DocSA/legal-position-indexes huggingface dataset:
Щодо наявності/відсутності підстав для припинення процедури розпорядження майном боржника та визнання його банкрутом

Визнаючи боржника банкрутом, суд має встановити його неоплатність, тобто недостатність майна для задоволення вимог кредиторів, у зв'язку з чим з'ясувати його актив та пасив і зіставити дані обох величин. Рішення суду не може ґрунтуватися лише на клопотанні комітету кредиторів. Суд повинен встановити неплатоспроможність боржника шляхом здійснення аналізу повноти проведених розпорядником майна заходів, передбачених у процедурі розпорядження майном, і дослідити надані розпорядником майна належні та допустимі докази на підтвердження повноти проведення процедури розпорядження майном.
Щодо виникнення у банкрута обов'язку зі сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), які нараховані після моменту визнання боржника банкрутом, крім витрат, безпосередньо пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури

Зважаючи перебування банкрута у ліквідаційній процедурі та беручи до уваги положення статті 59 КУзПБ, суди попередніх інстанцій обґрунтовано відхилили грошові вимоги органу Державної податкової служби до боржника, які нараховані як пеня щодо податку на додану вартість та податку на прибуток за період після визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.
Щодо зобов'язання органу місцевого самоврядування прийняти житлові будинки, що обліковуються на балансі банкрута

За змістом частини тринадцятої статті 41 Закону про банкрутство (частини сьомої статті 61 КУзПБ) обов'язку ліквідатора передати об’єкти житлового фонду, в тому числі гуртожитки, дитячі дошкільні заклади та об’єкти комунальної інфраструктури до комунальної власності територіальної громади кореспондує обов'язок органу місцевого самоврядування прийняти такі об’єкти без додаткових умов у порядку, визначеному законом. Цей обов'язок є чітко встановленим, а не дискреційним.
Тлумачення змісту цих норм дає підстави для висновку, що відмова органу місцевого самоврядування від виконання імперативного припису спеціальних законодавчих актів (законів) щодо передачі/прийняття об'єктів житлового фонду банкрута до комунальної власності територіальних громад не може бути обґрунтована недоцільністю таких дій тощо.
Щодо принципу безсумнівної повноти дій ліквідатора у ліквідаційній процедурі

Процесуальні дії суду у справі про банкрутство мають вчинятися чітко у строки, встановлені законодавством про банкрутство. Необґрунтоване затягування таких строків призводить до настання негативних правових наслідків, зокрема, збільшуються судові витрати на здійснення провадження у справі про банкрутство (оплата послуг арбітражного керуючого тощо), які оплачуються кредиторами, за принципом пропорційності їх грошовим вимогам.
Щодо наявності чи відсутності підстав для затвердження звіту ліквідатора, ліквідаційного балансу боржника та закриття провадження у справі про банкрутство

Під час здійснення провадження у справі про банкрутство кредитор відповідно до наявних у нього прав не може безумовно покладатися у здійсненні дій з оскарження правочинів чи інших дій, спрямованих на виявлення, повернення майна банкрута, лише на ліквідатора. Як особа, зацікавлена у задоволенні наявних у нього грошових вимог до боржника у повному обсязі, кредитор має діяти розсудливо та проявляти уважність до стану своїх прав, зокрема цікавитися вжитими ліквідатором діями у ліквідаційній процедурі та заходами щодо виявлення, розшуку та повернення майна банкрута, ефективністю таких заходів, а також вчиняти, за наявності в нього необхідного обсягу прав та повноважень, дії, спрямовані на визнання правочинів боржника недійсними, визнання недійсним правочину, вчиненого з порушенням порядку підготовки та проведення аукціону, оскарження дій (бездіяльності) ліквідатора щодо вжитих ним заходів у ліквідаційній процедурі тощо. Саме від таких дій кредитора залежить досягнення основної мети його участі у справі про банкрутство – задоволення (погашення) його вимог.
Щодо затвердження звіту ліквідатора 

Під час затвердження звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу висновки ліквідатора щодо відсутності підстав покладення субсидіарної відповідальності на пов'язаних з боржником осіб підлягають перевірці господарським судом стосовно їх правомірності, повноти й обґрунтованості з наведенням відповідної мотивованої оцінки в ухвалі суду за результатами розгляду звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу.
Щодо солідарної відповідальності 

