EuroBench/eurobench-parlamint-orientation-et huggingface dataset:
Suur tänu, härra juhataja! Austatud minister! Te kasutasite siin väljendit "mõistlik kiirus", kui räägiti jalakäijast möödumisest jalgrattal. Minu arvates, kui seaduses on midagi, mis annab tõlgendamisvõimalusi, siis seda ka kohe tehakse. Mis see mõistlik kiirus on, on igaühe jaoks erinev. Ma kujutan ette, et mina hakkan juba 40 kilomeetri pealt jalgratta seljas hingeldama, aga spordimees Jaanson ei lähe veel higisekski. Kuidas me seaduses sätestame selle mõistliku kiiruse? Mida see tähendab, mis selle väljendi sisu saab olema?
Aitäh, austatud juhataja! Austatud ettekandja! Teie sõnavõtust sain ma aru, et teie arvates kuulub see küsimus sotsiaalhoolekande valdkonda. Kas te ei leia, et meie sotsiaalhoolekandesüsteem on niigi koormatud kohustustega, mille täitmiseks Vabariigi Valitsus tõstab aktsiise ja makse? Miks te ei taha lahendada seda küsimust teistmoodi, mitte koormates riigieelarvet rahaliste lisakohustustega? Ma ikkagi rõhutan, et see küsimus puudutab korteriühistu ja soojusettevõtja juriidilisi suhteid või otselepinguid korteriomanikega.
Lugupeetud välisminister! Austatud kolleegid! Head inimesed, kes seda arutelu siin täna jälgivad! Kõigepealt aitäh ministrile, ministeeriumile ja väliskomisjoni ametnikele, kes seda arutelu on ette valmistanud! Nagu siin korduvalt on tõdetud, ilmselt sellises mingilgi määral sarnases kontekstis ei ole Riigikogu varem oma välispoliitika arutelu pidanud. Paraku ei ole selle üle põhjust rõõmustada. Mulle väga meeldis ja minu arust on väga ajakohane ministri leitud tsitaat, kus ta tsiteeris George Kennani kirjapandud mõtet, mis ütleb: "Lõpuks eristab Kremli kiivas ja sallimatu pilk üksnes vasalli ja vaenlast ning kui Venemaa naaber ei soovi olla üks, peab ta leppima sellega, et on teine." Ma küll selle laiendusega, et see puudutab ainult Venemaa naabreid, kes ei kuulu NATO-sse ega Euroopa Liitu, ei ole päriselt nõus. Ma kardan, et nii optimistlik ei saa olla. See puudutab paraku ka meid, kes me nendesse organisatsioonidesse kuulume, kuigi loomulikult mõnevõrra teisel moel kui neid, kes sinna ei kuulu. Seega on minu käsitlus mõnevõrra võib-olla pessimistlikum. Aga mul on väga hea meel tõdeda seda, mida me ka täna siin mitmel korral kuulsime ja mida viimased nädalad on ehedalt näidanud: et tõdemus sellesama tsitaadi mõttest on jõudnud minu arust palju kaugemale kui kunagi varem. Tunnustus Eesti diplomaatidele, julgeoleku- ja välispoliitika igapäevastele elluviijatele ja kujundajatele, kes on selle sõnumi suutnud viia ka nende meie liitlasteni, kellel arusaadavalt, kuna nad on Venemaast mõnevõrra kaugemal, mitte nende lähinaabrid, ei ole Nõukogude Liitu kuulumise kogemust. Nad ole varasemalt tajunud Venemaa ambitsioone nii teravalt nagu need, kes tema vahetus naabruses on pidanud tegutsema. Ma loodan, et kõigil neil inimestel, kes on seda meie positsiooni liitlasteni viinud, jätkub jõudu ja nad saavutavad edu ka edaspidi. Paraku ma kardan, et pinged meie regioonis vist kiirelt vaibuda ei saa. Selles kontekstis tahaks küll kutsuda üles korrigeerima neid seisukohti, et Euroo
Aitäh, härra spiiker! Lugupeetud peaminister! Ma mõtlesin, kummale ma esitan selle küsimuse, kas teile või haridusministrile. Leidsin, et võib-olla teie olete õigem inimene vastama. Meile on nimelt laekunud informatsioon Virumaalt, et sealne Imastu kool, mis on praegu internaatkool, korraldatakse ümber. Sealsed õpilased saadetakse Lehtsele ja praegusest koolist tehakse tulevikus mingisuguses vormis immigrantide või pagulaste majutamise keskus. Sel teemal on Eestis päris palju igasuguseid kuulujutte ja kuuldusi. Sellepärast ma mõtlesin, et küsin teie käest otse. Kas te saate neid jutte kinnitada või lükkate need ümber? Mis plaanid Imastu kooliga on? Aitäh! Me ei levitagi kuulujutte, me kontrollime infot, mis meile on laekunud. Kas ma saan õigesti aru, et ei Lehtses ega Imastus pole plaanis asutada pagulaskeskust üheski nende asutustega seotud hoones?
Aitäh! Mul on küsimus peaminister Andrus Ansipile. Te olete näinud seda võimuvahetust lähemalt kui mina. Mind sinna tuppa ei lubatud, aga teie olite juures. See toimus ju klassikalise riigihankeskeemi järgi – kolm pakkujat. Olgu, üks teie jaoks ei kvalifitseerunud. Tükk aega peeti läbirääkimisi ühe ja teisega, kusjuures pakkumus oli riik, ei rohkem ega vähem. Sisseostetava teenuse hind oleks pidanud selle ajaga langema, aga nüüd tuli välja, et ministrikohti tehti juurde, langetati töötuskindlustusmakset, mida oleks võinud ammu teha, leiti mingisuguseid varjatud reserve, mille kohta Jürgen Ligi oli alati rääkinud, et neid ei ole. Kas sotsid ei saanud pirukast liiga suurt tükki, nii nagu nendel alati on olnud komme saada, rääkimata juba sellest, et selline kooslus – reformierakondlased ja sotsid – näeb välja nagu poliitilise kire rahuldamine ebaloomulikul viisil?
Lugupeetud proua juhataja! Austatud Riigikogu liikmed! Austatud minister! Tõepoolest, Keskerakonna fraktsiooni liikmed esitasid jaanuaris kultuuriministrile arupärimise, mis puudutab laulupeol osalevate eakamate rahvatantsijate vanusepiiranguid. Eelkõige on selle otsuse teinud Eesti Rahvatantsu ja Rahvamuusika Selts, õigemini selle mentornõukoda. Mis põhjusel ja miks selline otsus on tehtud, selle kohta me küsime kultuuriministrilt viis küsimust ja palume, et ta seda selgitaks. Kindlasti soovime veel juurde küsida. Aitäh! Tänan väga, proua juhataja! Austatud minister, suur tänu nende väga ilusate ja heade vastuste eest sellel piinlikul teemal! Ma loodan tõesti, et need selgitused rahustavad ka meie nooruslikke, aga natuke eakamaid rahvatantsijaid. Ma tahan peale tänast vastuste kuulmist veel küsida, kas te olete ka asjaosalisi teavitanud, et selline piinlik info ei lekiks enam ei avalikkuse ette ega ka rahvatantsijate sekka või ka muusse valdkonda, kus me räägime elukestvast õppest jne. Me ju ei soovi, et tulevikus selline solvang korduks.
