DocSA/legal-position-indexes huggingface dataset:
Про ті обставини, які не можуть бути перевірені на стадії відкриття виконавчого провадження
Суд: Касаційний адміністративний суд

На стадії відкриття виконавчого провадження державний виконавець не може з`ясовувати питання про те, чи виконано рішення суду. На цьому етапі він повинен пересвідчитися, зокрема, чи відповідає виконавчий документ і заява про його виконання вимогам Закону України "Про виконавче провадження" чи надано усі необхідні документи. Відтак якщо немає підстав для повернення виконавчого документа або відмови у відкритті виконавчого документа, він відкриває виконавче провадження. А перевірка виконання рішення суду здійснюється вже після відкриття виконавчого провадження.
Про документ, який є предметом перевірки дотримання автомобільним перевізником законодавства у сфері їх діяльності
Суд: Касаційний адміністративний суд

Договір із організатором регулярних перевезень є тим документом, наявність якого під час здійснення заходів державного контролю є предметом перевірки щодо дотримання вимог законодавства автомобільними перевізниками, які надають послуги з перевезення пасажирів.
Про невіднесення до засобів примусу пропозиції роботодавця піти у відпустку своєму працівнику, який через надзвичайну ситуацію в країні тимчасово виїхав за її межі
Суд: Касаційний адміністративний суд

Працівникам, зокрема, які виїхали за межі території України або набули статусу внутрішньо переміщеної особи, за їх заявою, в обов`язковому порядку мають надаватись відпустки без збереження заробітної плати, можуть надаватись щорічні відпустки, або з такими працівниками може призупинятись дія трудового договору, а відтак пропозиція роботодавця щодо надання відпустки без збереження заробітної плати не є примусом.
Про підхід застосування положень частини другої статті 15 у взаємозв`язку зі статтею 63 Закону України "Про виконавче провадження"
Суд: Касаційний адміністративний суд

Правовий підхід щодо застосування положень частини другої статті 15 у взаємозв`язку зі статтею 63 Закону України "Про виконавче провадження" у правовідносинах, що стосуються застосування до боржника заходів впливу у вигляді штрафу необхідно формувати через призму оцінки змісту зобов`язальної частини виконавчого документа, яка повинна відповідати резолютивній частині судового рішення, та аналізу причин, з якими боржник пов`язує неможливість виконати судове рішення.
Це означає, що у разі, якщо резолютивна частина судового рішення є нечіткою за змістом, тобто коли вона є незрозумілою як для осіб, стосовно яких його ухвалено, так і для тих, хто здійснює його виконання, через що рішення суду неможливо виконати примусово або є імовірність неправильного його виконання, рішення державного виконавця про застосування до боржника заходів впливу у вигляді штрафу (у зв`язку з невиконанням ним цього рішення) у таких випадках є передчасним.
Водночас норми процесуального закону надають учасникам виконавчого провадження право звернутися до суду із заявою про роз`яснення такого рішення.
Про реалізацію права на відстрочку від призову 
Суд: Касаційний адміністративний суд

Право на відстрочку від призову на військову службу повинно бути реалізоване військовозобов`язаним шляхом вчинення ним активних дій та оформлення його у відповідний спосіб уповноваженим органом (зокрема, районним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки). При цьому реалізація такого права може бути здійснена лише до моменту набуття ним статусу військовослужбовця.
Про обов’язки призовників, військовозобов`язаних, резервістів, які мають право на відстрочку від призову на військову службу
Суд: Касаційний адміністративний суд

З метою ведення районними територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки спеціального обліку призовників, військовозобов`язаних, резервістів, які мають право на відстрочку від призову на строкову військову службу, військову службу під час мобілізації, особливого періоду на останніх покладено обов`язок із своєчасного повідомлення органу, в якому вони перебувають на військовому обліку, про зміну їх сімейного стану, стану здоров`я, адреси місця проживання (перебування), освіти, місця роботи і посади. Отже, право на відстрочку від призову на строкову військову службу, військову службу під час мобілізації, особливого періоду, кореспондує з обов`язком призовників, військовозобов`язаних, резервістів дотримуватися правил військового обліку, зокрема щодо своєчасного повідомлення органу про зміну рівня освіти.
Про повноваження командира військової частини в частині призову на військову службу призовників в період мобілізації
Суд: Касаційний адміністративний суд

