DocSA/legal-position-indexes huggingface dataset:
Забезпечення позову до моменту його подання щодо блокування проведення процедури "сквіз аут"
Суд: Касаційний господарський суд

Процедура "сквіз аут", порядок проведення якої визначено в статті 65-2 Закону України "Про акціонерні товариства", є виключно правом власника домінуючого контрольного пакета акцій відповідного товариства. При цьому положення статті 65-2 Закону України "Про акціонерні товариства" покладають на товариство та Центральний депозитарій цінних паперів певні обов'язки, пов'язані з реалізацією процедури "сквіз аут", зокрема обов'язок скласти відповідні переліки акціонерів.
Вирішуючи питання про вжиття заходів із забезпечення позову, необхідно враховувати, що такими заходами не повинні порушуватися права осіб, які не є учасниками судового процесу, та не повинні застосовуватися обмеження, не пов'язані з предметом спору.
Щодо накладення арешту на прості іменні акції ПрАТ окремих акціонерів до моменту вирішення спору по суті
Суд: Касаційний господарський суд

У спорах про переведення прав та обов'язків покупця простих іменних акцій адекватними заходами забезпечення позову є накладення арешту на прості іменні акції ПрАТ окремих акціонерів до моменту вирішення спору по суті.
Визнання недійсним договору купівлі-продажу цінних паперів як укладеного з введенням в оману
Суд: Касаційний господарський суд

Положеннями статей 203, 215, 228, 229 ЦК України передбачено недійсність правочинів з вадами волі, коли волевиявлення учасника правочину не відповідає його внутрішній волі, у тому числі якщо внутрішня воля сторони сформувалася неправильно під впливом обману. При цьому обман відбувається, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. 
Однак для визнання недійсним правочину як укладеного під впливом обману необхідно, щоб сторона була введена в оману саме щодо обставин, які мають істотне значення. До таких обставин належать відомості щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Тобто особа, яка діяла під впливом обману, повинна довести не лише факт обману та наявність умислу в діях її контрагента, а й істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману.
Під час розгляду справ щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу цінних паперів господарські суди виходили з того, що позивач відповідно до вимог ГПК України повинен довести наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення. У разі недоведення позивачем обставин недодержання сторонами в момент вчинення оспорюваного правочину конкретних вимог законодавства суд не має підстав для задоволення відповідного позову.
Визнання недійсним укладеного договору купівлі-продажу цінних паперів, який  не був спрямований на реальне настання правових наслідків
Суд: Касаційний господарський суд

Згідно зі ст. 203 ЦК України однією із вимог, додержання якої є необхідним для дійсності правочину, - правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. А недотримання цієї вимоги є підставою для визнання правочину недійсним в силу ст. 215 ЦК України.
Ст. 236 ЦК України визначено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.
Враховуючи вказані норми законодавства та встановлені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що укладений договір купівлі-продажу цінних паперів не був спрямований на реальне настання правових наслідків, які полягають у набутті КП "Старе Кафе" права на цінні папери для здійснення господарської діяльності шляхом їх реалізації за вищою ціною, як про це зазначає колишній ліквідатор боржника - Юрченко А.А. , оскільки, по-перше, був укладений явно за ознак покладення на боржника завідомо не виконаного зобов`язання вже під час його неплатоспроможності, що підтверджується матеріалами справи; по-друге, вже за місяць, укладаючи оспорюваний договір факторингу, сторони оцінили вартість заборгованості боржника за цінними паперами лише у розмірі 150 000, 00 грн., тобто у 130 разів менше, ніж вартість цінних паперів за договором їх купівлі-продажу; по-третє, боржник не вчиняв дій щодо їх реалізації; і по-четверте, матеріали справи не містять належних і допустимих доказів набуття боржником права на цінні папери на умовах та у відповідності до оспорюваного договору купівлі-продажу цінних паперів.
Недійсним може бути визнано лише укладений правочин 
Суд: Касаційний господарський суд

