DocSA/legal-position-indexes huggingface dataset:
Ухвалення рішення загальних зборів про невключення до складу учасників товариства спадкоємиці без з’ясування її волі є перебиранням товариством на себе повноваження щодо реалізації права спадкоємиці на вступ чи відмову у вступі до товариства
Суд: Касаційний господарський суд

Неявка спадкоємиці як власниці частки у статутному капіталі товариства
на збори, неподання нею заяви (будь-якої), яка б засвідчувала її волю як спадкоємиці
учасника товариства, не свідчить про відмову спадкоємиці від права на вступ
до товариства, яке ні Законом України "Про товариства з обмеженою та додатковою
відповідальністю", ні Законом України "Про господарські товариства", ні статутом
відповідача не було обмежене будь-яким строком у часі.
Приймаючи рішення загальних зборів про невключення до складу учасників
товариства (відмову у вступі у товариство) спадкоємиці та виплати їй вартості частки
у товаристві без з’ясування її волі, товариство фактично перебрало на себе
повноваження щодо реалізації права позивачки на вступ чи відмову у вступі
до товариства, адже прийняття такого рішення можливе лише за результатами
розгляду відповідної заяви спадкоємиці.
Щодо права акціонера вимагати здійснення обов’язкового викупу акціонерним товариством належних йому акцій
Суд: Касаційний господарський суд

Право акціонера вимагати здійснення обов’язкового викупу акціонерним
товариством належних йому акцій виникає з моменту прийняття загальними зборами
рішення, яке відповідно до частини першої або другої статті 68 Закону України "Про
акціонерні товариства" є підставою для вимоги обов’язкового викупу акцій за умови,
що такий акціонер зареєструвався для участі у загальних зборах, на яких прийнято
рішення, що стало підставою для вимоги обов’язкового викупу акцій, та голосував
проти прийняття загальними зборами такого рішення. Тобто, початком перебігу
строку, протягом якого акціонер може подати відповідну письмову вимогу, є прийняття загальними зборами рішення, що стало підставою для вимоги обов’язкового викупу акцій. Подання акціонером, у якого виникло право вимагати здійснення обов’язкового викупу належних йому акцій, письмової вимоги до товариства не залежить від надання товариством повідомлення про право вимоги обов’язкового викупу акцій, що належать акціонеру.
При цьому, норми ЦК України щодо порядку укладення договору (статті 638, 649)
застосовуються з урахуванням особливостей, передбачених статтями 68, 69 Закону
України "Про акціонерні товариства", адже йдеться про обов’язковий викуп акцій. І товариство у випадку настання умов, передбачених у статті 68 згаданого Закону, вже
позбавлено права на вільне волевиявлення щодо правочину з купівлі-продажу акцій
(воно не може відмовитися від укладання цього правочину), воно обмежене у праві
погоджувати з акціонером умови правочину на загальних засадах (такі умови вже
визначені статтями 68, 69 Закону України "Про акціонерні товариства": предмет,
порядок визначення ціни, строк розрахунків).
Строк проведення товариством розрахунку за акції визначено законом. Він
починає перебіг з дати отримання вимоги про викуп від акціонера, а не з дати
укладення договору.
Щодо питань легітимності та повноважень спостережної ради
Суд: Касаційний господарський суд

