EuroBench/eurobench-parlamint-orientation-sl huggingface dataset:
Hvala, gospod podpredsednik. Spoštovana ministrica, državna sekretarka, kolegice in kolegi! Po predstavitvah stališč poslanskih skupin sodeč bomo spremembo tega zakona v tem državnem zboru podprli vsi; pa kljub temu bi rada izrazila nekaj svojih misli. Dvig tega cenzusa bom opredelila skozi dve smeri. Prvo gre za zasledovanje temeljev socialne države in načel socialne pravičnosti, po drugi pa je vseeno treba imeti v mislih finančno obremenitev državnega proračuna. Pa naj se ozrem najprej na socialno plat. Ekonomsko socialne razmere v družbi se odražajo tudi v podatkih o šolski prehrani. Število vpisanih otrok v osnovno šolo se v zadnjih treh šolskih letih povečuje, delež prijavljenih za malico pa ostaja skozi zadnja tri šolska leta približno isti. Subvencija do malice, ki jo učenci in dijaki lahko uveljavljajo, je splošna, za vse enaka, to je dve tretjini vrednosti malice in jo dodeljuje država; ter dodatna, ki jo po ugotovljenih dejstvih glede prejemkov družinskih članov država tudi lahko subvencionira. Delež učencev, ki so bili v celoti upravičeni do subvencionirane malice, pa se je zelo očitno skozi zadnja tri šolska leta spreminjal. Tako je recimo znašal skozi šolsko leto 2011/2012 27 %, potem se je v letu 2012/2013 znižal za 8 % in v letu 2013/2014 povečal na 47,6 %. Prav tako se je delež tistih, ki so upravičeni do celotne subvencije za kosilo, spreminjal skozi ta leta. Trenutno je bilo v letu 2013/2014 okrog 15 tisoč učencev tega deležnih; v šolskem letu poprej pa samo 2 tisoč. Kje so razlogi za to? Podatki kažejo, da so vzrok spremembe v ekonomsko-socialnem položaju družin in znižanje dohodkov na člana družine pod prag, ki določa pogoje za dodelitev subvencije. Z druge strani pa je velik delež tudi tistih, ki niso bili več upravičeni do subvencioniranega kosila, bi pa ga potrebovali. Strinjam se z dejstvom, da dobrodelne, humanitarne in druge nevladne organizacije, ki izvajajo različne akcije, za trenutno rešitev tega problema niso sistemska rešitev in da mo
Hvala za besedo, predsednik. Kolegice in kolegi, predsednik Vlade, ministrski zbor! Direktor Sove Rajko Kozmelj je v enem od svojih intervjujev glede kadrovanja na Sovi dejal: »Tudi zaradi takšnih primerov iz preteklosti smo kadrovanje na agenciji prevetrili, povečali transparentnost in strokovnost. Ob prihodu sem uvedel zaposlovanje prek javnih razpisov. Odločili smo se za pridobivanje in prenovo delovnih sredstev, za izboljšanje delovnih razmer. Vodstvenim kadrom smo ponudili dodatna izobraževanja na področju vodenja.« Glede na to, kaj je temu sledilo, lahko ugotavljamo, da so te besede direktorja Sove takrat bile samo pesek v oči, kajti kmalu smo ugotovili, da ta famozni javni razpis, kjer so se zahtevali, dobesedno, neki jamesbondovski pogoji, se pravi neka elita, ki bo zaposlena v Sovi, je za nekatere. Za druge, za tiste, ki so tej vladi oziroma predsedniku vlade bližje, pa so povsem drugačni pogoji. Tako je oktobra odmevala sporna zaposlitev premierjeve znanke, s kraticami N. H., ki je bila zaposlena na Sovi. Takrat je predsednik Vlade javno dejal, da je s to