DocSA/legal-position-indexes huggingface dataset:
Щодо стягнення гарантійного внеску у разі визнання недійсним результату аукціону
Суд: Касаційний господарський суд

За своєю суттю процедура реалізації об'єкта приватизації на аукціоні становить сукупність  юридичних  дій,  в  тому числі  сплату  гарантійного  внеску,  метою яких є створення конкурентної процедури виявлення переможця аукціону. Тож у разі визнання  недійсним  його  результатів  зникає  весь  юридичний  склад  процесу відчуження майна і, як наслідок, відпадає правова підстава, за якою договір купівлі-продажу мав бути укладений з переможцем аукціону,  що  є  підставою  для  стягнення  сплаченого потенційним покупцем гарантійного внеску відповідно до статті 1212 ЦК України.
Щодо застосування позовної давності у спорах про повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей
Суд: Касаційний господарський суд

Аналіз положень статей 625, 1212 ЦК України у сукупності з положеннями глави 19 "Позовна давність" розділу V "Строки та терміни. Позовна давність" книги першої "Загальні положення" цього Кодексу про позовну давність дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов'язання (зокрема, щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей), передбачених в частині другій статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю  у  три  роки  (стаття  257  цього  Кодексу),  сплив  якої  у  разі  заявлення стороною у спорі про її застосування є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК  України).  Невиконання  боржником  грошового  зобов'язання  є  триваючим правопорушенням,  тому  право  на  позов  про  стягнення  на  підставі  статті  625 ЦК  України  виникає  у  кредитора  з  моменту  порушення  грошового  зобов'язання  до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували поданню такого позову.
Щодо визначення ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду
Суд: Касаційний господарський суд

Якщо  закон  або  договір  не  визначають  ефективного  способу  захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, але при ухваленні рішення  буде  встановлено  порушення,  невизнання  або  оспорювання  права чи  інтересу,  за  захистом  якого  звернулася  особа,  а  також  протиправність  дій чи бездіяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування, що  суперечать  законодавству,  ущемлюють  права  і  законні  інтереси  суб'єкта господарювання, суд відповідно до викладеної в позові вимоги може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону, в тому числі 
зобов'язати орган приватизації вчинити необхідні дії з метою відновлення та захисту 
прав і законних інтересів позивача.
Щодо юрисдикції спорів, у яких державні органи та органи місцевого самоврядування реалізують повноваження власника майна
Суд: Касаційний господарський суд

Справи  у  спорах  за  участю  державних  органів  та  органів  місцевого самоврядування, що виникають з правовідносин, у яких державні органи та органи місцевого  самоврядування  реалізують  повноваження  власника  майна,  а  також в інших спорах, які виникають з майнових відносин приватноправового характеру, за відповідності складу сторін спору підвідомчі господарським судам.
Мирова угода є виконавчим документом, якщо ухвала про її затвердження відповідає вимогам статті 18 Закону України "Про виконавче провадження"
Суд: Касаційний господарський суд

Наказ господарського суду про примусове виконання мирової угоди не може бути  видано,  оскільки  провадження  у  справі  припинено.  У  разі  ухилення  однієї  зі сторін від виконання мирової угоди після закінчення строку (настання терміну) виконання нею своїх обов'язків за цією угодою, якщо ухвала господарського суду про  затвердження  мирової  угоди  відповідає  вимогам  статті  18  Закону  України "Про виконавче провадження", мирова угода є виконавчим документом у розумінні пункту 2 частини другої статті 17 названого Закону і підлягає виконанню державною виконавчою  службою.  Отже,  за  наявності  зазначеної  умови  позовна  заява  про спонукання до виконання мирової угоди не підлягає розгляду в господарських судах.
Спосіб захисту майнових прав шляхом зобов'язання включити  кредиторські вимоги до передавального акта не є ефективним
Суд: Касаційний господарський суд

