EuroBench/eurobench-parlamint-orientation-sl huggingface dataset:
Spoštovani predsedujoči, hvala lepa za besedo. Spoštovane poslanke in poslanci, gospod minister, dober dan. Poslanci Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke smo že na 37. izredni seji povedali, da ne podpiramo koncentracije kapitala na način, ki je kakorkoli vprašljiv iz vidika pravno formalnih razlogov, da ne podpiramo koncentracije kapitala z izrivanjem malih delničarjev, s tem, da se koristijo notranje informacije in da se zamolčijo deli civilnih družb, ki so tržno zanimivi za poznejšo odprodajo, s čimer se ustvarjajo "ekstra" kapitalski dobički, ki se pozneje uporabljajo za odplačevanje najetih kreditov. Ne nasprotujemo pa koncentraciji kapitala na transparenten način, brez izčrpavanja ciljnih podjetij in brez nepotrebnega izpostavljanja bančnega sistema. Na vsak način je treba spoštovati ekonomske zakonitosti, kot je tržno gospodarstvo, svobodna iniciativa, konkurenca, seveda pa vse to v zakonitih okvirih, transparentno in za svoj denar. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke pa ostaja določena mera dvoma v rezultat tovrstne obravnave te izjemno pomembne teme. Menimo, da bi bila vsebina poročila deležna drugačne obravnave s strani opozicije, če bi bila točka na dnevnem redu v normalnem obdobju, pa vendar ta točka je danes na dnevnem redu, ker so sklepi, ki jih je sprejel Državni zbor v zvezi s problematiko koncentracije kapitala v Sloveniji naložili Vladi Republike Slovenije, da v roku 30 dni seznani Državni zbor s svojimi ugotovitvami in ukrepi iz tega področja. Pred seboj imamo torej poročilo na podlagi katerega naj bi bile sprejete nadaljnje ustrezne rešitve. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke na podlagi poročila Urada Republike Slovenije za varstvo konkurence ugotavljamo, da smo imeli prav, ko smo trdili, da problem ni zgolj v Pivovarni Laško, Istrabenzu, Merkurju, ampak da gre za širšo problematiko. Na tem mestu ne bi izpostavljal vseh v poročilu navedenih gospodarskih družb, saj je jasno razvidno, da je UVK pravzaprav šele sredi dela
Hvala za besedo. Jaz se opravičujem, ampak neko pojasnilo je pa potrebno, ne kot replika. Z doktor Brejcem se v marsičem strinjam, vendar nisem govoril o tem, da so nadzorni odbori neki organi, na katere ni potrebno paziti, če uporabim ta izraz. Ravno nasprotno! Jaz sem od prvega začetka zagovarjal to, da so nadzorni organi eden ključnih elementov v tej povezavi. In se strinjam tudi, da so se v Sloveniji in preteklosti vzpostavile različne mreže, ko je ena oseba član različnih nadzornih odborov. Seveda je treba tukaj poudariti, v neformalnih razgovorih mi je bil omenjen Petrol. To za Petrol ne velja, to ne velja za Krko, to ne velja za kakšno drugo podjetje v zasebni lasti, tam je pač stvar lastnikov. In jaz bi se vrnil nazaj,tja, kjer smo, pri tem zakonu - na javna podjetja. Tu se seveda velikokrat pojavljajo določene osebe kot člani nadzornih odborov tudi zaradi tega, ker so predstavniki vlade v določenih javnih podjetjih. Dopuščam to možnost in so seveda znani primeri. Ampak, bistvo - mi se razhajamo v samo eni stvari. In prosim vas - samo v tem se razhajamo: ali je potrebno za vse člane nadzornih odborov v javnih podjetjih, javnih skladih, javnih zavodih in še enkrat poudarjam, to so velike številke, ali je potrebno in alije logično, da se vzpostavi nadzor nad njihovim premoženjem? Malo karikirano. Ali je potrebno, da je v javnem podjetju občine x s 3.000 ali pa 5.000 prebivalci, ali je