Згідно зі статтями 203 та 215 ЦК України недійсним можна визнати тільки правочин, який вчинено, тобто той, що був укладений з досягненням згоди щодо всіх його істотних умов. Установлення фактичних обставин недосягнення між сторонами згоди щодо всіх істотних умов правочину унеможливлює визнання його недійсним. Тому не може бути визнано недійсним правочин, який не вчинено. 
Водночас визначення договору як неукладеного може відбуватися на стадії укладення договору, а не за наслідками виконання його сторонами. Тож якщо дії сторін свідчать про те, що оспорюваний договір фактично було укладено, суд має розглянути по суті питання щодо його відповідності вимогам закону, з урахуванням спеціальних вимог законодавства щодо укладення певних видів договорів, зокрема договорів купівлі-продажу цінних паперів.
За відсутності доказів фактичного виконання оспорюваного договору його не можна визнавати недійсним з підстави непідписання стороною, оскільки немає належних доказів його укладення (досягнення згоди щодо всіх істотних умов, яка виражається у підписанні договору).
Отже, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.
Істотна зміна обставин як підстава для розірвання договору купівлі-продажу цінних паперів
Суд: Касаційний господарський суд

Згідно з частиною першою статті 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов’язання.
Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це перебачити, вони не уклали б договір або уклали його на інших умовах.
Відповідно до частини другої статті 652 ЦК України якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний за наявності одночасно чотирьох умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.
Отже, закон пов'язує можливість розірвання договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю саме чотирьох умов, визначених частини другої статті 652 ЦК України, за істотної зміни обставин.
Вирішуючи спори щодо розірвання договору купівлі-продажу цінних паперів, господарським судам необхідно, зокрема, з'ясовувати, чи відбулася взагалі зміна обставин, якими сторони керувалися при укладенні спірного договору, чи вона є істотною.
Касаційний суд зазначив, що оскільки порушення договору шляхом невиконання обов’язку з оплати цінних паперів за договором купівлі-продажу цінних паперів не є такою зміною обставин, передбачення якої могло б примусити сторони не укладати договір, то суди попередніх інстанцій не звернувши уваги на наведене, неправильно застосували статтю 652 ЦК України та безпідставно дійшли висновку про наявність істотної зміни обставин та наявність правових підстав для розірвання договору у зв’язку з цим.
Меморандум не є ні попереднім договором, на правочином в розумінні статті 182 ГК України
Суд: Касаційний господарський суд

Різниця між попереднім договором та угодою сторін про наміри полягає в тому, що угода про наміри, на відміну від попереднього договору, фактично не породжує для сторін ніяких правових наслідків.
Меморандум не є ні попереднім договором, ні правочином в розумінні статті 626 ЦК України та статті 182 ГК України, який породжує юридичні наслідки, оскільки не містить волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не містить положень, які б свідчили про набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків його сторін в результаті його підписання. Однак, зазначивши про те, що в меморандумі зафіксовано намір сторін здійснити розрахунок за спірним договором саме шляхом продажу позивачем корпоративних прав ТОВ, суди не врахували, що закріплені наміри не породжують для сторін жодних правових наслідки та, відповідно не можуть впливати на дію, зміну, припинення або виконання основного договору, зокрема його умов щодо здійснення розрахунків.
Колегія суддів КГС ВС зауважила, що закріплення сторонами в договорах про наміри, протоколах, меморандумах тощо певних намірів не означає того, що вони будуть закріплені в основному договорі. Лише у разі, якщо такі наміри знайдуть своє відображення в положеннях основного договору, вони будуть мати юридичне значення, як умови договору.
Щодо підстав для виникнення в акціонера права вимагати викупу його акцій в порядку статті 68 Закону України "Про акціонерні товариства"
Суд: Касаційний господарський суд