Austatud juhataja! Head kolleegid! Keskerakonna fraktsiooni liikmed on mures Eesti kalavarude säilimise pärast ja esitavad seetõttu arupärimise keskkonnaminister proua Pentus-Rosimannusele. Arupärimise sisu on odavad Hiina päritolu kalavõrgud. Eesti rannikualadel on kalapüük traditsiooniline tegevusala, millega Eesti inimesed on aastasadu toidu lauale saanud ja elatist teeninud. Kalavarude vähenemine on muutnud väga paljude rannakalurite olukorra keeruliseks. Kannatajateks on ausad kalurid, kes järgivad reegleid ning austavad kehtestatud müügipiiranguid. Erinevalt Eesti naaberriikidest on meil lubatud Hiina kalavõrkude müük ja nende kasutamine kalapüügil. Tegemist on odavate ebakvaliteetsete võrkudega, mida kasutavad lubadeta röövpüüdjad, samuti kutselistest kaluritest röövpüüdjad, kes püüavad püünistega, mille võrgusilm on lubatust väiksem, ja ka lubatust suurema hulga püünistega. Kuna Hiina kalavõrgud on odavad, on ka rahaline risk keeldudest üleastujatel mitu korda väiksem kui kallite ja kvaliteetsete võrkudega püüdjatel. Vahelejäämise ohu korral jäetakse odavvõrgud lihtsalt merre, kus need ei lagune, vaid püüavad kala edasi, kahjustades seega kalavarusid väga pikka aega. Just seetõttu on need võrgud naaberriikides keelatud. Kalurid hindavad, et vähemalt 30–40% võrkudest jääbki merre. Keskkonnainspektsiooni Lääne regiooni peainspektor Enn Keeman on 2012. aasta 3. mai Maalehes ilmunud kommentaaris viidanud, et ainuüksi Pärnu maakonnaga piirnevast merest võetakse aastas välja umbes 1000 nakkevõrku. Sellest tulenevad ka viis küsimust keskkonnaministrile. Aitäh!
Aitäh, lugupeetud istungi juhataja ja ettekandja! Kuulan ja mõtlen selle dubleerimise peale. Isegi juriidilised ühingud me ehitame üles sellise topeltkontrolli peale, kus on siseaudiitorid, välisaudiitorid, eraldi revisjonikomisjonid omavalitsustes, veel täiendavalt auditeerimiskohustused, erikontrollid. Mulle jääb ikkagi arusaamatuks, miks parlament siinkohal seda probleemi käsitledes ei võiks seda teravdatult vaadata. Ma ei saa sellest teie dubleerimise vältimise loogikast antud hetkel aru. Kas te veel kord selgitaksite, milles te seda probleemi näete?
Aitäh! Austatud peaminister, kõigepealt tänan teid Eesti riigi teenimise eest peaministri ametis! Teie valitsus on otsustanud, nii nagu te ka oma kõnes ütlesite, vaba Eesti ajaloo kõige suurema teedeehitusprojekti – Tallinna–Tartu maantee Kose–Mäo lõigu neljarajaliseks ehitamise kasuks. Teatavasti on majandus- ja taristuminister Kristen Michal tulnud välja plaaniga teede rahastamist järgmiste aastate jooksul täiendavalt märkimisväärselt suurendada. Mida te soovitate uuele võimalikule koalitsioonile, kas selle Michali suure teedeehitusprojekti või -programmiga tasub edasi minna?
Aitäh! Ma olen seda ka eelnevatele küsimustele vastates öelnud, et kindlasti ma eelistan seda, et menetlusprotsessis järgitaks nii seadust, seda on praegusel juhul tehtud, kui ka head tava. Aga kui on tegu kiireloomuliste küsimustega, mille lahendamine on vajalik kriisis inimeste abistamiseks, siis ma arvan, et me käitusime õigesti. Aitäh, hea küsija, selle küsimuse eest! Mis ma oskan öelda? Selle eelnõu puhul oli lihtsalt nii. Võib-olla ma tõesti praegu spekuleerin, aga põhjus oli ka selles, et need muudatusettepanekud olid esialgu ette nähtud seaduseelnõu 347 kohta. Kuna need tõsteti sealt ümber, siis sellepärast ei peatutudki tookord komisjonis pikemalt nende ettepanekute sisul, vaid räägiti menetlusprotseduurist, mida üks osa komisjoni liikmeid ei pidanud õigeks.
Austatud juhataja! Austatud kolleegid! Ka mina tahan väljendada oma isiklikku hoiakut. Ühest küljest on loomulikult selge, et demokraatias ja parlamentarismis on omad reeglid, ja kui komisjonis on n-ö erakondade kohad, siis on erakondadel õigus neid kohti oma äranägemise järgi täita. Aga see reegel ei ole absoluutne. Rõhutan, väljendades kindlalt isiklikku seisukohta, et minu arvates on normaalne see, kui kapo uurib Toobalit, aga mitte see, kui Toobal uurib kapot. Seetõttu on ka minul väga raske seda eelnõu toetada ja ma teen seda ainult äärmise häda korral.
Lugupeetud juhataja! Kallid kolleegid! Eestis on ütlus, et oled see, mida sa sööd. Seda ei saa kindlasti veel vanasõnaks pidada, aga see ütlus kehtib populaarkultuuris. Sotsiaaldemokraadina ma kindlasti tervitan seda, et edaspidi on koolilõuna tasuta ka gümnaasiumiõpilastele. Lapsevanemana olen muretum, sest laps, kes on koolis pika päeva, saab sooja toitu ja tal ei teki kiusatust minna koolipuhvetisse, et osta sealt sellesama raha eest snäkki ja krõpse. Tegelikult tahtsin ma koolilõunateemat käsitledes tõstatada koolipuhvetite ja toiduautomaatide teema. Ma sekkun siin küll ettevõtlusvabadusse, ent mul on tunne, et kui koolilõuna on üldkättesaadav, peaksid koolid sügavalt läbi mõtlema puhvetite ja toiduautomaatide vajalikkuse. Loomulikult läheb Snickers paremini müügiks kui värske puuvili ja rasvane pirukas maitseb näljasele õpilasele paremini kui porgand. Aga paraku toob sellise rämpstoidu söömine kaasa tervisehäireid ja vanematena oleme siis mures oma laste kasvava kehakaalu või rikutud seedimise pärast. Kergesti riknevaid toiduaineid nendes automaatides paraku müüa ei saa, nii et tuleb aru saada, et seal on igavesti säilivad krõpsud, mitmesugused maiustused ning värvilised limonaadid, mis kubisevad e-ainetest. Samal ajal, kui meie rahvas läheb toiduvalikul üha teadlikumaks, jälgib toiduainete koostist, meil on ökopoed ja restoranides tehakse mahetoitu, on koolid nagu vaba metsiku ettevõtluse tallermaa, kus puhvetid ja automaadid saavad vabalt müüa igasugust rämpsu. Ma saan aru, et spordiklubides on automaat selline kiire snäki võtmise koht, aga olukorras, kus koolilõuna on kõigile kättesaadav ja tasuta, võiks iga kool oma südametunnistusele koputada ja kaaluda seda, et muuta rämpstoit kättesaamatuks. Võib-olla on lahendus see, et puhvet kas muudab kardinaalselt oma toiduvalikut või viiakse toiduautomaadid ikkagi koolidest välja. Lapsed on selle tulemusena tervemad, raha jääb alles ja vanemad on rahul. Aitäh!
