EuroBench/eurobench-parlamint-orientation-hr huggingface dataset:
Poštovani gledajući danas predloženu ovdje nama Vladu ne mogu se oteti dojmu da je jedan veliki dio Hrvatske također zaobiđen i ignoriran. Naime, iz sjevera Hrvatske, iz 5 županija Krapinsko-zagorske, Varaždinske, Međimurske, Bjelovarsko-bilogorske i Koprivničko-križevačke županije nije predložena niti jedna jedina osoba koja bi bila u Vladi RH. Smatram da je to nezamislivo jer je sjever Hrvatske jedan od najkonkurentnijih dijelova Republike, dio Hrvatske koji ima pozitivnu vanjsko-trgovinsku bilancu, dio Hrvatske koji ima jako puno, jako razvijeno malo i srednje poduzetništvo i dio Hrvatske koji stvarno radi i trudi se. Jednostavno nezamislivo mi je da 15% stanovnika RH nema niti jednog svog predstavnika u ovoj našoj današnjoj Vladi. Hvala.
Poštovani gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, poštovani gospodine ministre sa suradnicima. Moje kolege, predstavnici nacionalnih manjina i predsjednik kluba kao i gospođa iz <PARTY>-a puno toga su rekla o ovom Zakonu. Ja želim nekoliko rečenica reći obzirom da sam pripadnik najveće nacionalne manjine u Republici Hrvatskoj Srpske nacionalne manjine. Pod broj jedan, Vijeća nacionalnih manjina su po drugi put birana 11.7. prošle godine u vrlo jedno neprimjereno vrijeme, u vrijeme godišnjih odmora gdje je izašlo vrlo malo ljudi i gdje jednostavno to marginalizirano na način da se eto tako što bi rekli održi pa kako prođe, prođe. Mi se duboko nadamo da ovo Ministarstvo uprave neće to dozvoliti u budućim, sljedećim izborima. Također, Vijeća nacionalnih manjina svjedoci smo i dosadašnjih diskusija, do sada uopšte nisu registrirani, niz problema imaju od čak i sazivanja konstituirajućih sjednica. Ovaj Zakon koji će i klub <PARTY>-a podržati u članku 2. kaže da se sad to prenosi na određivanje na županije. Bojim se da ne bude samo nekih problema i opstrukcija u određenim županijama gdje je bilo problema i sa održavanjem izbora za Vijeće nacionalnih manjina. Ja se nadam da će ministarstvo to sve skupa provesti i da će jednostavno sve skupa to na neki način iskontrolirati. Vijeća nacionalnih manjina su zamišljena kao pomoć lokalnoj i regionalnoj samoupravi gdje bi trebali da manifestuju određene probleme nacionalnih manjina koje oni imaju u svojoj zajednici i da pomognu lokalnoj samoupravi, regionalnoj samoupravi da što prije to sve skupa se i prebrodi i da naravno učestvuju u svim drugim stvarima u granicama svojih ovlasti i svojih mogućnosti. No međutim, vrlo često jer su oni stvoreni samo kao fikusi i tu nema nikakvih koordinacija. Stvoreni su da se izaberu, da se to na neki način završi i to se svodi, što je kolega Hodžić rekao, na to ili gospodin Bilek da ako ima koordinacije sa načelnikom ili županom onda je to u redu. Ako je nema to vijeće praktično kao da i ne
Zahvaljujem potpredsjednice. Gospodine, kolega pardon ne gospodin nego kolega. Ja sam zapravo htjela reći da što se tiče ovog amandmana koji ste vi podnijeli, a odnosi se dakle na diskriminatorni dio koji se odnosi, dakle na ove pozicije, da zaista ne vidim razloga da osobe sa invaliditetom ne bi dobro mogle obavljati rukovodeće funkcije u bilo kojem tijelu i u bilo kojoj poduzeću. Dapače, imamo jako dobrih primjera gdje su osobe sa invaliditetom ravnatelji i to vrlo uspješni ravnatelji. Prema tome, zaistinu ne vidim dakle problem i ja mislim da će ministarstvo prihvatiti jedan takav vaš amandman, pretpostavljam. A šta se tiče ovog drugog dijela koji ste vi govorili da država mora, da apelirate, ovaj drugi amandman, da apelirate da država svakako bude dio regionalnog, osnivač regionalnog centra za rehabilitaciju i osoba sa invaliditetom. Ma ja nisam baš sigurna da mi moramo a priori sumnjati u sposobnost ljudi koji vode jedinice lokalne samouprave i regionalne samouprave. Ono što je važno, je da je otvorena mogućnost različitih kombinacija što sam govorila nešto i u svom, kad sam govorila u ime kluba, a bitno je naglasiti da budemo sigurni da će svugdje biti jednaka, da će to biti, dakle na neki način uniformirani odnos prema osobama sa invaliditetom je ova što oni moraju pribaviti suglasnost resornog ministarstva a i samog zavoda. Prema tome, mislim da nam to već daje jednu garanciju da će ti naši regionalni centri zaistinu funkcionirati svugdje jednako. I htjela bih samo da vodimo brigu o tome, dakle da ne idemo a priori, da naše jedinice lokalne samouprave nešto nisu u stanju.
