EuroBench/eurobench-parlamint-orientation-sl huggingface dataset:
Hvala za besedo. V Stranki mladih Slovenije z zadovoljstvom spremljamo proces profesionalizacije Slovenske vojske, saj smo jo in jo še odločno podpiramo. V sklop sprememb, ki jih prinaša proces profesionalizacije, sodi tudi novela zakona o obrambi, ki ga danes obravnavamo, ki pa poleg teh prinaša tudi mnoge druge spremembe, do katerih smo v določeni meri kritični. Slovenski državljani so se na referendumu odločili za vstop Slovenijev zveze Nato, zato je po besedah predlagateljev potrebno v zakonu dopolniti tiste določbe, ki še ne zagotavljajo zadostne povezljivosti z vojaškimi organizacijami članic Nata, seveda še pred polnopravnim članstvom naše države v zavezništvu. Ti popravki zakona nam v Stranki mladih Slovenije niso sporni, saj so posledica referendumske odločitve. Kot potrebne ocenjujemo tudi dopolnitve tistih določb, ki so sedaj dopuščale različne razlage in postavljale v neenakopraven položaj delavce na obrambnem področju glede na nove sistemske zakone, ki urejajo javni sektor, kot tudi spremembe zakona, ki bodo odpravile kadrovska neskladja v slovenski vojski in omogočile zagotoviti ustrezno kadrovsko strukturo glede na novo strukturo profesionalnih vojaških sil. Glede na dosedanjo popustljivost vlade pritiskom Združenih držav Amerike glede uporabe slovenskega zračnega prostora za prelete na poti na vojaške akcije v Irak, ocenjujemo določbe o razširitve pristojnosti vlade pri uporabi slovenskega zračnega prostora s strani zaveznic za veliko preveč ohlapne. V Stranki mladih Slovenije sicer ne vidimo težav pri uporabi našega zračnega prostora pri akcijah, ki jih v celoti podpirajo članice zveze Nato ali pa potekajo pod mandatom organizacije Združenih narodov, saj vemo, da med njimi zagotovo ne bo takšnih, ki bodo vsaj malo spominjale na ameriški napad na Irak. Zato menimo, da je potrebno te stvari v zakonu jasno opredeliti, saj se v nasprotnem primeru daje vladi možnost odločati o izredno pomembnih vojaških in zunanjepolitičnih odločitvah, ki v primeru odloč
Hvala za vprašanje, spoštovana poslanka Alenka Bratušek. V ničemer ne razmišljam drugače, kot sem takrat, ko sem pisal kolumno, ki ste jo omenili. Še vedno sem prepričan, da je voda tako pomembna vitalna človeška dobrina, tako pomemben del naravnega bogastva naše dežele in države in tako pomembna strateška dobrina za Slovenijo in Slovence, da moramo storiti vse, da jo zavarujemo pred kakršnokoli privatizacijo in pred kakršnimikoli drugimi posegi v to samo dobrino, ki bi bistveno poslabšali njeno kvaliteto ali pa dostopnost državljanov do vode. Osebno sem zelo vesel in naklonjen temu, da se je začela ustavna razprava na to temo. Podpiram to ustavno razpravo, vendar pa pričakujem zdaj v tej fazi tudi tisto, kar je običajno v tej razpravi – mnenje stroke, ustavnopravne stroke, ki bo opozorila na posamezne vidike te predlagane spremembe. Naj samo omenim, da pravica do pitne vode, ki jo osebno lahko kot državljan samo podprem, sproža določena ustavnopravna vprašanja, kajti gre za to, da je treba potem ugotoviti, kakšne pravne posledice to prinese za seboj; kaj pomeni enakopravnost pri dostopu do pitne vode in drugih virov. Mislim, da moramo tu zdaj počakati – zadeva je že vložena in to je dobro – na mnenje ustavnopravne stroke. Če