zaposlitvijo vse po pravilih in ni nič narobe. Da je že takrat očitno vedel, da je nekaj zelo hudo narobe, priča to, da je skupaj z direktorjem Sove Vlada onemogočala nadzor Komisiji za nadzor obveščevalnih služb nad to zaposlitvijo. Predlagal je inšpektoratu, da izvede nadzor in kljub temu da ima inšpektorat pristojnosti samo za neke formalne zadeve, ki jih lahko pri tem pogleda, ne pa tudi vsebinske, je kljub temu ugotovil hude kršitve. Najbolj bode v oči, da je bil razpis očitno, glede na zahteve, ki so tukaj noter napisane, prirejen. Predstavljajte si, da je za delovno mesto v oddelku za mednarodno dejavnost pogoj znanje uradnega jezika. Ker je Slovenija članica Evropske unije, je jasno, da je uradni jezik slovenščina. Na predmetnem delovnem mestu pa je bila višja raven znanja tujega jezika samo zaželena. Prav tako nekatere ostale stvari, ki pričajo, da je očitno ta razpis bil prirejen za točno določe
Hvala lepa. Hvala lepa za vprašanje. Ko ste dobili zadnji odgovor, je bil še nepopoln, ker ob seznamu niste dobili tega, kar ste danes vprašali. Verjemite, da to ni lahko. Vse posledice, ki prinesejo s seboj tudi finančne posledice, se pravi, posledice odločitve v procesu denacionalizacije, ki prinesejo tudi finančne posledice, ni tako lahko izračunati. Morda bi vam danes odgovorila le za to šolo, kaj nameravamo, da bi videli, da vsako posamezno vpleteno šolo ali izobraževalni zavod temeljito preučimo, preden se odločimo. In tudi v primeru Verbanske 30, dokončna odločitev še ni dana. Jaz bi ponovila, da se povsod, tudi v občilih, pojavlja, kot da smo se že odločili za vračanje v naravi, čeprav vemo, da je to še v postopku in da pravobranilstvo še ni reklo svoje in da je tudi naročena ponovna cenitev. Da se nagibamo, da bi vrnili Verbansko 30 v naravi, so pa naslednji razlogi. Prvi razlog je, da ima na tem mestu svoj sedež kar troje ustanov. To so fakulteta za kmetijstvo v Mariboru, dijaški dom v Mariboru in srednja kmetijska šola v Mariboru. Za fakulteto za kmetijstvo vemo, da je že v programu proračunskih sredstev za obnovo, da so že pripravljene gradbene dokumentacije, mislim, da tudi gradbeno dovoljenje, in da vemo, da bomo tože letos začeli zidati. Kmetijska fakulteta se bo iz teh prostorov izselila do leta 2005, mislim. Domovi imajo tudi v Mariboru svoje načrtovano mesto v mestu samem, s tistim številom mest, ki so določeni Mariboru v okviru projekta 4500 postelj. Torej je tudi dom v naslednjih štirih letih v načrtu za izselitev. Kmetijsko šolstvo je v tem predelu, ne pod pretresom, da bi ga kakorkoli omejevali v mreži, vendar pod prenovo, ki jo pripravljamo skupaj z ministrstvom za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano. Spomladi pripravljamo posvet, na katerem bomo predvsem predložili nove programe kmetijskega šolstva na višji ravni in nove programe na srednjem šolstvu, ki jih želimo v ta prostor postaviti. Namreč, do zdaj se še podvajajo, recimo, cvetličar ali v