Aitäh küsimuse eest! Ma kinnitan, et jah, sa oled seda korduvalt küsinud, aga seda ülevaadet laekunud ei ole. Ma tõesti ei oska ka vastata, mis on see põhjus, et Kaitseministeerium ei ole selle analüüsi esitamiseni veel jõudnud. Aitäh küsimuse eest! No ma neid kahte asja – pensioni saamine ja eripensionide olemasolu ning palk kui motivaator – ei julgeks nagu päris ühte siduda. Kindlasti ei väida ma seda, nagu kaitseväelaste, politseiametnike ja päästeametnike palgad oleksid liiga kõrged. Täna me näeme siinsamas Lossi platsil Riigikogu ees päästeametnikke oma plakatitega andmas informatsiooni või avaldamas rahulolematust selle üle, et nende palgad ei motiveeri teenistusega liituma uusi tulijaid. Vanad hoitakse küll kinni, aga uusi juurde ei tule. Sama probleemi ees seisab tegelikult politseiamet ja ma saan aru, et ka kaitsevägi. Kõikides n-ö riigiteenistustes on seesama probleem. Probleeme tekitab peale palga väiksuse ka demograafiline situatsioon, sest konkurents noorte võimekate meeste ja naiste tööle saamisel on läinud lihtsalt niivõrd tihedaks ja vajadus on suurem, kui Eesti demograafiline situatsioon rahuldada võimaldab. Nii et siin on kindlasti meil, Riigikogu liikmetel, poliitikutel, tähtis roll täita, et meie nõudmiste ja suunamiste abil oleks riigiteenistujatel, eriti neil, kes siseturvalisuse, sisejulgeoleku valdkonnas töötavad, mis on tegelikult üks riigi eksisteerimise, funktsioneerimise alustalasid, piisavad palgad, et inimesed jätkaksid tööd, et inimesed oleks motiveeritud sinna tööle minema ja et palgad liiguksid üldise arenguga, elukalliduse muutusega kaasa, mitte ei jääks seisma. Muidu mingil ajal jälle avastatakse, et oi-oi-oi, nüüd on väga pahasti, ja siis me peame hakkama palka tõstma 20% või enam korraga, kui inimesed on selle olukorra tõttu juba demotiveeritud ja frustreeritud. Kindlasti on erinevad. Komisjonis pikalt diskuteeriti just näiteks selle üle, kas Kaitseväes on võimalik seda piirvanust likvideerida. Argumendid piirvanuse säilitamiseks
Vabandust, ma ei saanud küsimusest aru. Kas te võiksite korrata? Aga sellisel juhul ma vastan ... Nii nagu ma aru sain. Et miks me ei kirjeldanud seaduses seda, et kohalik omavalitsustes võiks otsustada ka selle 20 meetri sees? Ei, ühesõnaga, 20 meetri sees kohalik omavalitsus otsustada ei saa. Kohalik omavalitsus saab otsustada alates sellest veekaitsevööndist maa poole. Ja see on selles seaduses otseselt kirjas, et seda saabki otsustada kohalik omavalitsus selles ulatuses, mida täna otsustab Keskkonnaamet. See tähendab otsustusõiguse kogukonnale lähemale toomist ja kohalike omavalitsuste õiguste suurendamist. See on selles seaduseelnõus otseselt kirjas. Kui ma midagi valesti mõistsin, siis äkki te saate täpsustada. Aitäh! Täpsustuseks: ma ei öelnud, et mind etteheited ei kõiguta. Etteheited, mis põhinevad tegelikkusel, mis vastavad tõele, on alati läbikaalumist väärt. Ja kui sa soovid seda niimoodi tõlgendada, siis need kõigutavad mind, iseküsimus, kui palju ma kõigun, kas ettevõte on põhjendatud või mittepõhjendatud. Aga tihtipeale on tänased etteheited just põhinemas valeväidetel. Ja kui sa ütlesid, et ma peaksin neid loetlema, siis ma loetlesin neid eile, olen valmis neid ka täna loetlema. Esiteks ... Oh jumal, neid on nii mitu. Kõigepealt see, et rahval keelatakse randa pääs. Vale. Selle seaduse seletuskirjas on selgelt öeldud: kallasraja regulatsioon ei muutu. Ja see, mis on täna seotud probleemidega seoses kallasrajaga, on tulenenud sellest, et juba täna kehtiva seaduse alusel lihtsalt Keskkonnaamet ei täida talle antud õigusi või ei kasuta talle antud õigusi, selleks et tagada ligipääs kallasrajale. See ei ole selle eelnõu teema. Teine teema: rannad ehitatakse kohe täis ja rannajoon muutub dramaatiliselt. No andke andeks, ütleks ma selle peale. Antud eelnõu ei tee mitte midagi muud, kui ta annab otsustusõiguse edasi kohalikule omavalitsusele ja see sõltub kohaliku omavalitsuse otsusest, kas kedagi lubatakse ehitada lähemale, Saaremaal näiteks kui 200 meetri
Siin on kindlasti mitu aspekti. Üks aspekt on see, et süsteemi rakendumise korral võib ülikoolidel tekkida nihe eraraha saamisel, sest stuudiumi alguses ei ole teada, kuidas üliõpilane otsustab õppekava täita. Ei ole teada, kas ta otsustab seda teha nominaalaja jooksul ehk ta ei asu maksma ja võib-olla ei hakkagi maksma, sest ta teeb seda ettenähtud mahus (mahu üle me veel vaidleme), või ta ütleb, et asub õppima osalise õppeajaga ja hakkab kohe maksma. Me ei tea, millise rahavooga on võimalik ülikoolil arvestada. Siin võivad teatud käärid olla. Aga ma arvan, et minister pidas teile vastates, hea kolleeg, silmas seda, et üleminekuks on riigieelarvest raha ette nähtud, aga see raha sel juhul ei lähe kõrgkoolidesse, vaid minister kasutab seda teiste oluliste haridusküsimuste lahendamiseks. Ma arvan, et ta pidas seda silmas. Ta praegu noogutab oma koha peal. Ta pidas seda silmas.
Austatud kolleegid! Mul on üle anda arupärimine siseminister Hanno Pevkurile Politsei- ja Piirivalveameti rahastamise kohta. Peagi jõuab Riigikogusse järgmise aasta eelarve ja ma arvan, et on paras aeg natukene tähelepanelikumalt vaadata, kuidas Politsei- ja Piirivalveamet ning sisejulgeolek laiemalt rahastatud saavad. Küsimus ei ole ju tegelikult mitte ainult sisejulgeolekus. Väljaehitamist vajab ka Euroopa Liidu välispiir ja tahaks täpsemalt teada, kuidas sellega lood on. Õiguskomisjon käis suvel idapiiri vaatamas ja selgus, et on mitmeid küsimusi, mis vajavad täpsustamist. Palju on räägitud näiteks sellest, kuidas välja ehitada maismaapiir ja seda võsast puhastada. Aga korras peaks olema ka näiteks jõepiir. Sellest meil väga palju juttu ei ole olnud ega ole ka teada, kui palju on selle jaoks raha ette nähtud. Sellepärast ongi minul ja paljudel minu fraktsioonikaaslastel terve hulk küsimusi siseminister Hanno Pevkurile.
Suur tänu! Hea minister! Kuna sa oled mulle väga sümpaatne poliitik, siis ma ei palu sul kommenteerida minu isiklikku arvamust. Tegelikult ma mõtlen, et Eesti riigil ei ole selliseid finantsvõimalusi ega ka ajusid, et tuua see suur hulk venekeelseid inimesi, kes elavad meil Vene inforuumis, üle selle uue kanali vaatajateks. Kuid mul on küsimus. Venekeelsete kanalite paketis on olemas kanal RTVi. Ma ei tea, kas sa tead seda. Tead? Ma ei hakka seletama, mis kanal see on, kuid seal on suurepärane programm nimega "Ossoboje mnenije", mida teevad koos Ehho Moskvõ ja RTVi. Mind huvitab, kui paljud meie vene elanikkonnast vaatavad seda programmi, sest see on tõeliselt Putini-vastane programm. Kas te olete selliseid uuringuid teinud?
Aitäh, austatud eesistuja! Lugupeetud härra minister! Seoses aktsiisi tõstmise plaaniga tulen tagasi põlevkivitemaatika juurde. Teie enda sõnade järgi tõuseks põlevkivist toodetud soojusenergia hind Narvas kuni 16%. Minu meelest on see iseenesest juba suur ja valus löök tarbijatele, eriti Ida-Virumaal, mis on tõesti madalamate sissetulekutega piirkond ja mida tuleb pigem toetada. Selle eelnõuga me eelistame LNG-d, madalama väävlisisaldusega kerget kütteõli ja hakkpuitu. Eelnõu ei võta absoluutselt arvesse põlevkiviküttel töötavatesse katlamajadesse tehtud investeeringuid, mis võivad muutuda tarbetuks, sest katlamaja tuleb hakata ümber ehitama, kuna eelnimetatud alternatiivid saavad eelise. Sellele 16%-le, mis on tegelikult muutuvkulude komponent, lisandub ka investeeringukomponent, mis tõstab soojuse hinda veelgi. Minu küsimus on selline: kas teile ei tundu, et selle eelnõuga me ei toeta sellist regiooni nagu Ida-Virumaa, vaid pigem aitame kaasa selle väljasuremisele?
Aitäh, proua juhataja! Hea minister! Ühtepidi on teid hea kuulata, teie jutt on sile ja sirge, aga ühtegi arvu ei tule. Mina tahaksin mõnda arvu kuulda. Ma olen kuulnud, et 80% isikutest ei teavitata, et neid pealt kuulatakse, ja heal juhul ainult 20% inimestest saab sellest teada. Kui see eelnõu seaduseks saab, kas järsku need arvud lähevad teistpidi, et vähemalt 80% hakkab teada saama ja 20% ei saa teada? Ma usun, et me selles suunas läheme, aga kas see samm nii suur on? Mida te sellest arvate?
Aitäh, härra eesistuja! Lugupeetud peaminister! Ma pean küll ütlema, et peaministrit me ei näinud siin, me ei kuulnud siin. Me kuulsime siin üht ülbet nähvitsat. Olge hea, pange see telefon ära ja kuulake, mis mul öelda! Osutage mulle seda lugupidamist! Mul on palve ... Mul on ka palve, et peaminister suhtuks arupärijatesse lugupidavalt, ei nimetaks neid valetajateks, ei süüdistaks neid selles, just nagu oleksid eelmise valitsuse siseministrid põhjustanud selle, et väljas olid kiirreageerijad automaatide ja koertega, nurga taha peidetud bussidega, kes tarastasid Riigikogu esise, sõimlesid siin meie fraktsiooni mõnede liikmetega, tahtsid takistada neil tööle tulekut. Meie fraktsioon ei ole seda kõike korraldanud. Seda kõike on korraldanud ikkagi see valitsus selle peaministri juhtimisel ja mul on õigus avaldada oma arvamust tema käitumise kohta rahvasaadikutega. See ei ole kuidagi ebaviisakas, sest see pool tundi, mis möödus siin küsimustele vastates, oli meie suhtes äärmiselt ebaviisakas. Äärmiselt ebaviisakas! Nii. Aga lähme asja juurde. Me saime teada seda, mida me teame juba ammu. Peaminister ei kontrolli olukorda riigis, peaminister ei tea, mis toimub tema alluvatega ehk tema ministritega, tema ministrid ei tea, mis toimub nende alluvatega ehk ametite juhtidega, ametite juhid otsustavad ise, mida nad teevad. Meie asi on kuulata lõpmatuseni kõikvõimalikke vassimisi. Küll on meil üks ohuhinnang ja küll on meil teine ohuhinnang ja siis on meil kolmas ohuhinnang ja siis tuleb välja, et riiklik julgeolek on ohus ja põhiseaduslik kord on ohus – mis kõik on ohus. Ja siis tuleb välja, et tegelikult ei ole miski ohus. Meile öeldakse täna: ei, ohtu ei olnud. Kui me alustasime neid kohtumisi PPA peadirektoriga jne, siis alguses olid jutud, kuidas põhiseaduslik kord oli ohus ja tugineti kapo ohuhinnangule, aga kapo ohuhinnangut teile näidata ei saa, sest see on salastatud. Meil on ju selline salariik. Võib-olla rahvusvaheliselt ei teatagi, et Eesti on riik, me oleme selle n
Jah, sel teemal me pidasime siin dialoogi minister Michaliga aprillis. Tema oli seda meelt – ma juba rääkisin sellest, see on ka ministeeriumi seisukohas kirjas –, et jah, nad on nõus sellega, et § 12 sätestab kõigi võrdsuse seaduse ees, igaühe õiguse võrdsele kohtlemisele, kuid valitsus arvab seda, et kui selle põhimõtte riiveks on mõjuv põhjus, siis seda põhimõtet võib riivata. Mõjuva põhjusena tuuakse seesama fakt, et eesti keel on riigikeel. Seejuures tekib selline paradoksaalne olukord, et kõik teised Euroopa Liidu riigid, keda ma siin olen juba pikalt loetlenud, tunnistavad ka teisi keelte staatuseid. Eestis on kaks staatust – on riigikeel ja on võõrkeel. Kõik! Kusjuures üht võõrkeelt kõneleb iga kolmas Eesti elanik. On riike, kus on kohalike vähemusrahvuste või rahvusvähemuste keeled ja ka asjaajamiskeeled ning kõik need keeled sugugi ei ohusta riigikeelt. Selles mõttes on kuidagi kurb seda kõike lugeda. See ongi see, kus ma ei ole minister Michaliga ja valitsuse seisukohaga nõus. Argumendiga, et eesti keel on riigikeel, ei saa põhjendada nende inimeste õiguste riivet, kes pole eesti keelt ära õppinud. Ma olen samasugusele küsimusele juba vastanud ja ka eile sellest rääkinud. Reeglina on olukord selline, et mõned riigid lubavad selle taotluse esitada taotleja emakeeles. Need on just riigid, kus on ajalooliselt välja kujunenud suured vähemusrahvuste grupid. Näiteks Soomes saab taotluse esitada ka rootsi keeles ja vastupidi. Neid maid on veelgi. Ungari pidi päris leebe olema, Hispaanias on lisaks hispaania keelele võimalik ka viies muus kohalikus keeles neid asju ajada. See on üks võimalus. Ja teine võimalus on see, et taotlus tõlgitakse kohe algusest peale. Kui sa astud kohtumajja ja hakkad seda paberit täitma, see täidetakse sinu emakeeles ja hiljem riik kas mõistab või ei mõista neid kulusid sinult välja, olenevalt sellest, kas sa kohtus võidad või kaotad. Niisugused praktikad on olemas ja on imelik, et me ei taha nendest headest eeskujudest õppida.
Aitäh, austatud juhataja! Lugupeetud ettekandja! Teie eelnõu näeb sisuliselt ette Riigikogu kuluhüvitistega sarnase süsteemi sisseseadmist kohalikul, st volikogul tasandil. Varem olete siitsamast puldist iseloomustanud Riigikogu kuluhüvitiste süsteemi järgmiselt: "Nii kaotame me respekti Eesti riigi vastu ja ka oma valijate toetust. Vabaerakonna seisukohalt ütlen nii, et kui on selline alternatiiv, kas jätkub lõpmatu õudus või on võimalik teha õudne lõpp, siis me oleme pigem õudse lõpu poolt." Kas te ei arva, et te lähete selle eelnõuga oma varasemate põhimõtete vastu? Või on hoopiski nii, et teie varasemad põhimõtted pole muutunud ja varasemad initsiatiivid on ajendatud muudest, sageli populistlikuks peetavatest eesmärkidest?