bo to mnenje podprlo te spremembe kot smiselne na ustavni ravni, kot koristne, pomembne, nujne, v kar upam in si želim, si bom vsekakor prizadeval, da to podpre tudi vlada. Vlada bo to posebej obravnavala in takrat, upam, sprejela tudi v tej smeri pozitivno stališče. Naj še omenim, da je zelo pomembno tudi to, da se zavedamo, da po načelu primarnosti evropske tako imenovane zakonodaje včasih tudi ustavna norma ni dovolj, da zavarujemo tisto, kar Ustava določa; kajti vemo, da ima lahko v nekem primeru neka norma Evropske unije – torej pravna, zakonodajna direktiva, uredba ali kaj podobnega – po načelu primarnosti in po načelu neposrednosti prioriteto v veljavi. Zato bo še posebej pomembno to, kar ste opozorili, da vlada, parlament ter vsi dejavn
Spoštovani gospod predsedujoči, hvala za besedo. Spoštovana državna sekretarka! Svojo razpravo sem mislil zapeljati v malce drugačno smer, ampak me je kolega Trček zelo nagovoril. Smatram, da smo tukaj v cenjenem Državnem zboru, na žalost nismo v učilnici. Gospod Trček je povlekel na plano dve tretjini balasta. Se opravičujem, škoda, ker je gospod Trček zapustil dvorano in me ne bo imel priložnosti poslušati na poti v pisarno. Dve tretjini balasta, od Golega otoka – takrat se jaz še rodil nisem in ne znam povezati Golega otoka s tem zakonom o nalezljivih boleznih – do tega, da je omenjal komuniste. Jaz sem tudi tukaj malo skeptičen, ker v tisti stranki, ki ji pripada, so, vsaj pravijo, ponosni nasledniki komunistov. In jaz bi pozval vse člane, vse kolegice in kolege, da smo pri razpravi spoštljivi. Tukaj se je tudi žalilo vsepovprek, vsi vemo, in to je dokazano, da je prašičerejo doštudiral, če se ne motim iz nje celo magistriral, vaš bivši predsednik Dejan Židan, če se ne motim, je bil tudi direktor Panvite. Ga pa, Dejana Židana, zelo cenim. Zdaj pa k moji razpravi. Danes tisti, ki so se v kritičnem trenutku odločili, da je breme preveliko, in začeli špekulirati o volitvah za svoje lastne koristi, ne koristi državljank in državljanov, ampak lastne koristi, te osebe danes ne odpirajo odprave ustavnosti. Saj to ni nič novega, to že poznamo vsaj na enem primeru v preteklosti, na primeru Zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja, kjer se zaradi svoje lastne dobrobiti in podpihovanja nestrpnosti tega zakona ne sprejme in se mu nasprotuje. Vemo pa, da ta zakon ni veliko, vsaj v denarju. Sedanja vlada se zaveda državotvornosti in je prevzela vajeti, ko je bilo treba in ko je bilo veliko pomanjkanje na vseh področjih. Nevidni sovražnik ni poslal uradnega vabila, ni se najavil v Državnem zboru, je pa udaril silovito in prvič. Sedaj ko sem temeljito poslušal razpravo opozicije, predlagam temu cenjenemu zboru, da sprejmemo zakon, kjer bomo naslednji bolezn
Hvala, predsedujoča, za besedo. Lep pozdrav še enkrat, spoštovani kolegi in kolegice! Vlada je prevzela zelo težko nalogo popeljati Slovenijo nazaj na pot uspešnih držav in zelo nehvaležno nalogo sprejeti nujne ukrepe za izhod iz krize in to je tisto, česar je mene strah. Mene ni strah govoriti. Prejšnjo vlado je bilo strah, zato je kupovala socialni mir in je na ta račun zadolžila Slovenije do 16 milijardnega javnega dolga in ustvarila 800-milijonsko proračunsko luknjo, kar je rekord. Zato se mi zdi nujno in z nekim razumevanjem sprejemam