Щодо продевння огляду у службовому кабінеті без ухвали слідчого судді. Щодо дій апеляційного суду після встановлення під час апеляційного розгляду факту смерті обвинуваченого, щодо якого ухвалено виправдувальний вирок
Суд: Касаційний кримінальний суд

З матеріалів провадження вбачається, що, визнаючи недопустимим доказом протоколи огляду місця події – службових кабінетів, апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції про порушення органом досудового розслідування вимог ст. 233 КПК, оскільки фактично було проведено обшуки, що, на думку судів, вимагало дозволу слідчого судді, передбаченого ст. 235 КПК, однак прокурором ухвал слідчого судді про дозвіл на проведення обшуків не надано. Крім того, в ході судового розгляду встановлено, що у наданні дозволу на проведення обшуків службових кабінетів слідчим суддею відмовлено.
Разом із тим, вимога отримати дозвіл на обшук, за відсутності добровільної згоди особи, стосується лише житла чи іншого володіння особи, що випливає з тлумачення статей 233, 235 КПК. Зазначені норми закону захищають особу від необґрунтованого втручання державних органів у сферу її приватності, на яке особа вправі розраховувати у своєму житлі або іншому володінні. 
Службовий кабінет сам по собі не може вважатися житлом або іншим володінням, доступ до якого визначає виключно його володілець. Службове приміщення надається для виконання службових обов’язків і доступ до нього визначається іншим регулюванням, яке ґрунтується на міркуваннях, не пов’язаних із захистом приватності осіб, яким таке службове приміщення надане. Для визначення, чи відбувається втручання у приватне життя внаслідок обшуку у службовому приміщенні, слід застосовувати критерій "розумного очікування конфіденційності". Тобто, якщо обставини справи свідчать про те, що особа має підстави розумно очікувати на приватність при використанні приміщення або будь-яких елементів приміщення, то на приміщення або  відповідну його частину поширюються гарантії від втручання у приватне життя.
Водночас Суд звертає увагу, що заступник начальника Луцької ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області та заступник начальника управління доходів і зборів з фізичних осіб були службовими особами, які займають відповідальне становище, представниками держави. Огляд проводився у їх службових кабінетах, які були надані їм для виконання службових обов`язків. У матеріалах провадження відсутні обставини, які б давали підстави зазначеним особам розумно розраховувати на можливість використання кабінету для свого приватного життя та/або на збереження конфіденційності в межах службового кабінету, або вирішувати, коли і яким чином надавати до нього доступ. Таким чином, на їх службові кабінети не поширювалися гарантії від втручання в приватне життя, передбачені Конституцією України та вказаними нормами КПК, і проведення в них слідчих дій не вимагало дозволу суду.

Після встановлення під час апеляційного розгляду факту смерті обвинуваченого, щодо якого ухвалено виправдувальний вирок, суд апеляційної інстанції зобов’язаний виконати вимоги статей 370, 404, 419 КПК, забезпечити участь захисника, продовжити апеляційний розгляд, надати мотивовані відповіді на доводи апеляційних скарг та постановити ухвалу, передбачену одним із пунктів 1, 2, 5 або 6 ст. 407 КПК з урахуванням вимог статей 284, 417 КПК