Hvala. Gospodine predsjedniče, gospodine ministre, kolegice i kolege. Ja ću nastaviti tamo gdje je kolegica Lugarić stala. Pred nama je prijedlog odluke koji će zacijelo sigurna sam biti jednoglasan i po tome o njoj ne bismo trebali niti raspravljati. Ali, plemenitošću koja je zapravo podloga za ovakvu odluku su obdareni rijetki ljudi i oni zaslužuju neovisno o inflaciji dana ovoga ili onoga da dobiju jedan dan, jer ono što oni čine mnogi od nas na to nisu spremni. I sve što bi doprinijelo da dobijemo makar jednog donatora više vrijedno je truda, pa tako i ova odluka. Neću govoriti o statistikama, o broju onih koji čekaju i o broju onih koji su donirali organe. Mene jedan slučaj poznanika koji su izgubili svoga osamnaestogodišnjeg sina nesretnim slučajem potakao na razmišljanje, jer su se uspjeli izdići iz nadosobne tragedije i donirati njegove organe. Taj mladić nije završio srednju školu. On nikada neće diplomirati, neće zasnovati obitelj, imati djecu. Ali on je uspio ono što mnogi od nas, većina nas nikada neće postići. Svojom smrću omogućio je život nekolicini ljudi. Njegovim očima netko gleda, njegovo srce kuca u nečijim grudima, njegova pluća dišu za neku drugu osobu. Njegovi roditelji su uspjeli izdižući se iznad osobne tragedije njegovoj smrti dati smisao i cijelom njegovom životu zapravo. Učinili su da njegov mladi život nije završio besmisleno, da nije bio uzaludan i da njihov gubitak na neki način nije bio uzaludan. Njihov primjer je inspirativan i ja sam razmišljala da li bih u njihovoj poziciji bila spremna učiniti nešto slično. Nisam sigurna i zato im se iznad svega divim i poštujem ih i sve one ljude koji su donatori, koji su se izjasnili kao takvi, koji su to tek već učinili i oni koji će to tek učiniti. Jer, nema veće vrijednosti od ljudskoga života, a onaj tko spasi jedan život kažu spasio je cijeli svijet i ja vjerujem da je tako. Hvala.