Аналіз положень частини п`ятої статті 22 Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" (далі-Закону No 3543-XII) дає підстави для висновку про повноваження та можливості призову командиром військової частини на військову службу під час мобілізації тільки військовозобов`язаних, а щодо призовників такими повноваженнями наділені виключно територіальні центри комплектування та соціальної підтримки. Отже, чинне законодавство не дає право командиру військової частини діяти усупереч норм Закону No 3543-XII та Закону No 2232-XII, а саме: призивати призовників на військову службу не у добровільному порядку (за контрактом), а за мобілізацією.
Про застосування норм законодавства щодо звільнення особи із державної служби за наслідками отримання негативної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності, з огляду на суттєві зміни у правовому регулюванні у процесі отримання такої оцінки
Суд: Касаційний адміністративний суд

З аналізу норм статті 44 Закону України "Про державну службу" (Закон No 889-VIII) випливає, що звільнення із служби, відповідно до пункту 3 частини першої статті 87 цього Закону, у разі отримання державним службовцем негативної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності не є видом юридичної відповідальності, зокрема дисциплінарним стягненням, а є наслідком реагування суб`єкта призначення на неналежне виконання державним службовцем посадових обов`язків, установлених для відповідної посади.
Отже, якщо визначення завдань і ключових показників мало місце до набрання чинності змінами, які внесені до статті 44 Закону No 889-VIII Законом No 117-ІХ, а визначення результатів виконання завдань та затвердження висновку - після набрання чинності вказаними змінами, то щодо правових наслідків отримання негативної оцінки застосуванню підлягає стаття 44 Закону No 889-VIII (у редакції Закону No117-ІХ).
Про способи отримання адвокатами судової документації
Суд: Касаційний адміністративний суд

Аналізуючи положення статті 18 КАС України до/після запровадження змін, згідно із Законом No 3200-IX, Верховний Суд зауважує, що імперативна вимога стосовно обов`язку адвокатів зареєструватися в підсистемі ЄСІТС (тобто фактично це був електронний кабінет) була незмінною з 15 грудня 2017 року, тому за правилами частини сьомої указаної норми, наявність у адвоката електронного кабінету є підставою для направлення судом будь-яких документів у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі. Надалі положення статті 18 КАС України (у редакції Закону No 3200-IX) в цій частині стали більш суворими щодо наслідків невиконання адвокатами такого обов`язку.
Водночас законодавцем в обох випадках передбачена можливість для таких осіб отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою, що є додатковим інструментом реалізації права на ознайомлення зі змістом судового рішення, проте такі обставини мають значення для визначення дати початку перебігу строку, за умови, якщо учасник справи взагалі не отримував судове рішення, у тому числі і в електронному вигляді.
Про мету існування інститутів апеляційного та касаційного перегляду справ
Суд: Касаційний адміністративний суд

Сторони мають усвідомлювати, що інститути апеляційного та касаційного перегляду впроваджені для усунення можливих помилок судового розгляду справ у першій інстанції, а не для усунення помилок сторони, допущених нею під час розгляду справи судом першої інстанції, у формулюванні стороною своїх позовних вимог, аргументів та формуванні їх доказової бази. Це відповідає і практиці Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права відповідно до Закону України від 23 лютого 2006 року 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини". Зокрема, цей Суд зазначав, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (див. mutatis mutandis, рішення від 03 квітня 2008 року у справі "Пономарьов проти України" (Ponomaryov v. Ukraine), заява No 3236/03, пункт 40).
Про визначення початку перебігу строку звернення до суду у справі, предметом спору якої є вимога про відшкодування витрат на навчання
Суд: Касаційний адміністративний суд