Hvala za besedo. Spoštovani gospod minister, kolegice in kolegi! V Stranki mladih Slovenije pozdravljamo težko pričakovani in nujno potreben predlog zakona o varstvu podzemnih jam. Verjetno lahko tudi pri tem zakonu, ki bi po našem mnenju moral biti sprejet že najmanj 10 let prej, rečemo, bolje sedaj kot nikoli. Kajti dejstvo je, da pri tem obstaja, da se v tem času, ko to področje ni bilo pravno urejeno, v slovenskih jamah storilo mnogo škode, ki je v veliki meri ni mogoče več popraviti. Odgovornost za to nosijo vse dosedanje vlade, ki tega slovenskega bogastva niso znale primerno in pravočasno zavarovati. Vrhunski strokovnjaki na področju preučevanja Krasa, podzemnih jam ter mreža nevladnih organizacij njihovih članov, je končno tudi prepričala vlado, da so slovenske jame izpostavljene različnim nevarnostim. Zaradi tega so zelo ranljive in je v korist njihovega zavarovanja nujno sprejeti sistemski zakon, ki bo to slovensko podzemno bogastvo ohranil tudi prihodnjim generacijam. Podatki, da je v nižinskih kraških območjih, kjer se nahaja preko 70-odstotkov vseh jam, z odpadki onesnaženih že 20-odstotkov jam, so alarmantni. Zaradi nizke stopnje ekološke zavesti in pomanjkanja kazenskih in nadzornih ukrepov je med ljudmi že v splošni navadi, da odmetavajo raznovrstne odpadke v jame, kar poleg negativnega vpliva na jame posredno resno ogroža tudi kraško podtalnico in zdravje ljudi. Tudi pri različnih gradbenih posegih v kraški prostor, ob gradnji avtocest, so bile jame v velikem številu poškodovane. Nekatere tudi v celoti degradirane. Zato je nujno, da se v zakonu opredelijo omejitve gradbenih posegov, ki bodo nadaljnje gradbene posege omejevale ali pa vsaj kontrolirale do te mere, da bodo negativni vplivi na jame čim manjši. S popularizacijo obiskovanja podzemnih jam so poleg ostalih negativnih posegov jame prizadete tudi z nekontroliranimi in neomejenimi obiski tako imenovanih turistov brez strokovnega vodstva in nadzora, zato se v Stranki mladih Slovenije strinjamo,
Hvala za besedo. Sprememba zakona določa, da kredit ali poroštvo, ki ga podjetje v težavah dobi po tem zakonu, ne potrebuje več zavarovanja. To je smiselna sprememba, zato jo bomo v Poslanski skupini Državljanske liste podprli. Smiselno je tudi takšne nezavarovane terjatve uvrstiti med prednostne v primerih, kadar navkljub pomoči podjetje konča v postopku zaradi insolventnosti. Precej pomembnejše od tega, ali je neka terjatev zavarovana ali ne, pa je vprašanje, ali bomo podjetje s pomočjo rešili ali ne, ali bomo le podaljšali agonijo delavcem in ostalim deležnikom ali pa bomo uspeli ohraniti delovna mesta in to, kar podjetje loči od siceršnje vsote delavcev, strojev in stavb. Prava vrednost podjetja so med drugim tudi zadovoljni in zvesti kupci, uspešni poslovni procesi, znanja in blagovne znamke, ki pa jih je pogosto težko zastaviti. Po tem zakonu lahko vsako podjetje dobi pomoč le enkrat, razen v res izrednih okoliščinah, pa še v tem primeru mora to odobriti Evropska komisija, kar pomeni, da je vlada, ki odločitve o pomoči podjetjem sprejema, pred veliko odgovornostjo. Popravnega izpita pri posameznem primeru pač nima. V razpravi na odboru je bila večkrat omenjena netransparentnost postopkov dodeljevanja pomoči; nekdo dobi pomoč, drugi ne in tisti prvi potem lahko pomeni nelojalno konkurenco drugemu. Dejstvo tudi je, da večina