EuroBench/eurobench-parlamint-power-sl huggingface dataset:
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani zbor! Vlada Republike Slovenije je konec leta 2009 sprejela sklep o likvidaciji rudnika živega srebra Idrija. Od takrat dalje poteka vrsta aktivnosti, kako nadaljevati in urediti zakonske obveznosti, ki izhajajo iz zakona o preprečevanju posledic poltisočletnega rudarjenja v Idriji. Po likvidaciji rudnika bo še vedno treba skrbeti za vzdrževanje nezalitega dela rudnika, opravljati monitoring nad zapiralnimi deli, sanirati okolje ter poskrbeti za opravljanje in vzdrževanje bogate kulturne, naravne in tehniške dediščine, povezane z idrijskim rudiščem. Gre za izrazito medresorsko vprašanje, ki zadeva poleg gospodarskega in kulturnega ministrstva vsaj še ministrstvi za okolje in zdravstvo. Vlada je julija lani sprejela sklep o ustanovitvi javnega zavoda, Center za upravljanje z dediščino živega srebra Idrija, ki naj bi skrbelo za dediščino ob skorajšnjem vpisu na seznam svetovne dediščine pri Unescu. Ob tem je bil leta 2008 na pobudo okoljskega ministrstva ustanovljen tudi informacijsko-raziskovalni center za živo srebro, ki bo imel pomembno funkcijo v svetovnem merilu, ko bo leta 2013 sprejeta svetovna konvencija o živem srebru, ki jo pripravlja OZN in pri kateri aktivno sodeluje tudi naša vlada. Vse te načrtovalne aktivnosti pomenijo izjemen razvojni projekt tako za Idrijo kot tudi za državo Slovenijo. Ministra, pristojnega za gospodarstvo, mag. Radovana Žerjava in ministra, pristojnega za kulturo, dr. Žigo Turka sprašujem v zvezi s skorajšnjo likvidacijo rudnika živega srebra: Kako bo urejeno vzdrževanje rudnika in zagotovljena varnost mesta Idrije ter upravljanje in ohranjanje naravne in kulturne dediščine v luči skorajšnjega vpisa Idrije na seznam svetovne dediščine pri Unescu? Poleg tega pa me tudi zanima: Kako je z uresničevanjem vladnega sklepa o ustanovitvi javnega zavoda Center za upravljanje z dediščino živega srebra Idrija? Obema ministroma se že v naprej zahvaljujem za njun odgovor. Hvala lepa.
Spoštovana predsedujoča, hvala za besedo. Spoštovani minister z ekipo, dragi kolegice in kolegi! Ne vem, če se sploh zavedamo, kako pomemben zakon in sprememba tega zakona je pred nami. Zakon o prevzemih je izredno zahteven tehnični procesni zakon, ki regulira proces prevzema oziroma, po domače povedano, nakupa družb. Vesel sem, da prihaja do teh sprememb, ki prispevajo k večji preglednosti prevzemnega postopka in tudi prinašajo nove zahteve glede razkritij v katalogu, pa prav tako tudi kontrolnega organa Agencije za trg vrednostnih papirjev. Žal mi je pa za to, da komaj zdaj obravnavamo to spremembo, ker, kot nam je vsem znano, bi se med tem časom ulovila marsikatera velika riba v kalni vodi. In prav pri teh spremembah vidim, da na nek način bistrijo to vodo in zmanjšujejo možnosti tovrstnih nečednih dejanj. Ne bom se globoko strokovno spuščal v ta zakon in v te spremembe, ker je materija izredno težka in zahtevna, pa tudi za širšo množico zelo težko razumljiva. Saj je po eni strani to jasno, ker v Sloveniji kapitalski trg ni razvit, primanjkuje nam tradicije na tem področju, kar je v marsikaterih razvitih zahodnih državah povsem vsakdanje. Rad bi pa opozoril na to, zakaj je še smiselno podpreti prizadevanja, da potrdimo te spremembe. Spremembe poleg vsega tega, kar sem omenil, prinašajo novitete, in to