EuroBench/eurobench-parlamint-power-sl huggingface dataset:
Spoštovani! V Slovenski nacionalni stranki verjamemo, da je težko usklajevati vse interese, ki želijo podati svoje pobude, svoje videnje in pa svoje načrte za izvajanje šolskega sistema v okviru novele zakona o visokem šolstvu. Ravno zaradi te težnje in frekvence teh različnih interesov, ki so si marsikdaj v nasprotju, odvisno s katere strani prihajajo, tudi ne moremo pričakovati, da bo zakon prinašal neke vrste dolgoročno rešitev. Zavedati se moramo danes ob sprejemu, da posebej na podlagi sprememb tega segmenta družbe v okviru Evropske unije in na podlagi zahtevanih domačih potreb, kar je nedvoumno najpomembnejše, lahko kmalu pričakujemo navodila ministra v taki ali drugačni obliki. In prav je, dado določene mere ministru tudi zaupamo. V okviru Slovenske nacionalne stranke imamo naslednje pomisleke in pa pohvale glede predloga novele zakona. Prvič, strinjamo se, da je potrebno urediti zaposlovanje učiteljev in pa predavateljev. To se je do sedaj pokazalo kot velika negativna, recimo temu, pika v sistemu izobraževanja. Po drugi strani tudi urejanje razpisnih normativov, za kar ocenjujemo, da je bil do sedaj najbolj kritičen element tega področja izobraževanja v naši družbi, je smiselno opredeliti in prav je, da ga je minister predlagal v okvir zakona. Nadalje, za zelo pozitivno zadevo omenjenega zakona bom štel še preoblikovanje študijskih programov za regulirane poklice, kar mislim, da se bo v praksi izkazalo za pozitivno rešitev, in pa izenačitev položaja, torej zgodba, o kateri so govorili vsi govorniki pred menoj. Naj gre za učence, dijake ali študente, ki je sicer v okviru razprave državnega zbora in pa verjamem tudi v okviru ministrstva stara zgodba. Delno lahko rečemo, da zasleduje in poudarjam, delno lahko rečem, da zasleduje nekoč vložen amandma glede geografske določenosti, oddaljenosti bivanja od fakultete. Po drugi strani pa si ne bi upal trditi, tako kot nekateri govorniki pred menoj, in predvideval vsebino bodočega pravilnika, ki bo v pristojnosti min
Še enkrat vsem lep pozdrav! Zakon o starševskem varstvu in družinskih prejemkih je le ena od podlag za pozitivno družinsko politiko. Vemo, da mladim, ki še študirajo, ki še niso zaposleni, več pomeni to, da dobijo zaposlitev, in odlagajo prvo rojstvo tja do 30. leta, tako da se s tem kar precej zmanjša število otrok. Trenutno je demografska slika Slovenije nekako še pozitivna oziroma je nekaj več rojstev kot smrti, vendar so trendi slabi. Vemo, da se zdaj rojevajo vnuki baby boom generacije tam iz 50. let, tako da se ta nihanja neprestano ponavljajo. Ampak zgledi so slabi, tako da bi morali več pozornosti nameniti ravno mladim, da bi matere vsaj v 20. letih rodile, ne prvič v 30., da bi mladi dobili zaposlitev in da bi stanovanjsko politiko za mlade prilagodili nastali situaciji, ko težko pridejo do stanovanja in je veliko neprodanih, nezasedenih stanovanj. Vendarle bi morala država pripraviti neko osnovo, da bi tudi mlade družine, mladi pari, zlasti če želijo imeti otroke oziroma če imajo otroke, prišli na nek dolgoročni način odplačevanja tudi do stanovanj. Zakon prinaša veliko novosti v pozitivni smeri. Tako je res tista največja, da je tu otrok na prvem mestu in da imajo socialni starši oziroma tisti, ki skrbijo za otroka, tudi starševski dopust, starševske dodatke in podobno. Tako da je to ena stopnja naprej, kar se tiče varstva otrok. Obžalujemo pa, da se ni upoštevalo amandmajev na odboru, ki so nekako želeli zadržati tiste ugodnosti velikih družin, ki so v zdajšnjem zakonu. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke smo podpirali ta prizadevanja, vendar nekaj malega se je našlo, tako da smo nekako prišli do skupnega jezika in nekatere zadeve zadržali, tudi kar se tiče izplačevanja in podobno, da se je zadeva izboljšala. Očetovski dopust se je podaljšal na 30 dni, čeprav zaenkrat fiktivno, za 15 dni ob rojstvu, 15 dni pa nekje po koncu, pa tudi izvedba se je zamaknila. To zadosti tej evropski direktivi. Medtem se prenos starševskega dopusta praktično o
