DocSA/legal-position-indexes huggingface dataset:
Обставини, які підлягають доказуванню у справі про визнання недійсним свідоцтва України на знак для товарів і послуг на підставі абзацу другого пункту 3 статті 6 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг"
Суд: Касаційний господарський суд

За змістом абзацу другого пункту 3 статті 6 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" не можуть бути зареєстровані як знаки позначення, які є тотожними або схожими настільки, що їх можна сплутати із знаками, раніше зареєстрованими чи заявленими на реєстрацію в Україні на ім'я іншої особи для таких самих або споріднених з ними товарів і послуг.
Для правильного застосування наведених приписів не має правового значення безпомилковість визначення споживачами особи, яка виробляє відповідні товари чи надає певні послуги, а значення має сама можливість сплутування спірних торговельних марок та введення в оману щодо особи, яка виробляє товари чи надає послуги.
Щодо критеріїв схожості до ступеня змішуваності протиставлених торговельних марок
Суд: Касаційний господарський суд

Схожість до ступеня змішуваності базується на загальному враженні, що створюють знаки для товарів і послуг. Графічного елемента достатньо, щоб виключити схожість. Ступінь фонетичної схожості протиставлених у справі знаків для товарів і послуг у цьому разі є менш важливим фактором, оскільки під час купівлі товару споживач зазвичай візуально сприймає знак, що позначає товари. Споживач сприймає упаковку та не аналізує окремо слова.
Про вичерпання прав власника торговельної марки
Суд: Касаційний господарський суд

У разі коли товар з відповідною торговельною маркою вводиться в цивільний обіг власником марки, наступний перепродаж товару вже не потребує дозволу власника марки та не може бути ним обмежений або заборонений за умови дотримання особами, які здійснюють подальший перепродаж товару, вимог щодо незмінності якості товару
Про обов’язок суду призначити експертизу, якщо схожість протиставлених торговельних марок у спорі про визнання свідоцтва недійсним не має очевидного характеру
Суд: Касаційний господарський суд

Вирішуючи спори, пов’язані з визнанням недійсними свідоцтв на знаки для товарів і послуг з підстав невідповідності зареєстрованих знаків умовам надання правової охорони, якщо схожість не має очевидного характеру, суд має призначати судову експертизу для з’ясування питань, що потребують спеціальних знань.
Про ефективний захист прав позивача у спорах щодо визнання недійсними наказів Міністерства охорони здоров'я України щодо реєстрації лікарських засобів
Суд: Касаційний господарський суд

Вирішуючи спори про визнання недійсними наказів Міністерства охорони здоров'я України щодо реєстрації лікарських засобів, зобов'язання виключити лікарський засіб з Державного реєстру лікарських засобів України, суди мають визначати, чи забезпечить судове рішення ефективний захист прав і законних інтересів позивача та чи поширюватиметься дія цього судового рішення на спірне позначення у разі мінімально можливої зміни позначення (наприклад, заміни одного з кольорів або будь-якого іншого з елементів позначення).
Про початок перебігу позовної давності у спорах про визнання недійсними свідоцтв України на знаки для товарів і послуг
Суд: Касаційний господарський суд

Початок перебігу позовної давності для звернення з позовами про визнання недійсними свідоцтв України на знаки для товарів і послуг не може автоматично збігатися з датою публікації відомостей про реєстрацію знака для товарів і послуг. Це право пов’язане, зокрема, з початком виникнення відповідного конфлікту на ринку щодо оспорюваного позначення, наприклад, початком використання спірного позначення на ринку.
Визначення початку перебігу строку позовної давності у справах про визнання недійсними свідоцтв України на знак для товарів і послуг
Суд: Касаційний господарський суд

Для визначення початку перебігу строку позовної давності у справах про визнання недійсними свідоцтв України на знак для товарів і послуг необхідно визначити початок конкуренції у використанні спірного позначення між позивачем та відповідачем. При цьому слід враховувати, що за змістом статті 261 ЦК України початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право у примусовому порядку через суд.
Про національний орган інтелектуальної власності та процесуальне правонаступництво 
Суд: Касаційний господарський суд