ukrepe, ki jih Vlada prelaga. Imamo vlado, to vlado – pa smo z njo zadovoljni ali pa nismo zadovoljni – in vlada je tista, ki izvršuje in ki poskuša sprejeti ukrepe za izhod iz krize. Na žalost nekoga je to vlada Janeza Janše, ampak jaz sem optimistična in verjamem, da bo vlada Janeza Janše pripeljala Slovenijo iz krize. Pred nami pa je trnova pot. Zavedam se, da bodo ukrepi, so in tudi še bodo, v javnosti zbudili nezadovoljstvo, vendar Vlada nima manevrskega prostora. To smo že večkrat slišali. Zavedam se, da bomo tudi koalicijski poslanci, bolj kot opozicijski poslanci, ves čas tarča posledic teh ukrepov, vendar pa se zavedam tudi, da ustvarjamo neke pogoje za bodočo generacijo, za naše otroke, da bomo enkrat lepše živeli, pa tudi za naše starše pa babice. Tudi mi smo odgovorni vsi skupaj. Dve rešitvi sta vedno: ali bomo šli tako, kot delajo Grki, ali bomo dobili pomoč iz Bruslja. Tudi Grki so na ulicah zato, ker morajo sprejemati reforme in to ljudi prizadene. Normalno, da jih prizadene! In tudi ta vlada sprejema ukrepe, ki prizadevajo ljudi. Na žalost je vedno tako, če želimo speljati določene reforme; in te reforme so nujne. Vlada se je med drugim odločila tudi za konsolidacijo javnih financ in zato je sprejela Zakon o uravnoteženju javnih financ. Vsaka kriza, vemo, pušča posledice. Najprej so jih čutili v realnem sektorju, pa se nismo najbolj poenotili s krizo v realnem sektorju. Zaradi gospodarske krize v realnem sektorju j
Spoštovani predsednik, spoštovana državna sekretarka, spoštovana ministrica, spoštovani kolegice in kolegi! Danes smo se veliko pogovarjali o tem zakonu, o šolski prehrani. Strinjam se s svojimi kolegi, da nas je ta tematika združila, lahko pa rečem, da na drugi strani odprla zelo veliko vprašanj, ki jih bomo morali še reševati. Strinjam se s kolegom Vebrom, ki je izpostavil povezavo med ministrstvi, in sicer tudi z Ministrstvom za finance. Lahko rečem, da ministrstvo za delo in ministrstvo za izobraževanje že sedaj zelo dobro sodelujeta, vsaj kar je takih debat, ker sem pač tudi v obeh odborih. Ker je bilo veliko stvari povedanih in jih ne bi ponavljala, bi pa mogoče izpostavila samo eno tematiko. Zastavlja se vprašanje, ali je pravično, da imajo učenci iz 3. dohodkovnega razreda za otroški dodatek stoprocentno subvencionirano ceno kosila; isto kot tisti iz 1. dohodkovnega razreda; čeprav vemo, da je dohodek na družinskega člana v tretjem razredu dvakrat višji kot od tistega v 1. razredu. Zato bi bilo smiselno, da bi bila stoprocentno subvencionirana hrana za tiste, ki so v 1. v prvem dohodninskem razredu, 70 % za drugi in 40 % za tretji dohodninski razred. Dotaknila pa bi se še ene stvari, ko vse te razprave poslušam, vedno se pogovarjamo o financah, vedno pridemo na koncu do financ. In mislim, da ne samo v tem primeru prehrane, ampak tudi v drugih primerih, kar se tiče izobraževanja in tega, da sredstev primanjkuje; menim, da bi bilo potrebno, da enkrat stopimo skupaj. Pa ne samo, da o tem razmišlja država, ampak da tudi v šolah in vrtcih ravnatelji pristopijo ter skupaj poiščemo rešitve, kje bi se dala kakšna stvar prihraniti – ne na račun otrok. Ne bom še enkrat omenjala , koliko hrane se odvrže, to je samo ena stvar. Je pa še veliko tudi drugih stvari, ki bi jih lahko skupno predebatirali in našli kakšno rešitev. Hvala.
