DocSA/legal-position-indexes huggingface dataset:
Щодо підстав зупинення провадження у справі
Суд: Касаційний господарський суд

Проаналізувавши пункт 7 частини першої статті 228 ГПК України, ОП КГС ВС дійшла висновку, що суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об'єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.
Тобто, суд має право зупинити провадження у справі у випадках перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду.
Зупинення провадження у справі, на відміну від відкладення розгляду справи, здійснюється без зазначення строку до усунення обставин (до закінчення перегляду рішення в касаційному порядку), які зумовили зупинення провадження у справі.
Отже, провадження у справі має зупинятись з чітким розумінням того, що підстава для зупинення провадження уже існує.
ОП КГС ВС не вбачає підстав для відступлення від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 20.09.2018 у справі No 910/8927/17 про відсутність правових підстав для зупинення провадження у справі до розгляду Великою Палатою Верховного Суду іншої справи у разі, коли остання ще не прийняла справу до свого провадження.
Щодо моменту обізнаності державного виконавця про настання обставин, які зумовлюють обов'язкове зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні
Суд: Касаційний господарський суд

Проаналізувавши положення пункту 3 частини другої статті 18, частини четвертої статті 19, частин першої, другої статті 34 Закону України "Про виконавче провадження", ОП КГС ВС дійшла висновку, що закон поклав саме на сторони виконавчого провадження - стягувача і боржника - саме обов'язок і саме невідкладного (не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин) повідомлення виконавця про виникнення обставин, зокрема, таких, що зумовлюють обов'язкове зупинення вчинення виконавчих дій.
Отже, строк,  в який виконавець відділу ДВС зобов'язаний зупинити відповідне виконавче провадження, має обраховуватися саме з моменту, коли виконавець був повідомлений про таку обставину, а не з моменту розміщення судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень.
Водночас немає підстав для відступу від правового висновку Верховного Суду у справі No 915/1855/15, оскільки постанову прийнято за правового регулювання, відмінного від того, що має місце у даній справі, і за іншої фактично-доказової бази.
Щодо самопредставнцтва юридичної особи 
Суд: Касаційний господарський суд

У порядку самопредставництва юридичну особу може представляти за посадою її керівник або інші особи, повноваження яких визначені законодавством або установчими документами. 
Відповідно, особа, яка представляє юридичну особу за довіреністю і виконує процесуальні дії на підставі повноважень, наданих їй довіреністю, виступає від імені цієї особи – довірителя, а не в порядку самопредставництва.
Представник, звертаючись до суду від імені директора на підставі виданої ним довіреності, не діє у такому разі як законний представник в порядку самопредставництва.
Щодо відсутності права на обмеження або припинення енергопостачання підприємству, яке є суб'єктом природних монополій у сфері централізованого водопостачання та водовідведення, у разі несплати ним своєчасно за спожиту електроенергію
Суд: Касаційний господарський суд

ОП КГС ВС встановлено, що за змістом положень статті 6 Закону України від 10.01.2002 No 2918-III "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення" державна політика у сфері питної води та питного водопостачання будується на принципах, в тому числі й заборони відключення об'єктів питного водопостачання та водовідведення від системи енерго-, газо-, теплопостачання як об'єктів життєзабезпечення і стратегічного значення. Відтак, заборону відключення електроенергії об'єктів питного водопостачання та водовідведення прямо передбачено законодавством.
Змістовний аналіз положень Законів України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення" та "Про охорону навколишнього природного середовища" свідчить про наявність суперечностей між умовами договору на електрозабезпечення, згідно яких  електропостачальник вправі обмежити або припинити  електропостачання споживачу внаслідок несплати останнім вартості спожитої електроенергії, та положеннями зазначених актів цивільного законодавства.
Оскільки принципи державної політики у сфері питної води та питного водопостачання підлягають обов'язковому застосуванню для підприємств, що забезпечують питною водою певний населений регіон, з метою гарантованого, першочергового забезпечення питною водою населення для забезпечення питних, фізіологічних, санітарно-гігієнічних та побутових потреб, приймаючи постанову у цій справі ОП КГС ВС  вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених в раніше прийнятій постанові Верховного Суду від 22.05.2019 у справі No 913/257/18, за яким у відповідача (постачальника електричної енергії) наявне право, передбачене договором та чинним законодавством на обмеження або припинення енергопостачання позивачеві (споживачу) у разі несплати ним своєчасно за спожиту електроенергію, без урахування вимог статті  6 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення".
Щодо доказів наявності вини у скоєнні адміністративного правопорушення у справі про стягнення збитків, спричинених дорожньо-транспортною пригодою 
Суд: Касаційний господарський суд