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Spoštovana ministrica, kolegice in kolegi! Po raziskavah, opravljenih v primerljivih evropskih državah, je vedenjska motnja prisotna pri 7–10 % otrok in mladostnikov. Za Slovenijo podatkov o tem ni in to sporočilo bega. Naslednje zaskrbljujoče dejstvo je, da so vedenjske in čustvene težave v naši družbi še vedno problemi, o katerih ne želimo odkrito govoriti, saj se bojimo stigmatizacije. Zato lahko sklepam, da so odstotki ljudi – ne samo otrok in mladostnikov, ampak celotne populacije – precej višji, kot jih prikazujejo uradno zabeležene evidence strokovnih obravnav. Strokovnjaki, ki se ukvarjajo z duševnim zdravjem, povedo tudi, da je težav čedalje več ter da so vedenjske in čustvene motnje danes bistveno drugačne in bolj intenzivne, kot so bile pred desetletji. Dovolite, da citiram nekaj stavkov iz publikacije, ki jo je na temo duševnega zdravja pripravil Nacionalni inštitut za javno zdravje: »Duševno zdravje otrok in mladostnikov je ključno za prihodnost vsakega naroda in uspešnost vsake družbe.« Gre za kompleksno področje, ki zajema krepitev varovanja in ohranjanja dobrega duševnega zdravja ter tudi destigmatizacijo in preprečevanje nastanka duševnih težav in motenj ter njihovo zdravljenje in rehabilitacijo bolnikov. V Poslanski skupini Desus se zavedamo in strinjamo, da so otroci in mladostniki s čustvenimi in vedenjskimi težavami ter motnjami izjemno ranljiva skupina. Zato smo jim dolžni nameniti posebno skrb, učinkovito obravnavo ter najboljšo možno pomoč. Trenutna ureditev obravnave otrok in mladostnikov s čustvenimi in vedenjskimi težavami je zastarela, neusklajena, razdrobljena in nedorečena. V naši poslanski skupini smo optimistični in trdimo, da so težave, s katerimi se srečujejo pristojne službe, premagljive, kar so pokazale tudi številne raziskave in analize ter izvedeni pilotni projekti. Plod sodelovanja vseh pristojnih služb in krovnega ministrstva je predlog zakona, ki ga bomo v Poslanski skupini Desus z veselj
Jaz bi samo na kratko povedal. Če je želja določene skupine poslancev, da se predstavi protokol, kdaj je nastal, kako se je oblikoval, kdaj je bil morebiti spreminjan, kakšne bi bile možnosti za spremembe, lahko Vlada to v nekem primernem roku pripravi. Kakršnakoli kršitev tega protokola pa je seveda neprimerna, tako da Vlada tega zakona ne podpira. Hvala. Zelo na kratko. Jaz vendarle upam, da bo moč o protokolu poglobljeno razpravljati kdaj kasneje, ko bi pripravili informacijo. Naj vas seznanim, ta protokol ni iz leta 2005, ta protokol je seveda konstitutivni del Evropske unije, oblikovan je bil z njenim nastankom. Podobno velja za ostale mednarodne organizacije, recimo pri OECD več vem, ker je v našem mandatu prišlo do našega vstopa, to je bil eden od pogojev, brez tega mi ne bi mogli postati člani. Zato je bil ta protokol potem ratificiran leta 2005 v parlamentu, ki je imel drugačno večino, pa zelo verjetno zopet z zelo močnim številom glasov "za", bi si upal verjeti. Če to zdaj problematiziramo, potem moramo videti, s čim se ukvarjamo in jaz bi vendarle predlagal, da zadevo najprej pogledamo s te strani. Ta zakon je pa vsekakor neprimeren za sprejetje in prosim, da ga ne podprete.