Lugupeetud ettekandja! Ma mäletan aega 25 aastat tagasi, kui mul oli põhjust palju kordi USA-s käia. Seal suri telekaamerate ees ja pressi silme all noor naine, kes oli 20-aastane, aga kaalus vähem kui 20 kilogrammi. Ta oli üks 350 ohvrist, kes sai HI-viiruse oma hambaarstilt, kes seda meelega levitas. Ühiskond oli tollal jõuetu. Meie oleme 25 aastat hiljem olukorras, kus tuberkuloosihaigeid on Eestis kolmekohaline arv ja HIV-sse nakatunuid viiekohaline arv. Millest see tuleneb, et me tõsisemate ettevaatusabinõude kasutusele võtmisel nii aeglased reageerijad oleme, kuigi tegu on XX sajandi lõpu ja XXI sajandi siiani ikka veel ravimatu haigusega?
Hea küsija, sa küsid mu isiklikku arvamust. Vastus on, et on küll. Ma olen Etna lähistel Sitsiilias mitu korda käinud ja kord olin seal samal ajal, kui ühes väikeses Sitsiilia linnakeses üks kohtunik autos maha lasti. Ma tean, millises keskkonnas elavad sealsed inimesed ja kuidas vaba liikumine Euroopas võimaldab sealtkandist kuritegevusel ka meie riiki imbuda. Aitäh! Lugupeetud juhataja! Vahel on tõesti nii, et ei saa mitte vaiki olla. Mõni kuu tagasi Hollandi administratiivpealinnas Haagis olles sõitsin ma mööda Interpoli uuest peahoonest. Valge pilvelõhkuja kõrgub sinitaevasse välja ja mul tekkis küll küsimus, kas Euroopal on sellist kulutust vaja. Aga tõenäoliselt on, sellepärast et kuritegevus on väga paljudel juhtudel rahvusvaheline, piire ületav, ja kui võitlus selle vastu ei ole hästi koordineeritud, siis on väga raske seda ära hoida. Me teame ka üsna palju terrorijuhtumeid, mille toime pannud kurjategijate organisatsioonid on olnud isegi veel paremini juhitud kui riigid. Ja kui valeraha tegijad avastavad, et Eestis on leebemad reeglid kui ülejäänud Euroopas, siis seda rohkem me meelitame neid siia. Ja veel üks põhjus, mispärast ma kõnenupu sisse vajutasin. Mul on üks küsimus. Kuidas me ikkagi valeraha tegemise puhul jälitamisega inimeste põhiõigusi Eesti Vabariigis riivame? Kas see on midagi niisugust, mida võiks proovida igaüks ja siis näha, kui suur karistus saab, või oleks parem seda ikkagi ära hoida? Ja veel, kogu selle menetluse käigus on mul tekkinud küsimus, miks ühele erakonnale see küsimus nii väga korda läheb. Võib-olla oleks parem siis ära näidata, kus need rahamasinad on või kuhu need kavatsetakse tuua. Aitäh!
Lugupeetud kolleegid! Täna selle seaduse vastuvõtmisega jõuame me ühes pikas vaidluses, mis on siin saalis olnud, ma arvan, 25 aastat, uue vahepunktini. See vaidlus puudutab suhteid teemal põllumajandustoidu tootmine ja kaubandus. See on tegelikult ülemaailmne, üleeuroopaline ja ka Eesti probleem, et kaubandus on märksa kontsentreeritum, kaubandus on organiseerunud kaubanduskettidesse ning toidu tootmine ja põllumajandus on selles suhtes märksa väiksema kontsentreeritusega. Siin on tekkinud konflikt, kus kaubandus annab tegelikult väga palju vaadet sellele, milline on põllumajanduspoliitika. Kaubandusel on märksa jõulisemad võimalused survestada toidutootjaid ja põllumajandust ning see toob vaieldamatult kaasa arusaamatusi ja konflikte. No näiteks, ka tänases Eestis ei saa keegi aru, et olukorras, kus piima hind on madal, kus on sisendid põllumajandusse, ka energiasisend oluliselt kasvanud, teeb üks osa kaubanduskette kampaaniaid madala piimahinnaga, sellise piimahinnaga, mis on kaks korda odavam kui poes pakutav vesi. Sellele probleemile, kus on see konflikt, on pikalt proovitud lahendust leida, ka Eesti parlamendi tasandil. Ma mäletan veel viie-kuue aasta taguseid aegu, kui me maaelukomisjonis seda asja arutasime, kuidas saaks kontakte põllumees-toidutootja-kaubandus paremini reguleerida, et ei oleks ebaausat kaubandust, ei oleks põllumajanduse survestamist. Tol ajal jõuti selle arutelu tulemuseni n-ö heaga. 2018 võeti vastu "Eesti head tavad toiduainete vertikaalses tarneahelas", milles suhteliselt üldsõnaliselt ja kuidagi suunavalt lepiti kokku, millised need head tavad on, kuidas käitub kaupmees, kuidas käitub põllumees. Aga see oli selline üldsõnaline lähenemine. Täna teie ees olev eelnõu on märksa täpsem, kus 16 erinevas aspektis lepitakse kokku, millised need käitumisreeglid on. Jah, võib öelda, et ta on ka näide sellest, kuidas vabaturumajanduslikust käsitlusest ei aita ja on vaja tuua juurde riiklikud regulatsioonid, et seda olukorda paremaks luua. Võib-ol
Aitäh! On rõõm näha Tarmo Kruusimäed seekord siiski istuvas asendis töölaua taga aktsioonis. Hea Toomas! Ma küsin niimoodi. Mis sa arvad, spetsialistide ettepandud valdavalt tehnilist laadi ettepanekute pakett versus laiaulatuslikum pakett, mida väidetavalt kavatseb valitsus esitada – kumma puhul konsensuse leidmise tõenäosus on suurem, kas selliste väiksemate, tehniliste, spetsialistide läbimõeldud ettepanekute või sellise laiema pintsliga tõmmatud [paketi] puhul? See on esimene küsimus. Teine küsimus on see. Sa ütlesid, et liiga vara on veel n-ö hukka mõista, et valitsus ei tee midagi. No olgu. Aga ütle, millal on see kuu, kui ma võin õigustatult öelda, et valitsus ei ole midagi teinud.