Poštovani potpredsjedniče, poštovana zamjenice ministra sa suradnicima. Pred nama je Prijedlog zakona o javno-privatnom partnerstvu. Ja bih ovdje rekla da Republika Hrvatska ima višegodišnje iskustvo na ovom području. Od 2006.godine donesene su smjernice gdje su definirani ciljevi udruživanje javnog i privatnog partnera u pružanju javnih usluga. 2008.godine Hrvatski sabor donio je važeći Zakon o javno-privatnog partnerstvu koji predstavlja detaljnu razradu smjernica a kao što je poznato iste godine osnovana je i agencija te donijete uredbe s ciljem nadzora provedbe projekata. Složena procedura i dugi rokovi zasigurno su otežali mogućnost primjene JPP-a. Zatim u važećem zakonu nije cjelovito definirano javno-privatno partnerstvo što predstavlja jednu nesigurnost. Nisu jasno utvrđeni kriteriji na temelju kojih agencija i Ministarstvo financija izdaju suglasnosti. To su sve jedni od razloga potrebe izrade upravo ovog novog prijedloga Zakona o javno-privatnom partnerstvu. Prijedlogom zakona usklađuje se zakonodavstvo RH sa pravnim stečevinama EU. Ključne promjene prijedloga novoga zakona odnose se na skraćivanje vremena izdavanja suglasnosti na 30 dana sa dosadašnjih 180 te time veća pravna sigurnost dostupnost primjene modela javno-privatnog partnerstva što je u konačnici jedan od razloga ovog prijedloga Zakona o javno-privatnog partnerstvu. Danas u doba krize nedovoljnih investicijskih projekata svaka promjena, jasni kriteriji i uvjeti temeljeni na načelima javne nabave, načelima zaštite javnog interesa i načelima ekonomičnosti potaknut će mogućnosti za nove investicije koje su u ovom trenutku neophodne. Stoga skrećem pozornost na primjenu modela javno-privatnog partnerstva u području socijalne skrbi čime bi se omogućila brža realizacija kapitalnih projekata a koji se najčešće odnose na izgradnju ustanova socijalne skrbi. Posebno bih istaknula domove za starije i nemoćne osobe za koje danas imamo utvrđene nedovoljne smještajne kapacitete. U gradu Zagrebu preko 6 tisuć
Poštovani potpredsjedniče, predstavnici Vlade, kolegice i kolege. Ocjenjivanje državnih službenika kao osnova za povećanje plaće provodi se temeljem postojećeg Zakona o državnim službenicima iz 2005. godine, odnosno pravilnika iz 2006. iako je u principu namjera zakona dobra, a to je vezati visinu plaće državnih službenika uz rezultate rada. Rezultat rada, posebice ovako kako je danas definiran ne predstavlja objektivnu ocjenu rada državnih službenika već uvelike ovisi o subjektivnoj procjeni nadređenog rukovodioca. Time se potiče promicanje podobnih službenika. U praksi ukoliko službenik nije zadovoljan ocjenom žali se Odboru za državnu službu čiji postupci znaju biti veoma dugotrajni i za vrijeme kojih naravno službeniku ne pripada pravo na povećanje plaće. Prema ovom novom prijedlogu zakona unutar jednog platnog razreda od njih ukupno 12, moguće je postupno povećanje plaće kroz 12 platnih stupnjeva. To povećanje dok se ne dostigne 12 platni stupanj moguće je postići sa 11 uzastopnih godina ocjenjenih najboljom ocjenom. Namjera je predlagača da sustav ocjenjivanja i nagrađivanja kroz platne stupnjeve zamijeni naknadu za minuli rad, tj. 0,5% povećanja plaće za godinu staža kao jednu od mjera nagrađivanja vremena provedenog u državnoj službi. Smatramo da se naknada za minuli rad ne bi trebala ukinuti tj. da se kriteriji radnog iskustva mora odgovarajuće vrednovati i pri promicanju državnih službenika u viši platni stupanj. U zakonu nije predviđeno postupanje u slučaju da službenik neku godinu nije ocijenjen, npr. nije radio 6 mjeseci zbog bolovanja, kod korištenja porodiljnog dopusta ili u slučaju odlaska na dulje školovanje u inozemstvo. U tom slučaju očito mu se odgađa promicanje o plaći za barem jednu godinu. Smatramo da bi u ovakvim slučajevima trebalo predvidjeti da se ta godina neće računati u zbrajanju ocjena kako bi se izbjegao nejednak položaj službenika koji nisu ocijenjeni za pojedinu godinu. No, da i nema ovih izuzetnih situacija da je sve idealno i da n
