DocSA/legal-position-indexes huggingface dataset:
Поняття "пріоритет" у законодавстві про захист економічної конкуренції та в законодавстві про захист прав на об’єкти інтелектуальної власності
Суд: Касаційний господарський суд

Поняття "пріоритет", яке в Законі України "Про захист від недобросовісної конкуренції" використовується в розумінні переважного права на користування результатами правомірної, добросовісної та чесної підприємницької діяльності, зважаючи на відмінності в сферах регулювання за своїм правовим змістом не є тотожним поняттю "пріоритет" за законами України "Про охорону прав на промислові зразки", "Про охорону прав на винаходи і корисні моделі", "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг", які визначають пріоритет як першість заявки про реєстрацію відповідних прав.
Спотворення конкуренції на ринку послуг, пов’язаних із митним оформленням 
Суд: Касаційний господарський суд

Невжиття ДФС у межах своєї компетенції заходів щодо  розроблення прозорого порядку територій розміщення органів доходів і зборів та за умов у відсутності порядку і контролю за встановленням і стягненням плати за послуги, що надаються на території зон митного контролю (митних постів) може призводити до недопущення, обмеження чи спотворення конкуренції на ринку послуг, пов’язаних із митним оформленням, та може призводити до понесення споживачами митних послуг додаткових необґрунтованих витрат
Орган АМК не має повноважень щодо зобов'язання органу влади розробити проєкт нормативно-правового акта за певними критеріями
Суд: Касаційний господарський суд

Законодавством України, у тому числі статтею 48 Закону України "Про захист економічної конкуренції", яка має назву "Рішення у справах про порушення законодавства про захист економічної конкуренції", та іншими нормами (актами) законодавства не передбачено повноважень органу АМК щодо зобов'язання органу влади (ДФС) розробити проєкт нормативно-правового акта за певними критеріями.
Про неможливість зменшення розміру стягуваних  згідно з рішенням АМК штрафу та/або пені чи звільнення від їх сплати 
Суд: Касаційний господарський суд

Закон України "Про захист економічної конкуренції" не містить норм, які надавали б господарському суду право зменшувати розмір (а отже, і суму) стягуваних штрафу та/або пені чи звільняти від їх сплати у разі їх правомірного нарахування
Порядок повернення сплачених коштів на виконання рішення АМК
Суд: Касаційний господарський суд

Відповідно до частини дев`ятої статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" суми стягнутих штрафів та пені зараховуються до державного бюджету, а не на рахунок територіального відділення АМК.
Законодавством про захист економічної конкуренції не передбачено стягнення з територіального відділення АМК помилково або надмірно сплачених коштів, а тому Позивач у разі задоволення його позовної заяви, мав би право повернути сплачені кошти у порядку, визначеному чинним законодавством. Наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 No 787, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України від 25.09.2013 за No 1650/24182, затверджено Порядок повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, який визначає процедуру їх повернення.
Підстави припинення поруки за ч. 1 ст. 559 УК України (збільшення обсягу відповідальності поручителя без його згоди)
Суд: Велика Палата

Збільшення обсягу відповідальності поручителя як підстава припинення поруки за ч. 1 ст. 559 ЦК України може відбутися внаслідок змін забезпеченого порукою зобов`язання, які безпосередньо спрямовані на підвищення суми кредиту, процентної ставки за користування кредитом, пені тощо або на включення опосередковано обтяжливих умов відповідальності поручителя, зокрема, шляхом скорочення строку повернення кредиту
При цьому для припинення поруки достатнім є встановлення таких змін в основному зобов`язанні. Подальше фактичне виконання зобов`язання, в тому числі фактичний строк його виконання, відмова кредитора від вимоги щодо виконання зобов`язання в зміненому обсязі, не свідчать про збереження поруки, оскільки відбулися після настання правоприпиняючого факту (збільшення обсягу відповідальності).
Стягнення заборгованості за основним зобов’язанням у разі задоволення вимог кредитора за рахунок забезпечувального обтяження не в повному обсязі 
Суд: Велика Палата