državnih pomoči ni prinesla pričakovanih rezultatov. Menimo, da bi za večino podjetij, tudi tista v težavah, lahko veliko več naredili, če bi jim izboljšali poslovno okolje. Denar, ki ga namenjamo podjetjem, bi bolje porabili, če bi znižali obdavčitev dela, s tem ne bi pomagali le podjetjem v težavah, temveč bi tudi tistim uspešnim omogočili dodatno zaposlovanje. Najboljša socialna pomoč pa je, da omogočimo, da posamezniki s svojim delom sami poskrbijo zase in za svoje družine. Pravočasna sanacija bančnega sistema bi marsikateremu podjetju olajšala dostop do potrebnih virov sredstev. Skratka, marsikatera pomoč ne bi bila potrebna, če bi imel
Delo parlamentarnih delovnih teles je ta teden po večini zaposlovala obravnava tematike v zvezi z oskrbo starejših, kar je nedvomno posledica nedavne revizije Računskega sodišča in njenih ugotovitev, da Vlada ni bila uspešna pri skrbi za tiste, ki zaradi starosti, duševne ali telesne prizadetosti potrebujemo pomoč drugih. Pravzaprav je pokazala stihijski odnos države do urejanja tega področja v zadnjih dvajsetih letih, in to zagotovo ni nekaj, na kar bi lahko bili ponosni. In prav je, da priznamo ta skupni neuspeh. V luči demografskih sprememb in projekcij, ki nam napovedujejo vedno večji delež starejšega prebivalstva, je resna razprava v sistemu dolgotrajne oskrbe na mestu. In to mesto mora čim prej zavzeti v naši družbi, nujno in neizogibno. Zato ne moremo reči, da tudi današnja razprava o priporočilu Vladi ni dobrodošla, ravno nasprotno. Razpravo o pomenu ustrezne dolgotrajne oskrbe pozdravljamo in hkrati opozarjamo na srčiko problema − ustrezen zakon o dolgotrajni oskrbi, ki se pripravlja že več kot 15 let. Pomanjkljivosti, na katere je v reviziji opozorilo Računsko sodišče, so rezultat večletnega neustreznega vodenja in načrtovanja politike na področju skrbi za starejše. Revizijske ugotovitve tako ne morejo izvirati zgolj iz aktivnosti aktualne ministrice za delo, ki se žal že od samega začetka mandata večinoma ukvarja z zatečenim stanjem. In kot kaže, iz omar še vedno niso popadali vsi okostnjaki. Dejstvo je, da je podobno revizijo, o kateri bo danes tekla beseda, Računsko sodišče opravilo že leta 2008. V takratni reviziji je bilo ugotovljeno, da socialno varstveni programi oziroma storitve ne pokrivajo potreb in da obstoječa mreža vsem upravičencem ne zagotavlja enakih možnosti vključevanja. Računsko sodišče je že takrat ocenilo, da država nima dovolj jasnega odgovora na vprašanje, kam s tistimi, ki potrebujejo varstvo in nego drugih. Z enakim stanjem se soočamo še danes, po dobrih desetih letih, odkar je bila opravljena ta prva revizija. To pomeni, da pristo
Gospod podpredsednik, hvala za besedo. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, gospod državni sekretar in seveda vsi, ki nas spremljate prav lepo pozdravljeni. Pred nami je sedmi protikorona paket ob zaključku letošnjega, lahko rečemo dinamičnega pa tudi pretesljivega dobesedno, leta, ki ga je nedvomno najbolj zaznamovala epidemija koronavirusa. In tudi protikorona paket številka sedem že sedmič naslavlja to stanje, ki je nastalo v svetu in seveda tudi v Sloveniji. 