pozitivne, in sicer s tem, ko izključujejo negativne prakse. To je izredno pomembno. Tu mislim na razne špekulacije, tako pri zavarovanju z delnicami, s prevzemnim premoženjem ciljne družbe, s prikrivanjem informacij, s prikrivanjem namer prevzemnika s ciljno družbo, kar ima dostikrat lahko izredno močne, velike, daljnosežne negativne posledice, ne samo na to družbo, ampak na celo regijo in v veliki meri na celotno gospodarstvo Slovenije. Drugo, kar je pomembno, kar je pozitivno: vidim dodatno zaščito malih delničarjev. Tudi tu je negativna praksa, in je zadnji trenutek, da se z njo prekine, da mali delničarji ne bodo izrinjeni in bodo deležni pravičnega nadomestila
Dober dan, spoštovani gospe in gospodje! Predlog obravnave novele Zakona o knjižničarstvu ima precej zanimivo zgodovino, saj je nastal na pobudo dopisa, ki ga je na člane Odbora za kulturo, šolstvo, šport in mladino poslala gospa Olga Gorkič, sklicevala pa se je na članek iz revije Pravna praksa iz meseca maja 2011, ki je govoril o potrebi po ureditvi volonterskega pripravništva v knjižnicah. Zgodovina predloga novele je zanimiva tudi zato, ker je bila še naslednji dan po vložitvi te novele v zakonodajni postopek vložena druga novela Zakona o knjižničarstvu, ki jo je prav tako vložila skupina poslancev s prvopodpisano gospo Silvo Črnugelj. Slednja je nekoliko obsežnejša, saj poleg ureditve področja volonterskega pripravništva predlaga še odpravo birokratskih ovir za ugotavljanje usposobljenosti strokovnih delavcev knjižnic za vzajemno katalogizacijo, Knjižničnemu informacijskem servisu in nacionalni knjižnici pa omogoča uveljavitev pravil stroke v skladu s pooblastili, ki jim jih daje Zakon o knjižničarstvu. O tej noveli bo v prihodnje še veliko govora, zato se sedaj ne bom osredotočil na njo, bom pa v nadaljevanju podal kakšno pripombo, ki zadeva tudi rešitve zajete v tej noveli. Konec koncev tudi vsi negativni odzivi na to novelo, ki so prišli predvsem s strani različnih zvez, knjižnic oziroma bibliotekarjev, pričajo o tem, da se bodo v tej noveli v prihodnje mnenja še kako kresala. Naj se vrnem na novelo knjižničarskega zakona, ki je pred nami. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke smo pozdravili dopolnitev Zakona o knjižničarstvu, ki ureja problematiko volonterskega pripravništva v knjižnicah. Z uvedbo instituta volonterskega pripravništva v knjižnicah bi bila namreč odprta pot mladim diplomantom, ki želijo opravljati bibliotekarski izpit. Pogoj za slednjega je namreč tudi predpisano število ur dela v knjižnici, kar pa je dosegljivo le s pripravništvom. Zaradi velikega števila mladih diplomantov, ki so se po uspešno zaključenem študiju znašli na Zavodu z
Hvala lepa. Spoštovani predsednik, spoštovani državni sekretar s sodelavkama, kolegi in kolegice! Neuskladitev dohodninske lestvice in olajšav s cenami življenjskih potrebščin bo za družino z dvema otrokoma in zakoncema, ki imata povprečno plačo, pomenilo, da bo ta družina oziroma ta dva zavezanca plača za približno tristo štiriindvajset evrov več dohodnine. To je ukrep, ki pomeni antisocialno politiko do družine, do slovenskih družin, do tistih, ki imajo nizke dohodke, in tudi tisti, ki imajo samo minimalno plačo, bodo seveda plačali več dohodnine. To je politika vlade Alenke Bratušek. To pomeni, da če bo pa nekdo želel imeti večjo plačo, potem bo to zvišalo strošek v podjetjih in potem bo, zaradi