EuroBench/eurobench-parlamint-orientation-sl huggingface dataset:
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Če dovolite, bi jaz iz nekega drugega cehovskega zornega kota stvar poskušal poenostavljeno obrazložiti to, da bom pač nasprotoval temu amandmaju oziroma da podpiram formulacijo 7. člena. Programerji v tistem najbolj preprostem smislu kodiranja bi to razumeli - če sem sam pravilno razumel razlago, ki sem jo dobil tu od sosedov -, ko govorimo od sedanjih treh možnih predlaganih kandidatov od strani sodnega sveta na enega od možnih predlaganih, eden je pa število usposobljenih, ki jim sodni svet prizna usposobljenost in potem to listo posreduje ministru, da pač izbere med temi usposobljenimi, ki jih sodni svet izloči oziroma jim prizna usposobljenost, da izbere njemu najbolj primernega kandidata, zato da bo pač on in ministrstvo za pravosodje, ta vlada in ta država ter sodna veja čim bolje poslovala. Mi uporabljamo izraz KISS, "keep it simple and stupid", "stupid" se dodaja zraven včasih. In ponavadi je zelo kompleksen program sestavljen iz preprostih korakov. Tu pa iz preproste spremembe delamo komplicirano in dolgo razpravo o velezadevah. Če sem jaz pravilno razumel, govorimo pač o tej spremembi, s treh na enega, eden je pa pač število usposobljenih. Če malo bolj konstruktivno pogledam na stvar, bi rekel, da se s tem širijo državljanske pravice vsem, tako kandidatom, sodnemu svetu in ministru. Po drugi strani pa je ministrova odgovornost, ker dobi širši izbor usposobljenih, bistveno večja. Težava pri izboru je bistveno večja, ker mora med večjim številom kandidatov, ki so usposobljeni, vsak pa ima še neke dodatne sposobnosti, ki naj bi tudi odločale o tem, kako se bo minister odločil, in je njegova odgovornost bistveno večja. Kajti če izbere nekoga, drugega pa ne, ki ima drugačne reference in neke druge kvalitete poleg usposobljenosti, se s tem izpostavlja taki ali drugačni presoji. In tudi težava pri odločitvi je bistveno večja. Spomnite se, včasih smo lahko nabavljali samo fičke, zdaj pa lahko nabavimo veliko različnih vozil, ki im
Hvala lepa, gospod predsednik. Kolegice in kolegi, gospod direktor komisije. Ko sem gledal naslov tega zakona, sem bil nekako vesel, ko pa sem začel gledati vsebino, se mi je to veselje pokvarilo. Ta predlog je veliko razočaranje in če rečem farmacevtsko, je ta predlog za nas vse tukaj neke vrste placebo, po domače rečeno pa zavajanje slovenskih državljanov. Mislim, da je dosedanji urad, kakršne sestave je že bil, napravil dobro delo. To, kar se sedaj predlaga, mislim, da lahko dobimo samo v državah, ki ima tako imenovano dirigirano demokracijo. Ne bom šel v razne točke tega predloga, o tem je bilo že mnogo povedanega, vendar bi pa nekatere obrobne stvari, kljub temu rad omenil. Prvič, nasprotje interesov med nami ni bilo posebno poznano, kar me je čudilo. Drugod po svetu se ta koncept že dolgo uporablja in ko sem govoril z nekaterimi pravniki, so se čudili, kaj pod ta koncept spada. Mi smo v naši poslanski skupini predlagali, da se ta koncept vključi v zakon o državnih uslužbencih in dejansko je to sedaj, če še niste pogledali v 100. členu, ki govori o opravljanju drugih dejavnosti in konflikt interesov. To se pravi, to je bil dober napredek. Naj pa tudi omenim, da predlog, ki ga ta zakon vsebuje oziromaga misli vsebovati ustanovitev dveh komisij poleg stroškov, financ in pa novih uradnikov se mi zdi, da ta komisija nima nobenih pravnih posegov v to dejavnost korupcije, konfliktov interesov in bo dejansko več ali manj neke vrste platonsko delovanje komisije brez posebnih uspehov. Je pa res, da v dolžnosti komisije se omenja ena zelo zanimiva stvar, in to je nacionalni program. Ko človek gleda ta program je vesel, da se je nekdo na to spomnil in da je nekako naredil listo stvari, ki jih je potrebno napraviti. Človek se čudi, kako to, da vlada že do sedaj ni začela razmišljati o ukrepih, ki bi bili potrebni že po trinajstih letih naše demokracije, kakršnakoli pač je, da bi se nekatere stvari vključile že sedaj v ta predlog zakona in pa da bi se to razdelilovsem držav