Невключення  кредиторських  вимог  до  передавального  акта  не  змінює  та  не  припиняє  права  вимагати  виконання  судових  рішень  та  зобов'язань за договорами, а отже, спосіб захисту майнових прав шляхом зобов'язання включити кредиторські вимоги до передавального акта не є ефективним у розумінні статей  6,  13  Конвенції  про  захист  прав  людини  і  осно воположних  свобод.  Ефективним способом  захисту  в  цьому  випадку  є  звернення  позивача із  заявою  про  заміну  сторони правонаступником (щодо вимог позивача, стосовно яких прийнято судові рішення)  та  звернення  з  позовом  до  суду  в  установленому  законом  порядку (щодо зобов'язань, за якими рішення не приймалися).
Щодо поновлення строку для подання заяви про перегляд заочного рішення
Суд: Касаційний цивільний суд

Судом досліджуються підстави для поновлення строку звернення до суду виключно з ініціативи та в межах наведених доводів особи, яка подала заяву. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
Враховуючи обставини обізнаності відповідача про наявність в провадженні суду цієї цивільної справи, відсутність доказів, які б свідчили про добросовісне здійснення ним своїх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, зокрема вчинення всіх можливих та залежних від нього дій, спрямованих на своєчасний перегляд заочного рішення, суди попередніх інстанцій дійшли правильних висновків про відсутність підстав для поновлення строку для подання заяви про перегляд заочного рішення.
При цьому, оскільки главою 11 ЦПК України не врегульовано наслідки, які настають в результаті пропуску процесуального строку, встановленого для подання заяви про перегляд заочного рішення, суди керувалися положеннями частини другої статті 126 ЦПК України, за якими документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Щодо права учасника вимагати проведення аудиторської перевірки фінансової звітності товариства
Суд: Касаційний господарський суд

Учасник  товариства  до  прийняття  Закону  України  "Про  товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" на підставі положень ЦК України був наділений  правами  вимагати  проведення  аудиторської  перевірки  фінансової звітності товариства, учасником якого він є. До того ж стаття 41 зазначеного Закону, на  підставі  якої  товариство  звернулося  із  запитом  про  проведення  перевірки, не  містить  жодних  застережень  та  обмежень  періоду  проведення  аудиторської перевірки фінансової діяльності.
Умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції за результатами аукціону 
Суд: Касаційний господарський суд

Спонукання  підприємства  до  виконання  зобов'язання  за  договором  після закінчення  строку  його  дії,  після  закінчення  того  періоду,  коли  відповідач  міг реалізувати право на розміщення замовлення, тобто визначити кількість одиниць товару в конкретній партії та строку її (партії) поставки, проте в межах строку дії договору, не є зміною істотних умов договору про закупівлю після його підписання, як  помилково  вважає  скаржник,  безпідставно  посилаючись  на  те,  що  суди зобов'язали  сторону  за  договором  здійснювати  свої  права  поза  її  волею (не  враховуючи  встановлених  обставин,  що  відповідні  зобов'язання  відповідач за власною волею взяв на себе, уклавши договір).
Щодо заборони відступати від змісту типового договору, затвердженого органом державної влади (органом місцевого самоврядування)
Суд: Касаційний господарський суд

Ніхто  не  може  бути  примушений  робити  те,  що  не  передбачено законодавством.  Органи  державної  влади  та  органи  місцевого  самоврядування,  їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Щодо застосування частини четвертої статті 653 ЦК України при вирішенні спорів про розірвання договору підряду
Суд: Касаційний господарський суд

Частину четверту статті 653 ЦК України слід розуміти так, що сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконано обома сторонами до моменту розірвання договору, тобто якщо обидві сторони отримали зустрічне задоволення одна від одної. На це вказує використання множини у зазначеній нормі. При цьому якщо  договором  було  передбачено  інші  зобов'язання  сторін,  наприклад  щодо передання іншого майна, сплати коштів, які не було виконано, то в разі розірвання договору  такі  зобов'язання  припиняються  на  майбутнє.  Якщо  зобов'язання з договору було виконано лише однією стороною, то в разі розірвання договору підлягають застосуванню правила про набуття, збереження майна без достатньої 
правової підстави або з підстави, яка згодом відпала (глава 83 ЦК України).
Щодо визначення розміру шкоди пошкодженого транспортного засобу
Суд: Касаційний господарський суд

Якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його  відновлювального  ремонту  з  урахуванням  зношеності  та  втрати  товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.
Підстави для цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця
Суд: Касаційний господарський суд