За своїми основними функціональними завданнями, визначеними
законодавством, чинним у період з 01.10.1991 до теперішнього часу, "спостережна
рада" та "наглядова рада" є одним і тим же органом, який здійснює контроль
за діяльністю виконавчого органу товариства та захист прав акціонерів. Відмінність
у назві такого органу не свідчить про те, що спостережна рада є іншим, ніж наглядова
рада органом акціонерного товариства та виконує інші функціональні завдання.
Той факт, що Закон України "Про акціонерні товариства" передбачав інший
спосіб обрання членів наглядової ради, ніж той, що був визначений законодавством,
чинним до моменту набрання чинності Законом України "Про акціонерні товариства"
(у редакції, чинній з 01.05.2018 по теперішній час), не свідчить про те, що наглядова
рада, передбачена зазначеним законом, є новим органом акціонерного товариства,
оскільки компетенція (функціональне призначення) як спостережної ради, так
і наглядової ради є тотожною (однаковою).
Закон України "Про акціонерні товариства" (у редакції, чинній з 01.05.2018 по
теперішній час) не передбачає утворення наглядової ради як нового органу
в акціонерних товариствах, створених до набрання чинності цим Законом. Норми
цього Закону передбачають лише утворення наглядової ради, як нового органу саме
при заснуванні нового акціонерного товариства на установчих зборах такого
акціонерного товариства. Акціонерні товариства, в яких вже утворений та існує орган, з такими ж функціями як у наглядової ради, такий орган повторно не створюють. Такі акціонерні товариства протягом двох років з дати набрання чинності цим
законом мають привести свої статути та внутрішні положення у відповідність до його норм, зокрема і в частині, що стосується наглядової ради товариства.
Та обставина, що відкрите акціонерне товариство не привело положення свого
статуту у відповідність до законодавства щодо зміни найменування цього органу
управління (зі "спостережної ради" на "наглядову раду") не свідчить про відсутність у
відкритого акціонерного товариства такого органу управління (який здійснює захист
інтересів акціонерів та контроль за діяльністю правління акціонерного товариства).
Щодо корпоративних прав акціонера банку на належні йому акції в разі віднесення банку до категорії неплатоспроможних та запровадження процедури ліквідації банку
Суд: Касаційний господарський суд

Зарахування банку до категорії неплатоспроможних та запровадження
процедури ліквідації банку не має наслідком припинення права власності акціонера
на належні йому акції. Під час здійснення ліквідаційної процедури банку акціонер
не позбавляється права власності на акції банку, а з огляду на статтю 319 ЦК України
та статтю 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" лише
обмежується на певний період у праві на управління банком.
Дії службової особи, яка займає відповідальне становище, що свідчать про одержання нею неправомірної вигоди за невчинення дій з використанням службового становища (ч. 3 ст. 368 КК)
Суд: Касаційний кримінальний суд

Якщо начальник районного відділу державної виконавчої служби управління Міністерства юстиції України, державний службовець категорії "Б" (службова особа, яка займає відповідальне становище), який відповідно до ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" наділений повноваженнями щодо витребування виконавчого провадження для перевірки, передання його іншому державному виконавцю, прийняття до свого провадження, маючи детальну інформацію про виконавче провадження, що перебувало на виконанні районного відділу державної виконавчої служби, який він очолював, одержав неправомірну вигоду від боржника у цьому провадженні, за нестягнення заборгованості, то його дії потрібно кваліфікувати за ч. 3 ст. 368 КК.
Про граничну допустимість в розбіжності між показами лічильника сумарного обліку нафтопродуктів і даними звітних документів касового апарата
Суд: Касаційний адміністративний суд

Після оприбуткування нафтопродуктів дані лічильника сумарного обліку паливно-роздавальних колонок, система керування паливно-роздавальними колонками та реєстратори розрахункових операцій діють як одне ціле, а розбіжність між ними не повинна становити більш ніж 0,1 %. Дані про пальне, оприбутковане згідно з даними бухгалтерського обліку, мають відповідати даним реєстратора розрахункових операцій, який є носієм доказової інформації про обіг пального на АЗС..
Зміна коду товару за УКТ ЗЕД деларантом
Суд: Касаційний адміністративний суд

Декларант, який під час здійснення імпортних операцій у минулому самостійно визначив код товару за УКТ ЗЕД, прийнятий митним органом, не позбавлений можливості змінити код товару при наступних імпортних операціях, а в разі незгоди митного органу із таким кодом – оскаржити його в адміністративному або в судовому порядку.
Оподатковуваний дохід мобілізованої особи
Суд: Касаційний адміністративний суд

Працівникам, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, окрім інших, встановлених державою, гарантій, компенсується з бюджету середній заробіток. Правовою природою доходу, який отримує мобілізована особа, є компенсаційні виплати з державного бюджету. Такі виплати, що отримує мобілізована особа, не включаються до загального оподатковуваного доходу такої особи, у зв’язку з чим у роботодавця, як податкового агента щодо свого працівника, відсутній обов’язок нараховувати та утримувати податок з доходів фізичних осіб із таких виплат.
Внесення змін до призначення платежу виконаного платіжного доручення
Суд: Касаційний адміністративний суд