Hvala za besedo, gospod predsedujoči, spoštovani predstavniki vlade, poslanci, poslanke. Vprašanje imam za gospo ministrico za gospodarstvo, področje za regionalni razvoj. Ministrstvo za gospodarstvo je zavrnilo vlogo za sofinanciranje projekta rekonstrukcije lokalnih cest v koroški regiji. Tako je oškodovala devet koroških občin, čeprav so le-te vloge vložile pravočasno in izpolnjevale vse pogoje iz javnega razpisa. Celo predsednik državnega zbora republike gospod Borut Pahor je v občini Ribnica na Pohorju prejšnji teden poudaril pomen pomoči države malim občinam, zlasti v podeželskih krajih, kamor vsekakor sodi tudi rekonstrukcija lokalnih cest v koroški regiji. Slednje so namreč v že tako obubožani regiji še ena črna točka, ki vsekakor ne prispeva večjemu vračanju mladih v odročnejše slovenske kraje, kar naj bi bila tudi ena izmed rešitev za oživitev podeželja. Ocenjujem, da razlogi na osnovi ocenjevanja, ki so v zavrnitvi opredeljeni, niso merodajni in da se je koroški regiji storila krivica. Pristojno ministrstvo gospo Petrinovo, sprašujem: S kakšnimi razlogi, poleg že navedenega, ste sredstva namenili drugim? Ogroženi koroški regiji, ki že vrsto let zahteva posodobitev cest, pa ponovno in na osnovi zakonitega razpisa pomoč zavrnili. Hvala lepa.
Hvala lepa. Kaj je prinesla današnja interpelacija? 16 ur mučenja ženske, ki vodi drugi najtežji resor v teh časih v tej državi, izmišljene, potvorjene podatke, laži, manipulacije, celo šovinistične pripombe strank, predlagateljev iz levice. Je izguba časa in denarja. Kar pa je najtežje in najhuje – podton, ki je grozljiv in preglasi vse in ki se vidi iz razprav. Predlagatelji, leve stranke sploh ne dojamejo koncepta demokracije, da se menjavajo stranke na oblasti, ampak to, da niso oni nenehno na oblasti, jemljejo kot anomalijo. To pa nakazuje na totalitaristično miselnost, ki sodi na smetišče zgodovine. Čestitam ministrici za pokončno držo, za vztrajnost, pogum in herojsko prenašanje tega 16-urnega mučenja. Hvala.
Hvala za besedo, predsednik. Tudi jaz bom glasovala proti temu škodljivemu zakonu, tako kot tudi vsi poslanci Levice. Vlada v odhajanju nima ne legitimnosti ne ekonomskih upravičenosti, da ta zakon izpelje. Popolnoma ekonomsko nesmiselna je prodaja, kajti vložili smo vesele 2,3 milijarde dokapitalizacijo NLB, kupnina pa ni znana, koliko bomo dobili. Po izkušnjah z NKBM bi se lahko naučili vsaj tega, česa ne smemo delati. Mislim, da to ni v interesu ne države ne državljanov in da tukaj poslanci, ki boste glasovali za ta zakon, sprejemate nase veliko odgovornost. In namesto da bi si vzeli čas in da bi po vzoru nekaterih drugih držav, kot je na primer Portugalska, šli na nova pogajanja in izpogajali boljšo pozicijo, mi se gremo vedno politiko izvršenih dejstev. Dogaja se potem to, da izgubljamo svoje banke, da nimamo ničesar, da kar prodajamo na slepo, da neke zaveze spoštujemo; skratka, spoštujemo bolj zaveze drugim kot lastnim državljanom in to je, da bomo zastopali njihove interese. Prepričana sem, da to ni v interesu naših državljanov in zato bom glasovala proti.