У зв'язку з внесеними змінами до законодавства функції Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України як установи у сфері охорони прав на знаки для товарів і послуг частково передані Національному органу інтелектуальної власності, зокрема у сфері опублікування офіційних відомостей про торговельні марки та подані заявки на торговельні марки у Бюлетені, ведення Реєстру та Бази даних заявок, внесення відомостей до Реєстру.
Здійснення процесуального правонаступництва у такому випадку та заміна Міністерства як співвідповідача на Державне підприємство "Український інститут інтелектуальної власності" в порядку, визначеному приписами статті 52 ГПК України, є законним та обґрунтованим.
Щодо обрання ефективного способу захисту прав і законних інтересів у спорах про визнання прав на винахід (корисну модель) недійсними
Суд: Касаційний господарський суд

Відповідно до положень статей 15, 16 ЦК України та статті 33 Закону України "Про охорону прав на винаходи і корисні моделі" особа самостійно та на власний розсуд обирає спосіб захисту своїх прав і законних інтересів, який здатний з достатньою ефективністю усунути порушення таких прав та інтересів.
Щодо особи позивача у справах про визнання недійсними патентів на винахід або корисну модель
Суд: Касаційний господарський суд

Зі змісту Закону України "Про охорону прав на винаходи і корисні моделі" убачається, що особа, яка просить суд визнати патент недійсним, не обов’язково має бути власником іншого патенту на винахід, корисну модель та протиставляти власний патент патенту відповідача.
Про відповідача у справі щодо порушення прав позивача на винахід внаслідок реалізації товару дистриб’ютором

Реалізація товару, переданого його виробником відповідачу як дистриб’ютору, не є свідченням того, що право позивача, про захист якого він звернувся до суду, порушене саме відповідачем та саме внаслідок чинності патенту України на винахід, дозвіл (невиключну ліцензію) на використання якого отримав позивач.
Про обов’язок сплатити ліцензійні платежі за фактичне використання об’єкта права інтелектуальної власності
Суд: Касаційний господарський суд

За умови фактичного використання на підставі ліцензійної угоди об’єкта права інтелектуальної власності особа не звільняється від обов’язку сплатити ліцензійні платежі за цим договором, навіть якщо акти про використання об’єкта права інтелектуальної власності не були складені та надіслані.
Про критерії патентоздатності винаходу
Суд: Касаційний господарський суд

Питання щодо відсутності патентоздатності винаходу має вирішуватися з урахуванням тих самих критеріїв перевірки новизни, що й питання стосовно її наявності. Критерії перевірки новизни, вимоги до формули і порядок проведення (зміст) експертизи по суті визначені Правилами розгляду заявки на винахід та заявки на корисну модель, затвердженими наказом Міністерства освіти і науки України від 15.03.2002 No 197. Висновок щодо відповідності винаходу умовам патентоздатності не може суперечити приписам цих Правил.
Патентоздатність корисної моделі
Суд: Касаційний господарський суд

Патент України на корисну модель має бути визнаний недійсним, якщо корисна модель не відповідає умові патентоздатності "новизна" станом на дату подання заявки, а сукупність суттєвих ознак корисної моделі стали загальнодоступними у світі до дати подання заявки.
Нарахування передбачених договором процентів та неустойки після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється. Права та інтереси кредитора забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України
Документи, що підтверджують повноваження адвоката  в господарському суді
Суд: Касаційний господарський суд

Відповідно до вимог процесуального законодавства в господарському суді повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером. Договір про надання правової допомоги, на підтвердження повноважень представника, в господарських судах не вимагається.
Щодо відсутності вимог про  зазначення в довіреності, що представник  є адвокатом
Суд: Касаційний господарський суд

Нормами Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" не встановлено, що в довіреності, виданій на ім'я фізичної особи – адвоката, обов'язково зазначається про те, що такий представник є саме адвокатом. Не передбачено таких вимог ні ГПК України, ні Цивільним кодексом України, яким врегульовано питання представництва за довіреністю.
У розглядуваному аспекті важливо, щоб особа, яка здійснює представництво за довіреністю, мала статус адвоката та отримала свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю. Довіреність визначає лише повноваження адвоката, межі наданих представникові прав та перелік дій, які він може вчиняти для виконання доручення.
При цьому особа, яка здійснює представництво за довіреністю, в якій зазначено, що вона видана  фізичній особі/ громадянину,  повинна мати  статус адвоката та отримати свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.
Про ордер на надання правової допомоги, в якому  відсутні обов'язкові реквізіти
Суд: Касаційний господарський суд