В разі задоволення не в повному обсязі вимог кредитора за рахунок забезпечувального обтяження основне зобов'язання сторін не припиняється, однак змінюється щодо предмета та строків виконання, встановлених кредитором, при зверненні до суду, що надає кредитору право вимоги до боржника, у тому числі й шляхом стягнення решти заборгованості за основним зобов'язанням (тілом кредиту) в повному обсязі та процентів і неустойки згідно з договором, нарахованих на час звернення до суду з вимогою про дострокове виконання кредитного договору, на погашення яких виявилася недостатньою сума коштів, отримана від реалізації заставленого майна під час виконання судового рішення
Застосування іншого способу задоволення вимог іпотекодержателя, ніж визначено в повідомленні іпотекодавцю
Суд: Велика Палата

Якщо іпотекодержатель надіслав іпотекодавцю повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу третій особі та не повідомляв про застосування іншого способу задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки у процедурі позасудового врегулювання на підставі договору іпотеки, то  звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття іпотекодержателем права власності є незаконним
Звернення стягнення на предмет іпотеки без укладення окремого договору (якщо умовами договору іпотеки це встановлено)
Суд: Велика Палата

Якщо сторони за договором іпотеки погодили можливість виникнення в іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя, то без укладення такого договору звернення стягнення на предмет іпотеки є незаконним
Обов’язковість проведення оцінки майна предмету іпотеки на момент переходу права власності
Суд: Велика Палата

При зверненні стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття іпотекодержателем на нього права власності необхідною є проведення оцінки майна предмету іпотеки на момент переходу права власності
Розірвання іпотечного договору у випадку націоналізації банку-боржника
Суд: Велика Палата

Сам по собі факт зміни власників корпоративних прав боржника, в тому числі набуття їх державою, не може бути підставою для висновків про істотність зміни обставин у правовідносинах між кредитором і майновим поручителем в контексті статті 652 ЦК України та підставою для розірвання договору іпотеки.
Перехід права власності на предмет іпотеки до третьої особи під час виключення з Державного реєстру іпотек запису про обтяження права власності на цю квартиру

 У разі скасування незаконного судового рішення про визнання іпотеки недійсною, на підставі якого з Державного реєстру іпотек виключено запис про обтяження, дія іпотеки підлягає відновленню з моменту вчинення первинного запису, який виключено на підставі незаконного рішення суду. Це означає, що іпотека є дійсною з моменту внесення про неї первинного запису в Державний реєстр іпотек.
Тому дія статті 23 ЗУ "Про іпотеку" поширюється особу, щодо якої встановлено факт переходу права власності на квартиру під час виключення з Державного реєстру іпотек запису про обтяження права власності на цю квартиру
Щодо права державного органу на апеляційне оскарження судового рішення, ухваленого внаслідок використання позивачем приватно-правового інструментарію, зокрема позову про визнання договору недійсним, не для захисту цивільних прав та інтересів

Недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси власне порушені, а учасники цивільного обороту використовують цивільне судочинство для такого захисту. Приватно-правовий інструментарій (зокрема, ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів) не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для невиконання публічних обов`язків, звільнення майна з під арешту в публічних відносинах або створення преюдиційного рішення суду для публічних відносин.
При цьому, у разі використання приватно-правового інструментарію не для захисту цивільних прав та інтересів, а для невиконання публічних обов`язків, звільнення майна з під арешту в публічних відносинах або створення преюдиційного рішення суду для публічних відносин, судове рішення стосується прав, інтересів та (або) обов`язків відповідного державного органу, покликаного захищати інтереси держави у відповідних відносинах.
Таким чином, Верховний Суд у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду відступив від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 10 жовтня 2018 року у справі No 640/8804/17 (провадження No 61-396св17).
Ініціювання третейського розгляду не для захисту майнових і немайнових прав та охоронюваних законом інтересів фізичних чи юридичних осіб є недопустимим 