Початок перебігу строку не може бути пов`язаний з відмовою відповідача добровільно відшкодувати витрати, оскільки позивач не визначив такого терміну, при цьому останній протягом п`яти років був обізнаний про невиконання відповідачем вимоги про відшкодування витрат на навчання. Про вказане також свідчить повторне направлення вимоги-пропозиції про відшкодування витрат.
Невстановлення Військовою академією у позасудовій вимозі-попереджені будь-якого строку, свідчить про пасивну поведінку суб`єкта владних повноважень у здійснені захисту прав, невжиття ним активних дій для дотримання місячного строку звернення, передбаченого частиною п`ятою статті 122 КАС України, що обраховується з моменту закінчення терміну добровільного виконання (що мало ним усвідомлюватися).
Повторне направлення вимоги через п`ять років від повідомлення вперше про необхідність сплати коштів не поновлює строк добровільного виконання (відшкодування відповідачем витрат), є штучним створенням позивачем підстави для нового обрахунку місячного строку звернення до суду.
Про різницю між відстороненням від виконання повноважень на підставі наказу командира військової частини та відстороненням від посади
Суд: Касаційний адміністративний суд

Посилаючись на пряму заборону для поновлення позивача на попередній посаді, відповідач фактично застосовує підміну понять "відсторонення від виконання повноважень на підставі наказу командира військової частини" (у даному випадку начальника територіального центру комплектування та соціальної підтримки) та "відсторонення від посади", яке здійснюється у рамках кримінального провадження.
Відсторонення від виконання повноважень на підставі наказу командира військової частини або начальника територіального центру комплектування та соціальної підтримки можливе виключно до військовослужбовця, до якого застосована адміністративна відповідальність або на час проведення службового розслідування. Поряд з цим, після вручення підозри про вчинення злочину, до такого військовослужбовця застосовуються положення КПК України, які один із заходів забезпечення кримінального провадження визначає "відсторонення від посади".
Отже, для прямої заборони для поновлення позивача на попередній посаді необхідною умовою є наявність відповідної ухвали слідчого судді щодо застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді відсторонення від посади. Наявність лише наказу командира військової частини або начальника територіального центру комплектування та соціальної підтримки про відсторонення від виконання повноважень не є достатньою підставою для непоновлення військовослужбовця відповідно до абзаців 5, 9 пункту 122 Положення No 1153/2008.
Про віднесення преміювання до сфери правомочностей працедавця 
Суд: Касаційний адміністративний суд

Преміювання осіб рядового або начальницького складу є виключно правом керівників органів і установ, а не обов`язком, та здійснюється за одночасної присутності декількох складових, зокрема, наявності особистого внеску відповідної особи в загальні результати роботи установи, відсутності порушень службової дисципліни (невиходу на службу без поважних причин, порушення статутних правил несення служби, незадовільні показники службової діяльності, викривлення фінансової, бюджетної звітності, тощо), а також за наявності відповідного бюджетного фінансування.
Про вплив відомостей з бази даних системи "Гарт-1" на право особи перетину державного кордону на виїзд з України 
Суд: Касаційний адміністративний суд

За результатами дослідження повноти та достатності наданих позивачем документів для виїзду за кордон в умовах воєнного стану, уповноважені особи органу Державної прикордонної служби обґрунтовано виходили з того, що їх сукупність не підтверджує право на перетин державного кордону як водія з метою ввезення вантажів гуманітарної допомоги по базі даних системи "Шлях".
Наявність/збіг інформації про особу в оперативних базах даних системи "Гарт-1", яка автоматизовано забороняє цій особі право перетину державного кордону на виїзд з України, нівелює таке право на підставі інших поданих нею документів, зокрема, тимчасового посвідчення військовозобов`язаного та списку осіб, які мають право на перетин кордону на підставі інформації, наявної в базі даних "Шлях".
При цьому, включення до бази даних "Шлях", адміністратором якої є Укртрансбезпека, не є відповідно до пункту 2-8 Правил No 57 безумовною підставою для виїзду за кордон, адже таке рішення приймається виключно посадовими особами державної прикордонної служби в кожному конкретному випадку, на підставі повного пакету поданих документів.
Про правове регулювання преміювання керівника бюджетної установи, якого було притягнуто до дисциплінарної відповідальності
Суд: Касаційний адміністративний суд