Спір про відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, самим джерелам підвищеної небезпеки кожним з їх володільців перед іншим, вирішується за правилами статті 1188 ЦК України, а саме: шкода, завдана одному з володільців з вини іншого, відшкодовується винним; не відшкодовується шкода, завдана володільцю лише з його вини; за наявності вини всіх володільців розмір відшкодування визначається судом у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (тобто залежно від ступеня вини кожного); у разі відсутності вини володільців у взаємному завданні шкоди жоден з них не має права на відшкодування.
ОП КГС ВС вважає, що прийняття судового рішення у даній справі  не свідчить про відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у раніше ухвалених рішеннях Верховного Суду від 07.02.2018 у справі No 910/18319/16 та від 16.04.2019 у справі No 927/623/18, оскільки останні приймалися за фактично-доказової бази, відмінної від тієї, яка має місце в цій справі, що зумовлювало лише певну зовнішню схожість відповідних справ, але не свідчило про подібність правовідносин у них.
Щодо можливості оскарження ухвал місцевого суду про забезпечення позову, які в подальшому постановою апеляційного суду були скасовані з відмовою в забезпеченні позову
Суд: Касаційний господарський суд

Проаналізувавши положення пунктів 1, 2 частини першої статті 287 ГПК України, ОП КГС ВС дійшла висновку, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов'язки, мають право подати касаційну скаргу на рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті; ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 13, 14, 21, 25, 26, 28, 30 частини першої статті 255 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.
Правові норми та судова практика підлягають застосуванню таким чином, яким вони є найбільш очевидними та передбачуваними для учасників цивільного обороту в Україні. Діюче законодавство передбачає щонайменше один перегляд судового рішення щодо забезпечення позову окремо від рішення суду по суті спору (пункти 3, 4 частини першої статті 255, пункти 2, 3 частини першої статті 287 ГПК України).
У разі заявлення вимог про скасування постанови апеляційного господарського суду, якою скасовано ухвалу суду першої інстанції про задоволення заяви про забезпечення позову, а названа ухвала є судовим рішенням місцевого суду, що було переглянуте апеляційним судом у справі, ОП КГС ВС дійшла висновку про можливість перегляду такої постанови відповідно до пункту 1 частини першої статті 287 ГПК України.
Отже, ОП КГС ВС вважає за необхідне відступити від висновку, викладеного в ухвалі Верховного Суду від 24.01.2019 у справі No 916/2019/18 про те, що в такому випадку фактично оскаржується постанова апеляційного господарського суду про відмову в забезпеченні позову, яку не може бути оскаржено.
Питання забезпечення позову у справах, пов'язаних з визнанням охоронних документів недійсними
Суд: Касаційний господарський суд

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб'єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.
У справах, пов'язаних з визнанням охоронних документів недійсними, можливе застосування заходів до забезпечення позову у вигляді заборони відповідачеві - володільцеві спірного документа передавати будь-якій особі (особам) право власності на об'єкт інтелектуальної власності та/або надавати будь-якій особі (особам) дозвіл (видавати ліцензію) на використання об'єкта інтелектуальної власності; заборони Міністерству приймати рішення про внесення будь-яких змін до Державного реєстру патентів/свідоцтв України стосовно даного об'єкта інтелектуальної власності, вносити відповідні зміни до даного Реєстру та здійснювати пов'язані з цим публікації в офіційному бюлетені "Промислова власність". У разі оспорювання міжнародної реєстрації торговельної марки суд з урахуванням конкретних обставин справи може заборонити власникові відповідної торговельної марки здійснювати будь-які дії з передачі відповідних прав іншим особам до розгляду справи по суті.
Такі заходи мають на меті, зокрема запобігти невиправданому розширенню кола осіб, прав та інтересів яких стосуватиметься судове рішення, а відтак - утрудненню чи неможливості виконання цього рішення.
Щодо неможливості "повторного" перегляду в апеляційному порядку судового рішення, яке було переглянуте в апеляційному порядку за апеляційною скаргою іншої особи за правилами ГПК України в редакції, яка була чинною до 15.12.2017, і набрало законної сили
Суд: Касаційний господарський суд