Завданням третейського суду є захист майнових і немайнових прав та охоронюваних законом інтересів фізичних чи юридичних осіб. По своїй суті ініціювання третейського розгляду не для захисту є недопустимим. Приватно-правовий інструментарій (зокрема, ініціювання третейського розгляду не для захисту прав та інтересів) не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу боржником або виконання судового рішення про стягнення боргу чи створення переваг в процедурі банкрутства.
Обставини, що дозволяють кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору (фраудаторний договір)
Суд: Касаційний цивільний суд

Договором, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторним договором), може бути як оплатний, так і безоплатний договір. Застосування конструкції "фраудаторності" при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дозволяють кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору. До таких обставин, зокрема, відноситься: момент укладення договору; контрагент з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родич боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа); ціна (ринкова/неринкова), наявність/відсутність оплати ціни контрагентом боржника.
Визнання договору дійсним внаслідок відсутності його нотаріального посвідчення не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення про стягнення боргу, що набрало законної сили

Тлумачення статті 220 ЦК України свідчить, що рішення суду про визнання договору дійсним при недодержанні сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору "зцілює" тільки таку ваду як відсутність нотаріального посвідчення договору. І, відповідно, не виключається визнання договору недійсним, який був визнаний дійсним внаслідок відсутності його нотаріального посвідчення, як такого, що вчинений на шкоду кредитору (фраудаторний договір). Приватно-правовий інструментарій (зокрема, визнання договору дійсним внаслідок відсутності його нотаріального посвідчення) не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили.
Ознаки зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню

Про зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що: особа (особи) "використовувала/використовували право на зло"; наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб’єкти, чиї права безпосередньо пов’язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб’єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які "потерпають" від зловживання нею правом, або не перебувають); враховується правовий статус особи /осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин).
Щодо права сторони договору вимагати від іншої сторони, яка порушила договір і не здійснила зустрічне надання, повернення майна (коштів) на підставі статті 1212 ЦК України

Якщо одна із сторін договору передала у власність іншій стороні певне майно (сплатила кошти) і судом встановлено порушення еквівалентності зустрічного надання внаслідок невиконання або неналежного виконання своїх обов`язків однієї із сторін, сторона, що передала майно (сплатила кошти), має право вимагати повернення переданого іншій стороні в тій мірі, в якій це порушує погоджену сторонами еквівалентність зустрічного надання. Тобто, якщо сторона яка вчинила виконання, проте не отримала зустрічного надання в обсязі, який відповідає переданому майну (сплаченим коштам) і згодом відмовилася від договору, то вона може вимагати від сторони, яка порушила договір і не здійснила зустрічне надання, повернення майна (коштів) на підставі пункту 3 частини третьої статті 1212 ЦК України.
Відсутність підстав для застосування статті 1254 ЦК України у випадку нікчемності наступного заповіту
Суд: Касаційний цивільний суд

Тлумачення статті 216 та 1254 ЦК України свідчить, що частина четверта статті 1254 ЦК України стосується тільки тих випадків, за яких новий заповіт визнано недійсним через дефект волі заповідача на підставі статті 225 ЦК України (заповідач у момент вчинення заповіту не усвідомлював значення своїх дій та (або) не міг керувати ними) чи статті 231 ЦК України (заповіт вчинено під впливом насильства), дія попереднього заповіту відновлюється; частина четверта статті 1254 ЦК України розрахована тільки на визначення правових наслідків недійсності оспорюваного заповіту (відповідно до статей 225 і 230 ЦК України) і не регулює впливу нікчемності заповіту на відновлення попереднього заповіту; частина четверта статті 1254 ЦК України не може регулювати правові наслідки нікчемності заповіту, оскільки нікчемний заповіт не породжує будь-який правовий результат. При нікчемності другого заповіту слід вести мову не про відновлення чинності першого заповіту, а про те, що вчинення наступного нікчемного заповіту, не може скасовувати попередній заповіт; положення частини четвертої статті 1254 ЦК України є виключенням із загального правила про наслідки недійсності правочину, а отже, за аналогією застосовані бути не можуть. Також немає підстав застосовувати аналогію закону (частина перша статті 8 ЦК України), оскільки питання наслідків нікчемності правочину (у тому числі й заповіту, як одностороннього правочину) врегульовані частинами першою та другою статті 216 ЦК України.
Щодо права на здійснення приватизації та набуття у власність частини квартири в порядку спадкування за законом
Суд: Касаційний цивільний суд