Saj bo podobno, morda bom samo dopolnil. Poglejte. V času od 8. do 10. julija 1998 je Svet Evrope organiziral multilateralno srečanje, katerega cilj je bil ugotovitev zakonske ureditve položaja sodnikov. To je tako imenovana evropska listina o zakonski ureditvi položaja sodnikov, kjer izrecno napotuje, kako naj se države, ki so članice sveta, ravnajo. Če kaj, je seveda tam, kjer je trajni mandat, nepriporočljivo, da stvar vračajo za korak nazaj - to je prvo; drugo, celo tam, kjer je omejen mandat, pogojujejo to, da denimo ne tako, kot pri nas sodnike voli neodvisna institucija - torej od politike nekoliko stran itn. To je eno. Naša ustava, ker je mlada ustava, ker je moderna, je seveda že takrat, tako kot večino določil iz evropske konvencije o človekovih pravicah ali pa denimo dokumenta, ki je bil sprejet v Nici, že takrat zapisala vsa ta temeljna načela in eno od teh je tam, ne vem, 126. ali 128. člen ustave, ki govori o trajnem mandatu sodnikov. Jaz mislim, da bi bilo, torej razumem ta amandma bolj kot apel pripravljavcem zakona, novele zakona o sodniški službi, da morda razmislijo v smer, ki jo je tu omenjal gospod Rokavec, to pa je, da bi preden nekdo postane sodnik, imel nek - kako bi rekel - uvajalen rok in da - torej to je možno urediti še pozneje. Vendar vsako tako rešitev, ki je sistemske narave itn., jaz mislim, da je treba sprejeti, ne tako pod presijo čustev, temveč na podlagi nekih analiz in pa ugotovitev ter postaviti tako, da bo vzdržala, ne vem, vsaj eno desetletje. Hvala lepa. Ne moremo podpreti tega, no. Ne, samo pojasnil bi. Morda takrat v mojem uvodnem nastopu kdo ni dovolj pozorno poslušal. Prvi amandma je amandma na amandma vlade. In sicer se precizira, od česa se pravzaprav teh 20% obračuna. Samo to je. Opozorili so pa na to tudi predstavniki sodne veje oblasti, tako da če bi ostalo samo tako napisano, kot je bilo, bi bil lahko dvom. To bi pa pomenilo, da bi izplačevali na določen način, računsko sodišče bi pa ugotovilo, da je napačen. Tako,
Hvala lepa. Vlada s spremembo odloka o okviru za pripravo proračuna sektorja država za obdobje 2020−2022 dodatno zvišuje obseg izdatkov kar za 670 milijonov evrov. Seveda bi morali pripraviti rebalans in nam vsebinsko pojasniti, za kaj se namenja tako povečana poraba. Ni bilo rebalansa proračuna, ni bilo obrazložitve v predlogu akta. Tako seveda ni jasno, kaj je namen tako visokega strukturnega zadolževanja, ki je najvišji v Evropski uniji in pušča javne finance Republike Slovenije v nejasnem stanju in visokem tveganju za v bodoče. Takšno stanje kaže na popolno neodgovornost te vlade. Proračun je finančni načrt države, v katerem so cilji fiskalne politike, razvojni cilji, prednostna področja ter politične in strateške prednostne naloge vlade. S tem pa ima poseben pomen za demokratično upravljanje javnih zadev na najvišji ravni. Predlagana ureditev kaže na potencialno kršitev načela delitve oblasti in posega v pristojnost Državnega zbora, da sprejema državni proračun. Glede na to, da pričakujemo nov PKP zakon, pa nam je že precej jasno, da bo ta dvig izdatkov namenjen deljenju predvolilnih sladkarij. Spremembi odloka v <PARTY> nasprotujemo zaradi popolne netransparentnosti v procesu njegove obravnave. Hvala.