Hvala lepa. Kolega poslanca bi spomnil, da pač o tem, ali damo človekovim pravicam prednost pred čem drugim, najbrž o tem ne smemo razmišljati. Vsekakor je to stvar, ki mora biti narejena ali ne. Poleg tega pa malo v zagovor Varuha, večini teh stvari, večini nakazanih problemov z Varuhove strani so tudi dodane rešitve. Ampak, za uresničevanje tega je odgovorna Vlada, pa ne bom zdaj o Vladi govoril, govoril bi tudi o nas, tudi mi smo odgovorni za delovanje Vlade. Prevečkrat pozabljamo in bi se navezal na enega izmed naših predlogov za amandma, tista stvar, o kateri vedno, jaz po besedah nekaterih preveč govorim, mislim pa, da pa vsi skupaj premalo govorimo: o sovražnem govoru, nestrpnosti, sovraštvu in tako naprej. Moram opozoriti, da je odnos do človekovih pravic povezan s strpnostjo in je vzajemen, če se resno mislimo pogovarjati o človekovih pravicah, moramo enako razmišljati o strpnosti. Temu državnemu zboru moram sicer dati veliko priznanje, da od takrat pred desetletjem, ko sem jaz sedel tam, kjer zdaj gospa varuhinja sedi, do zdaj se je v Državnem zboru ta grobi, nasilni – mnogo izrazov še ima – sovražni govor zelo umirja. Marsikdo, ki ga takrat ni bilo, niti si ne more predstavljati, kakšne izjave so se takrat kot popolnoma normalne pojavljale. To je po eni strani krasno, po drugi strani pa tudi vprašanje, če je krasno. Ker namesto tega se v družbi, pa tudi v parlamentu pojavlja tako imenovani sovražni govor; moderni, tihi, tiha diskriminacija, ampak sovražni govor. Se pravi, da se tako, malo po ovinkih sicer strinjaš s tem, ampak – in potem našteješ, kaj je potrebno. Sem za to, da imajo Romi pravice, ampak malo preveč pravic pa že ne bo. Tako se malo zase vedno spominjam enega pisma, ki sem ga dobil: "Uzakonjanje pravic manjšin lahko privede do velikih težav v življenju večine. V nekaterih državah imajo z glasnimi borci za pravice manjšim kar hude težave …" To človek, ki kar tako premišljeno reče, da ni nestrpnež. Prej sem gledal, ko sem bil v Državnem svetu
Spoštovani gospod predsednik, poslanke in poslanci! Pred nami je Predlog zakona o spremembah Zakona o lastninskem preoblikovanju Loterije Slovenije. Gre samo za spremembo enega člena, in sicer člena, ki obravnava sestavo sveta. Do predloga je prišlo zato, ker je bil eden od predlagateljev, Javni zavod za šport Republike Slovenije – Inštitut za šport, to je celo ime tega zavoda, prenehal obstajati. Zato ni bilo možno uskladiti Odloka o ustanovitvi Fundacije za šport z zakonom. In zato sedaj spreminjamo najprej ta člen zakona. V svet fundacije bo tako po novem zakonu enega člena namesto Javnega zavoda za šport Republike Slovenije – Inštituta za šport Republike Slovenije predlagal Zavod za šport Republike Slovenije Planica. To je glavni razlog za spremembo. Naslednja zadeva. Uskladitev določil zakona z dejanskim stanjem prestavljajo predlagane spremembe tudi pri zastopanosti predstavnikov civilne športne sfere, lokalnih skupnosti in strokovne javnosti pri odločanju o svetu fundacije za financiranje športnih organizacij. Olimpijski komite, združenje športnih zvez, ne združuje in ne predstavlja le nacionalnih panožnih športnih zvez, temveč tudi 86 občinskih in medobčinskih športnih zvez, tri zamejska športna združenja ter množico splošnih in strokovnih združenj ter nacionalnih zvez. Sprememba zakona, ki ne bo več določal, da lahko Olimpijski komite Slovenije predlaga v svet fundacije svoje predstavnike le izmed nacionalnih panožnih športnih zvez, zagotavlja bolj primerno in široko zastopanost civilne športne sfere. Naslednja zadeva se tiče občin, lokalnih skupnosti. Do sedaj je bilo v zakonu napisano, da sta predlagatelja dva, Skupnost občin in Združenje občin, in gre za dva predstavnika lokalnih skupnosti. Ukinjamo to možnost, da se predlagatelja imenuje, predlagamo, da se samo določi, da sta dva predstavnika lokalnih skupnosti. Leta 2010 je bilo ustanovljeno še eno združenje, Združenje mestnih občin, tako da imamo sedaj tri združenja. Lahko se bo ustanovilo še kakšno i