tega, da bi dobil takšen neto kot prej, pomenilo tudi večji bruto in to bo vplivalo na nekonkurenčnost slovenskega gospodarstva. Povečalo bo še nekonkurenčnost in to bo pomenilo, da bo gospodarstvo še v slabšem položaju. Ta novela zakona ni usklajena na Ekonomsko-socialnem svetu s partnerji. Vlada ga je poslala v Državni zbor kot neusklajenega. Mislim, da prvo, kar bi morala vlada narediti, bi morala uskladiti ta zakon s socialnimi partnerji. Neusklajevanje oziroma pogojno usklajevanje, če se bo to delalo z nekim drugim zakonom, Zakonom o izvrševanju proračuna, pa na dolgi rok pomeni vedno večjo obdavčitev. Kajti inflacija – kakor imamo inflacijo in da sproti ne prilagajamo zneskov v dohodninski lestvici in olajšav za otroke, v temu primeru pomeni vedno večjo obdavčitev fizičnih oseb in vedno manjše razpolaganje z denarjem, ki ga ljudje zaslužijo ali so ga zaslužili, na eni strani. Na drugi strani pa seveda pomeni, kot je vlada rekla, trideset milijonov več prihodkov. Ampak trideset milijonov več prihodkov tudi od najrevnejših; in to je dejansko nov davek. To, da se bo z zakonom o izvrševanju proračuna usklajevalo, če se bo usklajevalo, če bo tako želela vlada Alenke Bratušek, če se bo tako odločila, to je še večja netransparentnost in še manjša gotovost in stabilnost slo
Hvala za besedo. Spoštovani gospod minister Borut Miklavčič! Pri prebiranju delovnih gradiv, osnutkov zakona o zdravstveni dejavnosti in zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju, sem žal prišel do ugotovitev, da bo tudi v prihodnje prihajalo do prepletanja javnega in zasebnega izvajanja storitev na tem področju. Že pravzaprav vse od tranzicije od leta 1990 in naprej sledimo trendom uvajanja javno-zasebnega partnerstva na določen način, ki mu je v največji meri prispevalo status koncesijske dejavnosti pa tudi druge politike, ki jih ob tej priložnosti ne bom našteval, ne glede na to, kako je, da je koncesijska dejavnost opredeljena kot izvajanje javne storitve. Uveljavila se je namreč praksa, da isti izvajalec sicer v različnem času dela v javnem in zasebnem sistemu ali ob istem času in na istem mestu opravlja javne in zasebne storitve, državljan pa lahko prihaja iz javnega v zasebni sistem in nazaj. Ker tudi nove predvidene spremembe ne postavljajo jasnih ločnic, te so le bolj sofisticirane, me zanima sledeče: Na katerih izhodiščih temelji zdravstvena reforma? Ali na konceptu dosledne ločitve javnega in zasebnega sektorja ali na principih splošnega Zakona o javnem in zasebnem partnerstvu? Od teh izhodišč bo namreč odvisna zasnova bodoče zdravstvene zakonodaje in njena implementacije v življenje. Nekoliko bi dopolnil. Sam sem namreč izredno skeptičen do tega sobivanja javnega in zasebnega, tu bo izredno težko najti primerno obliko mešanja. To smo že pravzaprav kar nekaj let ugotavljali, da se še tako umetelni in matematično dorečen sistem na koncu ne izide, ker gre v osnovi za navzkrižje interesov. Zato sem skeptičen. Me pa še nekaj vznemirja, zaradi česar sem pravzaprav postavil to vprašanje. Po eni strani danes slišimo besede, pa tudi zadnjič na delovnem sestanku, javno-zasebno partnerstvo, sklicevalo se je celo na Zakon o javno-zasebnem partnerstvu, čeprav je možno tudi po novi zakonodaji to partnerstvo omejiti ali ga pa celo na nek način preprečit
