DocSA/legal-position-indexes huggingface dataset:
Про умови нанесення знаку відповідності на пакування товару та супровідні документи
Суд: Касаційний адміністративний суд

Частину другу статті 33 Закону України "Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції" у системному зв`язку з положеннями пунктів 28, 42, 43 Технічного регламенту No 1067, пунктів 32, 44 та 45 Технічного регламенту No 1077 необхідно розуміти так, що законодавець надає право виробникам (або його уповноваженим представником) наносити знак відповідності на пакування товару та супровідні документи виключно у випадку, коли є неможливим нанесення видимого, розбірливого та незмивного знака відповідності технічним регламентам на виріб виключно через його технічні характеристики розміри, матеріал, можливість пошкодження продукції. Такі умови як виробництво електротоварів для багатьох країн та неможливість у зв`язку з цим нанесення на корпусі товарів безпосередньо на виробничих лініях компаній-виробників не звільняють від обов`язку щодо дотримання вимог частини другої статті 33 Закону України "Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції", пунктів 28, 42, 43 Технічного регламенту No 1067 та пунктів 32, 44 та 45 Технічного регламенту No 1077.
Про критерії визначення території аеродрому
Суд: Касаційний адміністративний суд

Приаеродромна територія визначається колом з радіусом залежно від класу аеродрому, який визначається відповідним сертифікатом
Відповідність вимогами технічного регламенту, введених в обіг на території України іграшок
Суд: Касаційний адміністративний суд

На території України введенні в обіг іграшки мають відповідати вимогам Технічного регламенту безпечності іграшок, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2018 року No 151, про що свідчить нанесення знака відповідності технічним регламентам згідно із загальними принципами маркування, установленими законом.
Порядок доведення суб'єктом господарювання, який надає комунальні послуги, до відома споживачів інформації про намір здійснити зміну тарифів 
Суд: Касаційний адміністративний суд

Пунктом 2.3 Порядку доведення до споживачів інформації про перелік житлово-комунальних послуг, структуру цін/тарифів, зміну цін/тарифів з обґрунтуванням її необхідності та про врахування відповідної позиції територіальних громад, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 30.07.2012 No 390, не надано право суб`єкту господарювання, що надає комунальні послуги, обирати лише один варіант доведення інформації до відома споживачів про намір здійснити зміну тарифів, а визначено кілька способів доведення такої інформації, які, за наявності (і це стосується лише веб-сайтів), повинні бути всі використані суб`єктом господарювання. 
У свою чергу, суб`єкт господарювання може визначити один з перелічених у пункті 2.3 Порядку No 390 способів як основний, саме для розміщення всього масиву необхідної інформації, визначеної цим Порядком. При цьому, як вказано у Порядку No 390, за допомогою інших способів, передбачених в абзаці п`ятому цього пункту, суб`єкт господарювання повідомляє споживачів про намір зміни тарифів на відповідні комунальні послуги та обов`язково вказує на джерело розміщення всієї необхідної інформації, з якою без перешкод може ознайомитися споживач.
Повноваження Держпродспоживслужби щодо підтвердження міжнародного сертифікату
Суд: Касаційний адміністративний суд

Аналіз положень Закону України "Про державний контроль за дотриманням законодавства про харчові продукти, корми, побічні продукти тваринного походження, здоров`я та благополуччя тварин" дає підстави для висновку, що в ході консультацій з компетентним органом, який видав міжнародний сертифікат, може бути підтверджена його прийнятність, так і Держпродспоживслужба може визнати сертифікат неприйнятним. У разі прийнятності сертифіката, вантаж підлягає фізичній перевірці, а у разі неприйнятності - особі, відповідальній за вантаж, відмовляється у його ввезенні на митну територію України.
Про чинність рішення ненормативного характеру органу місцевого самоврядування щодо розроблення проектів містобудівної документації незалежно від моменту його оприлюднення
Суд: Касаційний адміністративний суд

Неоприлюднення ж міською радою прийнятого нею рішення ненормативного характеру щодо розроблення проектів містобудівної документації не зумовлює нечинність цього рішення, оскільки набрання ним чинності законодавство не пов`язує з моментом його офіційного оприлюднення.
Кваліфікація договору купівлі-продажу заставної як договору факторингу
Суд: Касаційний цивільний суд