Hvala lepa. Težko se je strinjati s to oceno. V medijih smo prebrali povsem drugačne ocene. Sam pa sem se v zadnjem času udeležil kar nekaj zborov občanov. Pa bom na kratko povzel, kaj pa pravzaprav sprašujejo občani oziroma kako mislijo nekateri o teh zadevah. Skušal bom skoraj dobesedno povzeti nekatera stališča. Eno izmed takšnih stališč je, da policisti bolj kontrolirajo naše državljane kot mejo. Ljudje se sprašujejo, ali so policisti - na to ste sicer že odgovorili - dovolj usposobljeni, z ozirom da nimamo več kadrovske šole za policiste, in sicer v policijo sprejemajo ljudji, ki so sicer lahko strokovnjaki na svojem področju - električarji, strojni tehniki, kriminalisti itd. - nimajo pa dovolj izkušenj za delo z ljudmi, delo ob meji pa je vsekakor specifično. Sprašujemo se, ali še velja parola, ki je bila včasih pri nas prisotna, pa je, po mojem, vseeno učinkovita, da ljudje, ki živijo ob meji, mejo najbolje varujejo. In če je to res, potem bi vsekakor med policijo in državljani moral biti vzpostavljen pristni stik, drugače to varovanje ne bo uspešno. Druga zadeva leti na usposobljenost organov, ki izdajajo maloobmejne prepustnice, kmetijske vložke in drugo tovrstno dokumentacijo. Pogosto ti ne znajo odgovoriti na vsa vprašanja, ki so dejansko komplicirana in za katera tako - kot ste povedali, gospod minister - je dejansko za uveljavljenje bilo zelo malo časa. Tretje konkretna pripomba je seznanjenost prebivalstva s posledicami izvajanja SOPS-a. Kdo je pravzaprav odgovoren za slabo obveščenost? Ljudje se sprašujejo, ali res morajo vsi državljani brati Uradni list ali pa je vendarle nekdo zadolžen, da bi pravočasno te zadeve občane obvestiti? Zato je tudi, kot ste omenili, tako malo teh prepustnic bilo. Imam še dve vprašanji. Hvala lepa. To glede tega. Še eno zadevo bi povedal. Vprašanje brezplačnih maloobmejnih prepustnic. Morda se zdi komu čudno, vendar ljudje ne rabijo prepustnic za prestopanje meje, ampak nekateri zgolj za pot do svojega doma in paralela z
Gospod predsednik, hvala lepa za besedo. Seveda se je ministrstvo z amandmajem oziroma predlagateljem ne strinja. Mi smo tu imeli kar dosti široko razpravo o tem naslovu, o tem nazivu same dejavnosti in tudi tisti, ki to dejavnost izvajajo. Dejansko gre za po mojem primeren naziv, nikomur seveda nismo s tem nazivom skušali njegovega pomena pomanjševati. Nasprotno, mislim, da je to realen naslov tudi za njihovo dejavnost na tem področju. Tudi ni nikjer v tem zakonu govora o nepovezovanju med uradno medicino in med zdravilstvom. Mi smo v uvodu ali v začetku priprave tega zakona imeli napisano tudi tisto varianto, ki se danes še kar naprej ponavlja, pa o njej v tem predlogu zakona ni že kar nekaj časa govora, to je o absolutni ločitvi med uradno medicino in zdravilstvom, in sicer da bi v primeru profesionalnega profitnega ukvarjanja zdravnika z zdravilstvom prišlo do odvzema licence. To je bilo do zdaj v nekem pravilniku zbornice sicer napisano, že sama skupščina zbornice je ta del izločila iz podpisa ob pridobitvi licence in tudi iz tega predloga zakona smo seveda to potem umaknili. Za to je več razlogov, eden od razlogov je tudi ta, da je to urejeno že s Hipokratovo prisego in drugimi zakoni in ni potrebno še dodatno v tem zakonu govoriti o tej neskladnosti. S tem pa ni rečeno, da se zdravnik v svoji dejavnosti ne sme ukvarjati tudi z