Hvala lepa. Spoštovani! Meja med Slovenijo in Hrvaško se je pač zgodila pred 10-imi leti. Ob mejo so bili ljudje nepripravljeni, ker je pač prišel nek dan, nek trenutek do nje, potem pa živeli sproščeno, svobodno, vsak na svoji strani in drug z drugim, kotje to normalno bilo v neki skupni državi. Živeti ob neurejeni meji, ob neurejenih vprašanjih, je, seveda, problem za tiste ljudi, ki tam živijo in na to opozarjajo in pozivajo tudi nas, da po svojih močeh oziroma po naših pristojnostih to enkrat razrešimo. Živeti ob meji, ki pa je urejena, kjer so odnosi med državama urejeni, pa je lahko tudi prijetno, lahko tudi neka dobrina, gibaš se sem in tja, ponekod te nihče več ne kontrolira, stopiš čez mejo, se pogovarjaš z ljudmi, hodiš na svojo zemljo na drugi strani ali pa obratno, pa je to nekaj povsem drugega. Tako mejo imamo s severno sosedo že prek 50 let. Take odnose smo vzpostavili takrat, ko je bila med Vzhodom in Zahodom še železna zavesa, ko so bile ob meji ponekod, kamor smo potovali, sicer s težavo, žične ograje in minska polja. To smo mnogokrat lahko videli tam proti Madžarski, Češki, Slovaški, kamor nas je, pač, pot nesla. V teh hladnih mednarodnih odnosih smo torej z eno sosedo lahko razrešili. Pričakujem, da se bomo v današnjem času, v tretjem tisočletju lahko mi tu danes dogovorili, da kaj podobnega storimo s sosednjo Hrvaško. To je naša naloga, naša dolžnost, naša pravica. Naša dolžnost predvsem do tistih ljudi, ki tam živijo, ki imajo probleme s to mejo, z nedorečenostjo, ki jim je to življenjski problem. Deset let je od tega, kar je ta meja nastala. Najbrž so bila prizadevanja vseh deset let, da se bi zadeve uredile, ampak ni bilo uspeha. Kot imamo informacije, se danes pospešeno rešuje vprašanje končne določitve meje s Hrvaško in nekatere informacije, kot nam jih bilo dano tudi danes tu s strani ministra, nas navdihujejo oziroma navdušujejo, mogoče -ne - ali pa vsaj zadovoljujejo, da bomo enkrat imeli te zadeve dokončno rešene. Menim, da bi ne glede n
Gospa podpredsednica, imamo še en dodaten sklep, ki ga odbor sicer ni sprejel, smo ga pa vložili v prejšnjem mandatu, sam osebno in devet poslancev. Če dovolite, bi ga obrazložil. Po koncu vojne je okupator tudi v nekaterih delih naše domovine uničil nekatere gospodarske objekte naših ljudi. V zakonu, ki smo ga pravkar sprejeli, govorimo samo o negmotni škodi, ki so jo utrpeli posamezniki, o gmotni škodi ničesar ne govorimo. Ti ljudje so tako prizadeti, ker so bili objekti razrušeni in jim po vojni nova oblast ni nacionalizirala teh objektov, da bi lahko v teh letih uveljavljali škodo, ki jim jo je država Jugoslavija povzročila. Bivša država Jugoslavija je dobila nadomestilo škode od Nemčije - kolikoje bilo te škode, bi težko rekel, ali je bilo pravično ali nepravično, ali dovolj ali ne dovolj - vendar ti ljudje niso dobili ničesar. Poznam primer, pri umiku Nemcev sta bila neki javni osebi na našem koncu porušena žaga in mlin. Ti ljudje niso dobili tolarja odškodnine v vseh teh letih in so dejansko ostali brez vsega, da so se po vojni komaj preživljali. Zato smo predlagali, naj vlada prouči ta problem in naj bi v roku enega leta pripravili tudi tozadevni zakon. Prosim, kolegice in kolegi, da razumemo te ljudi, ki so bili prizadeti, in da poskušamo tudi v bodoče te probleme, ki so, tudi reševati. Hvala za vašo podporo.