Пунктом 2 частини першої статті 68 Закону України "Про акціонерні товариства" (в редакції, чинній на момент прийняття рішення загальних зборів від 15.04.2014 про попереднє схвалення значного правочину) передбачено, що кожний акціонер – власник простих акцій товариства має право вимагати здійснення обов'язкового викупу акціонерним товариством належних йому голосуючих акцій, якщо він зареєструвався для участі у загальних зборах та голосував проти прийняття загальними зборами рішення про вчинення товариством значного правочину.
Відповідно до частини третьої статті 70 Закону України "Про акціонерні товариства" якщо на дату проведення загальних зборів неможливо визначити, які значні правочини вчинятимуться акціонерним товариством у ході поточної господарської діяльності, загальні збори можуть прийняти рішення про попереднє схвалення значних правочинів, які можуть вчинятися товариством протягом не більш як одного року з дати прийняття такого рішення, із зазначенням характеру правочинів та їх граничної сукупної вартості.
Отже, обов'язковий викуп акцій може застосовуватися тільки тоді, коли загальними зборами прийнято рішення про вчинення значного правочину (а не про попереднє схвалення значного правочину).
Вибір матеріального права, що підлягає застосуванню при вирішенні справи про розірвання шлюбу між громадянами України і США (застосування правила зворотного відсилання)

Судами встановлено, що на момент подання позову фактичні шлюбні відносини між подружжям припинено, останнім місцем спільного проживання подружжя є США, де продовжує проживати позивач, а відповідач проживає на території України.
За таких фактичних обставин справи відбувається відсилання національного законодавства України (ст. 60 Закону України "Про міжнародне приватне право") до застосування права США у вирішенні спору про розірвання шлюбу. При цьому правові норми США при вирішенні питання щодо розірвання шлюбу закріплюють колізійну прив`язку до закону суду (lex fori), що передбачає застосування законодавства держави, суд якої вирішує справи про розірвання шлюбу, за умови постійного проживання хоча б одного з подружжя на території цієї держави.
За загальним правилом частини першої статті 9 Закону України "Про міжнародне приватне право" будь-яке відсилання до права іноземної держави має розглядатися як відсилання до норм матеріального права, яке регулює відповідні правовідносини, виключаючи застосування його колізійних норм, якщо інше не встановлено законом. Із наведеного загального правила наявний виняток: відповідно до частини другої зазначеної статті у випадках, що стосуються особистого та сімейного статусу фізичної особи, зворотне відсилання до права України приймається. 
Отже, у зв`язку з колізією норм національного законодавства України та права США, слід керуватися правилами зворотного відсилання, оскільки спір про розірвання шлюбу стосується особистого та сімейного статусу фізичної особи.
Таким чином, застосувавши право України, суди правильно визначили матеріальне право якої держави підлягає застосуванню під час вирішення спору по суті.
Умови набуття правова власності на земельну ділянку за набувальною давністю

 Умовами набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю відповідно до ст. 119 ЗК України є: 1) добросовісність користування земельною ділянкою, яке полягає у невчиненні особою перешкод власнику земельної ділянки у реалізації ним свого права власності на це майно протягом 15 років; 2) відкритість користування, яке має бути очевидним для усіх інших осіб; 3) безперервність користування протягом 15 років; 4) відсутність документів, які б свідчили про наявність у громадянина прав на цю земельну ділянку.
Відсутність будь-якого з перерахованих елементів виключає можливість набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю.
Встановлення земельного сервітуту юридичній особі

Належність сервітуту юридичній особі не означає, що право користування чужим майном належить цій юридичній особі виключно в особі її виконавчого чи іншого органу. Юридична особа, якій належить сервітут, може користуватися чужим майном так само, як ним звичайно користувався би власник, з урахуванням обсягу прав щодо користування, визначеного сервітутом. Так, якщо змістом сервітуту є право проїзду через частину чужої земельної ділянки, то юридична особа, якій належить сервітут, може здійснювати своє право для проїзду членів виконавчого та інших органів юридичної особи, зокрема її членів, для проїзду працівників юридичної особи, відвідувачів юридичної особи, зокрема її контрагентів (які, наприклад, поставляють продукти, будівельні матеріали, здійснюють ремонт майна юридичної особи чи будівництво, здійснюють обслуговування комунікацій) тощо. Тому встановлення сервітуту для проїзду юридичної особи та її членів не означає, що сервітут належить одночасно і юридичній особі, і членам цієї юридичної особи як фізичним або юридичним особам. Натомість єдиним суб`єктом сервітуту є юридична особа, а не її члени.
Припинення договору оренди та права користування земельною ділянкою садівницьким товариством у разі приватизації земельних ділянок членами такого товариства