Тож, звертаючись із заявою про солідарну відповідальність керівника боржника через порушення положень абзацу першого частини шостої статті 34 КУзПБ з підстав, наведених в абзаці другому частини першої цієї статті, особа має довести перебування боржника у стані загрози неплатоспроможності. Зокрема, вона має вказати на наявні ознаки загрози платоспроможності, а також послатися на відповідні докази, опираючись на відомості, які містяться у документах, що додаються боржником до заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство в разі загрози неплатоспроможності.
Щодо  субсидіарної відповідальності 
Суд: Касаційний господарський суд

До засновника (учасника) товариства може бути застосована субсидіарна відповідальність у зв’язку з його бездіяльністю в органі управління боржником, що мало наслідком стійку неплатоспроможність боржника та відсутність у нього будь-яких активів на час проведення ліквідаційної процедури для задоволення вимог кредиторів. Притаманною ознакою цивільно-правової відповідальності є те, що особа, яка є відповідачем, повинна довести відсутність своєї вини.
Щодо правил обчислення позовної давності

Ухвалення господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом є тією обставиною, яка свідчить що ліквідатор довідався або міг довідатися про наявність ознак доведення до банкрутства юридичної особи – боржника з вини його засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб, у тому числі з вини керівника боржника, які мають право давати обов’язкові для боржника вказівки чи мають можливість іншим чином визначати його дії.
Щодо законності втручання держави у майнові права керівника боржника як фізичної особи

Чинне національне галузеве законодавство у сфері банкрутства з 01.01.2000 містить інститут субсидіарної відповідальності керівника та інших осіб за боргами боржника, що виключає посилання відповідача про необізнаність щодо наслідків можливості покладення на нього субсидіарної відповідальності. При цьому загальне спрямування такого інституту вбачається у приватно-правовому розрізі у контексті необхідності спонукання суб’єктів господарювання до добросовісної поведінки, яка матиме на меті погашення боргів перед кредиторами – особами приватного права, та має публічно-правову сферу застосування, яка зводиться до неприпустимості доведення боржника до банкрутства, фіктивного банкрутства й ухилення від сплати податків з використанням доведення боржника до банкрутства та фіктивного банкрутства як інструментів досягнення такої мети (ухилення від сплати податків).
Щодо можливості встановлення субсидіарної відповідальності 

Відповідно до частини другої статті 61 КУзПБ (частини п’ятої статті 41 Закону про банкрутство) субсидіарна відповідальність може бути покладена на засновника за наявності його вини у банкрутстві боржника. Отже, законодавець визначив, що всі дії (бездіяльність) засновника повинні відбутися до моменту визнання його банкрутом.
Щодо наявності у боржника активів та відкритих стосовно нього виконавчих проваджень як підстави для відмови у відкритті провадження про неплатоспроможність фізичної особи 

За ступенем визначеності частина четверта статті 119 КУзПБ є абсолютно визначеною нормою, що свідчить про встановлення законодавцем вичерпного переліку підстав для відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, який розширювальному тлумаченню не підлягає.
Наявність у боржника активів та відкритих щодо нього виконавчих проваджень не належить до вичерпного переліку підстав для відмови у відкритті провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи.
Щодо особливостей відновлення платоспроможності боржника – фізичної особи за заборгованістю за кредитом в іноземній валюті, який забезпечений іпотекою

При дослідженні обставин щодо наявності у сім'ї боржника єдиного місця проживання (квартири або житлового будинку), зважаючи на положення, зокрема, частин першої, другої статті 3, статей 60, 61, частини першої статті 75, частин першої, другої статті 173, частин першої, другої статті 176 Сімейного кодексу України та статті 150 Житлового кодексу УРСР, потрібно враховувати не тільки майно, зареєстроване на праві власності за боржником – фізичною особою, а й майно, право власності на яке мають інші члени сім'ї боржника та яке за своїми ознаками (у тому числі за правилами Сімейного кодексу України та Житлового кодексу УРСР) може належати до місця проживання сім'ї боржника (квартира або житловий будинок) у розумінні пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень КУзПБ.
Щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, переданий фізичною особою (позичальником) у разі відкриття провадження у справі про його банкрутство