В разі коли ордер на надання правової допомоги не має обов'язкових реквізитів, він не може вважатися належним документом для  здійснення представництва, а тому адвокат, який його надав, не має права підписувати касаційну скаргу
Оформлення ордеру на надання правової допомоги
Суд: Касаційний господарський суд

За змістом частин першої, третьої статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" ордер може бути оформлений адвокатом (адвокатським бюро, адвокатським об'єднанням) лише на підставі вже укладеного договору.
Про  відсутність  у довіреності чи ордері  застережень  щодо обмеження повноважень  представника на вчинення певної процесуальної дії
Суд: Касаційний господарський суд

Відповідно до частин першої та другої статті 61 ГПК України представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов'язки. Обмеження повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії мають бути застережені у виданій йому довіреності або ордері.
У разі коли представнику на підставі довіреності чи ордера були надані повноваження на представництво інтересів особи, у тому числі в судових установах у господарських справах/провадженнях, з усіма правами, які надані законом, без застереження щодо обмеження повноважень такого представника на вчинення певної процесуальної дії, зокрема щодо підписання позовної заяви,  такий представник має повноваження на підписання та подання позовної заяви і, отже, відсутні підстави для її повернення.
Припинення забезпеченого іпотекою зобов`язання в повному обсязі у зв’язку з позасудовим врегулювання вимог іпотекодержателя 

В приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або "вражати" договір, правочин, акт органу юридичної особи чи документ. Проте недійсність (нікчемність чи оспорюваність), з урахуванням її направленості на не допущення або присікання порушення цивільних прав та інтересів чи їх відновлення, не може стосуватися вимоги. По своїй суті в частині четвертій статті 36 Закону України "Про іпотеку" (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено спеціальну підставу припинення забезпеченого іпотекою зобов`язання. Тобто, частина четверта статті 36 Закону України "Про іпотеку" (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) є спеціальною нормою, яка поширюється лише на зобов`язання, забезпечені іпотекою, що виключає застосування загальної норми статті 599 ЦК України про припинення зобов`язання лише належним виконанням. Така спеціальна підстава припинення забезпеченого іпотекою зобов`язання означає, що припиняються будь-які наступні вимог іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання. Тобто це правило поширюється на усі випадки позасудового врегулювання вимог іпотекодержателя на основне зобов`язання у повному обсязі, включаючи як основний обов`язок боржника, так і додаткові обов`язки, що існують в межах того ж самого зобов`язального правовідношення. Та обставина, чи залишилося після вказаного позасудового врегулювання фактично не виконаною будь-яка частина основного зобов`язання значення не має.
Такий висновок зроблено з урахуванням правових позицій, викладених у постанові Верховного Суду від 13 лютого 2019 року в справі No 759/6703/16-ц (провадження No 61-22462св18) та постанові від 27 лютого 2019 року у справі No 263/3809/17 (провадження No 61-39107св18).
Договір про надання правничої допомоги як недопустимий  та неналежний доказ повноважень адвоката в суді 
Суд: Касаційний господарський суд

Договір про надання правничої допомоги (за відсутності ордера, оформленого відповідно до вимог чинного законодавства) не є достатнім та належним доказом повноважень адвоката в господарському процесі
Про ордер на надання правової допомоги як  самостійний документ, що підтверджує повноваження адвоката
Суд: Касаційний господарський суд

Ордер, який видано відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", є самостійним документом, що підтверджує повноваження адвоката. Чинна редакція ГПК України не вимагає надання разом з ордером договору про правничу допомогу, його копії або витягу.
Підтвердження статусу  адвоката 
Суд: Касаційний господарський суд

Статус адвоката підтверджується посвідченням адвоката України та свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю, тоді як відомості до Єдиного реєстру адвокатів України вносяться радами адвокатів регіонів та Радою адвокатів України.
Справа, розгляд якої здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження, не може бути автоматично визнана малозначною 
Суд: Касаційний господарський суд