Реалізація права на приватизацію земельної ділянки членом садівницького товариства, внаслідок чого він стає власником цієї земельної ділянки як об`єкту цивільних прав, не припиняє ані договору оренди земельної ділянки, укладеного садівницьким товариством, ані права користування садівницького товариства земельною ділянкою, яка є предметом договору оренди.
Призначення пенсії на пільгових умовах з огляду на відсутність результатів атестації робочого місця
Суд: Велика Палата

Велика Палата Верховного Суду відступила від правового висновку Верховного Суду України щодо відсутності підстав для призначення пенсії на пільгових умовах з огляду на відсутність результатів атестації робочого місця, визначивши, що непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за таку атестацію покладається на власника підприємства. 
Велика Палата Верховного Суду підтримала правовий висновок Верховного Суду України, відповідно до якого, якщо чергова атестація була проведена з порушенням строків, а працівник до її проведення виконував роботу, яка дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, цей період його роботи має бути зарахований до пільгового стажу за результатами попередньої атестації
Умови, за яких огороджена територія може охоплюватися поняттям "сховище"
Суд: Касаційний кримінальний суд

Огороджена територія може охоплюватися поняттям "сховище", виходячи з характеру огорожі, наявності інших пристосувань, засобів, які об’єктивно перешкоджають вільному доступу сторонніх осіб, та дозволяють ідентифікувати вказану територію як таку, що має призначення постійного або тимчасового зберігання матеріальних цінностей.
Порядок розгляду заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами новоутвореним судом 
Суд: Касаційний кримінальний суд

Якщо суддя-доповідач апеляційного суду відкрив кримінальне провадження за нововиявленими обставинами за заявою особи, а в подальшому воно внаслідок ліквідації суду було передано до новоутвореного суду, то цей суд вправі вирішувати питання, які виникають на етапі відкриття кримінального провадження за нововиявленими обставинами, за правилами ст. 464 КПК.
Нарахування пені за прострочення сплати аліментів
Суд: Касаційний цивільний суд

Пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення сплати, її нарахування не обмежується тільки кількома місяцями, у яких не проводилося стягнення.
Про забезпечення екологічної безпеки під час провадження виробничої діяльності з видобутку руди підземним способом
Суд: Касаційний адміністративний суд

З метою забезпечення права людини на безпечне для життя та здоров’я довкілля суб’єкти господарювання, що здійснюють, зокрема, виробничу діяльність з видобутку руди підземним способом, зобов’язані вживати додаткові заходи в частині збереження домобудівель в зоні, що зазнає негативного впливу від підземних гірничих робіт.
Про надання дозвільних документів на розміщення вивісок та стендів

Вивіски та стенди не вважаються зовнішньою рекламою у розумінні Закону України "Про рекламу" лише у випадку одночасного дотримання двох умов. Перша умова стосується характеру інформації, яка на них розміщена. Зокрема, така інформація може стосуватися лише виробника товару та/або самого товару та не повинна містити закликів придбавати товар або послугу, що реалізується суб’єктом. Друга умова стосується місця розташування. Зокрема, не вважається рекламою вивіски та стенди, якщо вони розміщенні у місцях, де відповідний товар реалізується чи надається споживачеві, або на зовнішній поверхні будинку чи споруди не вище першого поверху або на поверсі, де знаходиться власне чи надане у користування особі приміщення, біля входу у таке приміщення.
Про порядок прийняття Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку рішень щодо встановлення ознак фіктивності емітентів цінних паперів

