Щодо об'єктивної та суб'єктивної сторін складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 194 КК та змісту словосполучення "те саме діяння", яке використовується в диспозиції ч. 2 цієї статті
Суд: Касаційний кримінальний суд

Частиною 1 ст. 194 КК встановлено відповідальність за умисне знищення або пошкодження чужого майна, що заподіяло шкоду у великих розмірах. Юридичний аналіз даної норми свідчить про те, що законодавець указав тут на дві ознаки об’єктивної сторони складу цього злочину: суспільно небезпечне діяння - "знищення  або пошкодження чужого майна" та суспільно небезпечні наслідки - "шкода у великих розмірах". За конструкцією об’єктивної сторони склад злочину, передбачений у ч. 1 ст. 194 КК, є матеріальним, оскільки передбачає наслідки як обов‘язковий елемент його об‘єктивної сторони (причинний зв‘язок між діяннями та наслідками).
Водночас кваліфікований склад, визначений ч. 2 ст. 194 КК, передбачає відповідальність за "те саме діяння" та містить кілька альтернативних (окремих) кваліфікуючих ознак: 1) вчинення шляхом підпалу, вибуху чи іншим загальнонебезпечним способом, або 2) заподіяння майнової шкоди в особливо великих розмірах, або 3) спричинення загибелі людей чи інших тяжких наслідків. При цьому обґрунтовано кожній із них надано цілком самостійне значення.
Нормативний зміст складу даного злочину пов’язаний з особливим варіантом його утворення – заміщення обов’язкової характеристики основного складу – "що заподіяло шкоду у великих розмірах" (ч. 1 ст. 194 КК) обтяжуючими обставинами "вчинене шляхом підпалу, вибуху чи іншим загальнонебезпечним способом; заподіяло майнову шкоду в особливо великих розмірах; спричинило загибель людей; спричинило інші тяжкі наслідки" (ч. 2 ст. 194 КК).
Отже, під словами "те саме діяння" законодавець має на увазі лише "суспільно небезпечне діяння", як ознаку об’єктивної сторони складу аналізованого злочину.
Диференціюючи кримінальну відповідальність за умисне знищення або пошкодження чужого майна, у випадку вчинення відповідного злочину шляхом підпалу, вибуху чи іншим загальнонебезпечним способом, обов’язковою характеристикою є не наслідки, а "загальнонебезпечний спосіб знищення або пошкодження", оскільки основним аргументом на його користь є більш вагома соціальна значущість (суспільна небезпека) способу знищення або пошкодження чужого майна порівняно з "шкодою у великих розмірах". Криміналізація такого посягання на майно переслідує за мету захистити не лише відповідні аспекти відносин власності, але і таке правове благо, як громадська безпека.
Таким чином, словосполучення "те саме діяння", яке використовується в диспозиції ч. 2 ст. 194 КК, указує на те, що до діяння в цій статті слід відносити тільки знищення (пошкодження) майна, а шкода не є необхідною для кваліфікації за ч. 2 цієї статті при кваліфікації випадків умисного знищення чи пошкодження майна шляхом підпалу, вибуху чи іншим загальнонебезпечним способом.
Суб’єктивна сторона злочину характеризується прямим чи непрямим умислом. При цьому свідомістю винного охоплюється той факт, що в результаті його дій власникові майна заподіюється шкода. У разі знищення чи пошкодження майна загальнонебезпечним способом винний передбачає або може і повинен передбачити те, що він завдає чи може завдати фізичної шкоди людям, а так само знищити або пошкодити майно, при цьому, не лише те, на яке вчиняється посягання. У такому випадку умисел особи спрямований саме на знищення чи пошкодження конкретного майна загальнонебезпечним способом, стосовно ж інших тяжких наслідків, психічне ставлення особи характеризується необережною формою вини. 
За змістом положення ст. 194 КК мотив і мета не є обов’язковими ознаками цього злочину. Їх встановлення є важливим лише у разі необхідності відмежування цього складу злочину від інших, вчинення яких супроводжується знищенням чи пошкодженням чужого майна.