Moram reči, da s sprejetjem rebalansa proračuna za leto 2005, bom še enkrat ponovil, bodo sredstva za investicije v bolnišnično zdravstvo enkratno, in sicer zmanjšana za omenjeno vsoto 2 milijardi 700 milijonov. To pomeni, da temu sorazmerna zmanjšanja v proračunih prihodnjih let niso predvidena. To moram posebej poudariti. Del tega zmanjšanja je preneseno na sredstva za investicije v osnovno zdravstvo, ki se bodo povečale skoraj za 100%. To se pravi, del teh sredstev je iz bolnišnice prenesenih v investicije za osnovno zdravstvo, ki je bilo v preteklem času izrazito podhranjeno, tako da bomo tu vsaj deloma nekatere stvari uredili. Zmanjšanje tudi ne bo imelo nobenega vpliva na izvrševanje terminskih načrtov gradnje in opremljanja slovenskih bolnišnic oziroma na zaključevanje investicijskih projektov ministrstva za zdravje. Tu mislim tudi pediatrično kliniko in prvo fazo onkološkega inštituta, ki sta v proračunskih razpravah bila do zdaj največkrat omenjena. Navedeno zmanjšanje je možno in hkrati potrebno zaradi velikega obsega neporabljenih sredstev in za investicije iz preteklosti, pretežno sicer iz objektivnih razlogov, večinoma pa tudi ne, kar bi se sicer lahko ponovilo tudi letos. In zmanjšanje za teh 2,7 milijarde namreč pomeni, da bodo letos razpoložljiva sredstva za investicije v bolnišnično zdravstvo namesto 21,3 milijarde tolarjev še vedno znašala 18,6 milijarde tolarjev. Več kot toliko je na projektih v teku tehnično nemogoče porabiti, bodisi zaradi zmogljivosti izvajalcev in dejanskih razmer na posameznih deloviščih, lahko pa tudi zaradi dolgotrajnih in zapletenih postopkov javnih naročil. Seveda pa letošnje zmanjšanje teh sredstev ne pomeni, da se zaradi tega zmanjša obseg oziroma investicijske potrebe v javnem zdravstvu. Strinjam se, da je za investicije v zdravstvu potrebno bistveno, bistveno več denarja, kot ga trenutno imamo na razpolago, vendar ga je treba dobiti pač na primeren način oziroma v sklopu celotnega proračuna. Trenutno tega denarja nist
Spoštovani predsednik, dragi kolegice in kolegi, spoštovani ministrski zbor! Država pri svojem delovanju opravlja številne naloge in funkcije, za katere je v obdobju od sredine 17. stoletja pa vse do francoske revolucije pridobivala temeljna pooblastila in tudi avtoriteto moči s strani družbe, za in v kateri deluje. Državni aparat v sestavi organov zakonodajne, izvršilne in sodne veje oblasti se je od tega obdobja dalje do današnjih dni širil skoraj do neslutenih razsežij, tako glede na vsebine in področja, ki jih s svojim delovanjem pokriva država, kot glede na pristojnosti, ki jih pridobiva v odnosu do družbe. Njeno temeljno poslanstvo, da predstavniki posameznih vej oblasti s svojim predanim in odgovornim delovanjem služimo ljudem, ki živijo v državi, pa ostaja nespremenjeno vse od njenega nastanka. Koliko je država s svojimi deli pomembna in potrebna za ljudi, je v demokratičnih ureditvah v očeh v njej živečih ljudi upravičeno odvisno od vsakokratnega dela, ki ga nosilci državnih nalog opravimo in tudi ne opravimo za sedanje in prihajajoče dobro skupnosti. Nikakor to ni in ne sme biti odvisno od individualnih želja in pričakovanj nekega posameznika ali izbranih interesnih mrež. Vojaško-obrambna funkcija in pristojnost državnega aparata je bila ne samo prva v nizu državnih nalog, ampak celo tista, ki je leta 1648 spodbudila potrebo za nastanek države v obliki, kot jo poznamo vse do današnjih dni. V osnovi se logično tudi obrambno-varnostne naloge vsa ta stoletja niso bistveno spreminjale. Od države, danes prvenstveno Ministrstva za obrambo, njegovih služb v sestavi, še prav posebej obveščevalnih, vojaške policije, parlamentarnega odbora za obrambo ter odbora za nadzor nad varnostno-obveščevalnimi službami se pričakuje, da ščitijo državo in njene državljane pred morebitnimi vojaškimi nevarnostmi iz zunanjega okolja. Podobno eno od konstitutivnih funkcij vsakega državnega aparata prevzema tudi odnos do znanja. Izobraževanje je ključ do razvoja in civilizacijskega n