Обов`язковою умовою переходу права вимоги у порядку спадкування до спадкоємців про визнання за ними права власності на квартиру, в якій проживали спадкодавці, але померли до вирішення питання відповідним державним органом про її приватизацію, є звернення спадкодавця до відповідного органу приватизації з належно оформленою заявою.
Для вирішення питання про наявність права вимагати визнання за спадкоємцем права власності на квартиру вирішальне значення може мати встановлення обставин, чи була розглянута в установлений строк заява про приватизацію квартири, чи була відмова відповідного органу приватизації у задоволенні заяви правомірною (чи були наявні заборони для передачі квартири наймачеві).
Умови, за яких недійсність паспорта сторони договору купівлі-продажу не є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 215 ЦК України
Суд: Касаційний цивільний суд

Недійсність паспорта сторони договору купівлі-продажу не є підставою для визнання договору недійсним відповідно до статті 215 ЦК України, якщо при укладанні договору його сторони не мали сумніву в ідентичності особи кожної з них, знали про наявність дефекту паспорту однієї із сторін, договір купівлі-продажу вчинили за взаємною згодою.
Щодо строків повернення позики за відсутності визначеного у розписці строку її повернення
Суд: Касаційний цивільний суд

Грошові кошти, що взяті в борг за договором позики без визначеного у розписці строку повернення цих коштів, мають бути повернені у порядку та строки, що встановлені частиною першою статті 1049 ЦК України, тобто протягом тридцяти днів від дня пред’явлення позикодавцем вимоги про це.
Незабезпечення отримання замовником завершеної будівництвом квартири є істотним порушенням договору будівельного підряду та підставою для його розірвання на підставі ст. 652 ЦК України
Суд: Касаційний цивільний суд

Істотне порушення підрядником умов договору будівельного підряду (незабезпечення отримання замовником завершеної будівництвом квартири) у разі, якщо замовник виконав умови договору – сплатив обумовлену в ньому суму, є підставою для розірвання договору та стягнення з підрядника на користь замовника сум сплачених ним внесків.
Щодо наслідків включення до довіреності нікчемної умови про її безвідкличність
Суд: Касаційний цивільний суд

Включена до довіреності нікчемна умова щодо її безвідкличності не є підставою для визнання недійсною довіреності в цілому.
Підстави для визнання одностороннього правочину недійсним відповідно до статті 225 ЦК України
Суд: Касаційний цивільний суд

Підставою для визнання одностороннього правочину недійсним на підставі статті 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.
 За наслідками проведеної судово-психіатричної експертизи не встановлено категоричну неспроможність позивача розуміти значення своїх дій та керувати ними на момент видачі довіреності а лише зазначено, що позивач за своїм психічним станом не міг у повній мірі розуміти значення своїх дій та керувати ними. У зв’язку з цим суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Щодо права представника за довіреністю на звернення до суду з позовом про визнання недійсним договору, укладеного від імені його довірителя на підставі оспорюваної довіреності, виданої іншій особі
Суд: Касаційний цивільний суд

Оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина третя статті 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість заінтересованої особи законно реалізувати свої права.
Таким чином, представник за довіреністю, заступаючи місце особи, яку він представляє і від імені якої виступає "Alter ego" (друге "я", мій представник) має право на звернення до суду з позовом про визнання недійсним договору, укладеного на підставі оспорюваної довіреності, виданої іншій особі у разі, якщо такий правочин суперечить його волевиявленню як представника власника майна, відчуженого за таким договором.
Щодо обов’язку доказування у справах про визнання правочину недійсним на підставі статті 230 ЦК України
Суд: Касаційний цивільний суд