Spoštovani predsedujoči, spoštovani poslanke in poslanci! Agencija za energijo kot nacionalni energetski regulativni organ na področju trga z energijo predstavlja pomemben člen v verigi izvrševalcev nalog energetske zakonodaje. Pretežni vir prihodkov agencije predstavlja letno nadomestilo operaterja prenosnega sistema Plinovodi, d. o. o., in nadomestilo sistemskega operaterja ELES, d. o. o. Glede na to, da se financira iz proračunskih sredstev, je dobrodošel podatek, da bo agencija v letu 2019 prvič pridobila tudi nepovratna evropska sredstva za projekt regulatornega nadzora pri izvajanju novih tehnoloških rešitev pri razvoju pametnih omrežij. Stroški poslovanja se ne bodo povečali, tudi novih zaposlitev ne bo. To namreč pomeni, da poslovanje Agencije za energijo ne bo dodatno bremenilo odjemalcev električne energije in zemeljskega plina, zato bomo v Novi Sloveniji podali soglasje k njenemu programu dela in finančnemu načrtu. Ne glede na to pa izpostavljamo dejstvo, da Slovenija premalo naredi na področju samooskrbe z električno energijo in obnovljivih virov energije. Raba obnovljivih virov energije postaja tako na svetovni kot tudi na evropski nacionalni ravni vse bolj pomembna, saj se večina držav zaveda omejenosti zalog neobnovljivih virov energije in njihovega vpliva na podnebne spremembe. Za doseganje varnosti oskrbe z energijo, zmanjšanje izpustov plinov in sorazmernega razvoja si je Evropska unija zastavila cilj, da bo do leta 2020 delež energije iz obnovljivih virov energij v bruto končni porabi energije povečala na 20 %. Slovenija si je v okviru tega projekta zastavila cilje, zapisane v Akcijskem načrtu za obnovljive vire energije za obdobje 2010–2020 in v Nacionalnem energetskem programu, ki predvidevata 25 % deleža energije iz obnovljivih virov energij v bruto končni porabi energije do leta 2020. Ker smo od tega cilja še zelo oddaljeni, je slabo delovanje na tem področju zaskrbljujoče. Agencija za energijo je pristojna za izvajanje podporne sheme in izved
Hvala za besedo. K splošni razpravi bi rad samo še nekaj dodal. In sicer, po navadi oziroma vsaj do sedaj je bila Slovenija kot država zainteresirana za zagotavljanje ali omogočanje kar najboljšega okolja za rojstvo, vzgojo, rast otroka in je tudi sledila ustavni določbi, da država varuje družino, materinstvo, očetovstvo, itd. Glede na to, da naslednji člen ustave govori takole: "Starši imajo pravico in dolžnost vzdrževati, izobraževati in vzgajati svoje otroke." Sledeč temu bi človek pričakoval, da bi se država tudi sedaj po 20 letih samostojne Slovenije nekako trudila, da bi staršem omogočila izvajati to, ne samo sladko, ampak včasih tudi težko dolžnost. Vendar v zakoniku ni nič od tega. Je zelo malih takih stvari, ki bi omogočale izvajati to dolžnost. Nasprotno. Tukaj se pojem družine resnično ruši in razvrednoti. Tukaj tudi zakonska zveza nima več tega, kar je bilo doslej v zakonu in sicer, da je pomen zakonske zveze v zasnovanju družine. Če bi bil ta pomen še naprej, bi lahko zahtevali od države, da naj glede na varstvo družine vendarle tudi omogoča mladim, da družino ustanavljajo in je ne priznajo šele takrat, ko je otrok. Te skrbi ni, zato še enkrat poudarjam, zastonj jočemo nad demografsko katastrofo slovenskega naroda. Moti me tudi izredno primitiven odziv na našo skrb, ker ste črtali pomen zakonske zveze v zasnovanju družine, zakaj ste črtali? Argumentiralo se je takole: "Ja, pa zakonska zveza ima različne pomene." Ja, seveda jih ima, jasno. Tudi