Заставна по своїй суті є ордерним цінним папером. Цивільний оборот заставної як цінного папера відбувається тільки внаслідок її передачі шляхом виконання на ній передавального напису та передачі оригіналу заставної. При цьому індосатом може бути будь-який учасник цивільних відносин. 
Тому договір купівлі-продажу заставної, який за своєю сутністю регулює внутрішні відносини між індосантом та індосатом, не може бути кваліфікований як договір факторингу, оскільки перехід прав іпотекодержателя за іпотечним договором та основним зобов’язанням до іншої особи здійснюється шляхом передачі заставної.
Можливість перегляду за нововиявленими обставинами постанови апеляційного суду, якою замінено стягувача у виконавчому провадженні
Суд: Касаційний цивільний суд

За змістом норм цивільного процесуального законодавства постанова апеляційного суду, якою було замінено стягувача у виконавчому провадженні не є судовим рішенням, яким закінчено розгляд справи, а отже не підлягає перегляду за нововиявленими обставинами.
Можливість перегляду за нововиявленими обставинами постанови апеляційного суду, якою виконавчий лист визнано таким, що не підлягає виконанню
Суд: Касаційний цивільний суд

Не можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами судові рішення судів апеляційної інстанції, ухвалені за результатами апеляційного перегляду ухвал судів першої інстанції, якими не закінчено розгляд справи.
Таким чином, за змістом норм цивільного процесуального законодавства, постанова апеляційного суду, якою виконавчий лист визнано таким, що не підлягає виконанню, як судове рішення суду апеляційної інстанції, що постановлене за результатами апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції, якою не закінчено розгляд справи, не підлягає перегляду за нововиявленими обставинами.
Застосування положень частини четвертої статті 36 ЗУ "Про іпотеку" щодо недійсності наступних вимог кредитора (в редакції, чинній до внесення змін ЗУ від 03 липня 2018 року No 2478-VIII)
Суд: Велика Палата

УТОЧНЕНО!Буквальне застосування положень частини четвертої статті 36 Закону України "Про іпотеку" (в редакції, чинній до внесення змін Законом України від 03 липня 2018 року No 2478-VIII) щодо недійсності наступних вимог кредитора можливе виключно в тих випадках, коли належне та повне виконання основного зобов`язання було забезпечене лише одним способом забезпечення, і вказаний спосіб було реалізовано у повному обсязі  в позасудовому порядку.
Частина четверта статті 36 Закону України "Про іпотеку" (в редакції, чинній до внесення змін Законом України від 03 липня 2018 року No 2478-VIII) передбачає недійсність наступних вимог кредитора, заявлених не до основного боржника, а щодо виконання боржником основного зобов`язання, що в цьому контексті слід розуміти як недійсність вимог, заявлених до усіх сторін як основного договору, так і забезпечувальних зобов`язань, закріплених в акцесорних договорах.
У випадку забезпечення виконання основного зобов`язання двома і більше предметами застави, основне зобов`язання не припиняється після звернення стягнення на всі предмети застави або на будь-який з них на вибір заставодержателя, якщо це не потягло повного задоволення його вимог та не закінчився строк на реалізацію права звернення стягнення на інші забезпечувальні зобов`язання.

Пункт 123 правової позиції уточнено у постанові ВП ВС від 5 квітня 2023 року у справі No 910/4518/16
Визнання укладеним договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту у випадку втрати чинності ст. 40 ЗУ "Про регулювання містобудівної діяльності". Стягнення коштів на підставі ст.1212 ЦК України
Суд: Велика Палата

Визнання укладеним договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту за відсутності на час розгляду справи норми статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", яка зобов`язувала б замовника будівництва об`єкта укласти вказаний договір, не є належним способом захисту прав органу місцевого самоврядування.
У зв`язку з порушенням замовником будівництва зобов`язання про укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту та сплати пайового внеску у органу місцевого самоврядування виникає право вимагати стягнення коштів на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України
Відшкодування моральної шкоди, яка не охоплюється страховим відшкодуванням і полягає в моральних стражданнях та інших немайнових втратах потерпілого через спричинене з вини страхувальника ДТП
Суд: Велика Палата

Відповідальність за заподіяну потерпілому моральну шкоду, яка не охоплюється страховим відшкодуванням і полягає у його моральних стражданнях та інших немайнових втратах через спричинене з вини страхувальника ДТП, має бути співмірно компенсована останнім.
Звернення потерпілої особи до страховика винної ДТП особи про відшкодування шкоди поза межами річного строку
Суд: Велика Палата

