Homer, Ἰλιάς:
μῆνιν ἄειδε θεὰ Πηληϊάδεω Ἀχιλῆος οὐλομένην, ἣ μυρίʼ Ἀχαιοῖς ἄλγεʼ ἔθηκε, πολλὰς δʼ ἰφθίμους ψυχὰς Ἄϊδι προΐαψεν ἡρώων, αὐτοὺς δὲ ἑλώρια τεῦχε κύνεσσιν οἰωνοῖσί τε πᾶσι, Διὸς δʼ ἐτελείετο βουλή, ἐξ οὗ δὴ τὰ πρῶτα διαστήτην ἐρίσαντε Ἀτρεΐδης τε ἄναξ ἀνδρῶν καὶ δῖος Ἀχιλλεύς. τίς τʼ ἄρ σφωε θεῶν ἔριδι ξυνέηκε μάχεσθαι; Λητοῦς καὶ Διὸς υἱός· ὃ γὰρ βασιλῆϊ χολωθεὶς νοῦσον ἀνὰ στρατὸν ὄρσε κακήν, ὀλέκοντο δὲ λαοί, οὕνεκα τὸν Χρύσην ἠτίμασεν ἀρητῆρα Ἀτρεΐδης· ὃ γὰρ ἦλθε θοὰς ἐπὶ νῆας Ἀχαιῶν λυσόμενός τε θύγατρα φέρων τʼ ἀπερείσιʼ ἄποινα, στέμματʼ ἔχων ἐν χερσὶν ἑκηβόλου Ἀπόλλωνος χρυσέῳ ἀνὰ σκήπτρῳ, καὶ λίσσετο πάντας Ἀχαιούς, Ἀτρεΐδα δὲ μάλιστα δύω, κοσμήτορε λαῶν· Ἀτρεΐδαι τε καὶ ἄλλοι ἐϋκνήμιδες Ἀχαιοί, ὑμῖν μὲν θεοὶ δοῖεν Ὀλύμπια δώματʼ ἔχοντες ἐκπέρσαι Πριάμοιο πόλιν, εὖ δʼ οἴκαδʼ ἱκέσθαι·

Swedish allusion in Wargen:
O Gudinna! besjung det djerfva försåt, som en yngling drifven utaf sitt mod, och af hämndens förförande låga, gick att ställa emot ett hiskligt Odjur i skogen, hvilket i långan tid förhärjat med blodiga käftar Landtmannens hela hopp den hornade boskapens drifter. Ja hvar afton då hem från de grönskande ängarnas parker kreaturen kommo, de frodiga stutarnas skaror, och de med mjölk betungade kor, man saknade altid en eller par som fallit ett blodigt offer för Ulfvens klor och mättat dess buk, med sin välluktångande fetma. Men ren ledsen att mista den ena efter den andra, af de med mjölk betungade kor och af Stutarnes skaror, stod åtföljd utaf blomstrande barn en åldriger husfar, väntande med otålighet hem sina betande hjordar. Ödet ville dock ej att de skulle oskadade komma åter, och med landtglädjande "Möh!" den åldrige fröjda. Då i en hast han vände sig om och kastade blicken som han förut orörligit spänt mot de väntade endast, på sina barn och talte till dem de bevingade orden: kommen låtom oss se hvar hjordarne dröja så länge.