Правовою  підставою  для  цивільно-правової  відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця  під  час  проведення  виконавчого  провадження,  є  правопорушення, що включає  такі  складові  елементи:                          1)  шкода;  2)  протиправне  діяння  особи, яка її завдала; 3) причинний зв'язок між ними.
Щодо відшкодування немайнової (моральної) шкоди, заподіяної юридичній особі
Суд: Касаційний господарський суд

Визначивши характер спірних правовідносин, для застосування до них приписи статей 1167, 1173, 1174, 1176 ЦК України суд має встановити, зокрема: кому завдана шкода  (фізичній  чи  юридичній  особі  з  урахуванням  суб'єктного  складу  злочину відповідно до статті 172 КК України); чим підтверджується заподіяння позивачеві втрат  немайнового  характеру  та  в  чому  конкретно  вони  полягали/проявилися (наприклад, у приниженні ділової репутації юридичної особи, у посяганні на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошення комерційної таємниці або  у  вчиненні  дій,  спрямованих  на  зниження  престижу  чи  підрив  довіри до  її  діяльності),  за  яких  обставин  та  якими  конкретно  рішеннями,  діями, бездіяльністю вони заподіяні; невідповідність цих рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади чи їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; факт заподіяння цими рішеннями, діями чи бездіяльністю шкоди саме юридичній особі та її розмір; причино-наслідковий зв'язок між незаконними рішеннями,  діями  чи  бездіяльністю.  За  наявності  цих  умов  є  підстави  покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду згідно з цими статтями саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.
Щодо стягнення збитків, завданих протиправним демонтажем під'їзної залізничної колії
Суд: Касаційний господарський суд

Загальні  підстави  відповідальності  за  завдану  майнову  шкоду  встановлені в статті 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями,  діями  чи  бездіяльністю  особистим  немайновим  правам  фізичної  або юридичної особи, а  також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Щодо відшкодування шкоди, спричиненої неправомірною діяльністю державного органу
Суд: Касаційний господарський суд

Поведінка державних органів повинна бути максимально прозорою, відкритою та  зрозумілою  для  всіх  учасників  правовідносин,  а  порушення  встановлених законами правил та невиконання покладених на державні органи обов'язків матиме наслідком покладення на такі органи відповідальності та спричинить необґрунтовані додаткові витрати. Тож державні органи, виконуючи покладені на них обов'язки, повинні здійснювати свою діяльність таким чином, щоб не допускати та уникати ситуацій, внаслідок яких держава нестиме додаткові матеріальні і репутаційні ризики.
Особливості сплати судового збору у справах про деліктну відповідальність органів державної влади, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб
Суд: Касаційний господарський суд

За  подання  позовної  заяви  про  відшкодування  шкоди,  заподіяної  особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади  Автономної  Республіки  Крим  або  органу  місцевого  самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду, судовий збір не справляється.
Щодо відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди)
Суд: Касаційний господарський суд

Пред'явлення  вимоги  про  відшкодування  неодержаних  доходів  (упущеної вигоди)  покладає  на  позивача  обов'язок  довести,  що  ці  доходи  (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б отримані в разі укладення договору і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною та достатньою причиною, яка позбавила можливості отримати прибуток.
Щодо юрисдикції справи у спорі про відшкодування шкоди, завданої позивачеві протиправними діями органу досудового розслідування та прокуратури 
Суд: Касаційний господарський суд

Оскільки  позивач  визначив  відповідачами  органи  державної  влади, які  є  юридичними  особами,  та  заявив  вимогу  лише  про  відшкодування  шкоди і  така  не  об'єднана  з  вимогою  вирішити  публічно-правовий  спір  за  суб'єктним критерієм  згідно  із  частиною  першою  статті  4  ГПК  України,  спір  належить до юрисдикції господарського суду.
Щодо відшкодування шкоди, заподіяної забезпеченням позову
Суд: Касаційний господарський суд

Збитки  -  це  об'єктивне  зменшення  будь-яких  майнових  благ  сторони, що  обмежує  його  інтереси  як  учасника  певних  господарських  відносин  і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також у не одержаних кредитором доходах, які б він одержав, якби зобов'язання було виконано боржником. Відповідальність у вигляді відшкодування збитків може бути покладено на особу за наявності в її діях складу цивільного правопорушення.  На  позивача  покладається  обов'язок  довести  наявність  збитків,  протиправність поведінки  заподіювача  збитків  та  причинний  зв'язок  між  такою  поведінкою із заподіяними збитками. У свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях 
відсутня вина у заподіянні збитків.
Щодо відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки
Суд: Касаційний господарський суд

Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, – стаття 1188 ЦК України), є те, що володілець такого джерела зобов'язаний  відшкодувати  завдану  шкоду  незалежно  від  його  вини.  Перед потерпілим  несуть  однаковий  обов'язок  відшкодувати  завдану  шкоду  як  винні, так  і  невинні  володільці  об'єктів,  діяльність  з  якими  є  джерелом  підвищеної небезпеки.
Про місце виконання виконавчого документа
Суд: Касаційний адміністративний суд

Визначення місця виконання виконавчого документа щодо фізичної особи-боржника має відбуватися за зареєстрованим місцем проживання такого боржника.
З ВІДСТУПОМ! Про право судді на отримання допомоги на оздоровлення до щорічної відпустки за різні періоди (роки) роботи декілька разів протягом одного бюджетного (календарного) року
Суд: Касаційний адміністративний суд

Право судді на отримання допомоги на оздоровлення за попередні робочі роки обмежене не прив’язкою до конкретного бюджетного (календарного) року, а лише умовою щодо отримання щорічної відпустки за відпрацьований робочий рік і розміром допомоги. 
Суддя має право на виплату в одному бюджетному (календарному) році двох допомог на оздоровлення в розмірі посадового окладу, якщо він отримує відпустку за різні періоди роботи (різні робочі роки) і не скористався правом на отримання допомоги на оздоровлення в повному розмірі за відповідний відпрацьований рік при використанні частини відпустки попередньо.
ВП КАС ВС здійснила відступ від висновку, викладеного колегією суддів ВП КАС ВС у постанові від 04.03.2020 у справі No 813/2559/18 про те, що виплата матеріальної допомоги для оздоровлення під час щорічної відпустки є соціальною гарантією, закріпленою на законодавчому рівні, тому обсяг коштів, необхідний на її виплату, в обов`язковому порядку враховується при складанні бюджетного запиту.
щодо наявності спору про право як підстави для відмови у відкритті провадження у справі про банкрутство 

При розгляді заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство судом обов'язково має бути досліджено питання щодо наявності чи відсутності саме позову, предметом якого є оспорення боржником обставин, на яких ґрунтуються вимоги кредитора та який подано до суду до подання заяви кредитора про відкриття провадження у справі про банкрутство
Щодо відсутності спору про право в розрізі процедури банкрутства

Під час проведення підготовчого засідання у справі про банкрутство суд не має змоги вирішити такий спір про право, що, в свою чергу, пов'язано з особливостями позовного провадження, як-то: пред'явлення позову, можливість подання зустрічного позову, склад учасників справи у позовному провадженні, прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, диспозитивність господарського судочинства тощо.
Водночас твердження боржником у відзиві на заяву про відкриття провадження у справі про банкрутство про наявність спору про право між ним та ініціюючим кредитором, за відсутності на момент постановлення ухвали суду про відкриття провадження у справі про банкрутство судових справ, які б свідчили про наявність спору про право щодо вимог ініціюючого кредитора, не доводить факт його існування.
Щодо самостійної кваліфікації судом спірних правовідносин

Посилання позивача у позовній заяві на норми, які не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки суд при вирішенні справи враховує підставу (обґрунтування) позовних вимог. 
Помилкове визначення ліквідатором боржника у позовній заяві правовою підставою заявлених вимог приписів статті 42 КУзПБ замість норм статті 20 Закону про банкрутство, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин, не є таким, що спричиняє негативні наслідки для позивача, оскільки неправильна юридична інтерпретація фактів не може позбавити сторону права на судовий захист, адже тоді порушується фундаментальне право особи на справедливий суд. Суд, який розглядає справу, має право і зобов'язаний самостійно визначити та кваліфікувати правовідносини, які виникли між сторонами, і застосувати відповідну норму права чи закон, який регулює спірні правовідносини.
Щодо особливостей розгляду та захисту порушених прав суб’єктів у межах справи про банкрутство 