550 milijonov evrov je težak ta paket in prinaša pomoč socialno šibkim, zdravstvu, turizmu, gospodarstvu, socialnim in zdravstvenim delavcem, skratka različnim skupinam, ki pomoč, lahko rečemo, v teh težkih časih najbolj potrebujejo. Pomoč bodo tako prejeli upokojenci, družine, študenti, zaposleni, tudi gasilci. Dovolite mi, da v svoji razpravi se nekako sprehodim skozi zakon in izpostavim tiste ključne elemente, ki bodo ljudem, pa nenazadnje seveda tudi podjetjem in gospodarstvu ter državi kot celoti, res močno pomagali. Denimo solidarnostni dodatek za upokojence. Enega, kot vem, so v letošnjem letu že prejeli, tokrat pa lestvica za podeljevanje dodatka nekako sledi takole. Do 510 evrov pokojnine bodo prejeli 300 evrov solidarnostnega dodatka, od 510 evrov in enega centa do 612 evrov 230 evrov in od 612 evrvo in enega centa do 714 evrov 130 evrov dodatka. Kot vsi dobro vemo, bi ti dodatki in seveda tudi marsikatera druga pomoč, ki jo protikorona paketa številka 7 prinaša, že lahko bili izplačani, saj bi ta predlog zakona lahko obravnavali in sprejeli tudi že pred božičem. Žal zaradi neodgovornega ravnanja ene osebe - vsi poznamo ime in priimek te osebe - temu žal ni tako. Prepričan pa sem, da bo danes Državni zbor ta sveženj sprejel in da bodo tisti, ki pomoč najbolj potrebujejo, to pomoč tudi čimprej prejeli. Izpostavil bi tudi, da je na predlog amandmaja koalicije, ki ga je vložila na pobudo Slovenske demokratske stranke, bo vsak otrok v Republiki Sloveniji, torej s stalnim prebivališčem v Republiki
Hvala lepa. Morda pojasnilo ali pa tudi kot del moje razprave, govorili smo o potrebi stroke po kodeksu etike in integritete, morale in etičnih vprašanjih. Naj spomnim na eno zelo pomembno zadevo. Verjamem, da so vsi moji kolegi, predvsem pa tisti, ki so sedeli na Odboru za pravosodje, to vedeli pa so nekako sedaj izgubili iz spomina, kajti sami sodniki, torej stroka, tisti, ki se jih bodo ta kodeks in pa pravila najbolj dotika, in ki bodo v posledici najbolj občutili urejanje tega kodeksa, so ravno na podlagi ankete, ki je bila izvedena med njimi, sami izrecno navedli, kar seveda kažejo rezultati te ankete, ki so bili predstavljeni tudi na posebni konferenci oziroma okrogli mizi, organizirani na pravi fakulteti, in sicer so izrecno izpostavili, da je potrebno to področje urejati v obliki kodeksa, torej v obliki moralno etičnih določil, ki bodo dopolnjevala delo in pa na nek način tudi vplivala na tisti del, ki se dotika njihovega dela s tega vidika. In sicer, v anketi je sodelovalo 300 sodnikov in tudi ti so izrecno dovolili, da se rezultati te ankete predstavijo. Bistveno pri tem pa je, da je stroka sama ugotovila, da potrebuje tovrsten način urejanja in da potrebujemo tak kodeks. To je bistveno. Še enkrat, ta kodeks ne pomeni nikakršnega posega v strokovnost ali samostojnost, pač pa ga uvajamo zato, da bo veljal za vse, zato tovrsten predlog in tovrstno urejanje, ne samo za tiste, ki so člani društva, ker vemo, lahko sem član društva ali pa tudi nisem, torej, to je v moji diskreciji. Sedaj pa bo s tem predlogom takšen kodeks veljal za vse. In še enkrat poudarjam, namenjen je preprečevanju zlorab. Hvala lepa.