Hvala za besedo. Lep pozdrav gospodu ministru s sodelavci, poslankam in poslancem. Moje stališče je, da so občine dočakale v tem mandatu boljše čase, boljše čase v preteklih dveh letih, ko je za lokalno samoupravo bilo bistveno več sredstev in boljše čase tudi s tem novim zakonom o financiranju občin, ki je predlagan tako, da v celoti gledano mislim, da smo na pravi poti. V razpravi in predstavitvi stališč, ki je bilo dosedaj povedano je bilo tudi, da bo zaradi tega zakona občina v dobri ali slabi situaciji glede na politično kompatibilnost z aktualno oblastjo. Jaz moram povedati, da se s tem ne strinjam, ne strinjam se pa iz teh razlogov, ker govoril sem z številnimi župani, ki so na našem koncu po pravilu iz opozicijskih vrst in moram povedati, da razen redkih izjem so vsi pohvalili odnos vlade in koalicije do lokalne samouprave, do občin in tudi predlog novega zakona v večini primerov pozitivno ocenjujejo tako, da jaz mislim, da ta trditev, ki je bila izrečena ne drži. Za mene je zelo pomembno, da se bo s tem zakonom bistveno povečalo število tistih občin, ki se bodo samofinancirale oziroma ne bodo več odvisne od finančne izravnave, če vemo, da je bilo po obstoječem zakonu teh niti ne 10% ali približno 10%, ki so se samofinancirale. Jaz bi na tem mestu omenil še občine iz Posočja - Tolmin, Kobarid, Bovec, Idrija pa Cerkno tudi, so v zvezi s financiranjem občin in s starim zakonom o financiranju vložile ustavno pritožbo v tistem delu, ki se nanaša prav na financiranje in vzdrževanje občinskih cest. Te občine so velike v obsegu, imajo veliko razpršenih naselij in veliko cest. Občina Tolmin ima za primerjavo 450 kilometrov cest in to predvsem v hribovskem območju, te ceste so slabe in tudi zimsko vzdrževanje je zelo drago. Mislim, da je predlog tega zakona nek način odgovoril na to dilemo oziroma da je tistim, ki so sprožili ustavno pritožbo dal prav, dal prav v tem smislu, ker izračuni kažejo in gredo v to smer, da je za te namene občinam takšnim kot so tolminska i
Hvala lepa, podpredsednica. Spoštovani minister, kolegice in kolegi! Moram povedati, da resnično rad opravljam svoje delo v tej hiši, v državnem zboru, ampak ko poslušam nekatere debate, ki gredo na osebno raven, moram reči, da je ta vnema do mojega dela manjša; popolnoma neprimerno je, da se spuščamo na neko osebno raven. Moram pa tudi povedati, ko sem prišel v državni zbor, ko sem bil počaščen z vodenjem Odbora za zadeve Evropske unije, so me takoj naučili prvo lekcijo. Gospod Horvat – ki se nam je spet pridružil – je bil eden izmed tistih mojih mentorjev, za kar se mu tudi zahvaljujem, ki me je naučil, da morajo vse politične stranke pihati v isti rog, kar se tiče zunanje politike. In tu gre moja zahvala vam, spoštovani predsednik Odbora za zunanjo politiko. Iz tega sem na nek način izluščil – in danes je bilo večkrat tudi rečeno –, da mora biti zunanja politika državotvorna. Današnja razprava pa kaže, da temu ni tako. To me žalosti. In žalosti me, da se tovrstna dejanja, to interpelacijo, ki je prazna, ki je, kot sem jo bral, zelo generalizirana in splošna, zlorablja za neke notranje politične boje; in to je slabo. To je slabo za Republiko Slovenijo, za Državni zbor in za vse institucije, ki se ukvarjamo in ukvarjajo z zunanjo politiko. Ta zunanja politika je izjemno horizontalna in se nanaša na cel kup področij, to je treba poudariti. Ministrstvo za zunanje zadeve in minister, ki je danes na piedestalu, na žaru ali kako bi se temu reklo, mora pač usklajevati in koordinirati ter povezovati večino ministrstev, ki delujejo v Republiki Sloveniji. Vedno seveda obstaja prostor za izboljšave, ampak menim, da to ministrstvo z ministrom na čelu opravlja to nalogo zelo solidno. Morda bi se osredotočil na zunanjo politiko, vezano na Evropsko unijo, ker to pač na nek način najbolj poznam. In kar nekaj očitkov je bilo, da zunanje ministrstvo in Republika Slovenija ni proaktivna pri delovanju v inštitucijah Evropske unije. Naj naštejem nekaj dosežkov ali iniciativ, aktivnost