Lugupeetav Vabariigi Valitsuse esindaja! Lugupeetav rahvaesindus! Valitsus on sidunud paketti kokku usaldusega hääletusele kogu lisaeelarvega seotud menüü. Mina ei saa seda valitsust sellisel kujul esitatud eelarve puhul toetada ja teen seda alljärgnevatel põhjustel. Esiteks, ma möönan seda enesestmõistetavat vajadust praeguses kriisiolukorras lisaeelarveks. Ka <PARTY> fraktsioon ei esitanud ühtegi muudatusettepanekut iseseisva poliitilise eesmärgina eelarves sisalduvate praktilist vajadust täitvate erakorraliste kulude katmise kohta. Kuid selle eelarve suurim nõrkus on see, mida see eelarve ei sisalda. Lisaeelarve ei anna meile selget ja ühemõttelist, veenvat ja õiguslikult valitsust siduvat suunist, mis puudutab iseseisva kaitsevõime kasvatamist. Retoorikas kõneldakse, et see eelarve on julgeolekueelarve. Me võimegi ju tinglikult öelda, et energiajulgeolekule, küberturvalisusele ja muudele laiapindse julgeoleku elementidele suunatavad vahendid täidavad summaarselt julgeolekulist eesmärki. Kuid nii-öelda kõva julgeolek ehk tegelikult sõjaline võimekus ja selle rahastamiseks see eelarve, ma tuletan meelde, sisaldab riigikaitse real 15 miljonit eurot konsolideerituna, kui me jätame välja liitlastele rajatavad hooned, siis jääb järele veel 7,2 miljonit eurot, võtame käibemaksu 1,2 miljonit eurot maha, jääb järele 6 miljonit eurot tankitõrjevõimekuse soetamiseks. See on tegelikult veamäär, mida arvestatakse kaitse planeerimisel, ka kaitseinvesteeringute planeerimisel. Seda piinlikum on see asjaolu, et kui me arvestame eelarvet, ka 2022. aasta baaseelarvet mõjutavat inflatsiooni, eriti riigikaitse ja kaitsetööstuse valdkonnas rahvusvaheliselt aset leidvat inflatsiooni, siis tegelikkuses leiab aset hoopis Eesti riigikaitse uute võimete soetamise võime vähendamine, kuna raha ostujõud on oluliselt väiksem võrreldes selle eeldusega, palju riik eraldas raha 2022. aasta baaseelarveks. Teiseks, ma pean täiesti kahetsusväärseks, et see lisaeelarve ei adresseeri mitte mingisugus
Aitäh, hea eesistuja! Lugupeetud minister! Teatavasti on perearstidel üsna raske leida vajalikku omafinantseeringut, et saada tervisekeskuse loomiseks toetust. Täpselt sama probleem on väga paljudel omavalitsustel, sellist raha ei ole tagataskust võtta. Aga te mainisite oma sõnavõtus, et umbes 100 omavalitsust on selle meetmega seotud. Äkki te täpsustate, mida te sellega mõtlesite: kas 100 omavalitsust on loobunud perearstikeskusest või 100 loodab seda luua? Meede käsitleb tegelikult ju ainult 35 uue tervisekeskuse loomist üle Eesti. Äkki te täpsustate?
Aitäh! Ma tahan üle rõhutada, et tänu ka Arto Aasa muudatusettepaneku sissehääletamisele on see eelnõu nüüd sellises seisus, et ta kindlasti kaitseb tarbijate huve. Ei maksa siin selles mõttes segadust külvata. Aga veel olulisem on see, mida rõhutas Toomas Tõniste oma varasemas sõnavõtus, et ettevõtjad on ebakindlas olukorras. Nad ei tea, kas nad saavad investeeringutega edasi liikuda, kas nad peaksid neid tegema või mitte. See ebakindlus pikeneb seetõttu, et selle eelnõu teine lugemine praegu taas kord katkestatakse. Kokkuvõttes on sellest väga kahju. Sotsiaaldemokraadid hiljaaegu teatasid meile uhkusega, et nad tegid valitsuses üheksa kuuga ära nelja aasta töö. Nelja aasta töö on üheksa kuuga ära tehtud ka Majandus- ja Kommunikatsiooniministeeriumis. Arto Aasaga eesotsas tegi majanduskomisjon omakorda ära Majandus- ja Kommunikatsiooniministeeriumi töö. Aga tulemus on kahjuks ikkagi null. Aitäh!
Lugupeetud juhataja! Lugupeetud minister! Lugupeetud kuulajad! Auväärt tehniline personal! Kahjuks me siin väga konkreetseid vastuseid just ei saanud, aga olgu minister selle ürituse eest ikkagi tänatud. Küsimus ei ole ju tegelikult infokaos, küsimus on kunstiteoste ümbernimetamises. Kui kunstiteose originaalnimetus jääb ainult andmebaasi, aga eksponeerimisel ei kajastu, siis on see ikka sama kui nõukogude ajal erifondi loomine. Ja teiseks, mina küll kusagilt pole välja lugenud, et see oleks eksperiment. Vastupidi, see kuraator on öelnud oma intervjuus, et me oleme teerajajad tervele Euroopale. Nüüd, kuna konkreetseid vastuseid oli vähevõitu, siis ega mul ei jää muud üle kui pidada arupärijate nimel kõne. Ja kuna mul ei ole eriti millegi muuga haakuda, siis ma räägin teemast Eesti ajaloo ja kultuuri kontekstis. Nagu siin juba on öeldud, rõhutab üks näituse kuraatoritest, et näituse eesmärgiks on minevikupildi ümberkujundamine. Mina ajaloolasena julgen jälle väita seda, et minevikupilt peaks kujunema korrektsele metoodikale tuginevate ajaloouurimuste põhjal ja ajaloo disainimine tänapäeva vajadustest lähtudes tähendab ajaloo taandamist ideoloogiaks. Eriti oludes, juhin tähelepanu, proua minister, kus Eesti rahvusteaduste, sh ajaloo uurimiseks on vahendeid endiselt ülivähe. Eelmise valitsuse ajal püüti olukorda kuigivõrdki muuta ja Kultuuriministeeriumi haldusalas oli algatatud rahvuskultuuri ja teaduse finantseerimiseks teadus- ja arendusprogramm. Süsteem selle raha eraldamiseks oli detailideni läbi mõeldud ja Eesti Teaduste Akadeemia humanitaar- ja sotsiaalteaduste osakonnaga kooskõlastatud. Ent nüüd saan aru, et uus valitsus pole seda vajalikuks pidanud. See olukord, mis tekib, on eriti groteskne. Selle asemel, et Eesti ajalugu uurida, püüame seda kuidagi mingil moel väänata mujalt ettekirjutatud raamidesse. Teine näituse kuraator, Bart Pushaw kinnitab, et kunstiteoste ümbernimetamise näol on tegemist väga progressiivse sammuga. Progressiivsuse mõiste kasutamine tä
Aitäh, austatud juhataja! Hea ettekandja, teil oli väga sisukas ettekanne, mis meid kõiki selles küsimuses täpsemalt informeeris. Oma täiendavas arvamuses Riigikohtu 30. juuni 2017. aasta otsuse juurde kirjutas riigikohtunik Jaak Luik, et põhiseaduse 25. aastapäeval ei ole tal kohtuvõimu kandjana õigust VEB Fondi saagas vaikida. Jaak Luik viitas oma täiendavas arvamuses ka Riigikohtu endise esimehe Rait Maruste 22. märtsi 1994. aastal avaldatud seisukohale, et eelkõige peab õigusemõistmine olema õiglane. Kas teie arvates on lähiajal võimalik sellele VEB Fondi asjale õiglane lahendus leida?
Hea kolleeg Andres Ammas! Väga ilus mõte! Sellepärast et igasugune trahvimine on trahvitavale äärmiselt ebameeldiv ja võib kutsuda esile stressi. Aga kui politseinik ütleb trahvitavale, et teie raha läheb stabiliseerimisreservi, siis ma kardan küll, et tema stress läheb veelgi sügavamaks. See on midagi veel ebamäärasemat kui riigieelarve, täiesti must kast. Kas te sellele ei ole mõelnud, et trahviraha suunata näiteks teede parandamisse? Politseinik ulatab trahvikviitungi ja ütleb, et tänu teie trahvile on kõigil võimalik tulevikus sõita parema tee peal. Või läheb see raha hoopis koolitoidu või mingite unikaalsete aparaatide katteks, mille abil saab sünnitada eriti mugavalt, naeratus näol? Äkki see töötaks palju paremini.