При добросовісній поведінці потерпілої особи та доведеності, що нею здійснено розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика, а річний строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, особа може отримати таке відшкодування, пред`явивши вимогу до страховика (страхової компанії) в судовому порядку протягом строку позовної давності.
Заміна сторони виконавчого провадження правонаступником, якщо заява про заміну сторони подана після спливу строку пред’явлення виконавчого документа до виконання
Суд: Велика Палата

Велика Палата Верховного Суду відступила від правового висновку Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду щодо порядку здійснення заміни сторони виконавчого провадження правонаступником, якщо заява про заміну сторони подана після спливу строку пред’явлення виконавчого документа до виконання, визначивши, що у випадку неможливості виконання судового рішення за відсутності підстав для поновлення строків для виконання наказу суду (виконавчого листа) або у випадку, якщо судове рішення не підлягає виконанню у примусовому порядку через органи виконавчої служби, правонаступник не може бути замінений у виконавчому провадженні, яке не здійснюється
Стягнення МТСБУ з винуватця ДТП визначеної у договорі суми франшизи
Суд: Велика Палата

МТСБУ, яке виплатило потерпілому у ДТП відшкодування, вважаючи на момент такої виплати, що винуватець ДТП не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, але згодом дізналося про протилежне, на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України МТБСУ може стягнути визначену у договорі суму франшизи з винуватця ДТП, який безпідставно зберіг ці кошти у себе.
Врахування доходу від отримання майна у власність у порядку спадкування під час розрахунку розміру та стягнення аліментів
Суд: Касаційний цивільний суд

Отримання майна у власність у порядку спадкування, а саме земельних ділянок сільськогосподарського призначення, не є тим видом доходу, який враховується під час розрахунку розміру та стягнення аліментів.
Наслідки недослідження третейським судом оригіналу додаткової угоди та ненадання позивачем на вимогу господарського суду її оригіналу
Суд: Касаційний господарський суд

Недослідження третейським судом під час вирішення спору оригіналу додаткової угоди, що містить, за твердженням позивача, третейське застереження, ненадання позивачем на вимогу господарського суду її оригіналу за відсутності поважних причин, свідчать про неузгодження сторонами передачі спору на розгляд третейського суду в порядку, встановленому статтею 12 Закону
Щодо звернення конкурсного кредитора із позовною заявою про визнання недійсним правочину, вчиненого боржником, як належного способу захисту його прав
Суд: Касаційний господарський суд

Майнові інтереси позивача як кредитора боржника можуть бути порушені при розподілі майна у разі ліквідації боржника у випадку задоволення вимог іншого його кредитора, заявлених на підставі оспорюваного договору. Тобто, задоволення вимог позивача напряму залежить від розміру заявлених іншими конкурсними кредиторами вимог в порядку статті 64 КУзПБ.
У цьому і полягає конкурсна природа провадження у справі про банкрутство, основною метою якого є, зокрема рівномірне і справедливе задоволення вимог всієї сукупності кредиторів неплатоспроможного боржника. Зазначене потенційно зумовлює пряме порушення інтересів конкурсного кредитора на отримання у повному обсязі належних грошових коштів в процедурі банкрутства боржника.
Тож конкретний кредитор має право на звернення до суду із відповідною заявою саме у межах цієї справи про банкрутство, а обраний позивачем спосіб захисту своїх прав не суперечить вимогам чинного законодавства і є обґрунтованим.
Щодо визнання рішення загальних зборів учасників товариства та акта приймання-передачі майна недійсними зі спеціальних підстав
Суд: Касаційний господарський суд

Рішення загальних зборів учасників є актами ненормативного характеру (індивідуальними актами), тобто офіційними письмовими документами, що породжують певні правові наслідки, які спрямовані на регулювання господарських відносин і мають обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.
Рішення загальних зборів учасників (акціонерів, членів) та інших органів юридичної особи не є правочинами у розумінні статті 202 ЦК України. До цих рішень не можуть застосовуватися положення статей 203, 215 ЦК України, які визначають підстави недійсності правочину, і, відповідно, правові наслідки недійсності правочину за статтею 21 б ЦК України.
Рішення загальних зборів учасників господарського товариства є актами, що констатують певні факти, події, пов'язані з діяльністю товариства і їх не можна ототожнювати із договором або правочином, а тому до них не можна застосовувати статтю 42 КУзПБ та визнавати недійсними у межах справи про банкрутство.
Виходячи з визначення правової природи рішень загальних зборів товариства, акт приймання - передачі майна сам по собі є лише одним із доказів, що підтверджує виконання товариством свого зобов'язання з передачі його учаснику, який вибув, майна на виконання протоколу загальних зборів учасників і не має ознак правочину у розумінні статті 202 ЦК України.
Тож акт приймання - передачі майна не є правочином у розумінні статті 202 ЦК України, а відтак, не може бути визнаний недійсним.
Щодо критеріїв застосування спеціальних норм законодавства про банкрутство при розгляді заяв про визнання недійсними правочинів
Суд: Касаційний господарський суд