Здійснення розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження не означає, що ця справа автоматично є малозначною за відсутності доказів визнання її такою судом відповідно до пункту 2 частини п'ятої статті 12 ГПК України (у редакції, чинній з 15.12.2017).
ОП КГС ВС вважає за необхідне відступити від правового висновку щодо застосування норми статті 12 ГПК України (у редакції, чинній з 15.12.2017), викладеного в раніше ухваленій постанові Верховного Суду від 25.06.2018 у справі No 927/5/18 про те, що розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, притаманний саме малозначним справам, свідчить про визнання справи малозначною судом навіть за відсутності прямої вказівки про це в описовій чи резолютивній частині судових рішень.
Про представництво адвокатом в суді  інтересів юридичної особи, з якою він перебуває у трудових відносинах
Суд: Касаційний господарський суд

Адвокат може представляти юридичну особу, з якою він перебуває у трудових відносинах, за умови укладання з такою юридичною особою договору про надання правової допомоги згідно із зазначеним Законом.
Балансоутримувач не має права замість власника (орендодавця) заявляти вимогу про повернення майна з оренди та повідомляти про відсутність наміру продовжити договір
Суд: Касаційний господарський суд

ОП КГС ВС відзначає, що саме власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (частина перша статті 317 ЦК України), які він може реалізовувати на власний розсуд. Тобто лише власник має право на визначення юридичної долі свого майна, у тому числі й шляхом надання майна іншим особам, а також повернення (вилучення) цього майна від відповідних суб'єктів.
Наявність у договорі пункту про повернення балансоутримувачу майна після припинення дії договору не впливає на те, що саме орендодавець має право звертатися до суду з позовом про зобов'язання повернути орендоване майно.
Оскільки чинне законодавство не надає право балансоутримувачу виступати орендодавцем щодо орендованого нерухомого майна та мати права орендодавця, то балансоутримувач не вправі заявляти вимогу про зобов'язання орендаря повернути орендоване майно та повідомляти відповідача про відсутність наміру продовжити договір.
Отже, ОП КГС ВС дійшла висновку про те, що балансоутримувач не має право замість власника (орендодавця) вимагати виселення орендаря, проте не відступає від висновків, викладених в постанові Верховного Суду від 12.06.2018 у справі No 910/15387/17, оскільки в ній інші фактичні обставини, які є відмінними від обставин у справі No 910/7364/18.
Щодо підстав та наслідків односторонньої відмови замовника від договору підряду відповідно до частин другої та четвертої статті 849 ЦК України
Суд: Касаційний господарський суд

ОП КГС ВС, здійснивши правовий аналіз частин другої та четвертої статті 849 ЦК України, дійшла висновку про те, що вони встановлюють дві окремі (самостійні) підстави для відмови замовника від договору підряду та, відповідно, різні правові наслідки такої відмови.
Для правильного вирішення спорів про визнання недійсним правочину щодо односторонньої відмови замовника від договору підряду необхідно достовірно з'ясовувати обставини того, на підставі якої саме частини статті 849 ЦК України чи умови договору замовник відмовився від договору підряду. Якщо на підставі частини другої статті 849 ЦК України, то чи доведена фактична наявність визначених у ній підстав для такої односторонньої відмови, оскільки обставини наявності або відсутності порушення умов договору підряду зі сторони підрядника мають безпосереднє значення для правильного вирішення спору.
У випадку недоведеності порушень умов договору підряду зі сторони підрядника законність відмови замовника від договору на підставі частини другої статті 849 ЦК України не може "виправдовуватись" безумовним його правом відмовитися від договору підряду на підставі частини четвертої цієї статті.
ОП КГС ВС не вбачає підстав для відступу від висновку щодо застосування частин другої, четвертої статті 849 ЦК України, викладеного у постановах Верховного Суду від 10.05.2018 у справі No 916/1591/17 та від 15.02.2019 у справі No 910/21154/17, оскільки предмет, підстави позову, правове регулювання та предмет доказування у цих справах (про повернення авансового платежу за результатами розірвання договору підряду) є відмінними від даної, що не може свідчити про різне застосування норм права.
Щодо обов'язку суду вирішити на стадії відкриття апеляційного провадження питання про те, чи стосуються оскаржувані рішення прав, інтересів та (або) обов'язків особи, яку не було залучено до участі у справі 
Суд: Касаційний господарський суд