Aitüma! Enne kui mind katkestas rahandusministri rähn, tahtsin ma teha Igori küsimusest väikese edasiarenduse ja tõmmata paralleeli olümpiamängudega. ESM on selline asi, kus turumajanduse reeglite järgi mängijad ulatavad sotsialistlikele sohitegijatele ESM-i näol dopingukuubiku, mingi häguse põhjendusega, et nad aitavad dopingusõltlased rajale tagasi. Aga milline on garantii, et need riigid viljelevad üldse sama spordiala, või milline on garantii, et mingid reformid toimuvad, et näiteks ESM-ist ei saa rämpsvõlakirjade panka, et ostetud võlakiri ei oleks mõne aja pärast kasutatud tualettpaberi väärtusega?
Aitäh! Head kolleegid! Õiguskomisjon arutas notariaadiseaduse ja teiste seaduste muutmise seaduse eelnõu 21. septembril k.a. Lisaks komisjoni liikmetele ja komisjoni ametnikele viibisid selle punkti arutelu juures loomulikult justiitsminister Raivo Aeg, Justiitsministeeriumi justiitshalduspoliitika osakonna vabakutsete talituse juhataja Gunnar Vaikmaa ja sama talituse nõunikud Maret Saanküll, Helen Vahkal ja Alar Must. Minister Raivo Aeg andis lühikese ülevaate – võiks öelda, et natuke lühema, kui meile täna siin seda eelnõu tutvustades. Komisjoni arutelu oli suhteliselt lühike, kuid komisjoni liikmetel olid siiski mõningad küsimused. Näiteks küsis Urve Tiidus, kuidas mõõdetakse notarite tegevuse efektiivsust. Sellele vastas Gunnar Vaikmaa, et Justiitsministeeriumis on piisav kompetents notarite tegevuse üle järelevalvet teostada ja Justiitsministeerium suunab järelevalvesse palju ressurssi. Notari töö efektiivsus tähendab seda, et notarid suudavad mõistlikul määral asju menetleda ja notar ei eelista kergemini raha sisse toovaid asju. Komisjoni liige Heljo Pikhof küsis, kas igati tõhus ja kontrollitud notar, kes soovib kandideerida uuele notari kohale teise linna, peab samuti uuesti sooritama notarieksami. Ja vastus oli sel puhul loomulikult jaatav, nii nagu ka praegu minister meile siin seletas. Kui konkurss vabale kohale on välja kuulutatud, siis iga notar, kes tahab sellele kohale kandideerida, peab siiski sooritama notarieksami. Vilja Toomast tundis huvi, mis põhjusel seda notariaadiseadust siis üldse muutma hakati. Vastus oli lihtne ja lühike. Notarite Koda on ise seda soovinud ning, nii nagu ka minister seletas, viimase kümne aasta jooksul pole praktiliselt notari konkursse välja kuulutatud ja läbi viidud, sellega on olukord ja tingimused muutunud, võib-olla on nõudmised teised. Notarite Koda on seda märganud ja avaldanud soovi, et sellised muudatused võiks seadusesse sisse viia. Kert Kingo küsis, kuidas teostatakse järelevalvet nende notarite üle, kellega tun
Tänan, Riigikogu aseesimees! Lugupeetud minister! Täna ei ole teada – te olete ka ise seda Riigikogu saalis kinnitanud –, milliseks kujunevad valitsuse pakutava teise samba reformi lõplikud tingimused ja kui paljud inimesed ning mis summas sinna kogutud raha välja võtavad. Aga kindel on, et kohustusliku kogumispensioni kaotamine ja teise samba osatähtsuse vähenemine pensionisüsteemis toob riigile kaasa vajaduse tõsta riigi sissetulekuid ehk makse. Küsimus: milliste konkreetsete maksude tõstmise abil te plaanite rahandusministrina katta reformi tagajärjel riigieelarves tulevikus tekkivaid täiendavaid kulutusi?
Head kolleegid! Natuke tahan küll peaministrit tunnustada. Tahan teda tunnustada selle eest, et ta selle nõuniku märkuse sealt tekstist maha tõmbas ja ikkagi tuli siia parlamendi ette. Minu arvates see on igal juhul tunnustamist vääriv, et ta ei läinud niisuguse bürokraatliku negativismiga kaasa. Teine, keda tahaks tunnustada, on Vabaerakonna esimees Andres Herkel, kes südantlõhestavalt muretses Taavi Rõivase pärast, et ta ikkagi peab sellele arupärimisele vastama. Ma tuletan heale kolleegile Herkelile meelde, et mitte sina ega mina ei otsusta, kas arupärimine saadetakse adressaadile edasi, vaid parlamendi juhatus vaatab, kas see on seadusega kooskõlas või ei ole. Antud juhul leiti, et arupärimine on seadusega kooskõlas, seda enam, et Taavi Rõivas on tõesti e-valimisi ennastunustavalt propageerinud. Samas tahan ma peaministrit hoiatada, kui ta tõesti tahab olla peaminister kogu Eesti jaoks. On mitu teemat, mis on viinud ühiskonna lõhestumiseni: need on pagulaste teemad, on kooseluseadus ja on e-valimised. Kui te, Taavi Rõivas, tahate olla hea peaminister, siis te peaks suutma ühiskonda ühendada. Te peaks üritama nii tähtsates küsimustes, nagu on pagulased, kooseluseadus või e-valimised, opositsiooniga kompromissi leida. Kolleeg Tarmo Tamm pakkus e-valimiste teemal välja kompromissi. Peaministrina võiksite sellest kinni võtta ja sealt edasi minna, siis jääks ühiskonna lõhestumist palju vähemaks. Te teate sama hästi kui mina, et igast liigutusest internetis jääb jälg maha – igast liigutusest! See jälg on alles 10 aastat hiljem, 20 aastat hiljem, 50 aastat hiljem. Ja te ikkagi räägite, et interneti kaudu valimine on turvaline. Aga kui ei ole? Kui 10 aasta pärast tuleb välja, et ei ole, kas me siis väidame, et meie varasemad otsused ei ole legitiimsed? Kas me väidame, et oleme 10 või 15 aastat demokraatiat varastanud, oleme võimu varastanud? Sellepärast ka näiteks sakslased, ameeriklased ja norrakad ei liitu käigult selle hurraaoptimismiga. Nad saavad aru, et see ohusta
Aitäh, härra esimees! Hea minister! Euroopa kohalike ja regionaalsete omavalitsuste kongressi eksperdid on kinnitanud, et ülesannete jaotuse kohalike omavalitsuste ja keskvalitsuse vahel võtab rahvas omaks 10–15 aasta jooksul. See tähendab, et peab mööduma vähemalt kolm valimisperioodi, enne kui inimestele saab selgeks, missugune võimupädevus on kohalikul omavalitsusel ja mis on keskvalitsuse ülesanded. Kas teie meelest on Eesti rahvale selge, et kohaliku omavalitsuse ülesannete hulka kuulub ka lasteaedade haldamine ja lastele alushariduse andmine?
Aitäh, austatud juhataja! Lugupeetud minister! Küsin kui lapsevanem ja vanaema. Tahan öelda, et mulle on üllatav, et seda eelnõu ei kaitse rahvastikuminister Riina Solman, vaid tänasel, ma arvan, et siiski veel üsna kriitilisel perioodil kaitsete seda teie. Kahtlemata olete võimekas poliitik, aga kuna tegemist on tõesti kahtluseta olulise seadusega, tahan teada, kas valitsuses ei olnud arutelul võimalust, et seda Reformierakonna ja sotsiaaldemokraatide takistavat eelnõu valitsuse poolt kaitseks siin saalis hoopis pereväärtusi rõhutav peaminister. Kas oli selline arutelu?