Чистий оподатковуваний дохід є базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської діяльності, не лише для обчислення податку на доходи фізичних осіб, а й для єдиного внеску та військового збору. З моменту перерахування грошових коштів на рахунок отримувача обов’язок банку з виконання доручення платника вважається виконаним. Уточнення інформації, вказаної у реквізиті "Призначення платежу" виконаного платіжного доручення, вирішується сторонами в порядку, узгодженому між ними, без участі банку.
Застосування антидемпінгових заходів
Суд: Касаційний адміністративний суд

Відсутність або недоведення стороною антидемпінгового розслідування відповідних обставин свідчить про відсутність підстав для скасування антидемпінгових заходів, що застосовані за результатом такого розслідування. Відсутність в "Основних фактах і висновках", які стали підставою для застосування антидемпінгових заходів, обґрунтувань доцільності застосування підходів до встановлення розміру ставок антидемпінгового мита не може свідчити про дискримінаційні умови його застосування в цілому та протиправність рішення про застосування відповідних антидемпінгових заходів.
Обов’язок зі сплати єдиного внеску
Суд: Касаційний адміністративний суд

Реалізація взаємовідносин між платником і повіреними за договорами доручення не зумовлює передачі третім особам обов’язку платника зі сплати єдиного внеску. Власником коштів є саме платник, від імені якого здійснено відповідні платежі коштом сум єдиного соціального внеску, а не будь-яка третя особа.
Використання податкової інформації під час проведення перевірки
Суд: Касаційний адміністративний суд

Податкова інформація не є тим джерелом отримання даних, які згідно з положеннями статті 83 Податкового кодексу України можуть служити підставою для висновків контролюючих органів під час проведення перевірок, не заснована на безпосередньому аналізі первинних документів і не є належним доказом у розумінні процесуального закону. Тому така інформація не може бути доказом порушення платником податкового законодавства.
Вексель як форма розрахунку в податкових правовідносинах
Суд: Касаційний адміністративний суд

Заборгованість за векселями після ліквідації векселетримача не може вважатися безнадійною кредиторською заборгованістю та не передбачає обов’язку включити її до інших доходів звітного періоду.
Правомірність відмови у наданні органом місцевого самоврядування дозволу на розробку проекту землеустрою на орендовану земельну ділянку
Суд: Касаційний адміністративний суд

Дозвіл на розробку проекту землеустрою не може бути наданий на орендовану земельну ділянку навіть за наявності добровільної відмови землекористувача від права користування нею.  Надання такого дозволу можливе лише за умови розірвання договору оренди та прийняття власником рішення про припинення права користування земельною ділянкою.
Оформлення відмови Державної служби геології та надр України у наданні спеціального дозволу на користування надрами
Суд: Касаційний адміністративний суд

У разі відмови у наданні спеціального дозволу Держгеонадра повинно прийняти відповідне рішення, яке оформлюється наказом.
Чинність форми містобудівних умов та обмежень у разі самостійного внесення декларантом до неї додаткових пунктів
Суд: Касаційний адміністративний суд

Самостійне внесення декларантом додаткового пункту до форми "додатку до Порядку надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, їх склад та зміст", за умови дотримання первинної його структури та передбаченого цією формою інформаційного наповнення, не несе для такої особи негативних наслідків у вигляді втрати таким документом своєї дії (чинності).
Декларування меж майбутньої забудови та можливість їх подальшого корегування у містобудівному розрахунку
Суд: Касаційний адміністративний суд