Обов’язок доказування у справах про визнання правочину недійсним на підставі статті 230 ЦК України як такого, що здійснений під впливом обману, покладається на позивача як сторону, яка діяла під впливом обману. Позивач повинен довести наявність умислу з боку відповідача, істотність значення обставин, щодо яких його введено в оману, і сам факт обману. 
Крім того, обман стосовно мотиву, тобто внутрішнього спонукання особи до здійснення правочину, не має істотного значення. Зокрема, обман щодо фінансового становища контрагента як мотиву правочину не може бути підставою для визнання правочину недійсним.
Щодо визначення моменту виникнення договірних відносин між авіаперевізником і пасажиром 
Суд: Касаційний цивільний суд

Видача авіаперевізником відповідного квитка та багажної квитанції пасажиру свідчить про виникнення між ними договірних правовідносин, а тому у випадку відмови у перевезенні, скасування чи тривалої затримки рейсу відшкодування шкоди покладається саме на авіаперевізника.
Суттєві зміни щодо місця і часу вильоту є підставою для відмови від одержання туристичних послуг
Суд: Касаційний цивільний суд

Турист має право відмовитись від одержання туристичних послуг у випадку суттєвих змін щодо місця і часу вильоту. Відповідальність за завдані туристу збитки несе туроператор, який не зміг забезпечити виконання істотних умов договору щодо перевезення.
Щодо суб’єкта відповідальності за порушення умов договору про надання туристичних послуг 
Суд: Касаційний цивільний суд

Відповідальність за порушення умов договору про надання туристичних послуг несе той суб'єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, та за вини якого замовнику (туристу) завдано збитків.
У разі встановлення судом фактів видачі туроператором ваучера, який є формою письмового договору на туристичне обслуговування, зміни туроператором в односторонньому порядку істотних умов договору на туристичне обслуговування та невжиття ним необхідних заходів про попередження туриста щодо такої зміни, відповідальність за порушення істотних умов договору не може нести інший суб'єкт туристичної діяльності з надання туристичних послуг, ніж туроператор.
Виконання туроператором обов’язку перед туристом шляхом надання альтернативної послуги  
Суд: Касаційний цивільний суд

Туроператор вважається таким, що виконав свій обов’язок перед туристом за договором про надання туристичних послуг, якщо турист скористався запропонованою йому альтернативною послугою, не відмовився від надання туристичних послуг.
Введення надзвичайного стану в країні є підставою для відмови споживача туристичних послуг від подорожі з компенсацією сплачених коштів 
Суд: Касаційний цивільний суд

Суб'єкт туристичної діяльності зобов'язаний відшкодувати майнові втрати споживачу у випадку відмови від туру у зв’язку з введенням на території країни надзвичайного стану.
Відсутність відповідальності туроператора за відмову посольства країни відвідування у видачі візи або невидачу візи до початку подорожі
Суд: Касаційний цивільний суд

Туроператор не несе відповідальності за відмову посольства країни відвідування у видачі візи або невидачу візи до початку подорожі, а сплачені кошти підлягають поверненню туристу за вирахуванням витрат, які вже поніс туроператор/турагент на організацію туру (на умовах, передбачених договором про надання туристичних послуг) та анулювання всіх туристичних послуг на момент такої відмови.
Щодо права туриста відмовитись від одержання туристичних послуг у випадку відмови посольства країни відвідування у видачі візи до початку подорожі
Суд: Касаційний цивільний суд

Турист має право відмовитись від одержання туристичних послуг у випадку відмови посольства країни відвідування у видачі візи до початку подорожі, відшкодувавши фактичні витрати, які вже поніс турагент/туроператор на момент ануляції туру. При цьому суд має перевірити строки, коли туроператор направив до консульської установи документи для відкриття віз, час, коли консульська установа надала відповідь про відмову у відкритті віз та час, коли туроператор чи турагент повідомили про це туриста.