potrebno članom nadzornega odbora tega javnega podjetja z države nadzirati premoženje? Po moji oceni ne. Jim je pa potrebno prepovedati poslovanje s tem javnim podjetjem, ker bi lahko imel nekdo - življenjski primer, javno podjetje mora zagotavljati zimsko službo. Jaz sem član tega nadzornega organa, moja žena pa ima s.p. in jaz sklenem pogodbo s tem javnim podjetjem za zimsko službo. To je po tem zakonu, po predlogu, z 29. členom sedaj prepovedano. In zakaj so imeli nekateri velik interes biti povsod člani nadzornih odborov? Jaz mislim, da zaradi tega, ker ni veljala prepoved po
Hvala lepa za besedo. Na občine pada kar veliko problemov. eden izmed takih problemov so tudi vrtci oziroma predšolska vzgoja. Prihajam s podeželja, kjer imamo velike probleme z vrtci. Vrtce imamo namreč na štirih lokacijah in sedaj v prostorskih aktih načrtujemo nov vrtec in bomo iskali vse možne variante tudi za sredstva. Da smo mi dali dva amandmaja k 2. členu, izhaja iz tega, namreč, prostorov: če občina že enkrat pridobi kakšno hišo - o katerih smo prej slišali, ki so primerne z gradbenim dovoljenjem, brez spremembe namembnosti -, potem se mi zdi smiselno, da če je možno, da se naredi več oddelkov kot dva. Namreč, pri tako veliki hiši in če je to mogoče, smo prepričani, da bi bil lahko še kakšen tretji oddelek v stiski ali pa celo četrti oddelek bil. Zato smo predlagali ta amandma. Drugi amandma je glede tega, ker občine ne moremo takoj zagotoviti vsem otrokom, da pridejo v vrtce. Tisti starši, ki ostanejo brez vsega, na cesti, tako praktično brez vsega, je zgolj zato naš predlog, da bi se jim dala denarna pomoč. Namreč, vemo, v kakšni krizi se nahajamo. To je zgolj nek protikrizni ukrep. Mislim, da bi to bilo za starše ugodno. Povem vam, da se srečujemo z res velikimi problemi. Ljudje nosijo razne položnice na občino in vsakršna pomoč v tem smislu bi bila dobrodošla. Mi bomo oba amandmaja podprli. Hvala.
Spoštovani gospod predsednik, poslanke in poslanci! Preskrba s človeškimi tkivi in celicami je v manjšem obsegu že urejena z Zakonom o odvzemu in presaditvi delov človeškega telesa zaradi zdravljenja in z Zakonom o zdravljenju neplodnosti in postopkih oploditve z biomedicinsko pomočjo. Oba ta dva zakona sta iz leta 2000. Leta 2006 je začela veljati direktiva 2004/23/ES Evropskega parlamenta in Sveta Evrope, ki določa standarde kakovosti in varnosti za darovanje, pridobivanje, testiranje, obdelavo, konzerviranje, shranjevanje, dodeljevanje in razdeljevanja človeških tkiv in celic in s tem postavlja merila Evropske skupnosti v zagotavljanju kakovosti in varnosti pri preskrbi s človeškimi tkivi in celicami. Zato je bilo potrebno pripraviti nov zakon, ki bo sledil zahtevam omenjene direktive, ki med drugim zagotavlja, da so človeška tkiva in celice namenjena za zdravje ljudi v Evropski skupnosti, po kakovosti in varnosti primerljivi. Pri tem je treba poudariti, da zakon dovoljuje pridobivanje tkiv in celic samo na podlagi prostovoljnega in neplačanega darovanja, kar preprečuje možnost trgovanja z deli človeškega telesa. Zakon upoštevajoč direktive določa, da na področju postopkov v zvezi s tkivi in celicami, namenjenih za zdravljenje, deluje v ustanovi za tkiva in celice, katere za opravljanje dejavnosti imenuje in jim izdaja dovoljenje Javna agencija za zdravila in medicinske pripomočke. Ta bo izvajal tudi nadzorstvene preglede in kontrolne ukrepe. Vse dejavnosti, ki so določene z zakonom, se bodo opravljale kot javna zdravstvena služba, in sicer jo bodo izvajali javni zdravstveni zavodi. V zakonu so naštete dejavnosti in pa domače in tuje pravne in fizične osebe, ki opravljajo javno službo v zdravstveni dejavnosti na podlagi koncesije, ki jo bo podelil minister za zdravje. To so dejavnosti testiranja, obdelave, konzerviranja, shranjevanja in razdeljevanja tkiv in celic. Na podlagi razprave na Odboru Državnega zbora za zdravstvo so bili pripravljeni trije amandmaji, ki