У містобудівному розрахунку замовником декларуються межі майбутньої забудови, визначаються її основні параметри та обсяги. При цьому визначальним у такому є те, що усі показники моделюються за умови дотримання чинних нормативних документів у цій сфері. Такі параметри об`єкта забудови кореспондуються з намірами замовника реалізувати власне право на забудову у заявлених ним обсягах. При цьому замовник вправі як зменшити, так і збільшити обсяги запланованої забудови, але в межах граничних норм такої забудови та за умов відповідності таких намірів встановленим нормативам у галузі містобудування.
Містобудівний розрахунок не є стадією проектування. Проте, зазначення у містобудівному розрахунку основних параметрів об`єкта будівництва, які заздалегідь не відповідають нормативним актам у галузі містобудування, є достатньою підставою для скасування таких містобудівних умов та обмежень.
Визначення суб'єкта, відповідального за порушення вимог земельного законодавства
Суд: Касаційний адміністративний суд

Суб`єктом, який має відповідати за вчинення правопорушення у сфері земельного законодавства, є особа, яка володіє земельною ділянкою на підставі одного з правових титулів, перелік яких визначається у статті 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель". Вказана норма пов`язує можливість застосування заходів відповідальності за вчинення відповідного правопорушення з наявністю однієї з таких умов: 1) відсутність рішення виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про передачу в оренду або у власність землі; 2) відсутність правочину щодо такої земельної ділянки.
Тобто йдеться про те, що суб`єктом скоєння такого правопорушення є фактичний володілець земельної ділянки, який володіє нею, не набувши майнові права на таку земельну ділянку, на підставі одного з правових титулів, вичерпний перелік яких закріплено у статті 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель".
Особа, яка уклала правочин щодо виконання робіт на спірній земельній ділянці з фактичним володільцем такої ділянки, не може бути суб`єктом, до якого застосовуються заходи відповідальності за скоєння самовільного зайняття земельної ділянки.
Щодо вимоги про визнання неправомірними дій стосовно нарахування додаткової плати за скид стічних вод
Суд: Касаційний господарський суд

Позовна вимога про визнання неправомірними дій щодо нарахування додаткової плати за скид стічних вод не може бути самостійним предметом розгляду в господарському суді, оскільки насправді є вимогою про встановлення судом факту, що має юридичне значення.
Встановлення таких обставин, як правомірність і правильність здійснених відповідачем нарахувань, може бути предметом доказування при вирішенні та розгляді спору про право, зокрема про стягнення плати за скид стічних вод до систем централізованого водовідведення при порушенні вимог щодо якості й режиму їх скидання; про припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення (у випадку припинення надання послуг), тощо.
Плата за скид стічних вод з понаднормативним забрудненням є грошовим зобов’язанням, що виникає на підставі договору та визначених законодавчих приписів, а не оперативно – господарською санкцією.
Роль арбітражного керуючого у судовій процедурі реструктуризації боргів боржника - фізичної особи
Суд: Касаційний господарський суд

У судовій процедурі реструктуризації боргів боржника роль арбітражного керуючого є ключовою, адже згідно із частиною першою статті 126 КУзПБ саме йому належить подати суду на затвердження план реструктуризації боргів боржника, тож керуючий реструктуризацією зобов’язаний забезпечити розроблення такого плану відповідно до вимог статті 124 КУзПБ та з урахуванням економічно обґрунтованих пропозицій сторін, а також у встановлені строки подати його на схвалення зборам кредиторів та для затвердження – суду.
Підстави закриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи під час судової процедури реструктуризації боргів боржника
Суд: Касаційний господарський суд