Норма пункту 7 Порядку No2183/5 врегульовує загальні питання погодження преміювання керівника бюджетної установи у разі відсутності дисциплінарного проступку та підстав для його притягнення до відповідальності, втім Порядок No2183/5 не врегульовує правовідносини, за яких такий керівник на вказаний період часу був відсторонений від виконання обов`язків.
Водночас такі правовідносини врегульовано Главою 21 розділу 1 Порядку No925/5, за якою особам рядового чи начальницького складу, які відсторонені від виконання службових обов`язків (посади), виплачуються посадовий оклад, оклад за спеціальним званням, надбавка за вислугу років та щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім премії).
З урахуванням цього помилковим є висновок судів попередніх інстанцій про наявність правових підстав для погодження та виплати позивачу спірної премії в період часу, коли стосовно нього проводилось службове розслідування, оскільки у цей період часу позивач був відсторонений від виконання службових обов`язків за займаною посадою, тобто не здійснював особистий внесок в загальні результати роботи установи, що є обов`язковою підставою для преміювання.
Про додатковий вид дозволу необхідний авіаперевізнику для здійснення польотів до країн, які визначені як країни з нестабільним становищем
Суд: Касаційний адміністративний суд

Наявність документів на право експлуатації відповідних повітряних ліній не звільняє авіаперевізника від обов`язку дотримуватись вимог авіаційної безпеки, визначених Інструкцією No 399, зокрема, в частині отримання дозволу на польоти до країн, які визначені як країни з нестабільним становищем.
В даному випадку, позивач зобов`язаний дотримуватися правових норм чинного законодавства, які не ставлять в залежність наявність відповідних документів на здійснення польотів від законодавчо затверджених правил та виключень в окремих випадках, які містять застереження та певні умови.
Про правомірність стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження виконавцем в рамках окремого виконавчого провадження, за умови, що такий не було стягнуто первісно
Суд: Касаційний адміністративний суд

Водночас якщо виконавчий збір не був стягнений (повністю) в рамках "основного" виконавчого провадження, а виконавчий документ підлягає поверненню стягувачеві (зокрема з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 37 Закону No 1404-VIII), то державний виконавець зобов`язаний його стягнути у рамках окремого (іншого) виконавчого провадження, передумовою для відкриття якого Закон No 1404-VIII (частина третя статті 40) передбачив винесення постанови про стягнення виконавчого збору.
Аналогічним чином державний виконавець діє і щодо стягнення витрат виконавчого провадження (пункт 2 розділу VI Інструкції No 512/5), які також підлягають стягненню навіть після того як виконавчий документ повернений стягувачу.
Про обставини, за існування яких, законодавцем передбачено юридичну відповідальність суб`єкта господарювання за порушення вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін
Суд: Касаційний адміністративний суд