Zahvaljujem poštovani potpredsjedniče. Poštovane kolegice, poštovani kolege, kao što smo već imali prilike ovdje za čuti i razgovarati o povećanim naknadama smatramo da one nisu dovoljne i da ne možemo govoriti o socijalnim naknadama kao smanjenju rizika od siromaštva. Dakle, to su već ljudi koji se nalaze u siromaštvu. Povećat će se iznos zajamčene minimalne naknade kao što smo već čuli, a smanjuje se iznos prava na troškove za stanovanja. Doduše propisuje se obveza od 30% financiranja lokalne samouprave. No, kad se sve to zbroji dođemo manje-više do istih iznosa. Primjerice, radno nesposobni samac ima pravo na zajamčenu minimalnu naknadu u mjesečnom iznosu od 920 kuna i naknadu za troškove stanovanja prema sadašnjem zakonu 460 kuna, što zajedno čini iznos od 1.380 kuna. Po novom zakonu takav korisnik će imati pravo na zajamčenu minimalnu naknadu u iznosu 1.040 kuna, a naknadu za troškove stanovanja 320 kuna, što zajedno čini 1.360, dakle nekakve značajne razlike još i smanjenje u ovom slučaju je vidljivo. Pohvalno je što ste povećali iznos i za članove kućanstva, međutim samačko kućanstvo je u većem riziku od siromaštva nego kućanstvo sa više članova. Tako da smatramo da je potrebno povećati zajamčenu minimalnu naknadu za radno nesposobnog samca na minimalno 150% osnovice. U tom smjeru ćemo i uputit amandman. U troškove stanovanja ste unijeli i troškove ogrjeva koji su se dosada financirali putem regionalnih samouprava i to iz decentraliziranih sredstava, a sada te troškove podmiruje lokalna samouprava, tako da to treba jasno i pojasniti. Jednokratne naknade u sustavu oduvijek služe zapravo za podmirivanje svakodnevnih troškova i one dugo ne ispunjavaju svoju svrhu onako kako su napisane u zakonu. Odredbe zakona su što se tiče jednokratnih naknada prešture i ostavljaju veliki prostor za diskrecijsku ocjenu. Naš prijedlog je da se za jednokratnu naknadu bi se trebao donijeti pravilnik koji će detaljno specificirati uvjete i iznose kako bi se jednokratne naknadne is
Poštovani gospodine predsjedniče, poštovane kolegice i kolege. Slušajući većinu mojih prethodnika, a i imajući u glavi rasprave koje smo dosada vodili o HRT-u, ne mogu a da se ne zapitam, čija je HRT? Čija je to? Čiji je to javni servis? Tko o njemu ima odgovornost? Tko odlučuje o pitanjima izvještaja o programu i financijskom poslovanju? Ja nemam dojam da je to Hrvatski sabor, na osnovi onoga što smo dosada čuli, posebno nekih koji dižu povrede poslovnika. Zato da bi zabavljali narod. Za zabavljanje naroda postoji neka druga mjesta i neki drugi oblici. A stanje na HRT kao što znamo je iz godinu u godinu sve gore. Zašto? Pa između ostalog zato što mi ovakve rasprave vodimo. I zato što nemamo nikakav odgovor na odnos prema toj kući. Neovisno o tome kojoj stranci pripadamo. I sad ću reći nešto u vezi s … Sukob između nadzornog odbora i uprave, nije od jučer, to je bilo u vrijeme ravnatelja Radmana, to se nastavlja i danas. Koji su razlozi za to, mi se time nismo pozabavili. Nadležni odbor za informiranje i medije, nije se pozabavio time. Na odgovoran način, na način na koji bi to, netko tko doista brine o javnom servisu trebao uraditi. Sukobljavanje institucija, podmetanje jedne institucije, drugoj instituciji je opće mjesto stanja u našoj zemlji, pa onda i na HRT-u i to sasvim sigurno i ne može omogućiti da institucije funkcioniraju. I mi umjesto da se time pozabavimo, mi se ponašamo kao krajnje neodgovorna grupa ljudi koja želi ušićariti sitne poene, a onda nas meštri sa HRT-a gledaju i kažu sjajno i trljaju ruke, mi ćemo nastaviti po svome i po starome. Da, kolega Maras nastavit će po starome, a vi ćete možda zaraditi koji politički poen kod naroda koji ne zna o čemu se radi. Kolega Maras, doživjet ćete da će vam netko jednoga dana reći zbog čega ćete se sramiti ući u ovu sabornicu i to vrlo brzo. A sada me pustite da završim jer nisam. Dakle, što želim reći u ime kluba <PARTY>-a u vezi sa ovom temom. Možda izvođenje ovoga smjene nadzornog odbora moglo biti napravl