot je bil gospod minister Dimovski za razlago spremembe 150. člena tega zakona, sem govoril jasno, nedvoumno in nalival čistega vina. Res je, ne moremo govoriti o hruškah in o krompirju;če se govori o hruškah, če dam primerjavo, govorimo o nominalnih - gospod Rupar, jasno veste, in če ste prebrali ta člen zakona, točno veste, da se nominalno pokojnine ne morejo znižati. Gospod Peterle, z vami se strinjam, to sta dva pojma. Drugi pojem paje realnost, vendar ne samo realnost pokojnin, pač pa tudi realnost plač. Kolikor bodo realno porasle plače, naj bi po tem zakonu realno rasle tudi pokojnine. To so dejstva. Ne mešajmo krompirja z jabolki ali s kakršnimkoli drugim sadjem. Druga stvar. Tisti, ki danes zahtevate izračune - verjamem, da se lahko da nekaj približnega, ne more se pa dati nič točnega, kajti ne vem, če je kdo vedeževalec ali čarovnik, genij ali fenomen, da bi vedel, kako se bodo gibale plače v mesecu novembru in decembru, ki bodo bistveno vplivale na povprečje. Vedeti je treba, da če se samo decembra zvišajo plače - govorim za primerjavo - za 7% "napram" novembrski, bo teh 7% vplivalo samo za 1/7 z ozirom na zakon, ki govori: "od zadnje uskladitve". Zadnja uskladitev pokojnin je bila meseca julija na osnovi izračuna gibanja plač do meseca maja od preteklega leta novembra. Mislim, da ste vsi toliko strokovnjaki in ste se poglobili v te, vsaj če o tem razpravljate. Kajti težko je, da se bomo sporazumeli, če eden ali ne zna ali pa noče poznati bistva stvari, sem pa vedno pripravljen - in druge podatke lahko dobite od zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje vsak čas kot poslanci na razpolago, pa se poglobite vanje in boste spoznali bistvo problema in boste spoznali, da se bo gibalo povprečje pokojnin nekaj upočasnjeno z ozirom na to, da bo ta zakon oziroma sprememba tega člena začela veljati v svojem bistvu šele leta 2000; dočim smo uspeli, da ne bi bil tale p
Hvala za besedo, predsedujoča. Sama se bom v svoji razpravi osredotočila na del interpelacije, ki govori o izbrisanih. Pa bom začela kar pri začetku, ker menim, da si moramo danes ponovno osvežiti spomin. Ustavno sodišče Republike Slovenije je v primeru izbrisanih neustavnost in nezakonitost ravnanja potrdilo dvakrat, posredno celo sedemkrat, pa vendar smo priča trajajoči zgodbi zanikanja in nereševanja krivic, ki jih je sistematično kršila slovenska oblast v letih 1991 do 1992. Še več, izbrisani, njih je 25 tisoč 671, so bili v preteklosti prevečkrat uporabljeni za politični boj med različnimi političnimi strankami, sama razprava pa je bila velikokrat pod vsako ravnjo politične kulture. Danes je tudi zaradi preteklih razprav podoba taka, da ni prebivalca Republike Slovenije, ki o izbrisanih ne bi imel takšnega ali drugačnega mnenja. Pa vendar, kaj je izbris iz registra prebivalcev in kdo so izbrisani? 26. februarja 1992 so upravni organi po navodilih Ministrstva za notranje zadeve državljanom nekdanjih republik Jugoslavije, ki so bili do tedaj zakoniti stalni prebivalci Slovenije, odvzele upravičenje do stalnega prebivanja in jih tako spremenili v ilegalne tujce. Vse to brez opozorila in možnosti pritožbe. A o izbrisu prizadetih niso obvestili, le-ti so zanj izvedeli po naključju, ko so na primer prišli na upravne enote po uradnih opravkih, tedaj so jim uničili še veljavne osebne dokumente, ki so bili izdani v Sloveniji. Drugod so izbrisani dobili vabilo, a tudi to z namenom, da jim uničijo dokumente in jih napotijo na Urad za tujce, posledice izbrisa so bile hude. Niso več mogli denimo najti legalne zaposlitve, biti zdravstveno zavarovani, prejemati socialne podpore, niso imeli dostopa do izobraževalnega sistema in še bi lahko naštevala. Ne bom poudarjala, koliko ustavno varovanih človekovih pravic in svoboščin je bilo s tem enostranskim dejanjem kršenih, kar je tudi večkrat prepoznalo Ustavno sodišče Republike Slovenije. Da pa je bil izbris tudi v nasprotju z med