Predsedujoči, hvala za besedo. Predstavniki Vlade, kolegice in kolegi! Pranje denarja je praksa prikritja nezakonitega izvora premoženjske koristi, pridobljene s kaznivim dejanjem. Sumljive transakcije, povezane s pranjem denarja v EU, vsako leto znašajo stotine milijard evrov. Države članice so odgovorne za uporabo in uveljavljanje pravil EU o preprečevanju pranja denarja preko nacionalne zakonodaje ter za pregon kaznivih dejanj, povezanih z njim. Europol ocenjuje, da znaša vrednost sumljivih transakcij v Evropi približno 1,3 odstotka BDP Evropske unije. Kljub obsežnemu mednarodnemu sodelovanju in vedno bolj izpopolnjeni zakonodaji EU, predstavlja zamejitev pranja denarja še vedno velik izziv. Direktiva EU o preprečevanju pranja denarja velja od leta 1991 in je bila posodobljena štirikrat, na zadnje leta 2018, saj se skozi leta področje njene uporabe vedno bolj širi. Tokratno novelo obravnavamo, zato ker je Republika Slovenija prejela uradni opomin Evropske komisije z dne 13. februarja 2020 zaradi nenotifikacije predpisov za prenos direktive 2018/843. Zaradi nadaljnjega odlaganja prenosa določb v slovenski pravni red bi lahko nastale težko popravljive finančne posledice za državo. Z novelo se odpravljajo nekatere pomanjkljivosti, ki jih je zaznal matični odbor strokovnjakov pri Svetu Evrope. S predlogom zakona se med drugim dopolnjujejo nekatere definicije pojmov in posamezne opredelitve zavezancev, prilagajajo določbe glede vpisovanja podatkov v register dejanskih lastnikov ter uvajajo dodatne ukrepe glede visoko tveganih držav. V Poslanski skupini <PARTY> se ob tem nadejamo, da bo še ena v vrsti dopolnitev zakona pripomogla tudi k temu, da se pranja denarja ne bodo poizkušali lotevati nekateri vidno izpostavljeni politiki ali politične stranke. Hvala.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani gospod minister, hvala lepa za odgovor, vseeno bi še vprašal glede roka pridobivanja teh smernic, ki je nerazumno dolg. Namreč, če povem za našo občino, za občino Šoštanj. Že novembra leta 2009 smo imeli usklajevalni sestanek na vašem ministrstvu, kjer smo določene stvari dorekli. Potem smo dobili poziv za dopolnitev vloge, kar smo tudi storili, in maja leta 2010 smo vložili to potrebno dodatno gradivo. No, in od meseca maja naprej zdaj čakamo že več kot sedem mesecev, pa nismo dobili še nobenega odgovora. Zato bi prosil, da bi to malo pospešili, ker imamo velike težave v naši občini s pripravo OPN. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice, kolegi, spoštovani gospod minister! Čakalne dobe. Dajmo zdaj operirati malo s podatki. Najbolj takšna vidna in pomembna zadeva je čakalna doba za operacije na odprtem srcu, s katerim se je pohvalil tudi minister, da se je število operacij povečalo, število čakajočih pa zmanjšalo. Dajmo gledati podatke. Leta 2001 je bilo število operacij 862, čakajočih 354. Leta 2002 operacij 985, čakajočih 598. Leta 2003 operacij 1092, čakajočih 535. Leta 2004 1553 operacij, čakajočih 156. Seveda, v naslednjem letu se je celo število nekoliko zmanjšalo operacij za nekaj deset ali deset operacij in ker je ta številka bila dosežena že prej, se je jasno rep na koncu zmanjšal. Tisto, kar je vaša zasluga, je, da ste število operacij na odprtem srcu držali na neki ravni in ker se je držalo na tej ravni približno, se je jasno ta vrsta zmanjšala.Zato je neumestno govoriti, da se je to število zmanjšalo. Jaz ne bi šel sedaj z vami rad v razpravo o javnem in privatnem zdravstvu, teoretske koncepte, ampak jaz sem vam jasno povedal, prav to, kar imamo sedaj s temi koncesijami v javnih zdravstvenih zavodih, je kombinacija slabih lastnosti in enega in drugega sistema. Hvala lepa.