Після 1 січня 2015 року (втрата чинності статті 153 Податкового кодексу України) НКЦПФР наділено повноваженнями щодо одноособового прийняття рішення про встановлення ознак фіктивності емітента цінних паперів та включення його до переліку емітентів, що мають ознаки фіктивності, за умови погодження такого рішення з органами ДФС України.
Про розмежування юрисдикції судів у спорах пов’язаних з відмовою у державній реєстрації прав на нерухоме майно

При визначенні юрисдикційності спору з державним реєстратором основним критерієм є предмет спору, а тому якщо позивач оскаржує дії державного реєстратора з приводу розгляду заяви державну реєстрацію прав у контексті статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" і цей спір не стосується речових прав чи обмежень на нерухоме майно третіх осіб, такий спір є публічно-правовим і підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.
Про розмежування юрисдикції судів у спорах, пов’язаних з оскарженням дій щодо демонтажу самочинно встановлених об’єктів

Спори щодо оскарження дій органів у сфері благоустрою населеного пункту, яким законодавством делеговані повноваження щодо демонтажу самочинно встановлених об’єктів за наявних у них визначальних ознак суб’єкта владних повноважень, є публічно-правовими і підлягають розгляду у порядку адміністративного судочинства.
Про важливість дотримання принципу правової визначеності під час розгляду судами заяв про перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами

Якщо рішення у справі впливає на захист важливого суспільного інтересу, зокрема, відновлення законності при вирішенні соціально значущого питання щодо планування, забудови та розвитку території на місцевому рівні, то перегляд рішення у такій справі, яке набуло законної сили, без наявності достатніх підстав, зокрема, у силу помилкового віднесення обставин до нововиявлених, суперечить принципу правової визначеності. Суд також зазначив, що інститут перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами вже по своїй природі передбачає конфлікт між принципом "правової визначеності" та "правом на справедливий суд", але останній (з урахуванням того ж принципу "правової визначеності", в аспекті чіткості судового процесу та винятковості переліку і вимог до обставин, що можуть виступати як нововиявлені) має пріоритет.
Про дискреційні повноваження Національного банку України щодо вжиття заходів адміністративного впливу до комерційних банків

Національний банк України наділений повноваженнями здійснювати нагляд за банками, а в разі виявлення порушення ними вимог чинного законодавства - застосовувати до них заходи впливу, різновидами яких є віднесення банку до категорії проблемних, визнання банку неплатоспроможним та його ліквідація. Застосування зазначених заходів впливу є правомірним лише у разі наявності для цього відповідних правових підстав, дотримання НБУ законодавчо визначеної процедури їх застосування, строків притягнення банку до відповідальності та реалізації головної мети банківського нагляду - забезпечення стабільності банківської системи і захист інтересів вкладників і кредиторів відповідного банку.
Про ознаки самовільного зайняття земельної ділянки
Суд: Касаційний адміністративний суд

Будь-які дії, направлені на фактичне використання земельної ділянки без оформлення права приватної власності на земельну ділянку або права постійного користування чи права оренди земельної ділянки в порядку, визначеному, зокрема, Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", є самовільним заняттям земельної ділянки. Вчинення дій щодо відведення земельної ділянки в оренду чи рішення суду, яким орган виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування зобов’язаний розглянути клопотання про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення зазначеної земельної ділянки, не породжує в особи права на її використання до прийняття відповідним суб’єктом владних повноважень рішення про надання зазначеної земельної ділянки в користування (оренду) та подальшого її оформлення у визначеному законом порядку.
Про право органу місцевого самоврядування на звернення до суду з адміністративним позовом щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб’єкта владних повноважень 

Оскільки містобудівні умови та обмеження є видом містобудівної документації та визначають комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва, дотримання яких є обов’язковим для всіх суб’єктів містобудівної діяльності, здійснення будівництва без їх отримання порушує інтереси відповідної територіальної громади. У свою чергу, зважаючи на представницьку природу органів місцевого самоврядування, яка визначена Конституцією України, міжнародними договорами та законами України, останні мають не тільки право, але й обов’язок звертатися до суду з позовом з метою, зокрема, захисту інтересів територіальної громади у сфері містобудівної діяльності.