На відміну від вимог ЦК України та ГК України, законодавство про банкрутство (як стаття 42 КУзПБ, так і стаття 20 Закону про банкрутство (у редакції, чинній з 19.01.2013) не визначає вимоги до укладеного правочину, а врегульовує спеціальні правила та процедуру визнання недійсними правочинів (договорів), укладених боржником, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство та містить спеціальні положення щодо строків (сумнівного періоду протягом якого боржник вчиняє правочини), суб'єктів (осіб, які мають ініціювати право визнання договорів недійсними) і переліку підстав, за наявності яких можна визнавати правочини недійсними.
Критерієм для застосування норм статті 42 КУзПБ та статті 20 Закону про банкрутство, у тому числі і до заяв, поданих після введення в дію цього Кодексу, є дата відкриття провадження у справі про банкрутство.
Тож стаття 42 КУзПБ застосовується до усіх заяв арбітражних керуючих та кредиторів, поданих у справах про банкрутство, провадження у яких відкрито після введення в дію цього Кодексу.
При цьому презумпція сумнівності правочинів, вчинених у підозрілий період, сама по собі не означає безмежної дискреції суду щодо визнання будь-якого правочину, укладеного у такий період, недійсним, а тому вимагає досконалої юридичної техніки застосування і суворого дотримання вимог, встановлених у відповідній нормі закону, оскільки несе ризики непропорційного втручання в цивільний оборот та майнові права контрагентів боржника.
Порядок визнання недійсним договору, укладеного боржником поза межами "підозрілого періоду", визначеного ст. 42 КзПБ або ст. 20 ЗУ "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом"
Суд: Касаційний господарський суд

Якщо боржником укладено оспорюваний договір поза межами "підозрілого періоду", визначеного ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства або ст. 20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", належним способом захисту, який гарантує практичну й ефективну можливість захисту порушених прав кредиторів та боржника є звернення в межах справи про банкрутство з позовом про визнання недійсним такого договору з підстав, передбачених нормами ЦК України, ГК України чи інших законів.
Щодо застосування положень статті 12 Закону України "Про третейські суди"
Суд: Касаційний господарський суд

Наявність між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам Закону, є першочерговою, обов'язковою та безумовною підставою для віднесення справи до підвідомчості третейських судів, а відсутність такої угоди між сторонами спору, як і непідтвердження її укладення, унеможливлює розгляд спору третейським судом, тобто свідчить про непідвідомчість справи цьому суду
Щодо правочину, вчиненого боржником на шкоду кредиторам
Суд: Касаційний господарський суд

Фраудаторним може виявитися будь-який правочин, що здійснюється між учасниками господарських правовідносин, який укладений на шкоду кредиторам. Отже, такий правочин може бути визнаний недійсним в порядку позовного провадження у межах справи про банкрутство відповідно до статті 7 КУзПБ на підставі пункту б частини першої статті З ЦК України як такий, що вчинений всупереч принципу добросовісності, та частин третьої, шостої статті 13 ЦК України з підстав недопустимості зловживання правом, на відміну від визнання недійсним фіктивного правочину, лише на підставі статті 234 ЦК України. У такому разі звернення в межах справи про банкрутство з позовом про визнання недійсними правочинів боржника на підставі загальних засад цивільного законодавства та недопустимості зловживання правом є належним способом захисту, який гарантує практичну й ефективну можливість захисту порушених прав кредиторів та боржника.
Щодо застосування положень статей 6,12 Закону України "Про третейські суди"
Суд: Касаційний господарський суд