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Gospod minister, kolegice in kolegi. Pozdravil bi tudi rad druge predstavnike vlade, pa izgleda, da so preveč utrujeni, da bi bili med nami, zato jih pač ne morem pozdravljati. To zasedanje bi lahko imelo naslov, in sicer bi se glasil "V zunanjem ministrstvu se je zgodil Rop" in sedaj se sprašujem, kje je policijski minister, da bi to stvar pregledal. Ga ni. Po drugi strani pa je ta seja termometer naše politične kulture, diskusije in stanje pluralizma. Mnogi od vas ste že govorili o zadevah, o katerih je bilo vredno govoriti, jaz bom pa nekoliko bolj po domače govoril, pa seusmeril na ta naši domači trg. Predokus tega, kaj se bo zgodilo na kakšen način, smo dobili v sporočilu predsednika vlade gospoda Ropa, v katerem je naštel razloge, pravzaprav predloge za razrešitev ministra. Z dr. Ruplom se poznava že dolgo let. Bila sva na nasprotnih stališčih, vendar vedno spoštljivo in pluralistično. Ko sem prebral to pismo gospoda predsednika vlade, sem bil presunjen. Pismo, razlogi in ton tega pisma je bil tak, kot bi bil iz vladavine nedemokratičnega komunizma, z vsem sovraštvom, ki ga še vedno premore celotna mlada in stara elita kontinuitete do vseh drugače mislečih državljanov. Niti gospod predsednik vlade ni imel človeške spodobnosti, da bi priznal velike zasluge, ki jih ima dr. Rupel vse od začetka slovenske osamosvojitve. Če gospod predsednik vlade misli, da je bilo mnogo stvari narejeno napačno, naj bi jih povedal, pa tega ni prej, ne sedaj rekel. Vse to izgleda, kot bi celo stvar vodilo policijsko ministrstvo. Vtis imam že dolgo časa, da se ta vlada boji vsake sence, nekakotako kot, sence je treba odpraviti, so nam nevarne, torej treba bi bilo zatemniti sonce. In to se dela na vse mogoče načine. Vendar celotno sonce pa ni mogoče ukiniti, niti na strani <PARTY>. In kaj torej? Imamo pretorsko urejeno in zaščiteno vlado, vladne stranke, službe in tudi pridobitve revolucije. V tej zadnji vojni je genocid slovenskih ljudi v masovnih gr
Spoštovani predsedujoči, spoštovani gospod poslanec, poslanke in poslanci. Hvala za vprašanje. Najprej bi mogoče rad povedal to, da je tole vprašanje, ki ste ga danes postavili, seveda v nekem delu zelo splošno, v drugem delu, v zadnjem delu pa dejansko tudi konkretno. Zato bom tudi na ta način seveda odgovoril. Naj poudarim predvsem to, da v koalicijski pogodbi smo zapisali, da se obseg zagotovljenih pravic do zdravstvenih storitev ne sme zmanjšati. To piše v koalicijski pogodbi, kar pa zanesljivo še ne pomeni seveda povečanja obsega pravic. Torej nismo napovedali obsega povečanja pravic. Nadalje smo tudi zapisal, da je potrebno v Sloveniji socialne vrednote, kot so solidarnost, socialna pravičnost in tudi univerzalna dostopnost do pravic, utrditi in razvijati. To bomo tudi storili. Glede obvladovanja stroškov pa je potrebno poudariti predvsem to, da slovensko zdravstveno varstvo, podobno kot zdravstveni sistemi drugje po svetu, pa tudi seveda v državah Evropske unije, že vrsto let deluje na zgornji meji svojih finančnih zmožnosti. Največjo grožnjo tej stabilnosti predstavljajo hitro rastoči izdatki, ki so posledica predvsem staranja prebivalstva in pa posledičnih sprememb v patologiji. Tudi hitrega razvoja medicine in zdravil in tehnologij. Seveda spremembe so nujne, da se vzpostavijo pogoji za izboljšanje finančnih virov in pa obvladovanje izdatkov za zdravstveno varstvo ter se tako izpolnijo zahteve konvergenčnega programa vlade Republike Slovenije po izravnanem poslovanju zdravstvene zavarovalnice na področju obveznega zdravstvenega zavarovanja. Pri uvajanju ukrepov za obvladovanje stroškov, to so pa tudi razdeljevanje sredstev preko tako imenovanih SPP-jev, bomo predvsem izhajali iz potreb državljanov in v prihodnje ne bomo zmanjševali njihovih pravic do zdravstvenega varstva. Še nekaj besedo o teh petih in pol milijarde tolarjev. Tu ne gre za nobeno zmanjševanje. Gre za popolnoma napačne podatke, ki ste jih lahko prebrali v nekaterih časopisih v zadnjem času.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Lepo pozdravljam ministra s sodelavci, kolegi in kolegice! Naj na začetku zelo jasno in nedvoumno povem, da sklepa o interpelaciji ministra dr. Igorja Lukšiča ne bom podprla, pa ne zaradi tega, ker je minister iz vrst stranke, kateri pripadam, in ne zaradi tega, ker je minister za šolstvo, ampak zaradi tega, ker sem ob prebiranju interpelacije nekako poleti, ko sem jo dobila v roke, najprej pomislila, da je to nekak kratki sinopsis ali pa da so to neki povzeti neke interpelacije in da neka nova utemeljena interpelacija pride. Ampak sedaj pa dejansko občudujem tega ministra, da je na teh 69 točk, ki so bile tako ali drugače že po besedah predhodnikov mogoče tudi pomanjkljive ali ne dovolj jasno navedene, napisal tako briljanten odgovor na interpelacijo oziroma branitev vseh tistih postavljenih tez. Odgovor je seveda zelo dober in jaz se sicer sprašujem, kaj je bil smoter postavitve take interpelacije. Naglica ali provokacija ali tisto, kar je tudi minister v svojem odgovoru zelo dobro povedal, dva plus dve je štiri ali Andreja Rihter, ena plus ena je dve? Jaz bom pa rekla, ali je mogoče predlog interpelacije bil kot tiste tri škatlice, v izmed katerih je v eni kroglica, zdaj pa najti, v kateri kroglica je. Dobro. Ne bom naštevala statistike, kolikokrat je bilo pač imenovano Ministrstvo za šolstvo in šport, kolikokrat je bilo imenovano ime Janković, ker to so že ponovili moji predhodniki, ampak bom pa samo navedla, kaj so vse moji predhodniki povedali o tej interpelaciji, da je farsa, da je šlamparija brez primere, nedokončan spis, da je nedodelana zadeva, da je skupek podtikanj, nekoristen tekst, sumničenje, nedovršena, površinska in nedodelana zadeva, da je nepotrebno zgubljanje časa in tako naprej, zmazek, nekdo je celo rekel, da je to "šalabajzerstvo", malomarno pripravljen tekst. Mene pa je ena strokovna sodelavka iz Državnega zbora ustavila in rekla: "Veste kaj, zame je pa to žalitev." In sem potem pomislila, in sem rekla
Hvala lepa, spoštovani predsednik Državnega zbora. Jasno in logično je, da imamo v parlamentu različna mnenja in različna stališča do posameznih predlogov zakonov, ampak glede na prejšnja izvajanja mojih kolegov iz opozicije pa vendarle prosim vas, spoštovani predsednik, da nekako zaščitite integriteto poslancev in tudi ministrstva. Namreč, bilo je rečeno, da ko se kamere ugasnejo, da so pristopili poslanci koalicije k ministru oziroma jih minister posiljuje s tem predlogom in tako naprej Verjamem, sam nikoli nisem imel takšne izkušnje. Bilo je ogromno razgovorov, pogovorov in sestankov, tako da smo razčiščevali določbe zakonov tega in še katerih drugih, vendar na takšen način mislim, da takšna razprava ni primerna. Prosim, da pozovete poslance k strpni razpravi oziroma jih pozovete tudi k temu, da naj povedo tisto, o čemer govorijo oziroma naj razkrijejo tista imena, kateri so to govorili, če je to res. Sam te izkušnje nimam in nikoli nisem imel občutka, da bi minister na takšen način vplival na poslance. Lepo prosim, da o tem poučite tudi druge. Hvala.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Če na kratko samo komentiram oziroma vprašam. Da se celovito posodablja sistem in da je razvoj zastal ; razvoja zagotovo z zakonom ne moremo rešiti, niti ga ne moremo pognati v pravo smer, lahko se naredi sicer neke smernice; ampak če pogledamo že 27. člen, kjer piše v prvem odstavku, da Slovenska vojska zagotavlja in prispeva k varnosti in stabilnosti s svojim načrtnim razvojem in delovanjem, vzdrževanjem pripravljenosti in tako naprej. Veste, kakšen je ta razvoj pod vlado Mira Cerarja? Nakup sedmih osemkolesnikov v letu 2018 in nakup sedmih osemkolesnikov v letu 2019, kakor smo slišali zadnjič na Odboru za obrambo. Torej v dveh letih nakup štirinajstih osemkolesnikov. Res razvoj, bravo! To je res razvoj. Lahko napišete tukaj notri, da bo razvoj; ampak če tega razvoja ni, če se ne kupuje opreme, s tem da govorimo predvsem v nakupu osnovne opreme, potem je brez zveze karkoli. Če se dotaknem še 105. člena, kjer so pogoji za zaposlitev v Slovenski vojski. Mi smo že takrat opozarjali, prepovedano mora biti dvojno državljanstvo. Tega ni notri. To bomo predlagali. Prav tako pa bi moral biti pogoj, da po določenem roku, se pravi po 18. juliju, nisi smel biti pripadnik Jugoslovanske ljudske armade. To, gospa ministrica, lahko pričakujete in bo eden tistih pogojev, o katerih sem razpravljal. Zanimivo je bilo, ko je gospod Kopmajer rekel, da dodajamo še en generalski čin. To ne drži, mi to podpiramo. Slovenija je tukaj unikum ne samo na označbah, ki opredeljujejo generale, ker Nato itak ne ve, kateri čin ima kdo, ker smo edini, ki nimamo teh zvezdic. Poleg tega smo edini, ki nimamo štirih generalskih činov. Vemo, zaradi koga smo dali brigadirja, ne pa brigadnega generala; takratni politiki in verjetno tudi zdajšnji je šlo zelo v nos, da bi bil Tone Krkovič naslovljen s činom generala. Strinjam se z nekaterimi pogledi predsednika Državnega zbora gospoda Brgleza glede potrebne večine, vendar pa lahko rečem, da sem v njegovi razpravi zaznal p
Hvala za besedo, predsednik. Kolegice in kolegi! Gospod minister, Slovenija letos obeležuje 15. obletnico vstopa v zvezo Nato, kar ste tudi na nek način obeležili pretekli teden na Brdu pri Kranju. Vemo, da je v Sloveniji zaradi takšnih in drugačnih izjav, zaradi takšne in drugačne medijske propagande in tudi zaradi zelo proruske usmerjenosti vaše prejšnje vlade in tudi na nek način dosedanje mnenje in simpatije do zveze Nato, da so skrajno negativni. Namesto da bi mi to 15. obletnico vstopa, tako kot druge države, ki so tudi takrat vstopile v zvezo Nato, izkoristili za to, da bi državljankam in državljanom na nek način predstavili, kaj zveza Nato je, predvsem pa, kaj zveza Nato ni. Da zanikamo to, kar mediji dnevno ljudem plasirajo, kako zveza Nato uničuje severni del Afrike, kako zveza Nato uničuje Bližnji vzhod – nikjer tam praktično ni prisotna, drugo je, kaj počnejo posamezne države članice –, ve se pa, kaj zveza Nato počne oziroma tam ne počne. Skratka, namesto da bi izkoristili to 