zdravilstvom in ta zakon nikjer, niti v eni točki niti v eni vrsti tega ne prepoveduje, če smatra, da mu take metode zdravljenja lahko pomagajo tudi pri zdravljenju njegovih pacientov, vendar je seveda ta uporaba tega lahko samo neprofitna v okviru zdravljenja uradne medicine. Tako je o tem sodelovanju kar veliko govora tudi v tem zakonu in je to sodelovanje omogočeno, ne samo omogočeno - to sodelovanje je tudi zaželeno. Tisto, kar pa zakon dejansko že s samim naslovom pa tudi s tem 2. členu in tudi s kasnejšimi drugimi členi onemogoča ali pa skuša onemogočati, pa je to, da bi zdravilstvo imelo tisto negativno vlogo pri zdravljenju boln
Hvala lepa, gospod predsednik. Gospod državni sekretar, kolegice, kolegi! Odbor za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje je na 21. nujni seji 8. oktobra kot matično delovno telo obravnaval zahtevo Državnega sveta, da Državni zbor ponovno odloča o Zakonu o spremembah in dopolnitvah Zakona o državnem tožilstvu, ki ga je Državni zbor sprejel na 9. seji 22. septembra letos. Članice in člani odbora so kot gradivo za sejo prejeli zahtevo Državnega sveta z dne 29. 9. in popravek z dne 30. 9., mnenje Zakonodajno-pravne službe z dne 7. 10. in mnenje Vlade z dne 8. 10. 2009. Na seji je sodeloval tudi predstavnik Državnega sveta, državni svetnik Rajko Fajt, ki je k dopolnitvi obrazložitvi zahteve Državnega sveta povedal, da Državni svet zahteva ponovno odločanje le o Zakonu o spremembah in dopolnitvah zakona o državnem tožilstvu in ne tudi o drugih s tem zakonom vsebinsko povezanih zakonih, ki jih je prej v uvodu tudi citiral, ki so bili v okviru zakonodajnega postopka obravnavani sočasno. Povedal je, da ne more navesti posebne utemeljitve za takšno odločitev, dejstvo pa je, da je bilo razmerje med glasovi za in proti pri glasovanjih o posameznih zakonih zelo tesno in izidi glasovanj so pripeljali do situacije, da je bil veto izglasoval le na Zakon o državnem tožilstvu. Cilj vseh navedenih zakonov je bila uskladitev plač sodnikov in drugih pravosodnih funkcionarjev s funkcionarji drugih vej oblasti, zato se zakonske spremembe poleg tega, da vzpostavljajo novo plačo ureditev za sodnike, nanašajo tudi na državne tožilce, pravobranilce. Iz obrazložitve zahteve Državnega sveta izhajajo razlogi, zaradi katerih Državni svet nasprotuje novi ureditvi plač pravosodnih funkcionarjev, in že v uvodu je gospod Fajt to še enkrat obrazložil. Na odboru je sodelovala tudi predstavnica Zakonodajno-pravne službe, ki je predstavila pisno mnenje te službe v katerem ugotavlja, da je iz obrazložitve zahteve za ponovno odločanje razvidno protislovje, saj Državni svet po vsebini nasprotuje Zak
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Jaz tega amandmaja ne morem podpreti z oziroma na to, ker je takih dilem Tu v obrazložitvi lepo piše: "Izkušnje, ki so bile po velikonočnem potresu leta 1998, so pokazale, da je lastniška struktura zelo raznolika in se pogosto srečujemo s solastniškim, ko so lastniki, ki nimajo stalnega prebivališča na območju, ki sta ga prizadela potresa." Komu na čast? Jaz sem absolutno za zakon, da podpremo to, da damo pomoč tem ljudem, ki so prizadeti, ne pa na tak način, da bomo tistemu dajali, ki nekje drugje živi. Ta človek si lahko vzame kredit pri katerikoli banki in ta objekt obnovi, če ga hoče, če ga rabi nujno za življenje. Samo mislim, da ga ne rabi, in