Під час здійснення провадження у справі про неплатоспроможність фізичних осіб за правилами книги четвертої КУзПБ судам необхідно брати до уваги вимоги пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень КУзПБ про те, що протягом п'яти років з дня введення в дію цього Кодексу заборгованість фізичної особи, що виникла до дня введення в дію цього Кодексу, за кредитом в іноземній валюті, який забезпечений іпотекою квартири або житлового будинку, що є єдиним місцем проживання сім'ї боржника, реструктурується за процедурою неплатоспроможності фізичної особи згідно з планом реструктуризації або з мировою угодою з урахуванням особливостей, встановлених цим пунктом.
Щодо особливостей правового режиму майна боржника у процедурі неплатоспроможності боржника/банкрутства

Після введення мораторію у справі про неплатоспроможність боржника – фізичної особи усі дії щодо індивідуального задоволення вимог кредитора, які вчиняються поза межами процедур неплатоспроможності боржника – фізичної особи, мають припинитися негайно і на будь-якій стадії такого процесу з метою передання майна боржника під контроль суду у справі про неплатоспроможність.
Щодо закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини сьомої статті 123 КУзПБ

Ключовим завданням суду при наданні оцінки наявності підстав для закриття провадження у справі у разі неподання боржником виправлених декларацій упродовж семи днів з моменту отримання звіту керуючого реструктуризацією за результатами відповідної перевірки є необхідність встановлення дотримання керуючим реструктуризації порядку повідомлення особи (боржника) про наявність обґрунтованих підстав вважати подану нею інформацію недостовірною та/або неповною, а також з'ясування факту наявності чи відсутності надання виправлених декларацій впродовж встановленого законодавством строку.
Щодо особливостей складу грошових вимог забезпеченого кредитора до боржника – фізичної особи

Відповідні особливості полягають, зокрема, в порядку формування грошових вимог забезпеченого кредитора до боржника, згідно з яким до розміру вимог забезпеченого кредитора не включаються штрафні санкції та пеня за тих умов, що вимоги забезпеченого кредитора ґрунтуються на кредитному договорі в іноземній валюті, який забезпечений іпотекою квартири або житлового будинку, що є єдиним місцем проживання сім'ї боржника.
Щодо права ФОП звертатися до суду з позовною заявою під час провадження у справі про її банкрутство

Однак норми КУзПБ не містять жодних обмежень у праві на звернення до суду визнаної банкрутом фізичної особи – підприємця з позовом до третіх осіб, у тому числі у випадку, якщо така позовна заява подана до введення в дію цього Кодексу, але розглянута господарським судом у той час, коли провадження у справі про неплатоспроможність (банкрутство) вже здійснювалося за нормами Кодексу. Зазначених обмежень положення чинного процесуального законодавства також не встановлюють.
Щодо незмінності складу суду в разі закриття/припинення провадження у справі про банкрутство та кола осіб, які мають право оскаржувати судові рішення у справі про банкрутство

У справі про банкрутство коло осіб, які мають право оскаржити судові рішення в апеляційному порядку, звужено до учасників такої справи, якими згідно зі статтею 1 КУзПБ є кредитори у справі. Також право на апеляційне оскарження судових рішень місцевого господарського суду мають учасники справи про банкрутство та інші, окрім кредиторів, особи, які не є учасниками справи, у випадку, якщо судове рішення, що оскаржується, безпосередньо вирішує питання про їх права та обов'язки.
Щодо суб'єктів права на апеляційне оскарження судових рішень у справі про банкрутство

Лише після вчинення всіх передбачених КУзПБ (стаття 45) дій, прийняття судом відповідної ухвали про повне або часткове (частина шоста статті 45, стаття 47 КУзПБ) визнання його вимог кредитор набуває статусу учасника провадження у справі про банкрутство та повну процесуальну дієздатність (стаття 44 ГПК України), тобто здатність особисто здійснювати процесуальні права і виконувати свої обов'язки в суді (пункт 56.16 постанови ВС від 16.07.2020 у справі No 910/4475/19).
Щодо суб'єктів права на апеляційне оскарження судових рішень у справі про банкрутство

Набуття особою статусу кредитора, а отже, і повної процесуальної дієздатності після ухвалення оспорюваного судового рішення, не обмежує право такого кредитора на оскарження відповідного судового рішення.
Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на апеляційне оскарження рішення суду, оскільки це буде порушенням передбаченого статтею 6 Конвенції права на справедливий суд.
Щодо корпоративних прав засновників боржника