med gasilce se marsikdo vpiše zaradi druženja, veselja, zaradi gasilskih veselic. Ampak, gasilska društva imajo poseben družbeni pomen, pa ne zaradi veselic, ampak zaradi tega, ker sodelujejo v pomembnih nalogah zaščite in reševanja v Sloveniji. Najbolj me moti to, da govorite kar naprej samo o istospolnih, istospolnih, kar naprej. Nam očitate sovražni odnos in ne vem kakšno sovraštvo in podobno. Dajte, že enkrat nehati s tem. Jaz sem povedal glavne argumente, zakaj bomo nasprotovali temu zakoniku, sedaj pa sem ji
Hvala lepa za besedo. Lep pozdrav še enkrat! Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o cestah v enem delu sledi spremembam, ki jih prinaša novela Zakona o voznikih, torej ukinja Javno agencijo za varnost prometa in prenaša njene pristojnosti na Ministrstvo za infrastrukturo in prostor ter na Direkcijo Republike Slovenije za ceste. V drugem delu pa prinaša kar nekaj manj zahtevnih sprememb, ki so se v praksi pokazale, da so potrebne zaradi zagotavljanja večje varnosti v prometu in zaradi odprave administrativnih ovir. Tako se poenostavljajo postopki pri umeščanju in gradnji cestnih in kolesarskih povezav; v bistveno večji meri bodo upoštevane konkretne okoliščine oziroma značilnosti posamezne ceste, na primer pri vzpostavljanju avtobusnih postajališč. Pozdravljamo poenostavitve postopka pri izdaji tehničnih specifikacij in smernic ter pri izvedbi investicijskih vzdrževalnih del in vzdrževalnih del v javno korist, kjer se odpravlja dovoljenje za uporabo ceste, kot tudi pri uporabi državne ceste za namen javne prireditve. Kot sem danes že povedala, v Državljanski listi ocenjujemo, da trenutno predlagane rešitve za ukinitev Agencije za varnost prometa niso dovolj premišljene in dodelane in jih ne podpiramo. Podpiramo pa vse poenostavitve postopkov, ki poleg razbremenitve za stranke v postopku prinašajo tudi večjo varnost v prometu. Ker je novelo v nadaljevanju mogoče ustrezno dopolniti in nadgraditi, v Poslanski skupini Državljanske liste menimo, da je Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o cestah primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala.
Hvala za besedo. Resolucija o nacionalnem programu preprečevanja in zatiranja kriminalitete za obdobje 2012–2016. Dokument, ki nam na eni strani razgalja stanje naše družbe, na drugi strani pa opozarja na tiste segmente, na katere moramo biti še posebej pozorni in ki zahtevajo našo poglobljeno obravnavo, in nakazuje naše delovanje, kako se uspešno spopasti s težavami, ki obstajajo. Kriminaliteta ni pojav sam zase, njena pojavnost v določeni obliki in določenih segmentih je posledica dejstva, da nekje in na določen način naša država in družba v širšem smislu ne delujeta, kot bi morali delovati, zaradi takšnih ali drugačnih razlogov. Spremljanje, analiziranje in obravnavanje različnih oblik kriminalitete skozi določeno obdobje predstavlja okvir tistih področij, ki jim bomo v naslednjih štirih letih namenili večino svojega prizadevanja ter stremeli k temu, da bomo po koncu veljavnosti te resolucije ob sprejemanju nove govorili o uspešnem boju s kriminaliteto. Resolucija o nacionalnem programu preprečevanja in zatiranja kriminalitete za obdobje 2012–2016 se osredotoča na trinajst perečih področij, katere značilnosti lahko strnemo v nekaj stavkih. Zaradi gospodarske krize in manjšega razpoložljivega dohodka sta se povečali premoženjska in