Najlepša hvala. Saj je človeku prav nerodno razpravljati za takšno razpravo, ampak se bom potrudil. Spoštovani predsednik, gospod državni sekretar, sekretarka! V Novi Sloveniji ponovno predlagamo razpravo o demografskih trendih in ukrepih, ki so potrebni za ustrezen odziv nanje. Demografska politika v Sloveniji je zelo pereč problem, ki ga moramo jemati zelo resno. Tega bi se morali vsi zavedati, ne pa da trosimo populistične floskule, kajti populizem in demagogija na tem področju sta nas že preveč stala. Lahko gremo po poti, kakršno lahko vidimo v Latinski Ameriki ali pa na Kubi, lahko pa gremo po neki drugi poti. Na to, da je demografska politika v Sloveniji problem, nas opozarja tudi Evropska komisija. Gre torej za resno stvar. Z odločitvami in prevzemom odgovornosti za spremembe se je na tem področju v Sloveniji zamudilo že ogromno časa in delamo premajhne korake, da bi to področje normalizirali. Se pa strinjam, da to ni samo problem Slovenije. Demografija oziroma demografski kazalci so problem celotne Evropske unije, pa tudi širše Evrope. Ker je ta problem tako zelo kompleksen, smo v Novi Sloveniji že pred enim letom sklicali skupno sejo treh odborov, kjer smo po številnih proceduralnih zapletih kljub vsemu uspeli na koncu le opraviti razpravo. Zakaj je Nova Slovenija predlagala to današnjo sejo? Nizka rodnost v Sloveniji in posledično tudi staranje prebivalstva se vedno bolj izražata v ekonomskih neravnovesjih v naši državi. Starost prebivalstva se povišuje, kar je sicer pozitivno in tudi dobro, po drugi strani pa to prinaša višje stroške javne porabe in obremenitev pokojninskega sistema. Vemo, da je bila leta 2013 sprejeta pokojninska reforma, vendar moramo že zdaj iz državnega proračuna, pozor, na leto vložiti v pokojninski sklad več kot milijardo evrov sredstev, lansko leto celo 1,5 milijarde evrov. Več kot nujno je torej razmišljati o spremenjenem pokojninskem sistemu oziroma reformi. Zakaj? Pa poglejmo. Leta 2025 bo več kot 20 % evropskega prebivalstva st
Hvala lepa, spoštovana predsedujoča. Dragi kolegice in kolegi! Pred vse nas se postavlja vprašanje, ali Komisijo za preprečevanje korupcije še potrebujemo ali ne. Zdi se mi, da je dr. Gorenak to vprašanje na nek način pred nas postavil. Če se vprašamo, kakšni so bili učinki komisije, potem bomo res morda ugotovili, da nihče zaradi tega ne sedi na Dobu, da nihče ni bil za to še kaznovan, ampak je ta komisija dala naši državi neke druge zelo pomembne učinke. Namreč, senzibilizirala je javnost glede korupcije. Pred tem so imeli policija in tudi drugi represivni organi ustrezne zadolžitve, pa tega niso storili. Ta komisija je povzročila to, da o korupciji na široko razpravljamo. Prepričan sem, da tudi današnje razprave brez te komisije ne bi bilo. Zakaj je ni bilo nekoč, ko je bila zgolj policija zadolžena za to? Je ni bilo. In to je velik učinek te komisije. Res se pojavlja vprašanje, zakaj ne bi tega delala, recimo, policija, zakaj ne bi delalo Računsko sodišče, kot so to bili predlogi. Na prvi pogled zgledajo te predlogi logični, ampak žal obstaja dejstvo, da te inštitucije pred tem tega preprosto niso storile. Niso senzibilizirale tega, da je začela cela Slovenija o korupciji na široko govoriti, korupcijo zaznavati, o njej razpravljati in iskati rešitve. Vemo, da je policija delovala proti korupciji, zagotovo, ampak ne pozabimo, da je en pomemben dokument, ki je prišel v zvezi s korupcijo iz tujine, ostal na policiji v predalu skoraj leto dni ali več. Nikogar ne obtožujem. Ni pomembno, ali je bilo ali ne, ampak ni bilo tega senzibiliziranega delovanja proti korupciji. Računsko sodišče – ja, ampak vemo, da je Računsko sodišče prejšnji in predprejšnji vladi naročilo, da je treba sankcionirati kakega ministra, pa se to ni zgodilo. Torej tudi to ni tako učinkovit organ, ki bi po mojem res pripomogel k temu, da bi se korupcijo tako obravnavalo in tako razumelo, kot se jo sedaj razume. S tega stališča podpiram obstoj takšne komisije, preprosto povedano iz dveh razlogov: z