15. obletnico, da bi skozi celotno leto imeli dogodke, ki bi državljanke in državljane ozaveščali, kako pomembno je naše članstvo v zvezi Nato, kako pomembno je, da smo del te mednarodne koalicije, ki je najmočnejše vojaško zavezništvo v zgodovini in ki temelji na kolektivni obrambi, izpuščamo edinstveno priložnost. Vi kot minister za zunanje zadeve bi skupaj z ministrom za obrambo morala že lansko leto narediti načrt, kako boste letošnje leto izkoristili za promocijo zveze Nato, za promocijo vrednot, kot so svoboda, varnost, demokracija, ki to zvezo povezujejo in na katerih ta zveza temelji, ste enostavno to priložnost izpustili. Na Brdo pri Kranju ste povabili nekatere poslance, ministre, bivše poslance, bivše ministre, zadevo zaključili z nekaj nagovori in okroglo mizo, dogajalo pa se naprej ne bo nič. Ko smo o tem na Odboru za obrambo razpravljali in vprašali ministra, takrat je sicer nekaj govoril, da nekaj se verjetno bo zgodilo, ampak ko pogledaš, recimo, dogodke, ki jih obel
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Spoštovani gospod minister, ministri, kolegici poslanki, kolegi poslanci. Ne bi ponavljal vprašanja, ki je bilo pisno dano, je pa prejšnje vprašanje v zvezi z Lipo lahko tudi dobra iztočnica za problem krvavškega vodooskrbnega sistema, ki je nekako pred dvema letoma izgubil formalnega, več desetletnega upravljavca. Ta upravljavec je bil na neki način nagnan iz sistema in pripeljan je bil novi upravljavec brez kakršnikoli postopkov in formalnosti. Dokler se ne bo nič zgodilo in dokler ne bo treba iskati odgovornih, je zadeva v redu, ne bo pa v redu, če se karkoli zgodi, in bo zelo, zelo narobe, kajti 6 občin se oskrbuje večinoma iz tega sistema. Občina, ki je na koncu, naša občina, voda sedaj teče po sistemu, ki ga upravljajo dva upravljavca in naš lokalni upravljavec. Kdo je odgovoren za to, če se karkoli zgodi glede kvalitete pitne vode, je sedaj popolnoma neurejeno. Hkrati je pa vaš predpredhodnik gospod minister v letu 1999 skupaj s tremi občinami sprožil izdelavo študije povezovanja celo tega medobčinskega sistema, ki ima zaradi tega državni pomen z kamniškim vodooskrbnim sistemom. Želja je bila nekaterih, ki vemo, da povezovanje sistemov prinaša velike prednosti v kritičnih trenutkih in sploh, če tak večji sistem upravljamo z enim upravljavcem, so tukaj seveda velike prednosti. Žal, ko je bila ta študija končana v letu 2001 in kasneje, jaz sem se tukaj zelo močno angažiral, nikakor nismo uspeli, da bi rezultati te študije, ki smo jih potrdili, ne pa formalizirali z nekim predpisom ali na občinskih svetih, da bi to povezovanje zaživelo, čeprav v praksi sistema sedaj sta povezana, zadeve pa niso na način dovolj dobro formalizirane oziroma urejene, ker ne gre tukaj za neko formalnost, ampak gre za urejenost. Gospod minister, jutri bo 5 mesecev od prvega tega vprašanja, ko ste obljubil, da boste v 2 mesecih poskrbeli, da se tukaj stvari premaknejo naprej. Jaz vas v resnici prosim, da za to poskrbite, v nasprotnem primeru bo potrebno