Корпоративні права засновників (учасників, акціонерів) боржника внаслідок відкриття провадження у справі про банкрутство не припиняються, а лише набувають окремих обмежень у реалізації, їх інтереси у такій справі за приписами КУзПБ представляє спеціальний суб'єкт – уповноважена особа засновників (учасників, акціонерів) боржника.
Особа, яка обґрунтовує свою участь у справі про банкрутство наявністю корпоративного зв'язку з боржником, набуває статусу учасника справи на підставі ухвали суду про залучення такої особи до участі у справі, постановленій в порядку статті 234 ГПК України, за наявності рішення вищого органу управління, оформленого протоколом, що має визначену нормами корпоративного законодавства форму, зміст та процедуру прийняття. 
За наявності у боржника одного учасника (акціонера) він може самостійно здійснювати представництво своїх інтересів у справі про банкрутство або відповідно до приписів статті 37 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", статті 49 Закону України "Про акціонерні товариства" своїм письмовим рішенням уповноважити іншу особу представляти його інтереси в розумінні абзацу двадцять третього статті 1 КУзПБ.
Щодо кола осіб, які мають право оскаржити судові рішення в апеляційному порядку у справі про банкрутство

Поняття сторони спору за участю боржника, який розглядається судом в межах провадження у справі про банкрутство, не є тотожним поняттю учасника (сторони) у справі про банкрутство, оскільки обмежується колом учасників, яких стосуються спірні правовідносини.
Законодавством про банкрутство, яке допускає участь у справі про банкрутство учасників провадження з різним обсягом повноважень, передбачено певну процедуру набуття статусу учасника провадження у справі про банкрутство. У справі про банкрутство коло осіб, які мають право оскаржити судові рішення в апеляційному порядку, звужено до учасників такої справи, якими згідно зі статтею 1 КУзПБ є кредитори у справі.
Про вимоги до висновку Держаудитслужби

Аналіз приписів статті 7-1 Закону України No922-VIII "Про пудлічні закупівлі", розділу ІІІ Порядку   заповнення форми висновку про результати моніторингу закупівлі, затвердженого наказом Держаудитслужби від 23 квітня        2018 року No86  дає підстави дійти висновку про те, що з метою виконання вимоги щодо обґрунтованості оскаржуваного висновку відповідачеві не достатньо вказати у  його змісті на факт відповідного(их) порушення (порушень). Відповідач зобов`язаний навести опис порушення (порушень) законодавства у сфері публічних закупівель, виявленого(их) за результатами моніторингу закупівлі, а також, у разі виявлення порушення (порушень) законодавства у сфері публічних закупівель, окремо зазначити структурну одиницю компетенційного нормативно-правового акта, на підставі якої орган державного фінансового контролю зобов`язує замовника усунути в установленому законодавством порядку виявлені порушення, а також зобов`язання щодо їхнього усунення.
Щодо права на апеляційне оскарження прийнятого у  справі процесуального рішення контролюючим органом

Наслідки визнання боржника банкрутом, в тому числі щодо відсутності обов'язку зі сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), як нараховані після моменту визнання боржника банкрутом, не означають безпосереднього та безумовного впливу самої постанови про визнання боржника банкрутом на права, інтереси та (або) обов'язки контролюючого органу, а отже, і не дають безумовного права такому органу на апеляційне оскарження прийнятої постанови місцевого господарського суду. 
Оскільки скаржник не є учасником справи, права цієї особи оскаржуваним судовим рішенням не порушені і питання про її права й обов'язки судом першої інстанції не вирішувалися, то така особа не наділена процесуальним правом на апеляційне оскарження прийнятого у цій справі процесуального рішення.
Щодо права уповноваженої особи засновників (учасників, акціонерів) боржника на оскарження судових рішень у справі про банкрутство