Hvala za besedo. Zelo na kratko gospodu Staroviću. Zakon o <PARTY>H je sprejela naša vlada leta 2012. Vaša predsednica Alenka Bratušek ga je poslala na Ustavno sodišče, dobila zavrnitev, potem ga je pa deformirala. To imamo danes. In to, kar ste rekli, da predlagamo zakone na hitro. Pri nas strokovni svet za vsa področja deluje ves čas in sestankujejo naši člani ter pripravljajo zakone in predloge, ki jih potem tudi tukajle vložimo. Naredijo, lahko rečemo, več kot državni aparat z nekaj tisoč zaposlenimi, ki so vsak dan plačani, oni pa to delajo brezplačno. Kolega Pavšič je rekel, da smo v petindvajsetih letih vse zapravili. Gledal je seveda nas, namesto da bi pogledal na svojo desno; vlade, v katerih so bili <PARTY> in Desus, so trajale mnogo dlje kot pa vlada, ki smo jo vodili mi. Pred petnajstimi leti smo imeli štiri leta vlado in pred sedmimi leti eno leto vlade. Torej šest let v vseh teh letih. In rekel je, da naj malo vklopimo možgane. Mi imamo ves čas vklopljene možgane, zato tudi kaj predlagamo in kaj pripravimo. In smo v tistem letu, ko smo bili na vladi, pripravili več kot vse naslednje vlade, dve oziroma sedaj že tretja. Predlagamo ustanovitev slovenskega demografskega sklada, kar je zaveza iz ZPIZ-2, kot je bilo že nekajkrat povedano. Kolega Trček je rekel, da nismo nič naredili, oziroma malo je manjkalo, da bi nas obtožil, da smo kakšno škodo naredili. Poglejte, ZPIZ-2 je bil zelo pomemben. Do takrat se je na letni ravni upokojevalo od 14 do 18 tisoč ljudi. Ko je ZPIZ začel veljati s 1. 1. 2013, se je to znižalo in se letno danes upokoji približno 4 tisoč ljudi. Če se to ne bi zgodilo, bi imeli danes 60 tisoč upokojencev več. Če to ni nek dosežek, potem pa res ne vem, kaj je. Zato ker smo vedeli, kakšna je demografska slika; in to je bil samo prvi korak. V nadaljevanju bi morali narediti resno pokojninsko reformo, ki so jo potem napovedovale vlada Alenke Bratušek in vlada Mira Cerarja, pokojninska reforma, pripravite okvir za novo pokojninsko reformo. V
Hvala še enkrat. Bistvo sprememb tega zakona je ravno v 6. in 7. členu. Če podpremo amandma poslanskega kluba Liberalne demokracija, potem pravzaprav tako nismo nič naredili. Jaz sem trdno prepričan, da bomo čez pol leta spet ta isti zakon obravnavali v tem Državnem zboru. Zato vsekakor v poslanski skupini Nove Slovenije predlagane amandmaje ne bomo podprli. Bi pa rad dodal še to, da nekateri govorite kar na pamet. Glede uvajanja sveta za avtorsko pravo, ali bo potrebno, da bo aktivno delal ali se bodo na eni strani avtorji oziroma kolektivne organizacije in uporabniki dogovorili, da tega sveta sploh ne bo potrebno v določenem primeru uporabiti. Počakajmo. Tudi kolega Školč nekako prejudicirate, tudi če bo ta svet deloval, bo vedno deloval na škodo avtorjev oziroma kolektivnih organizacij. Vsaj tako sem razumel oziroma imate bojazen, da bo tako. Pa dajmo prvi primer skozi ta postopek, če bo potrebno, da se bo aktivno vključil, pa bomo videli. Jaz sem trdno prepričan, da ne moremo mi danes naprej govoriti, kdo bo pri tem potegnil krajši konec. Jaz sem prepričan, da bo v tem primeru prišlo do takšne rešitve, seveda s strani Sveta za avtorsko pravo, ki bo konec koncev dal zadovoljstvo enim in drugim, da bomo končno le-ta nerešeni vozel enkrat odvezali in da do teh zagat in problemov v prihodnje ne bo prihajalo. Še enkrat bi poudaril, jaz sem trdno prepričan, da je to eden od instrumentov, ki bo pa le dal večjo spodbudo obema vpletenima akterjema, da se bosta pred posegom Sveta za avtorsko pravo dogovorila o primernih tarifah. Vsekakor amandmaja ne bom podprl.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Jaz bom pravzaprav zelo kratek. Povedanega je bilo ogromno, z marsičem se da strinjati, z marsičem se tudi težko strinjaš, ne nazadnje je diskusija pokazala, da ob veliki vnemi in želji po čistem okolju marsikdo tudi ni čisto kos strokovnim vprašanje. Tukaj smo danes lahko poslušali problem ozonske luknje in toplogrednih plinov. Tisti, ki nekoliko bolj poznamo problematiko, seveda vemo, da gre za dva popolnoma različna problema in da je problem ozona seveda v povezavi s popolnoma drugačnimi plini, kot pa so toplogredni plini. Ampak pustimo to. Jaz bom svojo današnjo diskusijo usmeril samo v eno zadevo, ki me že dalj časa muči. Sedaj sem šel še enkrat pogledati v poročilo in žal v poročilu nisem našel podatka o ali vsaj omembe aarhurške konvencije, vsaj v tem poročilu, ki smo ga dobili na disketi. Mi v parlamentu, govorim seveda o parlamentarni skupini GLOBE, se že precej let zavzemamo za to, da bi v parlamentu, kot mi pravimo, čimprej ratificirali aarhurško konvencijo. Vlada to že nekaj