Hvala lepa, podpredsednica. Spoštovani predstavniki ministrstva, kolegice in kolegi! Znanje je javno dobro in odgovornost vsakokratne oblasti je, da zagotovi kakovostno izobraževanje. Pred nekaj dnevni sem prebrala zanimiva stališča ravnatelja neke osnovne šole, ki je govoril o tem, kakšno vlogo bi morale imeti posamezne institucije v šoli in kako bi morale vplivati na šolo. Verjamem, da nekatere rešitve, o katerih bom govorila, govorijo ali pa gredo tudi v to smer. Povzela bom eno od stališč. Šola so učitelji in učenci, starši pa so obiskovalci šole. Šola niso inšpekcije ministrstva, zavodi, agencije, vse te ustanove morajo s svojim delom le zagotoviti, da šola avtonomno in strokovno deluje. Zelo, bi rekla, zanimivo razmišljanje. Pravzaprav delujejo v šoli. Kot smo že danes slišali, vpliv aktualnih družbenih sprememb v šolstvu je dejstvo, s katerim se že srečujemo. V mislih imam predvsem te migracijske tokove in integracijo teh otrok v naš šolski sistem. Res pa je, da leta 2001, da je Ustavno sodišče presojalo 72. člen ZOFVI, ki govori o avtonomiji šolskega prostora, vendar sodišče je tudi zapisalo – o tem je prej govoril tudi gospod Lisec –, da pomislek staršev otrok, ki pošiljajo otroke v zasebne šole, da so njihovi otroci v neenakopravnem položaju v primerjavi z otroki, ki obiskujejo javne šole, ni utemeljen. Zakonodajalčeva odločitev, da država financira v celoti le javne šole, v katere lahko vpišejo svoje otroke vsi starši, je v polju njegove proste presoje. Torej, to je bilo stališče Ustavnega sodišča leta 2011. Razlika med to in tisto ali pa to pred kratkim iz leta 2014, bi rekla, je prav tako odraz nekih sprememb v družbi, ki sem jih omenjala malo prej. Sama pa ocenjujem, da je naša država do sedaj za delovanje zasebnih šol, bi rekla, ustrezno ustvarila pogoje oziroma vzpostavila te možnosti na ustrezni ravni. Se pa mi pri tem odpira še eno vprašanje. V javne šole lahko svoje otroke vpišejo vsi starši. Ali so vpisni pogoji enaki tudi na zasebni osnovni šoli
Hvala za besedo, spoštovani podpredsednik. Spoštovani kolegice in kolegi! Danes smo slišali veliko hudih besed na račun Zakona o dedovanju. Novela zakona je, kot smo slišali, prvenstveno namenjena spremembi nekaterih določb, ki se nanašajo na evropsko zakonodajo; oziroma to evropsko zakonodajo nekako implementiramo v ta zakon. Ampak večina razprave se je odvila nekako v smeri, češ da koalicija s sprejetjem tega zakona ne sledi nekim vidikom socialne države, da nekatere prikrajšuje za neke socialne pravice. Jaz moram to zanikati. Meni je žal, da je v tej razpravi prišlo do tako hudih besed, dobesedno do žaljivk, to pa zato, ker je bilo marsikaj spregledanega. Mogoče je bil izpuščen podatek, da se omejitev dedovanja ne nanaša na tistega, ki je v neki socialni težavi, ki prejema socialno pomoč; ampak da ta omejitev dedovanja prizadene njegove dediče. To seveda ni nepomembno, to je pomembno; ampak mi pri sprejemanju tega zakona nimamo nobenih podatkov o tem, kako premožni so ti dediči. Mi imamo lahko celo primere, ko so dediči – se pravi otroci, hčere, sinovi – tisti, na katere je nekdo, ki ima socialno pomoč, prenesel svoje premoženje. Na drugi strani pa moramo nekaj vedeti, omejitev da ali ne, če to omejitev izpustimo, pa imamo primer, ko je tudi otrok, se pravi sin, hči ali kdorkoli, v nekem težkem socialnem položaju, se lahko zgodi, če prejema neko socialno pomoč, če bo podedoval neko večje premoženje, da bo ta socialna pomoč oziroma nek prejemek od države zmanjšan, ker ima večje premoženje, ker ga je več podedoval. Ta omejitev, da ali ne, ne rešuje direktno socialne pomoči potrebnih dedičev. In zaradi tega se mi zdi, da so v tem smislu ti amandmaji celo nekako zavajajoči; da ne govorim o teh očitkih, da ne želimo prisluhniti načelom socialne države. To absolutno ne drži. Z amandmaji se prav tako ne rešuje teh zadev. Tistemu, ki potrebuje socialno pomoč, mora država v prvi vrsti zagotoviti, da takšne pomoči sploh ni potreben. Če pa je že potreben, pa njegovega statu