Можливість реалізації повного обсягу процесуальної дієздатності уповноваженою особою засновників (учасників, акціонерів) боржника пов'язана з фактом набуття такою особою статусу учасника справи про банкрутство шляхом постановлення судом ухвали про її залучення до участі у справі за результатами розгляду відповідної заяви такої особи.
Уповноважена особа засновників (учасників, акціонерів) боржника має право на оскарження судових рішень, постановлених у справі про банкрутство та у справах, які розглядалися в межах справи про банкрутство, незалежно від того, чи постановлені відповідні судові рішення до чи після призначення такої особи уповноваженою особою, однак за наявності доведення відповідного правового зв'язку між оскаржуваними судовими рішеннями та порушенням інтересів такої особи. Для реалізації відповідного права суд зобов'язаний повідомити уповноважену особу засновників (учасників, акціонерів) боржника про судові засідання у справі про банкрутство, а також про судові засідання у справах, які розглядаються у межах справах про банкрутство. Такий обов'язок існує лише щодо уповноваженої особи засновників (учасників, акціонерів) боржника, яка належним чином легітимована, тобто виникає з моменту постановлення ухвали суду про визнання такої уповноваженої особи учасником справи про банкрутство.
Щодо права на оскарження судових рішень у справі про банкрутство

Учасник (засновник) боржника не наділений безумовним правом на оскарження судових рішень у справі про банкрутство. Він має довести наявність цього права, зокрема надати докази на підтвердження своїх повноважень як уповноваженої особи для представництва інтересів засновників (учасників, акціонерів) боржника, набуття статусу конкурсним кредитором у справі про банкрутство за нормами Закону про банкрутство та КУзПБ, довести факт порушення учасниками провадження у справі його прав.
Щодо застосування заходів забезпечення позову на підставі статей 136, 137, 140 ГПК України у справі про банкрутство

Вирішуючи питання про забезпечення позову, господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості й адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання чи невиконання рішення господарського суду або незабезпечення таким рішенням ефективного захисту, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу
Щодо можливості звернення стягнення в порядку статті 336 ГПК України на кошти, що належать особі, яка має заборгованість перед боржником, якщо стосовно такої особи відкрито провадження у справі про банкрутство

Ініціювання виконавцем чи стягувачем звернення стягнення на кошти, що належать особі, стосовно такої відкрито провадження у справі про банкрутство, за заявою в порядку статті 336 ГПК України не забезпечить можливості задоволення таких грошових вимог у процедурі банкрутства, адже суперечить приписам спеціальних норм статей 39, 41, 45, 60 КУзПБ, що визначають підстави та виключний порядок реалізації грошових вимог у справі про банкрутство, тому не є ефективним способом захисту інтересів стягувача у виконавчому провадженні та не відповідає його меті, що може бути достатньою підставою для відмови у задоволенні такої заяви.
Щодо касаційного оскарження судових рішень, ухвалених у процедурах банкрутства

Скаржником подано касаційну скаргу на постанову апеляційного господарського суду, прийняту за результатами апеляційного перегляду ухвали місцевого господарського суду щодо розгляду заяв про визнання недійсним договору про організацію та проведення аукціону і про визнання недійсним результатів аукціону з продажу майна банкрута, яка підлягає касаційному оскарженню окремо в порядку статті 7 КУзПБ, та постанову  апеляційного господарського суду, прийняту за результатами апеляційного перегляду ухвали місцевого господарського суду щодо скарги на дії ліквідатора, можливість оскарження якої окремо в касаційному порядку не передбачено частиною третьою статті 9 КУзПБ.
Щодо касаційного оскарження судових рішень, ухвалених у процедурах банкрутства

КУзПБ не передбачає процесуальної можливості включення скарги на постанови апеляційних господарських судів, прийняті за результатами оскарження ухвал, рішень господарського суду в порядку статті 7 КУзПБ за результатами розгляду заяв (в порядку позовного провадження) у межах справи про банкрутство, до касаційної скарги на ті ухвали, постанови у справах про банкрутство, що підлягають оскарженню в порядку частини третьої статті 9 КУзПБ, і навпаки.
Про умови та порядок застосування ч. 3 ст. 38 КЗпП України

Саме лише зазначення у заяві про звільнення працівником частини 3 статті 38 КЗпП України без конкретизації фактів порушення роботодавцем законодавства про працю не може свідчити про наявність обов`язку останнього безумовного звільнення працівника відповідно до приписів даної норми трудового законодавства.
Про застосування обмежень, визначених ч. 3 ст. 69 Закону України "Про державну службу"

Обмеження роботи члени дисциплінарної комісії, визначене у ч. 3 ст. 69 Закону України "Про державну службу" стосується заборони  приймати рішення, проте не забороняє йому ні приймати участь у роботі комісії у такому дисциплінарному провадженні, ні виконувати інші функції члена дисциплінарної комісії - вивчати документи, обставини, готувати висновки, пропозиції тощо.