Hvala. Neokusno je, da bi s te strani nagovarjal volivce. Meni ni treba, ker plešem zadnji tango v Državnem zboru, sedaj bom iskreno govoril. Še v Titovi Jugoslaviji, ko sem bil mlad, sem se jaz lahko po tej cesti vozil. Sedaj, ko imamo svojo lastno državo, pa je ta cesta ves čas zaprta, čeprav je bila zaprta tudi že nekaj časa, ko je Titovo Jugoslavijo jemal hudič. Rad bi rekel naslednje. Gre za to, da bi imeli dostop do Maribora po levi strani Drave, da bi ljudje iz Podravja in dela Slovenskih goric lahko prišli tja. Kot sem vam že prej povedal, morajo sedaj čez en most, in to zjutraj, ko gredo na delo, nato čez drug most in potem skozi center in ko se vračajo, jih čaka enaka kalvarija. Zaradi tega se mi zdi več kot potrebno, da bi to sramoto, ki se vleče menda 15 ali 20 let, enkrat odpravili in tudi ta del države povezali s Podravjem, ki je še kako povezano. Zdi se mi, da je sedaj približno nekaj takega: cesta je državna, cesta je zaprta, nihče ne vozi, promet je izredno na tej strani oviran in se mi zdi, da je ta cesta nekaj takega, kot da bi človek imel avto, ki ima volan v prtljažniku. Nekaj podobnega je. In jaz mislim, da bi država pa tudi poslanci morali imeti toliko modrosti in toliko pameti, da bi se enkrat sedaj tudi ta del cest obnovil, če smo sedaj že 20 ali 30 amandmajev na to temo odprli, ki so dosti manj pomembni, kot pa je pomembno za tako veliko mesto, kot je Maribor, ta prometnica, ki ga povezuje z levim delom Podravja, to je v smeri Ptuja.