gospodarska kriminaliteta, ki postajata vse bolj nasilni, domiselni, izpeljani v organizirani združbi, velikokrat vpeti v mednarodno razsežnost. Kot izredno donosen kriminalni posel so se jima pridružile prepovedane droge in kibernetska kriminaliteta. Posebna pozornost bo namenjena žrtvam kaznivih dejanj, obveščevalno vodeni policijski dejavnosti in izvrševanju kazenskih sankcij ter odvzemu premoženjskih koristi. Ob vsem tem pa ne smemo pozabiti na izrazito subjektivni element področja kriminalitete, strahu pred samo kriminaliteto. Na tem mestu bi se ustavila pri nečem, kar želimo poslanci Slovenske ljudske stranke še posebej poudariti. Analize, ki so podlaga za resolucijo, nam ne nakazujejo samo posledic dejstva, da smo se znašli v gos
Hvala za besedo, gospod predsednik. Lep pozdrav vsem prisotnim. Če se sprašujemo, zakaj razprava o priznanju, se moramo spomniti na nekatera dejstva, ki so pripeljala do tega, da imamo danes tukaj to razpravo. Sožitje na področju Kosova, to se pravi v Republiki Srbiji, enostavno ni bilo mogoče. In to niti pred letom 1974, ko smo imeli neke vrste diktaturo, niti po letu 1974, ko smo imeli novo, zelo široko odprto ustavo, in pa niti po represiji Miloševića in niti po zasedbi oziroma upravi Združenih narodov. Skratka, vsi poskusi do Ahtisaarijevega načrta so bili brezplodni in neuresničljivi. Ahtisaarijev načrt je bil sprejet v EU od večine članic EU in edini, ki je zagotavljal neke vrste suverenost kosovskim Albancem in pa tudi neke vrste zaščito tam živečih Srbov. In ta načrt je pač bil razlog za to, da so Kosovci razglasili samostojnost. Prepričan sem, da si je kosovska oblast naložila težko breme. Lepo je praznovati nek dogodek, ampak po tem dogodku pride realnost, pride streznitev. In to streznitev kosovski narod doživlja sedaj v teh časih, ko se mora resnično spopasti s tistimi pravimi problemi. Seveda, mi pričakujemo od njih, da bodo tiste obljube, ki so bile dane pred razglasitvijo in pa ob sami razglasitvi, da bodo te obljube realizirane. Tukaj pa mislim, da moramo paziti in vedno zagovarjati tisto, da se izvede tisto, kar je bilo obljubljeno. Prepričan sem, da to nalogo bomo Slovenci izpolnili. Gotovo je za oba naroda na tem območju in tudi za narodne skupnosti, manjše, ki živijo na tem področju, da se iz preteklosti obrnejo v prihodnost. In kaj je njihova prihodnost? Njihova prihodnost je v združenju evropskih narodov. Prepričan sem, da bodo tako eni kot tudi drugi vse sile namenili v projekt približevanja Evropi in v projekt, kjer imajo vsi priložnost boljšega življenja, priložnost boljših možnosti in priložnost nekega sna, ki pravzaprav v vseh bivših jugoslovanskih narodih je tlel skozi desetletja. Prepričan sem, da jih bom pri teh njihovih nalogah, pri te
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani zbor! Odbor za obrambo je na 19. seji 30. novembra 2021 obravnaval Predlog za razpis posvetovalnega referenduma o sprejemu Predloga resolucije o splošnem dolgoročnem programu razvoja in opremljanja Slovenske vojske do leta 2035, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo predložila skupina poslank in poslancev s prvopodpisanim Mihom Kordišem. Odbor se je seznanil s predlogom za razpis posvetovalnega referenduma z dne 19. 10. 2021, z mnenjem Vlade Republike Slovenije z dne 18. 11. 