Стаття 42 КУзПБ визначає спеціальні правила та процедуру визнання недійсними правочинів, укладених боржником, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство. Зазначена норма націлена на захист прав та інтересів кредиторів і створює умови для максимально можливого задоволення грошових вимог за рахунок майна боржника. Правочини боржника, які зменшують його власні активи, підлягають оцінці щодо наявності в діях боржника ознак приховування/виведення майна боржника. Такі дії, як правило, спрямовані на шкоду правам та інтересам кредиторів, оскільки позбавляють їх можливості задовольнити свої вимоги за рахунок майна боржника.
Щодо способу захисту порушеного права у випадку поділу майна боржника, яке вибуло з його власності не з його волі, а саме на підставі недійсного правочину

Оскільки стосовно права власності боржника існують сумніви та претензії з боку третіх осіб – теперішніх формальних власників складових частин колишнього єдиного майнового комплексу та наявність у боржника відповідного права власності не визнається відповідачами, то права боржника підлягають захисту шляхом пред'явлення позову про визнання права власності на належне цій особі майно в порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України.
У цьому випадку правильним способом захисту порушеного права боржника є саме заявлення вимоги про визнання права власності на складові частини єдиного майнового комплексу, на які він фактично поділений, та витребування цих чотирьох об'єктів нерухомості від кінцевих формальних власників.
Щодо визначення початку перебігу позовної давності у спорі за вимогами боржника/арбітражного керуючого

Закон також не пов'язує перебіг позовної давності за віндикаційним позовом ані з укладенням певних правочинів щодо майна позивача, ані з фактичним переданням майна порушником, який незаконно заволодів майном позивача, у володіння інших осіб (аналогічна позиція викладена в постанові ВП ВС від 26.11.2019 у справі No 914/3224/16)
Щодо обґрунтованості заявлених кредитором вимог у справі про банкрутство

У справі про банкрутство господарський суд не розглядає по суті спори стосовно заявлених до боржника грошових вимог, а лише встановлює наявність або відсутність відповідного грошового зобов'язання боржника шляхом дослідження первинних документів (договорів, накладних, актів тощо) та (або) рішення юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення відповідного спору.
Щодо моменту виникнення грошового зобов'язання, заявленого контролюючим органом як кредиторські вимоги до боржника на стадії розпорядження майном, та порядку їх розгляду судом

Заява кредитора про визнання його вимог до боржника, які є поточними за своєю природою, подана у процедурі розпорядження майном до офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом підлягає відхиленню судом за результатами попереднього засідання.
Щодо грошових вимог контролюючого органу на суму штрафних санкцій, стягнутих за рішенням адміністративного суду з боржника 

Системний аналіз положень пунктів 101.1, 101.2 статті 101 ПК України, пункту 102.4 статті 102 ПК України дозволяє зробити висновок про те, що за наявності судового рішення про стягнення суми податкового боргу презюмується, що контролюючий орган нарахував та ініціював стягнення цього податкового боргу до закінчення строків давності, передбачених пунктами 102.1, 102.4 статті 102 ПК України, а тривале невиконання боржником відповідного судового рішення не може бути підставою для звільнення його від обов'язку сплатити присуджену до стягнення суму боргу, відтак такий податковий борг не може вважатися безнадійним, адже стягується за рішенням суду і строки стягнення щодо нього встановлюються до повного погашення платежу або до визнання його безнадійним тільки у випадках, передбачених підпунктами 101.2.1, 101.2.2, 101.2.4, 101.2.5 пункту 101.2 статті 101 ПК України.
Щодо вимог кредиторів, заявлених після закінчення строку, встановленого для їх подання 

Статтею 45 КУзПБ встановлено строк на подання до господарського суду письмових заяв з конкурсними вимогами до боржника. Пропущення такого строку на подання до господарського суду саме заяви з конкурсними вимогами до боржника є підставою для того, що такий кредитор хоч і є конкурсним, однак не матиме права вирішального голосу на зборах та комітеті кредиторів. Подання письмової заяви з конкурсними вимогами до боржника в строк, визначений частиною першою статті 45 КУзПБ, та подання до такої заяви поза межами зазначеного строку уточнень і доповнень, які не змінюють суми кредиторських вимог, не є підставою для застосування до такої заяви з конкурсними кредиторськими вимогами до боржника приписів абзаців другого, третього частини четвертої статті 45 КУзПБ.