tu je točno povedano, da je nujno dati pomoči tistim, ki so bili pri tem potresu oškodovani, in tistim, ki bivajo v tem prostoru, ne pa tistim, ki se od drugod pripeljejo, da uživajo v tem prostoru. Takih hiš in stvari je vsepovsod v Sloveniji dovolj. Prej je omenil Geza Goričko, jaz lahko omenim to ob hrvaški meji, pa še marsikdo drug, gospod Butolen, pa še drugi. Na drugi strani, ko pa se tu sprašujemo, kaj so pa delali pri prejšnji obnovi, jaz pa se vprašam, kje so bili štabi civilne zaščite. Ali niso dolžni z županom na čelu nadzorovati te gradnje in vsega tega, če so se anomalije dogajale? Mislim, da je bila to njihova naloga. Tudi nekateri so tukaj med nami, ki lahko odgovarjajo na to tematiko. Mislim, da se ve, kdo odgovarja, mislim, da se ve, kdo je v štabu civilne zaščite, mislim, da so tu strokovnjaki gradbene stroke, ki bi lahko nadzorovali, tudi cene in vse drugo, kar se je dogajalo. Takrat pa ste mogoče te anomalije vsi podpirali, ki ste s tega območja. In s tem se ne strinjam in tega amandmaja ne morem podpreti. Mislim, da lahko to pomoč dajemo v druge namene dosti bolj koristne tistim ljudem, ki so potrebni te pomoči. Hvala lepa.
Hvala lepa. V slabi minuti se sicer ne bo dalo kaj dosti povedati. Na 45 straneh interpelacije, ki jo včeraj in danes obravnavamo, je na 13. strani pod zaporedno številko 1.9. ministru očitano tudi nezakonito delovanje lekarne v Štorah. Ker sam prihajam iz tega kraja in ker sem zaslužen, da je ta lekarna v Štorah dobila samostojni status oziroma status podružnične lekarne, se sprašujem, kaj so interpelatorji sploh hoteli s tem povedati, ko ta greh v bistvu želijo naprtiti ministru, ki za to niti ni bil vprašan niti ni dajal nobenega soglasja in o primeru sploh ni bil seznanjen. Ko v nekem kraju namreč deluje lekarna v okviru javnega zavoda in potem občina iz tega javnega zavoda izstopi, to pomeni, da v tem kraju ni več lekarne oziroma lekarne, ki je v sestavi javnega zavoda. V tem trenutku zakonsko po sedaj veljavni zakonodaji namreč nastopi podatek s katerim lahko občina podeli podružnično lekarno ali pa razpiše koncesijo za oddajo lekarne. Občina Štore je glede na to, da ni bila
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovani državni zbor! Moram iskreno povedati, da bi raje obravnavali vsa nerešena vprašanja o odnosih med Slovenijo in Hrvaško, tako recimo o mejah, nuklearki, deviznih vlogah, premoženjsko-pravnih zadevah in, seveda, še drugih nerešenih zadevah, pa vendar imamo pred seboj sporazum o obmejnem prometu in sodelovanju in zaradi tega, seveda, se bom omejil samo na ta sporazum. Vse meje so ovira, med Slovenijo in Hrvaško pa je meja še posebna ovira. Namreč, ljudje so desetletja, stoletja nemoteno hodili prek teh tako imenovanih mej, ljudje so v sorodstvenem in prijateljskem odnosu, premoženje teh ljudi je na obeh straneh meje in da ne govorim, seveda, o gospodarskih stikih, ki so bili med ljudmi na obeh straneh meje. Sporazum, ki ga imamo pred seboj, bo te zadeve olajšal. Rad bi omenil, da imamo že bogate izkušnje še iz prejšnje države, ki je bila bolj zaprta, kaj so pomenili ti odnosi, recimo, v odnosu do Italije, v odnosu do Avstrije oziroma za našo manjšino in za naše ljudi, ki so takrat lahko prehajali mejo. Rad bi opozoril tudi na veliko število pisem, raznih pozivov, ki smo jih poslanske skupine dobivale in jih dobivamo še