Aitäh! Lugupeetud minister! Vaadates maaelu väljasuremist ja riigi tegemisi selle vältimiseks, tekib küsimus, kas te ei ole arutanud, et maakondades võiks üldse ühistransport tasuta olla, eriti sellistes kohtades, kus on vähe liikumist. Dotatsioon on päris suur ja seda on viimastel aastatel veel suurendatud, inimeste makstav osa on suhteliselt väike. Ma kujutan ette, et tasuta ühistransport võiks anda maaelule päris hea tõuke, inimesed tuleksid tagasi ja tunneksid ennast maal natukenegi turvalisemalt, sest riik on õla alla pannud.
Tänan! Lugupeetud ettekandja! Selle eelnõu idee on ääretult sümpaatne, nii nagu ka see lõik, mille te vallavolikogu pöördumisest ette lugesite. Need põhimõtted on kõik väga-väga arusaadavad. Aga selle eelnõuga seoses kerkib siiski üks küsimus, just tehnilise vormistamise koha pealt, ja see puudutab kohe esimest punkti, mis ütleb, et suursaare omavalitsusorgan võib korraldada ühendust saarte ja mandri vahel. Tegelikult on ju tegemist riigi dotatsiooniga, st riik peab seda korraldama. Korraldamine on väga selge asi – kui on vaja korraldada, siis peab seda tegema. Kas praeguse eelnõu järgi ei teki just natuke ebamäärasust? Kui üks peab korraldama ja teine võib korraldada, siis tekib hoopis küsimus, kes päriselt korraldab. Seetõttu selle eelnõu sõnastus siin ei ole korrektne.
Veel kaalutlusõigusest. Ma püüan olla hästi viisakas ühe Riigikogust lahkunud liikme suhtes. Me nägime, et selle elamislubade loo puhul ei olnud kaalutlusõigus kõige parem lahendus, mis oleks ühiskonda rahuldanud. Miks me siis siin uuesti selle peale läheme? Kas sinu toodud näidete varal ei võiks eelnõusse sisse sättida sätteid, mis teeksid seda asja siiski konkreetsemaks ja välistaksid kaalutlusõiguse? Ma mõtlen siin kohapeal muudatusettepanekut välja. See peab olema midagi selget ja konkreetset, mitte nii, et jälle inimesed istuvad ja otsustavad ning pärast me lehest loeme, et keegi, ma ei tea, astub näiteks tagasi.
Ma alustan lõpust. Jah, ma olen näinud lihaloomade tapmisest filme. Ma ei ole kohapeal käinud, aga ma arvan, et võib-olla kohapeal inimene ei peagi alati käima. Inimesed pole enamasti ka koonduslaagrites kohapeal käinud, on näinud võib-olla arhiivifilmide katkendeid, aga sellest piisab, et aru saada, mis seal toimunud on. Me ei pea detailideni asju nägema. Mis puudutab rotti, siis kui rotti peetakse nahasaamise eesmärgil farmides, siis ta on karusloom. Minu teada ei peeta. Vähemalt selles infomaterjalis, millele mina tuginen, ei ole rotifarmidest juttu. Mis see kolmas küsimus oli? Õige, et nad võib-olla looduses elavad ka vähe aega. Küsimus ongi selles, kuidas nad farmides elavad – kas nad elavad liigiomast elu ja surevad ilma inimkäe läbi tekitatud piinadeta või surevad nad oma loomulikku surma, mis võib kahtlemata ka olla piinarikas. Küsimus on inimese sekkumises, selles eetilises aspektis, selles, kas loomad saavad elada oma liigile omast elu, mis võib rotil olla muidugi väga õudne, kui ta elab kuskil kanalisatsioonitorustikus. Veel kord: ma siiski teeksin vahet. Küsimus on praegu nende loomade pidamises, keda peetakse karusnaha saamise eesmärgil, mis ei ole tänapäeval inimesele enam ellujäämiseks vajalik. Ma esindan seda seisukohta, et liha söömine ja piimatoodete tarbimine on Eesti oludes asjakohane, kui inimene sellise toitumise valib. Seetõttu minu arust neid kahte loomapidamistüüpi ei saa võrrelda ja selle eelnõu valguses ei olegi vaja võrrelda. Ettevõtlusvabadus – ma olen ka väga ettevõtlusvabaduse poolt ja usun, et vaba inimene peab saama teha, mida ta tahab, kui ta ei põhjusta teistele kannatusi. Samas ma usun ka, et ettevõtluses on mingisugused eetilised printsiibid ja on ju selge, et kui mis tahes ettevõtlus hakkab riivama mingeid eetilisi printsiipe, põhjustab kellelegi kannatusi, siis me ei aktsepteeri seda. Siin on tegemist eetilise valikuga. Kindlasti on igasuguses ettevõtluses omad valikud, inimesel võivad tulla igasugu pöörased ideed. Ühiskond kõi
Austatud esimees! Austatud kolleegid! Ma ei ole viroloog, teadlane ega spetsialist, seetõttu räägin rohkem üldiselt. Teemapüstitus oli väga õige. Nagu siin kolleeg mainis, siis oponente eriti ei tahaks kiita, aga teemat oli vaja arutada. Inimesele ongi omane mõtiskleda ja teha järeldusi. Ehk cogito, ergo sum, nagu ütles Descartes – mõtlen, järelikult olen. Viirustega on inimkond maadelnud juba sünnist saadik, teadlikult võib-olla viimased 10 000 aastat, kui tekkisid arstiteaduse alged. Kõige hullemad neist haigustest olid ehk katk ja koolera, mis tihti niitsid peaaegu 80–90% elanikkonnast. Kes on Tšehhis käinud, [need teavad, et] seal on väga palju katkusambaid. Hopp! ühel hetkel olid viimased 10–20% elanikest järele jäänud, kes püstitasidki need sambad. Ka Eestis tegi katk suurt pahandust. Põhjasõja ajal oli Eestis 200 000 [katku]surma, mistõttu siinne elanikkond kahanes 150 000 inimeseni. Seda oli sama palju kui aastal 1200. Ega kooleragagi lugu parem ole. Siin on üks näide Goast, kuna ma ise olen seal palju töötanud. Vana-Goa, [kunagine] pealinn – portugallased vallutasid selle 1526. aastal Püha Katariina päeval, 25. novembril. Nad otsustasid teha oma pealinna sõna otseses mõttes sohu. See sai neile ka saatuslikuks, sest joogivee kvaliteet halvenes, hakkasid levima haigused, sääsed kandsid neid edasi, ja puhkesid kooleraepideemiad. Ehitati juurde kirikuid lootuses, et sedasi saab jumala karistusest pääseda, aga see ei aidanud, ja nii jäi elanikkonnast järele väga väike osa. Praegune Uus-Goa ehk Panaji sai pealinnaks alles 200 aasta pärast. Nii kaua võttis arusaamine aega. Vilets ja olematu arstiabi oli kõige selle peapõhjus. Korralik kanalisatsioon tehti Euroopasse – Pariisi ja Londonisse – alles 19. sajandil, suhteliselt hilja. Asjad muidugi paranesid. Aga uus aeg tõi kaasa uued hädad. Arenes, nagu öeldakse, ühiskonna mobiilsus, transport, hakkasid liikuma suured rahvamassid. See lõi tingimused selleks, et oht haiguste kiireks ja massiliseks levikuks sai suurene