Господарський процесуальний кодекс України у редакції, яка була чинною до 15.12.2017, не передбачав можливості повторного апеляційного чи касаційного перегляду судового рішення, в тому числі і за скаргою особи, яка не брала участі у справі, навіть якщо господарський суд вирішив питання про її права та обов'язки.
Розділ ХІ "Перехідні положення" ГПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 No 2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" не передбачає повторного апеляційного перегляду судових рішень, які були переглянуті в апеляційному порядку за правилами ГПК у редакції, яка була чинною до 15.12.2017.
Відтак, здійснення перегляду судового рішення, яке набрало законної сили і є чинним, є порушенням принципу правової певності, оскільки таке рішення не може бути поставлено під сумнів, а здійснення перегляду цього рішення не є виправданим та обґрунтованим, оскільки може мати наслідком порушення прав інших осіб, які покладаються на чинність рішення, здійснюючи свої права та обов'язки протягом усього часу чинності цього рішення.
Оскільки апеляційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає апеляційному оскарженню, апеляційний суд мав відмовити у відкритті апеляційного провадження на підставі пункту 1 частини першої статті 261 ГПК України.
Такі висновки викладені у постанові ОП КГС ВС від 02.04.2019 у справі No 922/765/15, від яких ОП КГС ВС не вбачає підстав відступати.
Умови  визнання особи такою, що діє в порядку самопредставництва
Суд: Касаційний господарський суд

Для визнання особи такою, що діє в порядку самопредставництва, необхідно, щоб у відповідному законі, статуті, положенні чи трудовому договорі (контракті) було чітко визначене її право діяти від імені такої юридичної особи (суб`єкта владних повноважень без права юридичної особи) без додаткового уповноваження (довіреності).
Щодо здійснення повторного перегляду судового рішення, яке вже було переглянуто в апеляційному та касаційному порядку відповідно до положень ГПК України в редакції, чинній до 15.12.2017, та набрало законної сили
Суд: Касаційний господарський суд

ОП КГС ВС дійшла висновку, що ГПК України у редакції, яка була чинною до 15.12.2017, не передбачав можливості повторного апеляційного чи касаційного перегляду судового рішення, в тому числі і за скаргою особи, яка не брала участі у справі, навіть якщо господарський суд вирішив питання про її права та обов'язки.
Разом з тим ГПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 No 2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" передбачено, що учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції (частина перша статті 254 кодексу).
Однак, розділ ХІ "Перехідні положення" ГПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 No 2147-VIII не передбачає повторного апеляційного перегляду судових рішень, які були переглянуті в апеляційному порядку за правилами ГПК України у редакції, яка була чинною до 15.12.2017.
Відтак, здійснення перегляду судового рішення, яке набрало законної сили і є чинним, є порушенням принципу правової певності, оскільки таке рішення не може бути поставлено під сумнів, а здійснення перегляду цього рішення не є виправданим та обґрунтованим, оскільки може мати наслідком порушення прав інших осіб, які покладаються на чинність рішення, здійснюючи свої права та обов'язки протягом усього часу чинності цього рішення.
Оскільки апеляційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає апеляційному оскарженню, апеляційний суд мав відмовити у відкритті апеляційного провадження на підставі пункту 1 частини першої статті 261 ГПК України.
Таким чином, ОП КГС ВС дійшла висновку про відступлення від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 06.08.2018 у справі No 910/14369/16  про те, що особа, яка не брала участі у справі, однак вважає, що рішенням місцевого господарського суду вирішено питання про її права, інтереси та (або) обов'язки і яке вже було переглянуто та залишено без змін судами апеляційної та касаційної інстанцій, може звернутися з відповідною апеляційною скаргою до суду апеляційної інстанції.
Щодо процедури приймання-передачі жилого будинку у разі зміни його власника чи балансоутримувача
Суд: Касаційний господарський суд

ОП КГС ВС дійшла висновку про те, що передбачений частиною вісімнадцятою статті 6 Закону України "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку" обов'язок попереднього балансоутримувача будинку з передачі документації на будинок об'єднанню співвласників багатоквартирного будинку виникає у нього з дня державної реєстрації об'єднання та не залежить від прийняття об'єднанням рішення про передачу йому функцій з управління будинком та про прийняття будинку на баланс, оскільки будь-яких інших умов, крім державної реєстрації об'єднання, для передачі документації від попереднього балансоутримувача Законом не визначено.
З огляду на наведене ОП КГС ВС вважає за необхідне відступити від висновку, викладеного у постанові КГС ВС від 19.04.2018 у справі No  916/884/17 про те, що обов'язковою умовою для передачі документації на будинок новоствореному об'єднанню співвласників багатоквартирного будинку є дотримання порядку приймання-передачі будинку, встановленого Правилами управління будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 02.02.2009 No 13.
Обставини фактичної наявності або відсутності документації на багатоквартирний будинок у балансоутримувача не мають істотного значення для вирішення категорії спорів щодо процедури приймання-передачі жилого будинку у разі зміни його власника чи балансоутримувача, оскільки відповідно до частини п'ятої статті 5 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" така документація повинна була бути передана замовником будівництва або попереднім власником будинку, а у випадку відсутності документації на багатоквартирний будинок він зобов'язаний відновити її за власний рахунок відповідно до вимог частини дев'ятнадцятої статті 6 Закону України "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку".
Документи, що підтверджують  право працівника органу державної влади, органу місцевого самоврядування на звернення від імені такого органу в порядку самопредставництва
Суд: Касаційний господарський суд