časa obljublja in jaz upam, da bomo v parlamentu ta dokument čimprej sprejeli, kajti gre za pomembno področje, ki govori o sodelovanju javnosti pri okoljskih problemih. Sam osebno, sem namreč prepričan, da bi morali v javnosti posvečati pri okoljski problematiki bistveno več pozornosti, kot se je sicer posveča. V Sloveniji sicer imamo kar precej okoljevarstvenih organizacij, ene so močnejše, druge so šibkejše, ene so bolj aktivne, druge manj, ampak bojim se, da je vse to premalo. Zakaj mislim tako? Poglejte, marsikje se srečujemo s problemom, ki se mu reče "not in my backyard" po angleško, skratka, ne na mojem dvorišču. Marsikje se poskuša urejati določene stvari s področja varovanja okolja, pa se takoj najdejo ljudje, ki takim rešitvam nasprotujejo, češ, seveda, saj to je potrebno, ampak naj se to zgodi kje drugje, ne pri meni, ne v mojem okolju, ne pri meni doma, pa naj bo govora tu o raznih sežigalnicah, pa naj bo govora o vetrnih elektrarnah
Razprava zadnjih mesecev je v Sloveniji jasno izpostavila konceptualno razliko, ki stoji pred nami, in če bi jo skušal slikovito ponazoriti, je ta razlika dilema med votlo državo, ki naj predvsem ne moti, in močnejšo državo, ki bo znala generirati razvoj tudi sama. Izkazalo se je, da sedanja vladajoča koalicija stavi na prvi koncept, torej na to, da si v državi in v njenih resursih ne obetamo več aktivnejšega generiranja razvoja. In jaz mislim, da je za stopnjo razvitosti slovenske družbe, v kateri danes smo, to slaba novica. Če bi bil ta rebalans vključno z vsemi ukrepi, ki jih sestavlja, pravzaprav recept za kratkoročno sanacijo, po kateri bi lahko z utemeljenostjo in predvidljivostjo trdili, drugo leto bo zaradi teh ukrepov resnično bolje, bi bil sam verjetno med tistimi, ki bi prepričevali kolege, da se je vredno potruditi, da je vredno zategniti pas, ker je to edina pot, da bo naše gospodarstvo okrevalo. Težava je v tem, da ne le opozicija, ne le del sindikatov, ne le del javnosti, pač pa mnogi resni ekonomisti, med katerimi je nekaj Nobelovih nagrajencev za ekonomijo, trdi in – mimogrede, to nisem sam –, resno opozarja, da tovrstna politika vodi v dolgoročno spiralo, varčevalno-dolžniško spiralo. Letošnje znižanje javnih izdatkov se bo poznal na transferjih in plačah, to bo poglabljalo gospodarsko rast, ta bo zmanjševala prihodke in drugo leto bomo pred isto nalogo – kje privarčevati 800 milijonov evrov. Jaz obžalujem, da se je vlada odpovedala konceptu postopnosti javnofinančne konsolidacije. Jaz mislim, da med nami obstaja soglasje, da je javnofinančna konsolidacija nujna. Med nami pa ni soglasja, da jo je mogoče izvesti samo na ta način, ker to ni res, ker obstaja alternativne poti in opozicija in sindikati smo o teh alternativnih poteh v zadnjih tednih in mesecih precej govorili. Jaz se bojim, da se izpostavljajo, bom rekel, napačni konceptualni okviri. Ni namreč res, da smo tisti, ki nasprotujemo tem varčevalnim ukrepom in posledično temu rebalansu, da sm
Ne, v svojem imenu. Jaz bom glasoval proti amandmaju. Zato, ker me nikakor ne morete prepričati, da mislite resno s tem amandmaje. Blefirate, blefirate in to je jasno iz tega, da blefirate že cel dan, ko gledamo rezultate glasovanja, v bistvu so izidi teh rezultatov jasen dokaz tega, da ne mislite resno. Komaj malo več kot 10 vaših opozicijskih poslancev podpira vaše opozicijske amandmaje. Če je to resnost, potem "halo" prosim lepo, niti tista poslovniška potrebna večina vas ne sedi v klopeh, ko sprejemamo po vašem tako pomemben in Sem povedal, da ga ne bom podprl.
Hvala lepa. Spoštovani! Veliki angleški zgodovinar, Eric Hobsbawm je v svoji knjigi Kratko 20. stoletje, ne dolgo, opredelil nastanek socialne države po 2. svetovni vojni – prav iz koalicije protifašistične je nastala. Fiskalno pravilo je del funkcioniranja socialne države v sodobnem svetu; v obdobju recesije imamo primanjkljaj, v obdobju konjunkture moramo akumulirati, da ta primanjkljaj nadomestimo. Živimo v monetarni uniji, kjer nam niso pripravljeni kreditirati naših trajnih primanjkljajev in zato kot partnerji moramo tudi ustrezno gospodariti. Jaz ta zakon podpiram, je zastavljen izrazito keynesiansko in če bi ga podprli v širšem krogu, bi seveda ostal ta keynesianski, morda bo dobil bolj monetaristične poteze v kasnejšem obdobju.