Hvala za besedo. Materija, s katero se danes ukvarjamo, izhaja iz stvari, ki so zapisane v naši ustavi. Se mi pa zdi, da tisti iz generacije, ki je soustvarjala, tisti, ki so soustvarjali to državo ali pa si vsaj domišljajo, da so jo soustvarjali, jo jemljejo dosti manj resno kot pa mi iz generacij, za katere je vsaj po takratnih izjavah sodeč ta država bila ustvarjena. Zato se mi zdi neodgovorno, da v današnjem času po odločbah Ustavnega sodišča še zmeraj govorimo, da so sodniki, ki so funkcionarji, tretja veja oblasti, da so ti sodniki branža. To ni nobena branža, to niso javni uslužbenci, to so funkcionarji, to je reklo Ustavno sodišče. Na nek način so ravno tako odgovorni za dobrobit te države, kot smo mi. Priznam, da v zadnjem času, vsaj po mojem mnenju, tudi te odgovornosti ne izkazujejo najbolj modro ali pa je sploh ne. Zato tudi upam, da bodo vsa ta naša dopisovanja s Sodniškim društvom obrodila kakšne sadove in da bodo tudi sodniki zdaj, ko jim bomo ostali funkcionarji, upam, da priznali ta funkcionarski status, sami ravnali odgovorno in umirili žogo, da tako rečem. Mene samega, za razliko od katerih drugih poslancev, kakšne slabe izkušnje do takih ali drugačnih sodišč, ki bi me obsodila in bi me tudi zasluženo poslala tja, kamor spadam, tako kot nekatere druge poslance, me nikoli niso omejevale. Zato se bom tudi toliko lažje zdaj odločil tudi za to, da ta zakon podprem, da dobimo zakon, ki bo sledil naši ustavni ureditvi. Hvala lepa.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Lep pozdrav v mojem imenu, spoštovani kolegi poslanci, poslanka in ministri! Že nazadnje sem vam, gospod minister, postavil vprašanje glede uporabnih dovoljenj na avtocestnih odsekih. Odgovorili ste mi, da omenjeni odseki nimajo uporabnih dovoljenj. Gre kar za osem odsekov. Vendar v odgovoru v glavnem omenjate problematiko podizvajalcev, ki v zaščito svojih legitimnih interesov ne izročijo naročene dokumentacije, ki je osnova za izdajo uporabnega dovoljenja. Dars je podizvajalce kar dve leti ignoriral, kljub temu, da obveznosti do podizvajalcev niso bile poravnane. Zdaj me pa zanima: Kdaj bodo omenjeni odseki končno pridobili uporabna dovoljenja? Kaj je Vlada Republike Slovenije naredila za razrešitev problematike podizvajalcev in njihovih legitimnih interesov? Potem me pa zanima tudi: Zakaj ti ljudje, ki so gradili državne avtoceste, še vedno niso poplačani, čeprav so obveščali Dars in s tem tudi vas kot lastnika oziroma predstavnika lastnika, da ne prejemajo plačil za opravljeno delo, ki je bilo v celoti priznano s strani nadzorne družbe DDC? Hvala. Hvala za odgovor, gospod minister. Nekako me je zbodlo, ko ste v odgovoru navajal, da ste prevzeli probleme že iz časa naše Vlade. Vendar, kakor vem, vladate že 3 leta in tudi prevzeli ste vodenje države pod geslom, da je državo mogoče voditi bolje in tako bi tudi pričakoval, da so se ti problemi že razrešili. Kar se pa tiče samih podizvajalcev, pa mene kot poslanca najbolj boli, da je ugasnilo veliko podjetij zaradi tega in še težje je pa to, da je veliko število brezposelnih posledica tega. Kakor navajate, da je možno z arbitražo rešiti veliko, ampak vemo, da je za to treba, da sta obe strani za to in da pride do obojestranskega konsenza. Pomembno je tudi to, da konec koncev dobijo ti podizvajalci zelo, zelo zaslužen denar, kajti, kot sem že omenil, me skrbi zapiranje podjetij, ki so delali na tem projektu, in pa seveda brezposelni. Še na eno stvar bi opozoril, ki me tudi s