ОП КГС ВС, здійснивши системний аналіз норм господарського процесуального законодавства, дійшла висновку, що при розгляді апеляційної скарги, поданої особою, яка не брала участі в розгляді справи судом першої інстанції і яка вважає, що місцевим господарським судом вирішено питання про її права та обов'язки, суд апеляційної інстанції, перевіривши матеріали апеляційної скарги на предмет їх відповідності статтям 258, 259 ГПК України, та за відсутності підстав для залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги чи для відмови у відкритті апеляційного провадження з інших підстав, має відкрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою такої особи та належним чином дослідити і встановити, чи вирішив суд в оскаржуваному рішенні питання про права, інтереси та (або) обов'язки заявника апеляційної скарги.
Якщо ж судом апеляційної інстанції буде встановлено, що права, інтереси та (або) обов'язки такої особи оскаржуваним судовим рішенням не порушені та питання про її права, інтереси та (або) обов'язки у справі судом першої інстанції не вирішувалися, то апеляційний господарський суд не позбавлений права закрити апеляційне провадження на підставі пункту  3 частини першої статті 264 ГПК України.
Враховуючи викладене, ОП КГС ВС вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених в раніше ухвалених рішеннях Верховного Суду від 30.07.2018 у справі No 5023/4200/11, від 08.10.2018 у справі No 1/30-28/19, від 15.01.2019 у справі No 921/310/16-г/3 та від 25.03.2019 у справі No 904/8201/16 щодо вирішення на стадії відкриття апеляційного провадження питання про те, чи стосуються оскаржувані рішення прав, інтересів та (або) обов'язків скаржників, оскільки встановлення обставин щодо ухвалення судом рішення про права, інтереси та (або) обов'язки особи, яку не було залучено до участі у справі, можливе лише після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою такої особи.
Щодо визнання недійсним договору, укладеного представником з перевищенням повноважень 
Суд: Касаційний господарський суд

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд встановлює наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог повинен зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони, та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.
Позов про визнання недійсним  правочину може бути задоволений у разі доведеності юридичною особою (позивачем) у господарському суді тієї обставини, що її контрагент знав або повинен був знати про наявні обмеження повноважень представника цієї юридичної особи, але, незважаючи на це, вчинив з ним оспорюваний правочин (що не отримав наступного схвалення особи, яку представляють). 
Відповідно до абзацу 3 частини п'ятої статті 59 Закону України "Про акціонерні товариства" голова колегіального виконавчого органу має право без довіреності діяти від імені товариства відповідно до рішень колегіального виконавчого органу, в тому числі представляти інтереси товариства, вчиняти правочини від імені товариства, видавати накази та давати розпорядження, обов'язкові для виконання всіма працівниками товариства. Інший член колегіального виконавчого органу в порядку, визначеному законодавством України, також може бути наділений цими повноваженнями, якщо це передбачено статутом товариства.
Водночас наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним.
Щодо відмінностей між договором уступки права вимоги та договором факторингу
Суд: Касаційний господарський суд

Якщо право вимоги відступається "за номінальною вартістю" без стягнення фактором додаткової плати, то в цьому випадку відносини факторингу відсутні, а відносини сторін регулюються загальними положеннями про купівлю-продаж з урахуванням норм стосовно заміни кредитора у зобов'язанні (ч. 3 ст. 656 ЦК України).
Суттєвою  відмінністю договору уступки права вимоги є те, що відступлення права вимоги - це операція з переуступки кредитором прав вимоги боргу третьої особи новому кредитору з попередньою або наступною компенсацією вартості такого боргу або ж без такої компенсації взагалі.
Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 у справі No 909/968/16.
Враховуючи вищевикладене, ОП КГС ВС вбачає підстави для відступлення від висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у раніше прийнятій постанові Верховного Суду від 15.05.2018 у справі No 922/2391/17 про те, що відступлення права вимоги за "номінальною вартістю" без стягнення додаткової плати є відносинами факторингу.