Задля розуміння приписів частини першої статті 20 Закону No 5007-VI в аспекті умов (обставин), за яких передбачено настання юридичної відповідальності суб`єкта господарювання за порушення вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін, необхідно звернутися до дефініції понять, які містяться у статті 1 згадуваного Закону, й таким чином визначити зміст, у якому їх вжито в тексті цього нормативного акта.
Аналізуючи ці дефінітивні норми, які, пригадаємо, написані вище, можна дійти висновку, що такі терміни як "встановлення" ціни, "застосування" ціни, "формування" ціни та "декларування" зміни ціни позначають різні поняття. Іншими словами, у Законі No 5007-VI перелічені терміни мають неоднакове розуміння, а це в контексті спірних правовідносин дозволяє виснувати, що "декларування зміни ціни", чи радше невиконання або неналежне виконання суб`єктом господарювання задіяного (впровадженого) державою (в особі уповноважених органів) способу [державного] регулювання ціни не охоплюється гіпотезою пункту 1 частини першої статті 20 Закону No 5007-VI, з якою приписи названої статті передбачають застосування заходів юридичної відповідальності (адміністративно-господарських санкцій, які в цьому випадку полягають у вилученні необґрунтовано одержаного виторгу та застосуванні штрафу пропорційно до суми цього виторгу).
"Декларування зміни ціни" є одним зі способів державного регулювання цін, що опосередковано "вплітає" цей механізм інформування суб`єктом господарювання про наміри встановлення та застосування ціни, відмінної від поточної, в канву "формування, встановлення і застосування цін". Однак, коли йде мова про перелік порушень, які є підставою для видачі органом державного контролю розпорядчого документа та/або застосування санкцій до суб`єкта господарювання за порушення нормативних приписів, то чіткість (ясність) норми закону в цьому випадку має визначальне значення для правильного її застосування, головно для суб`єкта господарювання, який повинен знати свої права та обов`язки, відповідно передбачати (прогнозувати) юридичні наслідки їх недотримання / невиконання.
У цьому зв`язку варто зважити також приписи частини сьомої статті 4 Закону No 877-V, за якими неоднозначне (множинне) трактування у нормі закону повноважень органу державного нагляду (контролю) або прав та обов`язків суб`єкта господарювання треба тлумачити в інтересах останнього.
З уваги на наведені мотиви, відповідаючи на порушене в касаційній скарзі питання, Верховний Суд зазначив, що у вимірі правовідносин, з яких виник цей спір, текстуальний виклад пункту 1 частини першої статті 20 Закону No 5007-VI не може охоплювати порушення вимог щодо "декларування зміни ціни", що таким чином не дозволяє застосовувати до суб`єкта господарювання санкцій, які передбачені за "порушення вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін".
Про одну із складових, яку підлягає застосуванню при обчисленні грошового забезпечення військовослужбовця
Суд: Касаційний адміністративний суд

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що встановлене положеннями пункту 3 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону No 1774-VІІІ обмеження щодо застосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з Постановою No 704 жодним чином не впливає на спірні правовідносини (провести перерахунок грошового забезпечення), оскільки такою розрахунковою величиною є, прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року. Розмір мінімальної заробітної плати не є розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, а застосований з іншою метою - для визначення мінімальної величини, яка враховується, як складова при визначенні розмірів посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням.
Про самостійні умови звільнення військовослужбовця зі служби в умовах воєнного стану
Суд: Касаційний адміністративний суд

Наведена в абзаці 5 підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону No2232-ХІІ підстава звільнення - у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю (1 умова) є самостійною. При цьому, в конструкції цього речення відсутня конкретизація, яка саме група інвалідності повинна бути в дружини (чоловіка).
Разом із тим, якщо розглядати випадок поєднання 1 та 2 умов сполучником "та", то навіть у цьому разі Закон No 2232-ХІІ не ставить звільнення військовослужбовців у залежність від наявність у дружини (чоловіка) І чи ІІ групи інвалідності, а лише вказує "із числа осіб з інвалідністю". 
Підстави звільнення військовослужбовця з військової служби як: (1) необхідність постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), а також особами з інвалідністю І групи (2) чи ІІ групи (3) є самостійними і не стосуються (не пов`язані) з такою підставою як: у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю.
До прикладу: наявність у позивача дружини, яка є інвалідом ІІІ групи, дає йому право на звільнення з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону No 2232-ХІІ, і додатково не вимагає від нього доведення необхідності здійснення догляду за дружиною, оскільки це навіть не відповідає критеріям встановлення ІІІ групи інвалідності (для осіб з ІІІ групою інвалідності властиві функціональні порушення, що призвели до помірно вираженого обмеження життєдіяльності особи, в тому числі її працездатності, але потребують соціальної допомоги і соціального захисту).