2021 in z mnenjem Zakonodajno-pravne službe z dne 16. novembra 2021. V imenu predlagatelja je Miha Kordiš v uvodni dopolnilni obrazložitvi opozoril, da je Predlog resolucije o splošnem dolgoročnem programu razvoja in opremljanja Slovenske vojske do leta 2035 zgrešen in poudaril, da Vlada za načrte nima družbenega konsenza. Kot je izpostavil poslanec Kordiš, gre za ambiciozen načrt Vlade, ki je usmerjen predvsem v sodelovanje v okvirih zveze Nato in v nakupe novega orožja, ki ga v resnici sploh ne potrebujemo. Skupni strošek novih izdatkov za vojsko do leta 2035 naj bi znašal 5,4 milijarde evrov, pri čemer resolucija po Kordiševih besedah navaja dolge nakupovalne sezname orožja in druge vojne tehnike. Ob tem je ugotavljal, da so vsi ti izdatki primarno namenjeni vzpostavljanju zmogljivosti za sodelovanje v operacijah zveze Nato, in sicer ne obrambi zavezništva, pač pa uresničevanju geopolitičnih interesov centralnih držav pakta ter stopnjevanje udeležbe slovenskih vojakov na oddaljenih kriznih žariščih. Uroš Lampret, državni sekretar na Ministrstvu za obrambo, je uvodoma povedal, da Vlada predloga za razpis posvetovalnega referenduma ne podpira tako iz formalnih kot vsebinskih razlogov. Predlagano referendumsko vprašanje je po njegovih besedah nejasno, zavajajoče, izrazito politično obarvano in ne odraža pravice volivca, da je njegov glas za ali proti referendumskemu vprašanju pravilen odraz njegove svobodne volje. Namen referenduma je v nasprotju
Hvala. Spoštovani podpredsednik, spoštovana ministrica, ministri, spoštovani vsi, ki ste z mano v službi v tej hiši! Prej je bil en moj sodelavec, kot bi rekel mladi Luka, ki ga je silno zanimalo, kako so lahko šli v Bruselj nekateri izbrisani. Če mu tega nista znala povedati polkovnika Mate ali pa Romšek, če mu tega ni znal povedati takratni zunanji minister Rupel, niti kakšen njegov kolega, ki zlahka dobiva informacije od svojih dobaviteljev, mu pač odgovarjam, da se morali imeti urejen status. Tudi takšni ljudje so v tej državi. Zdaj bi se pa osredotočil na tisto, kar sem želel ob današnji priložnosti povedati vsem skupaj. Današnji dan, 1. april ima svojo simboliko, sam po sebi nujno vzbuja, vsaj meni zagotovo, asociacije. Na primer tisto, da interpelacije obravnavamo danes, ki je res polna laži. Ne bodite nestrpni, jih bom že še prikazal. Ali pa tisto asociacijo, ki spomni na velikega nacističnega propagandnega ministra, sicer majhnega po postavi in gromozanskega v jezik, znamenitega Josefa, ki je svoje spoznanje o propagandi združil v znameniti rek, da trikrat ponovljena laž postane resnica. Kaj se zgodi šele s tisto lažjo, ki je ponovljena desetkrat, stokrat, tisočkrat? Na primer, da je treba vprašanje izbrisanih povezovati z agresorji. Najprej je bila zgodba. Z eno samo potezo radirke čez tisoče naslovov, domačih naslovov, naslovov stalnih bivališč je Slovenija izbrisala vsaj enakemu številu oseb najrazličnejše človekove pravice, in to ljudem, ki so dotlej na te naslove dobivali ali pisma, položnice, mogoče kdaj pa kdaj tudi kakšne rože. Slovenska država je problem izbrisanih potiskala v kot in se ga kljub jasnim navodilom Ustavnega sodišča izogibala kakor kužne snovi. Kot je jasno formuliral prof. dr. Ljubo Balcon, ni šlo za izpade morebitnih sitnih državnih birokratov ali posamičnih, morda prenapetih ljudi, policajev, kogar koli že, ampak za sistematično državno politiko izganjanja nezaželenih Neslovencev. Na Ministrstvu za notranje zadeve so 26. 2. 1996 br