Предметом третейської угоди може бути не лише спір, який існує на момент укладення такої угоди, а й будь-які спори, які виникатимуть між сторонами договору в майбутньому та передбачені третейською угодою.
З моменту укладення договору між сторонами діє третейське застереження, що визначає певний порядок розгляду спорів, які випливають з договору між сторонами. Закінчення строку дії договору не припиняє зобов'язання сторін та дії третейського застереження, а також не позбавляє сторін права на звернення до третейського суду з питань, обумовлених зазначеним третейським застереженням
Щодо оплати послуг ліквідатора банкрута у разі заміни кредитора у справі про банкрутство шляхом відступлення права вимоги (сингулярне правонаступництво)
Суд: Касаційний господарський суд

Відповідно до статті 43 КУзПБ у разі вибуття чи заміни кредитора у справі про банкрутство господарський суд за заявою правонаступника або іншого учасника (учасників) справи здійснює заміну такої сторони її правонаступником на будь-якій стадії провадження у справі.
Усі дії, вчинені у справі про банкрутство до вступу у справу правонаступника, обов'язкові для нього так само, як вони були обов'язкові для особи, яку правонаступник замінив.
Системний аналіз положень статей 1,43 КУзПБ, статей 512, 514 ЦК України та статті 52 ЦК України дозволяє зробити висновок про те, що у справах про банкрутство на будь-якій стадії їх розгляду можливе сингулярне правонаступництво кредитора у разі вибуття чи заміни кредитора у зобов'язанні. У такому випадку господарський суд за заявою правонаступника здійснює заміну первісного кредитора правонаступником на будь-якій стадії провадження у справі.
Водночас відступлення первісним кредитором новому кредитору права вимоги до боржника (сингулярне правонаступництво) за договором, умови якого не охоплюють правовідносин щодо зобов'язань первісного кредитора з оплати грошової винагороди ліквідатору банкрута, не тягне заміни сторони у зобов'язанні щодо оплати послуг арбітражного керуючого в порядку статті 52 ГПК України, оскільки, на відміну від універсального, не охоплює переходу всієї сукупності прав та обов'язків, не є заміною сторони у спірному правовідношенні.
Щодо правильного завершення ліквідаційної процедури
Суд: Касаційний господарський суд

Правильне завершення ліквідаційної процедури є основним завданням ліквідатора, який, з урахуванням покладених на нього законом повноважень, повинен наполегливо та добросовісно працювати упродовж всієї процедури ліквідації.
Звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс є підсумковими документами, які підтверджують належне проведення ліквідатором всіх необхідних заходів ліквідаційної процедури, вчинення адекватних дій щодо виявлення кредиторів та активів боржника, за результатами розгляду яких суд приймає ухвалу про ліквідацію боржника та закриття провадження у справі.
Ухвала суду про затвердження звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу є судовим актом, який не тільки встановлює обставини відсутності майна боржника для задоволення 13 Рішення, внесені до ЄДРСР, за січень - лютий 2022 року 
вимог кредиторів, дає оцінку повноті дій ліквідатора в ході ліквідаційної процедури, а й підсумовує хід усієї процедури банкрутства, починаючи від порушення провадження, та закриває провадження у справі про банкрутство.
Отже, КУзПБ передбачена певна сукупність дій, яку необхідно вчинити ліквідатору в ході ліквідаційної процедури та перелік додатків, які додаються до звіту ліквідатора і є предметом дослідження в судовому засіданні за підсумками ліквідаційної процедури, що проводиться за участю кредиторів (комітету кредиторів); подання звіту та ліквідаційного балансу здійснюється ліквідатором за наслідком всіх проведених ним дій в ході ліквідаційної процедури. Обов’язком ліквідатора є здійснення всієї повноти заходів спрямованих на виявлення активів боржника, при цьому ні у кого не повинен виникати обґрунтований сумнів, щодо їх належного здійснення (принцип безсумнівної повноти дій ліквідатора у ліквідаційній процедурі).
Крім того, невід'ємним критерієм дотримання принципу безсумнівної повноти дій ліквідатора у ліквідаційній процедурі є з'ясування усіх необхідних обставин для вирішення питання покладення на винних осіб субсидіарної відповідальності за доведення боржника до банкрутства.
Під час затвердження звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу висновки ліквідатора щодо наявності/відсутності підстав покладення субсидіарної відповідальності на пов'язаних з боржником осіб підлягають перевірці господарським судом на предмет їх правомірності, повноти та обґрунтованості, із наведенням відповідної мотивованої оцінки в ухвалі суду за результатами розгляду звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу.