DocSA/legal-position-indexes huggingface dataset:
Грошові вимоги банку до боржника в частині нарахованої винагороди за користування кредитом при незгоді позичальника з умовою договору про нарахування та сплату винагороди на стадії виконання
Суд: Касаційний господарський суд

Сторони кредитних договорів (банк і позичальник) погодили їхні умови щодо сплати винагороди та встановили відповідні зобов'язання з урахуванням загальних принципів цивільного законодавства.
Незгода позичальника з умовою договору про нарахування та сплату винагороди на стадії виконання, за відсутності зауважень щодо змісту й умов договору під час його укладення і підписання додаткових угод до договору, не є підставою для визначення умов договору такими, що не підлягають виконанню під час вирішення спору про стягнення заборгованості за цим договором, в тому числі і під час розгляду заяв про грошові вимоги до боржника, оскільки суперечать принципам цивільного законодавства (аналогічна правова позиція викладена в постанові ОП КГС ВС від 19.03.2021 у справі No 904/2073/19).
ЦК України імперативно не визнає оспорюваний правочин недійсним, а лише допускає можливість визнання його таким у судовому порядку. Оспорюваний правочин може бути визнаний судом недійсним за вимогою однієї із сторін або іншої заінтересованої особи (за доведеності порушеного права такої особи), якщо під час вирішення відповідного спору буде доведено наявність визначених законодавством підстав недійсності правочину.
Визначення забезпеченого зобов'язання, розміру забезпечених кредиторських вимог та включення їх окремо до реєстру
Суд: Касаційний господарський суд

Визначення забезпеченого зобов'язання та, відповідно, вимог забезпеченого кредитора, які включаються до реєстру вимог кредиторів у справі про банкрутство, має здійснюватися з урахуванням положень законодавства, яке регулює забезпечення зобов'язань (зокрема, статей 572, 575, 589 ЦК України, законів України "Про заставу", "Про іпотеку").
Тлумачення норм статей 1, 12 Закону України "Про заставу" та статей 1, 24 Закону України "Про іпотеку" свідчить, що заставодержателем/іпотекодержателем може бути тільки особа, яка є кредитором за основним зобов'язанням. Це пов'язано з тим, що для застави/іпотеки є характерною така властивість як слідування, оскільки застава/іпотека слідує за основним зобов'язанням з метою його забезпечення. Законами України "Про заставу", "Про іпотеку" не передбачено існування конструкції "абстрактної" застави/іпотеки, при якій застава/іпотека існує поза зв'язком із забезпеченням основного зобов'язання. Тобто законодавством не допускається такої конструкції, коли суб'єктом права вимоги за основним договором буде один суб'єкт, який набув право вимоги внаслідок відступлення, а заставодержателем/іпотекодержателем - інший суб'єкт, адже призначенням застави/іпотеки є забезпечення основного зобов'язання.
Визначаючи розмір забезпечених кредиторських вимог та включаючи їх окремо до реєстру, господарські суди повинні застосовувати, зокрема, положення статті 19 Закону України "Про заставу" та статті 7 Закону України "Про іпотеку" і встановити на підставі належних та допустимих доказів, які саме вимоги кредитора, зазначені в його заяві, забезпечені заставою (іпотекою) майна, а також склад і розмір цих вимог.
Стягнення державним виконавцем з боржника, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство, заборгованості з виплати заробітної плати. Отримання дозволу арбітражного керуючого
Суд: Касаційний господарський суд

Ураховуючи, що мораторій на задоволення вимог кредиторів не поширюється на вимоги щодо виплати заробітної плати, державний виконавець не має підстав для зупинення виконавчого провадження з виконання виконавчих документів про стягнення з боржника заборгованості з виплати заробітної плати. У зв'язку з цим дії державного виконавця щодо списання коштів з рахунку боржника з метою виконання рішень про стягнення з боржника заборгованості з виплати заробітної плати відповідають вимогам закону.
Ні Законом України "Про виконавче провадження", ні КУзПБ не передбачено обов'язку державного виконавця отримувати в арбітражного керуючого дозвіл на звернення стягнення на кошти боржника за вимогами кредиторів за зобов'язаннями, на які не поширюється дія мораторію.
Порядок винесення судом постанови про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури. З'ясування активів та пасивів боржника 
Суд: Касаційний господарський суд

Зважаючи на положення статті 49 КУзПБ, наявність рішення зборів кредиторів (комітету кредиторів у разі делегування таких повноважень) про перехід до наступної судової процедури і звернення до господарського суду з клопотанням про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури не є саме по собі безумовною підставою для введення господарським судом ліквідаційної процедури боржника.
Аналіз положень статей 48, 49 КУзПБ свідчить, що господарський суд, проводячи підсумкове засідання у справі про банкрутство, приймає рішення про введення наступної судової процедури щодо боржника, які визначені частиною першою статті 6 КУзПБ із застосуванням судового розсуду.
При винесенні постанови про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури має бути доведено факт неплатоспроможності боржника, як цього вимагає стаття 205 ГК України, відповідно до положень частини четвертої якої суб'єкт господарювання може бути оголошений банкрутом за рішенням суду в разі неспроможності суб'єкта господарювання через недостатність його майна задовольнити вимоги кредиторів.
Тобто за частиною четвертою статті 205 ГК України, визнаючи боржника банкрутом, суд має встановити його неоплатність, а саме недостатність майна для задоволення вимог кредиторів. У зв'язку з цим при винесенні постанови про визнання боржника банкрутом та відкритті ліквідаційної процедури суд в обов'язковому порядку повинен з'ясувати як актив, так і пасив боржника та порівняти їх дані.
Поширення частини першої статті 59 КУзПБ (щодо відсутності підстав для виникнення у боржника додаткових зобов`язань) на заявлені в ліквідаційній процедурі грошові вимоги Фонду соціального страхування України у вигляді капіталізованих платежів
Суд: Касаційний господарський суд

Капіталізація платежів у справі про банкрутство здійснюється лише після визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури, оскільки сума капіталізованих платежів за своєю правовою природою не вважається боргом у вигляді простроченої суми грошових вимог, а є лише здійсненим у ліквідаційній процедурі розрахунком виплат коштів потерпілим майбутніх періодів.
Лише з моменту визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури платежі, що мають бути виплачені потерпілим в майбутньому, підлягають капіталізації та повинні бути включені до реєстру вимог кредиторів відповідно до пункту 2 частини першої статті 64 КУзПБ, оскільки здійснення капіталізації платежів безпосередньо залежить від початку ліквідації господарюючого суб'єкта (введення ліквідаційної процедури).
Положення частини першої статті 59 КУзПБ не застосовуються до грошових вимог у вигляді капіталізованих платежів, оскільки чинне законодавство пов'язує здійснення капіталізації платежів, у тому числі у справі про банкрутство боржника, з моментом введення процедури ліквідації такої особи (ліквідаційної процедури боржника у справі про банкрутство).
Порядок розгляду судом грошових вимог контролюючого органу до боржника, заявлених у розмірі пені, нарахованої на податкове зобов'язання чи штрафні санкції
Суд: Касаційний господарський суд

Аналіз приписів статті 129 ПК України зі змінами, внесеними Законом України від 16.01.2020 No 466-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві", дає підстави для висновку, що грошові вимоги у сумі нарахованої контролюючим органом пені можуть бути заявлені до боржника у справі про банкрутство до їх анулювання за законом відповідно до пункту 129.9 статті 129 ПК України, тобто до спливу 1095 дня, що настає за днем, коли у контролюючого органу згідно із цим Кодексом виникло право нарахувати пеню платнику податків.
Розглядаючи грошові вимоги контролюючого органу до боржника, заявлені у розмірі пені, нарахованої на податкове зобов'язання чи штрафні санкції, господарський суд зобов'язаний встановити, зокрема:
1)	базу нарахування пені (правові підстави виникнення податкового зобов'язання та момент його узгодження (у тому числі з урахуванням результатів оскарження), правові підстави та строк сплати штрафу);
2)	з якого моменту в контролюючого органу виникло право нараховувати пеню платнику податку та чи було таке право реалізовано в передбачений ПК України спосіб;
3)	період нарахування пені, перевіривши таким чином дотримання 1095 денного строку з дня, коли у контролюючого органу відповідно до цього Кодексу виникло право нарахувати пеню платнику податків;
4)	заявлення цих вимог до боржника у межах справи про банкрутство до настання строку/умов анулювання пені відповідно до пункту 129.9 статті 129 ПК України.
Такі обставини підлягають перевірці господарським судом і у випадку, коли основне зобов'язання (на яке нараховано заявлену до стягнення пеню) стягнуто з боржника за рішенням суду, адже за таких обставин спеціальний закон не передбачає іншого підходу до нарахування та/чи анулювання пені, ніж відповідно до статті 129 ПК України.
Субсидіарна відповідальність осіб, винних у доведенні до банкрутства. Вимоги до звіту ліквідатора
Суд: Касаційний господарський суд

За змістом статей 61, 65 КУзПБ правильне завершення ліквідаційної процедури є основним завданням ліквідатора, який з урахуванням покладених на нього повноважень повинен наполегливо та добросовісно працювати упродовж всієї процедури ліквідації.
Законодавцем передбачено певну сукупність дій, які необхідно вчинити під час ліквідаційної процедури, і визначено перелік додатків до звіту ліквідатора, які подаються суду разом із зазначеним звітом та є предметом дослідження в судовому засіданні за підсумками ліквідаційної процедури, яке проводиться за участю кредиторів (комітету кредиторів).
КУзПБ не встановлено вичерпного переліку таких заходів, які має вчинити ліквідатор для завершення ліквідаційної процедури, а встановлено лише основні напрямки таких дій, що дають змогу сформувати ліквідаційну масу та задовольнити, за умови виявлення майна (ліквідних активів), вимоги кредиторів, що логічно випливає з передбачених Кодексом повноважень ліквідатора і надає йому можливість за власним самостійним та незалежним розсудом вчиняти дії щодо виявлення та розшуку активів банкрута для формування ліквідаційної маси.
Обов'язком ліквідатора є здійснення всієї повноти заходів, спрямованих на виявлення активів боржника. При цьому ні у кого не повинен виникати обґрунтований сумнів щодо їх належного здійснення (принцип безсумнівної повноти дій ліквідатора у ліквідаційній процедурі).
Ліквідатор має право заявити вимоги до третіх осіб, які згідно із законодавством несуть субсидіарну відповідальність за зобов'язаннями боржника у зв'язку з доведенням його до банкрутства, а стягнені за результатом проведеної роботи суми включаються до складу ліквідаційної маси і можуть бути використані лише для задоволення вимог кредиторів у порядку черговості, встановленому цим Кодексом.
Належним чином проведені ліквідатором дієві заходи щодо встановлення осіб, які у разі доведеності їх шкідливих для боржника дій або бездіяльності несуть субсидіарну відповідальність за зобов'язаннями боржника, дають змогу наповнити ліквідаційної маси банкрута і, як наслідок, відновити майнових прав кредиторів щодо задоволення їх кредиторських вимог.
Тож поданий на затвердження звіт ліквідатора з додатками має включати обґрунтовані висновки щодо наявності/відсутності підстав покладення на винних осіб субсидіарної відповідальності за доведення боржника до банкрутства, підтверджені як аналізом фінансового стану банкрута, так і безпосереднім дослідженням підстав виникнення заборгованості боржника перед кредиторами у справі про банкрутство та сукупності правочинів, інших юридичних дій, вчинених під впливом винних осіб, а також їх бездіяльності, що сприяли виникненню кризової ситуації, її розвитку і переходу в стадію банкрутства боржника.
Відмежування шкоди, визначеної ст. 126-1 КК, від шкоди, визначеної ст. 173-2 КУпАП
Суд: Касаційний кримінальний суд

Шкода фізичному або психологічному здоров’ю потерпілої особи, передбачена ст. 173-2 КУпАП, саме з метою відмежування від шкоди, визначеної ст. 126-1 КК, не охоплюється поняттям "фізичні або психологічні страждання, втрата працездатності, емоційна залежність, погіршення якості життя потерпілої особи".
Закриття кримінального провадження за ст. 126-1 КК
Суд: Касаційний кримінальний суд

При вирішенні питання про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК у зв’язку з відсутністю в діянні обвинуваченого складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК, оскільки за вчинені епізоди домашнього насильства його вже було притягнуто до адміністративної відповідальності, а інший інкримінований епізод домашнього насильства не утворює складу зазначеного кримінального правопорушення через відсутність ознаки систематичності, апеляційний суд повинен був зіставити фактичні обставини правопорушення в адміністративному та кримінальному провадженнях, з’ясувати наявність у справі умов, які не виключають подвійного провадження в рамках кримінального та адміністративного права, а також врахувати, що наслідки застосування домашнього насильства у виді психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої особи охоплюються ст. 126-1 КК, а не ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.
Відчуття потерпілою загрози домашнього насильства за відсутності прямо висловлених погроз. Відсутність опору при посяганні на статеву свободу особи в умовах домашнього насильства
Суд: Касаційний кримінальний суд

Потерпіла від домашнього насильства особа може відчувати загрозу за сукупності обставин, у яких вона опинилася, навіть за відсутності прямо висловлених погроз застосувати насильство. Той факт, що потерпіла не опиралася посяганню на її статеву свободу, жодним чином не може свідчити про добровільний характер статевого акту, будучи свідченням пануючої в сім’ї атмосфери домашнього насильства, за якої засуджений не мав потреби в кожному випадку вдаватися до фізичного насильства та прямо виражених погроз насильством. Ураховуючи вік потерпілої, умови її проживання, неодноразове застосування насильства та погроз щодо неї та її сестри, нездатність матері їх захистити, невдалу спробу знайти захист у правоохоронних органів (що жодним чином не змінило їх становище), неможливо заперечити, що потерпілі перебували в безпорадному стані. Повторювані насильство та погрози з боку засудженого не могли не створити відчуття постійної загрози застосування насильства у випадку, якщо потерпілі відмовляться виконувати його накази.
Настання кримінальної відповідальності за злісне невиконання обов’язків по догляду за дитиною або за особою, щодо якої встановлена опіка чи піклування (ст. 166 КК). Адміністративний проступок, відповідальність за який наступає за ст. 173-2 КУпАП
Суд: Касаційний кримінальний суд

Кримінальна відповідальність за злісне невиконання обов’язків по догляду за дитиною або за особою, щодо якої встановлена опіка чи піклування (ст. 166 КК), настає у разі вчинення умисного діяння як у формі бездіяльності за умови злісного невиконання обов’язків по догляду за дитиною або за особою, щодо якої встановлена опіка чи піклування, так і у формі дії (фізичне та психічне насильство, жорстоке ставлення тощо) та у разі настання тяжких наслідків для потерпілої особи. 
Адміністративним проступком, відповідальність за який наступає за ст. 173-2 КУпАП, може визнаватися вчинення домашнього насильства, яке не є тривалим чи систематичним, однак злісний характер діяння винуватої особи щодо дитини або особи, щодо якої встановлено опіку чи піклування, може бути ознакою об’єктивної сторони злочину, передбаченого ст. 166 КК.
Кваліфікація дій особи за ч.3 ст.368 КК (одержання неправомірної вигоди повторно) у разі, якщо вона кожного разу після виконання укладених договорів на поставку продукції називав потерпілому різні суми грошових коштів
Суд: Касаційний кримінальний суд

Дії засудженого не охоплюються єдиним наміром на одержання неправомірної вигоди, якщо він кожного разу після виконання укладених договорів на поставку продукції називав потерпілому різні суми грошових коштів, які необхідно перерахувати на банківські рахунки, у тому числі третіх осіб, щоразу керувався самостійним умислом і виконував усі необхідні дії для досягнення злочинної мети. У цьому випадку дії особи не утворюють продовжуваного кримінального правопорушення, а їй слід інкримінувати таку кваліфікуючу ознаку, як повторність.
Наслідки непризначення особі покарання, від відбування якого її звільнено у зв'язку із закінченням строків давності
Суд: Касаційний кримінальний суд

Непризначення особі покарання, від відбування якого її звільнено у зв’язку із закінченням строків давності, не є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, оскільки ч. 5 ст. 74 КК не містить вказівки на обов’язкове призначення покарання, від якого особу має бути звільнено.
Відкриття кримінального провадження на підставі анонімної заяви
Суд: Касаційний кримінальний суд

Анонімна заява не реєструється як підстава для відкриття кримінального провадження, а лише є підставою для перевірки викладеної в ній інформації, після чого відомості до ЄРДР може бути внесено за рапортом працівника поліції, який встановив наявність ознак кримінального правопорушення згідно з інформацією, що міститься у заяві чи повідомленні.
Визначення судом обсягу обвинувачення до ухвалення вироку чи іншого рішення по суті справи
Суд: Касаційний кримінальний суд

Суд до ухвалення вироку чи іншого рішення по суті справи не уповноважений перевіряти правильність визначення прокурором обсягу обвинувачення, зобов’язувати його змінювати цей обсяг, повертати за наслідками підготовчого судового засідання обвинувальний акт у зв’язку з неправильною кваліфікацією дій обвинуваченого тощо. Визначення обсягу обвинувачення під час направлення обвинувального акта до суду належить виключно до повноважень прокурора.
Вчинення кримінального правопорушення в умовах особливого періоду
Суд: Касаційний кримінальний суд

Кримінальне правопорушення вважається вчиненим в умовах особливого періоду, якщо на момент його скоєння дію Указу Президента України від 17.03.2014 No 303/2014 "Про часткову мобілізацію" не було припинено його рішенням про переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу.
Кваліфікація дій обвинуваченого за ч.3 ст. 185 КК (повторність) у разі вчинення попередніх злочинів на території інших держав
Суд: Касаційний кримінальний суд

Україна ратифікувала Протокол до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 28.03.1997, яким вказану Конвенцію було доповнено ст. 76-1 із застереженням про те, що Україна не бере на себе зобов’язання визнавати та враховувати вироки, винесені судами Договірних Сторін, при вирішенні питань про визнання особи особливо небезпечним рецидивістом, про встановлення факту вчинення злочину повторно та порушення зобов’язань, пов’язаних з умовним звільненням, відстрочкою виконання вироку або умовно-достроковим звільненням. З огляду на це, якщо попередні злочини (крадіжка та шахрайство) було вчинено обвинуваченим на території російської федерації, судимості за які не зняті й не погашені, то суд правомірно не врахував при кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 3 ст. 185 КК кваліфікуючу ознаку злочину – повторність.
Вирішення питання допустимості як доказу протоколу слідчого експерименту у разі заперечення обвинуваченим у судовому засіданні відомостей, які слідчий, прокурор перевіряв або уточнював за його участю під час слідчого експерименту
Суд: Касаційний кримінальний суд

Заперечення обвинуваченим у судовому засіданні відомостей, які слідчий, прокурор перевіряв або уточнював за його участю під час слідчого експерименту, не може автоматично свідчити про недопустимість як доказу протоколу слідчого експерименту.
Самостійне визначення апеляційним судом наявності у потерпілої особи хворобливого стану за відсутності експертного висновку
Суд: Касаційний кримінальний суд

Самостійне визначення апеляційним судом наявності у потерпілої особи хворобливого стану, який перешкодив їй об’єктивно сприймати події, за відсутності відповідного експертного висновку є припущенням, що свідчить про порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Надання апеляційним судом стороні обвинувачення часу для підготовки заперечень та надання суду необхідних письмових матеріалів з метою спростування доводів сторони захисту
Суд: Касаційний кримінальний суд

Якщо сторона захисту після початку розгляду апеляційної скарги на вирок місцевого суду на стадії надання слова для висловлення своєї позиції вперше з початку судового провадження навела доводи щодо незаконності процесуальних дій, проведених під час досудового розслідування, у зв’язку з відсутністю в матеріалах кримінального провадження постанови про призначення групи слідчих, то апеляційний суд за наявності відповідного клопотання сторони обвинувачення повинен забезпечити їй час для підготовки заперечень та надання суду необхідних письмових матеріалів з метою спростування доводів сторони захисту. Позбавлення апеляційним судом прокурора можливості надати зазначені матеріали для перевірки доводів захисника та дослідження із власної ініціативи лише тих даних стосовно повноважень слідчих, які наявні в матеріалах кримінального провадження, порушує принципи рівності та змагальності сторін.
Підстава для позову про дифамацію
Суд: Касаційний цивільний суд

Для виникнення підстави для позову про дифамацію необхідно, щоб в дифамаційному твердженні містилась вказівка на конкретну особу.
Поширення інформації про причетність особи до вчинення злочину як підстава для задоволення позову про захист честі, гідності та діловій репутації   
Суд: Касаційний цивільний суд

У випадку, коли щодо особи публічно висловлено заяву, яка містить пряме або опосередковане звинувачення у вчиненні злочину, що  не  підтверджено перевіреними фактами, це тягне за собою порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також свідчить про  наявність підстав для задоволення позову про захист честі, гідності та діловій репутації.
Спосіб захисту прав первинного орендаря у разі укладення орендодавцем договору оренди земельної ділянки з новим орендарем та реєстрації за ним права оренди ще до закінчення строку дії первинного договору оренди 
Суд: Велика Палата

У разі укладення орендодавцем договору оренди земельної ділянки з новим орендарем та реєстрації за ним права оренди ще до закінчення строку дії первинного договору оренди та до вичерпання встановленого первинним договором оренди строку для повідомлення первинним орендарем про своє бажання скористатись переважним правом щодо укладення цього договору оренди на новий строк, переведення прав та обов’язків орендаря або визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, укладеного орендодавцем з новим орендарем, не є ефективними способами захисту переважного права первинного орендаря. Належним способом захисту є вимога про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди та про визнання відсутнім права оренди наступного орендаря.
Стягнення пені відповідно до частини п`ятої статті 10 ЗУ "Про захист прав споживачів" за прострочення грошового зобов`язання з виплати гарантованого відшкодування за договором вкладу
Суд: Велика Палата

На правовідносини між Фондом гарантування вкладів фізичних осіб та вкладником з приводу виплати гарантованого відшкодування вкладнику неплатоспроможного банку за відсутності договірних правовідносин між Фондом та вкладником неплатоспроможного банку не поширюється дія Закону України "Про захист прав споживачі", а відтак пеня відповідно до частини п`ятої статті 10 цього Закону не нараховується.