Системне тлумачення положень статей 90, 123, 126, 128, 129 КУзПБ у взаємозв’язку зі статтями 2, 113 КУзПБ приводить до висновку, що закриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи під час судової процедури реструктуризації боргів боржника можливе:
- зі спеціальних підстав, визначених частиною сьомою статті 123 КУзПБ, частиною одинадцятою статті 126 КУзПБ;
- із загальних підстав, визначених пунктами 1 - 8 частини першої статті 90 КУзПБ (тією мірою, якою ці підстави можуть стосуватися боржника - фізичної особи);
- в інших випадках, передбачених законом (пункт 9 частини першої статті 90 КУзПБ), зокрема визначених пунктами 1 - 7 частини першої статті 231 ГПК України в тих межах, що стосуються судової процедури неплатоспроможності фізичної особи.
Враховуючи, що основне призначення частини сьомої статті 123 КУзПБ – припинення реабілітації очевидно недобросовісного боржника та можливість її застосування з власної ініціативи суду, господарський суд не може залишити поза увагою обставини, які вказують на наявність підстав для закриття провадження у справі за цією нормою, тому з власної ініціативи, зокрема розглядаючи інформацію керуючого реструктуризацією про результати перевірки майнового стану боржника або вирішуючи питання про перехід до судової процедури погашення боргів, зобов’язаний перевірити такі обставини та надати їм юридичну оцінку, про що зазначити у відповідному судовому рішенні.
Виокремивши певний перелік підстав для закриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи у частині сьомій статті 123 КУзПБ, законодавець
у абзаці п’ятому цієї норми акцентує на спеціальних наслідках її реалізації –
неможливості протягом року повторно скористатися судовою процедурою неплатоспроможності для очевидно недобросовісного боржника. Тому перелік підстав для закриття провадження у справі за частиною сьомою статті 123 КУзПБ слід тлумачити як вичерпний лише в аспекті застосування передбачених цією ж нормою обмежувальних наслідків такого закриття.
Само по собі клопотання зборів кредиторів про закриття провадження/перехід до наступної судової процедури, за відсутності передбачених спеціальним законом підстав та обставин не може бути достатньою та безумовною підставою для задоволення господарським судом такого клопотання.
Неподання погодженого боржником і схваленого кредиторами плану реструктуризації боргів боржника протягом трьох місяців із дня введення процедури реструктуризації боргів може бути самостійною підставою для закриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи відповідно до частини одинадцятої статті 126 КУзПБ.
Сам по собі факт недосягнення мети судової процедури реструктуризації боргів не є обов’язковою підставою для припинення реабілітації боржника у справі про відновлення платоспроможності фізичної особи, адже за змістом частини одинадцятої статті 126 КУзПБ у такому разі закриття провадження у справі – лише один із варіантів вирішення господарським судом питання щодо подальшого руху справи.
Принцип добросовісної поведінки боржника - фізичної особи
Суд: Касаційний господарський суд

За змістом приписів статей 116, 119, 123, 125, 126, 128 КУзПБ щодо вимог до боржника та процесуальних наслідків їх невиконання, законодавець означив принцип добросовісної поведінки боржника – фізичної особи, за яким право на звільнення від боргів та відновлення платоспроможності у судових процедурах неплатоспроможності фізичної особи набуває лише добросовісний боржник, який не за своїм неправомірним умислом потрапив у стан неплатоспроможності, сумлінно виконує обов’язки боржника та не приховує обставин, що можуть вплинути на розгляд справи чи задоволення кредиторських вимог, при цьому демонструє дієве прагнення до компромісу з кредиторами щодо умов реструктуризації боргів та в межах об’єктивних можливостей вживає заходів до задоволення їх вимог.
Дослідження судом звіту про результати використання поліграфа, без посилання на нього як на доказ у розумінні ст. 84 КПК
Суд: Касаційний кримінальний суд

Чинне кримінальне процесуальне законодавство не передбачає перевірки показань особи із застосуванням спеціального технічного засобу – поліграфа (детектора брехні) та використання отриманих відповідних даних як доказу.
Якщо суд першої інстанції безпосередньо допитав свідка та під час ухвалення обвинувального вироку послався на отримані показання як на докази, дослідивши при цьому й звіт про результати використання поліграфа, то це не є порушенням вимог кримінального процесуального законодавства.
Встановлення особи обвинуваченої, у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 258-3 КК
Суд: Касаційний кримінальний суд

Особа обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 258-3 КК, вважається встановленою, якщо органом досудового розслідування проведено ряд слідчих дій, за допомогою яких її було ідентифіковано як таку, що вчинила ці кримінальні правопорушення. Зокрема, було проведено тимчасовий доступ до банківської таємниці за рахунками, відкритими засудженою у банківській установі, за результатами якого вилучено копію її паспорта громадянина Україна, а також огляд наявної в мережі Інтернет інформації про причетність засудженої до участі у діяльності терористичної організації "ДНР", за результатами якого було знайдено особу з відповідними даними (фотозображення особи жіночої статі, зовні схожої на засуджену, та інформація про її ім’я та домашню адресу).