danes, da naj, za božjo voljo, že enkrat sprejmemo ta sporazum in olajšamo te zadeve. Jasno je, da sporazum kot tak ne prejudicira bodoče meje. Na drugi strani bo sporazum predvidoma sklenjen za tri leta in, seveda, v primeru slabih izkušenj ni potrebe, da ga ponovno podaljšamo, kar sem pa prepričan, da se ne bo zgodilo. Ustavno sodišče se je pozitivno izjasnilo o tem sporazumu. Glede na vse to bo naša poslanska skupina <PARTY> podprla ta sporazum. O vseh ostalih stvareh, ki sem jih v začetku omenil, pa se bomo oglasili takrat, ko bodo te točke oziroma ta vprašanja na dnevnem redu. Hvala lepa.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Lep pozdrav kolegicam in kolegom! V zadnjih tednih je bilo kar veliko razprav v zvezi s kandidatom. Slišali smo veliko lepih besed, pa tudi nekaj kritik. Sam sem pa zadovoljen, da sem tudi od kolegov iz poslanske skupine slišal kar nekaj pozitivnih besed. Lahko rečem, da sem jih zelo vesel, saj je to prvi minister, ki ga pozitivno sprejemamo tudi v naši poslanski skupini. Moja želja je, da bi minister znal pametno združiti javni in zasebni sektor. S strani koalicije smo slišali predvsem poudarke na javno zdravstvo in usmerjanje v javno zdravstvo. Veliko tega smo prebrali in slišali tudi iz medijev, ko smo pa videli, kdo zagovarja usmeritev v javno zdravstvo, smo pa ugotovili, da imajo ti svoje kartoteke pri zasebnikih, kar meni osebno nekako ni šlo skupaj, vendar mi je pa ozadje popolnoma razumljivo. Želel bi poudariti neko drugo problematiko, ki naj bi ji tudi minister posvetil malo več pozornosti. To je predvsem nujna medicinska pomoč, ki je prisotna v različnih okrajih po celi Sloveniji. Pri tem se moramo zavedati, da se lokalna območja med seboj precej razlikujejo. Sam prihajam s škofjeloškega območja, kjer nas je zelo prizadel pravilnik, ki je bil objavljen že v začetku tega mandata, saj je prav na škofjeloškem območju skrčil z enega zdravnika in pol na enega zdravnika. In glede na to pestrost tega območja tako po razsežnosti kot po nadmorski višini in po sami konfiguraciji dolin vemo, če je dežurni zdravnik na enem območju, ne more paralelno oskrbeti drugega bolnika na drugem območju. Tukaj mislim, da bi moral minister natančno pregledati ta pravilnik, predvsem s tega vidika, ker se sedaj prihaja na to, da naj bi občine sofinancirale nujno medicinsko pomoč. Prepričan sem, da ta usmeritev ni prava. Zaradi tega, ker občine nimamo sredstev za ta namen in mislim, da bi moralo nujno medicinsko pomoč financirati predvsem iz državnega proračuna, tudi zaradi tega, ker sam pravilnik tega ne predvideva. Na koncu želim povedati tudi
V redu. Še gospod Černigoj je želel razpravljati prej? Ne. V redu. Zadeva je takšna, saj v bistvu so že prej vsi razpravljavci bolj ali manj izpostavili glavne probleme tega zakona, jaz bi pa rad izpostavil eno drugo dejstvo, da proti temu zakonu so humanitarne organizacije, kot Karitas in Rdeči križ in tudi Slovenska škofovska konferenca. In dejansko bi pričakoval, da bodo vsaj s strani <PARTY> , gospod Pogačnik je vsaj razpravljal in nam Splošna razprava je. Ne vem, prej ste dali vsem splošno razpravo, meni pa ne, ne razumem. Ampak oni so lahko splošno razpravljali. Dejansko proti temu zakonu, kot že prej rečeno, je Slovenska škofovska konferenca in se bom kar lotil prvega amandmaja oziroma k 18. členu. V redu. Se odpovedujem razpravi.