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Razprava o orožju, predvsem pa o trgovini in z njim, je stara skoraj 20 let. Vse od osamosvojitve dalje se širijo razprave, namigovanja, mogoče tudi podtikanja na temo prodaja, nabava, trgovanje z orožjem. 20 let ni prišlo do odgovora ali se je trgovalo z orožjem tudi za osebni račun. Danes verjetno ni več dileme, da se je tako pred osamosvojitveno vojno Slovenije, torej pred letom 1991, kot v času osamosvojitvene vojne, kot tudi danes Slovenija oboroževala, nabavljala orožje, ali pa pri tem pomagala sosednjim državama, kot sta Hrvaška in Bosna in Hercegovina, ki sta bili ob razpadu bivše Jugoslavije približno v istem položaju kot Slovenija. Ne problematiziramo torej teh dejanj, pa čeprav so mogoče bila nekatera dejanja z vidika mednarodne javnosti vprašljiva, saj je takrat veljal embargo na promet z orožjem. Verjamem, da se je politika morala znajti. V Sloveniji ja bila vojna, čeprav nikdar javno razglašena. In potrebno je bilo braniti svojo suverenost, tudi z orožjem in ne samo politično in s pogajanji. In to smo opravili uspešno, ne samo politiki, ampak tudi vsi tisti, ki smo aktivno sodelovali, teritorialci, takratni miličniki, danes policaji, prostovoljci, Rdeči križ, gasilci, pa še kdo, ki jih pravzaprav v tej osamosvojitveni vojni največkrat pozabljamo. Čeprav sem bil v času osamosvojitvene vojne v svoji slovenski enoti se takrat nisem spraševal od kod in na kakšen način je prišlo novo orožje in strelivo, da smo lahko svojo enoto, približno 130 vojakov, tudi oborožili. Dobil sem listek z navodilom kje dobim tovornjak za prevoz orožja, kje je orožje skladiščeno in ni bilo na običajnem mestu in kolikor bi ga naj bilo. Bilo je brez običajnih spremljajočih papirjev, ki smo jih izpolnjevali, ko smo na vajah TO-ja prevzemali orožje iz skladišč, kjer je bilo orožje TO tudi skladiščeno. Ni bilo ne časa, ne želje, saj smo vedeli, da orožja ni in nekdo je pač poskrbel za orožje, ki je bilo sicer novo, dekonzervirano, a imeli
Hvala lepa, predsedujoči. Kolegice, kolegi! Veljavni Zakon o skupnosti študentov je bil sprejet leta 1994, in sicer z namenom ureditve položaja delovanja in dejavnosti samoupravne skupnosti študentov. V Študentsko organizacijo Slovenije se študentje združujejo zaradi urejanja vprašanj skupnega pomena in uresničevanja skupnih interesov zaradi solidarnega zadovoljenja skupnih potreb ter upravljanja zadev iz državne pristojne, ki so Študentski organizaciji dane z javnim pooblastilom. Ravno zaradi ohranjanja načela avtonomnosti je notranja organizacija in delovanje Študentske organizacije podrobno urejena v njenih notranjih aktih in pravilnikih. Tudi predlagatelji zakona sami prejudicirajo, da morajo biti bistvena vprašanja delovanja in organiziranja urejena v temeljnih aktih Študentske organizacije in njenih organizacijskih oblik, a to seveda ne pomeni, da je študentska skupnost v svojem delovanju povsem arbitrarna in nepodvržena ustrezni regulaciji. To smo poudarjali tekom obravnav predloga zakona v Državnem zboru. Poudarjali smo tudi, da okoliščine nastanka predloga, žal, kažejo na izrazita notranja trenja v študentskem organiziranju samem. Tukaj se lahko strinjam z eno od izjav prvopodpisanega predlagatelja zakona, in sicer, citiram: »Če si študenti resnično želijo močnega sogovornika svojih lastnih interesov, bodo navsezadnje morali po študentski hiši pospraviti sami.« Prav tako ne moremo trditi, da je bil predlog zakona pripravljen v sodelovalnem odnosu z vsemi predstavniki študentov. Do pogovorov in usklajevanj med različnimi skupinami študentov je prišlo šele ob mediaciji resornega ministrstva in to je prava pot. Treba je podpirati nadaljnji razmislek o strukturi in namestitvi študentskega organiziranja preko razprave, ki bo vključevala vse ključne deležnike. V dosedanjih razpravah v Državnem zboru, dvakrat na seji pristojnega matičnega delovnega telesa in na javni predstavitvi mnenj, smo lahko vsi skupaj ugotovili, da so določene rešitve, ki so predlagane v zak