Homer, Ἰλιάς:
κνίση δʼ οὐρανὸν ἷκεν ἑλισσομένη περὶ καπνῷ. ὣς οἳ μὲν τὰ πένοντο κατὰ στρατόν· οὐδʼ Ἀγαμέμνων λῆγʼ ἔριδος τὴν πρῶτον ἐπηπείλησʼ Ἀχιλῆϊ, ἀλλʼ ὅ γε Ταλθύβιόν τε καὶ Εὐρυβάτην προσέειπε, τώ οἱ ἔσαν κήρυκε καὶ ὀτρηρὼ θεράποντε· ἔρχεσθον κλισίην Πηληϊάδεω Ἀχιλῆος· χειρὸς ἑλόντʼ ἀγέμεν Βρισηΐδα καλλιπάρῃον·

Swedish allusion in Wargen:
Ja hvar afton då hem från de grönskande ängarnas parker kreaturen kommo, de frodiga stutarnas skaror, och de med mjölk betungade kor, man saknade altid en eller par som fallit ett blodigt offer för Ulfvens klor och mättat dess buk, med sin välluktångande fetma. Men ren ledsen att mista den ena efter den andra, af de med mjölk betungade kor och af Stutarnes skaror, stod åtföljd utaf blomstrande barn en åldriger husfar, väntande med otålighet hem sina betande hjordar. Ödet ville dock ej att de skulle oskadade komma åter, och med landtglädjande "Möh!" den åldrige fröjda. Då i en hast han vände sig om och kastade blicken som han förut orörligit spänt mot de väntade endast, på sina barn och talte till dem de bevingade orden: kommen låtom oss se hvar hjordarne dröja så länge. Måtte ej åter en olycka händt men jag fruktar det mycket.