Hvala, gospod podpredsednik. Zdaj, ravno v zvezi s tem 4. členom in seveda potem 5., ki govori o vsebini tega programa, ko o tem govorimo, torej se moramo zavedati, kakšna je sploh operativna vrednost tega zakona. Namreč, mi smo predlagali formulacijo, ki je širša od tega, kar je v 4. napisano. 4. člen govori o veljavnost nacionalnega razvojnega programa, mi pa o strateških in razvojnih programih, tako bolj ohlapno in okvirno. Zakaj? Zato, ker bi bila logična pot, da ima država najprej nacionalni razvojni program oziroma programe, temu sledi program ukrepov, ki ga mora po tem zakonu vlada sprejeti do septembra 2004. Naslednji korak, ki omogoča uresničitev tega, kar je v tem zakonu napisano, je sprejetje dveh uredb. Ena uredba zadeva te instrumente, pogoje, merila iz 6. člena, ena pa iz 17. in oba šest mesecev, za oba podzakonska akta je treba imeti, torej ne najprej uredbo v šestih mesecih, ki govori o 6. členu, drugem odstavku 6. člena in potem imamo še dva podzakonska predpisa, ki ju je treba v šestih mesecih sprejeti. Potem je tu shema državnih pomoči, ki jih je treba oblikovati, in seveda sklad, ki deluje na osnovi tega zakona, lahko deluje samo na osnovi sprejetega programa iz 4. člena. Kaj iz tega izhaja? Iz tega izhaja, da bo dejansko uporabnost tega zakona prišla v poštev šele v prihodnjem letu, 2005. Se pravi, zakon kot je sedaj zastavljen, je zastavljen za neko obdobje kasneje in ne bo imel letos nobenih učinkov. Če pa sedaj govorimo naprej o teh stvareh, o programu No, se bom pa pri 5. členu oglasil, da bom dosledno po poslovniku. Hvala. Če pravi vidim, ima vlada 20 minut na voljo za razpravo, zato bi rad vprašal, kdaj bo to izkoristila. Ko je enkrat razprava o členu zaključena, ni več mogoče o njem razpravljati. In da se ne bi ponavljala napaka, ki jo vlada stalno počenja v državnem zboru, da potem na koncu kar v paketu odgovori za vseh, ne vem koliko členov, bi vendarle prosil, da gospa ministrica odgovori znotraj vsake razprave, da se ne bi potem ponov
Ja, hvala lepa. Glede na to, da sem bil član komisije in da sem komisiji potem po naknadni odločitvi, ko smo spremenili odgovornost, ne samo politično, smo pogojno, sem pogojno glasoval za, zato pa je ta zadeva nekako bila zaključena in prišla danes na Državni zbor. Danes pa bom glasoval proti in bom tudi obrazložil. Poglejte, teh 33 zaključkov, ki jih tu vidimo, so si med seboj zelo nasprotujoči. In glasujem proti predvsem zato, ker 28. točka govori o tem, da je praktično v samem začetku leta 2007 nastal problem, ker pri ustanovitvi te srčne kirurgije, ki se je začela že takrat ni bilo osnovnih pogojev, da bi se to ustanovilo. V 32. točki pa jasno je ta zaključek, zaključimo tudi lahko, da Slovenija z dva milijona prebivalcev ne zagotavlja kritične mase malih pacientov na področju prirojenih srčnih bolezni, ki bi zagotavljala organizacijo in izvajanje varnega programa za paciente ter finančno vzdržnega programa. To je tisto dejstvo, ki govori o tem, da nasprotujočim tem dejstvom ne moremo danes iskati neke osebne odgovornosti v vseh teh letih, zato bom glasoval proti.
Hvala za odgovor, spoštovani minister. Saj približno podatke, ki ste jih navedli, poznam. Bi vam pa dodatno postavil vprašanje: Ali ste razmislili o zadnjem delu mojega vprašanja, ki sem ga zastavil v vaši neprisotnosti, ali ste se pripravljeni povezati z ostalimi resornimi ministri, konkretno mislim na gospodarsko ministrstvo in Ministrstvo za finance, da bi zlasti elektrogospodarskim podjetjem omogočili davčne olajšave in jih s tem tudi posredno motivirali, da se lažje, kot ste sami rekli, odločijo za relativno nizke stroške izolacije, ki prinašajo veliko rešitev za to ogroženo ptico, ki predstavlja tudi velik turistični potencial naše dežele, ki ga ima tudi zaradi te ptice in športnih zmogljivosti, kot ste sami omenili? Tudi sam prihajam iz teh vrst kot varuh gorske narave in vem, o čem govorim. Zdi se mi, da bi z relativno majhnim naporom naše države lahko spodbudili tista podjetja ali morebiti tudi druga podjetja, da bi ustrezno zaščitila ta živi primerek lepote, za katero imamo srečo, da domuje na teritoriju naše države. Hvala lepa.