Працівник органу державної влади, органу місцевого самоврядування підтверджує право на звернення від імені такого органу в порядку самопредставництва, для чого надає суду:
- витяг з контракту, в якому визначено, що особа має повноваження представляти орган державної влади, орган місцевого самоврядування в суді в конкретній судовій справі без окремого доручення; або
- оригінал або копія трудового договору (акту про призначення), або оригінал посвідчення та витяг з посадової інструкції в якій визначено, що особа має повноваження представляти орган державної влади, орган місцевого самоврядування в суді без окремого доручення керівника; та
- окреме доручення (резолюція) керівника, в якому визначено повноваження особи представляти інтереси державного орган, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування в суді в конкретній судовій справі, якщо посадовою інструкцією або контрактом не передбачено право такої особи представляти інтереси юридичної особи без такого доручення.
Про документи, що не підтверджують наявність повноважень у особи діяти від імені органів державної влади та органів місцевого самоврядування в судах в порядку самопредставництва
Суд: Касаційний господарський суд

Якщо надані заявниками положення, посадова інструкція тощо були прийняті до внесення змін до статті 56 ГПК України відповідно до Закону України від 18.12.2019 N 390-IX і, за своїм змістом, не охоплюють випадки та порядок самопредставництва, передбачені такими змінами, то такі документи не підтверджують наявність повноважень у особи діяти від імені органів державної влади та органів місцевого самоврядування в судах в порядку самопредставництва на підставі статті 56 ГПК України в чинній редакції
Щодо ефективного способу захисту прав у вимозі, спрямованій на визнання існування права у минулому 
Суд: Касаційний господарський суд

Зі змісту статті 16 ЦК України та завдання господарського судочинства, викладеного у частині першій статті 2 ГПК України, випливає, що, вирішуючи господарський спір, суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові слід відмовити.
Висновку про те, чи існувало у позивача право на споживання газу на певних умовах у визначений період у минулому, суд може дійти, розглядаючи спір, зокрема за вимогою, спрямованою на ефективний захист його прав або законних інтересів, які можуть бути реалізовані. 
Натомість вимога про визнання права у минулому спрямована на встановлення підстав існування права або законного інтересу, за захистом якого особа може звернутись, однак сама по собі ефективним способом захисту не є.
З огляду на викладене ОП КГС ВС вважає, що відсутні підстави для відступлення від висновку, викладеного у постановах Верховного Суду від 04.04.2018 у справі No 910/6914/17 та від 18.04.2018 у справі No 910/6916/17 щодо відмови у задоволенні позовних вимог про визнання за позивачем права на використання помісячно у конкретному обсязі природного газу, який вже спожито і його не існує в природі, а договором поставки газу передбачено перехід права власності на природний газ до споживача після підписання актів приймання-передачі, оскільки така вимога є вимогою про встановлення юридичного факту.
Щодо черговості етапів відшкодування витрат на професійну правничу допомогу 

Відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1)	попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України);
2)	визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 ГПК України):
— подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв’язку з розглядом справи;
— зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу. 
3)	розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК України).
Щодо права суду відмовити у відшкодуванні  судових витрат у разі ненадання  попереднього розрахунку витрат
Суд: Касаційний господарський суд

Згідно з частиною другою статті 124 ГПК України у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
Отже, наведена норма процесуального закону надає суду право у разі невиконання стороною обов’язку подати попередній розрахунок судових витрат відмовити у їх відшкодуванні, за винятком суми сплаченого стороною судового збору
Наслідки неповідомлення учасником справи іншого учасника справи про попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат
Суд: Касаційний господарський суд

Неповідомлення учасником справи іншого учасника справи про попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, а також ненаправлення на його адресу документів на підтвердження відповідних вимог позбавляє іншого учасника справи можливості подати до суду клопотання про зменшення розміру таких витрат відповідно до частин п’ятої, шостої статті 126 ГПК України.
За таких обставин, у випадку недотримання позивачем вимог щодо належного направлення відповідних копій документів відповідачеві, а також у разі ненадання суду підтвердження факту такого надсилання суд з огляду на положення статті 80 ГПК України не може брати до уваги докази понесення витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду відповідної заяви.
Наслідки неповідомлення учасником справи іншого учасника справи про попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат

Неповідомлення учасником справи іншого учасника справи про попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, а також ненаправлення на його адресу документів на підтвердження відповідних вимог позбавляє іншого учасника справи можливості подати до суду клопотання про зменшення розміру таких витрат відповідно до частин п’ятої, шостої статті 126 ГПК України.