DocSA/legal-position-indexes huggingface dataset:
Розподіл судових витрат у разі залишення судом касаційної інстанції позову без розгляду 
Суд: Касаційний господарський суд

У разі залишення касаційним судом позову без розгляду на підставі пункту 1 частини 1 статті 226 ГПК України та за відсутності передбачених пунктом 4 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" застережень щодо можливості повернення судового збору заява позивача про повернення з державного бюджету України судового збору, сплаченого за розгляд справи судом першої інстанції, підлягає задоволенню. 
Водночас аналіз статей 129 (розподіл судових витрат) та 130 ГПК України (розподіл витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду) дає підстави для висновку, що в разі залишення позову без розгляду суд зобов’язаний виходити з положень частини 5 статті 130 ГПК України, оскільки вказана норма є спеціальною стосовно загальних правил розподілу судових витрат. 
З огляду на це приписами процесуального законодавства передбачено лише право відповідача заявляти вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов’язаних із розглядом справи у разі залишення позову без розгляду. 
Крім того, з урахуванням змісту пункту 4 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" питання повернення судового збору вирішується судом лише за наявності поданого відповідного клопотання.
Відсутність підстав для перегляду судових рішень за виключними обставинами
Суд: Касаційний кримінальний суд

Рішення Конституційного Суду України від 16.09.2021 No 6-р(II)/2021 не є підставою для перегляду судових рішень за виключними обставинами, якими засудженому призначено покарання у виді довічного позбавлення волі, з огляду на те, що зазначеним рішенням не ставиться під сумнів конституційність призначення довічного позбавлення волі як виду покарання, а визнано такими, що не відповідають Конституції України, положення ч. 1 ст. 81, ч. 1 ст. 82 КК, а також ураховуючи те, що Верховна Рада України внесла зміни до п. 3 ч. 3 ст. 81КК стосовно умовно-дострокового звільнення від відбування покарання засуджених, яким покарання у виді довічного позбавлення волі замінене на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, та до ст. 82 КК щодо заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м’яким покаранням (частини 1, 5 ст. 82 КК). Зазначені питання вирішуються під час виконання вироку місцевим судом, у межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання (ст. 539 КПК).
Критерії відмови у видачі громадянина рф (подання особою заяви про визнання біженцем або особою яка потребує додаткового захисту, захист території України від військової агресії рф)
Суд: Касаційний кримінальний суд

З моменту звернення іноземця у встановленому законодавством порядку до уповноваженого органу держави із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або особою, яка потребує тимчасового захисту, така особа перебуває під захистом України протягом розгляду цієї заяви, а також під час оскарження відмови в наданні такого статусу, а тому прийняття рішення про екстрадицію цієї особи державі, громадянином якої вона є, не відповідає вимогам закону. Якщо такий іноземець є громадянином Російської Федерації, однак на момент розгляду касаційної скарги прокурора він проходить військову службу, захищаючи територію України від військової агресії Російської Федерації, то екстрадиція до держави, яка здійснює військову агресію проти України, може призвести до негативних наслідків, зокрема до загрози його життю, здоров’ю чи застосування тортур.
Ухвала апеляційного суду, якою залишено без зміни ухвалу слідчого судді місцевого суду про скасування постанови Генерального прокурора про видачу (екстрадицію) громадянина Російської Федерації може бути оскаржена в касаційному порядку лише прокурором з мотивів неправильного застосування судом норм міжнародних договорів України, якщо скасування рішення про видачу (екстрадицію) перешкоджає подальшому провадженню щодо особи, видача якої запитувалася іноземною державою.
Про залежність виплати матеріальної допомоги держслужбовця від наявності бюджетних асигнувань
Суд: Касаційний адміністративний суд

Текстуальний виклад пункту 13 Порядку No 260 дає підстави вважати, що виплата матеріальної допомоги не є обов`язкова, як-то, приміром, посадовий оклад чи щомісячні додаткові види грошового забезпечення. 
Можуть виникати ситуації, коли обсяг бюджетних асигнувань, які виділені на утримання поліцейських (у певному році), зокрема на їхнє грошове забезпечення, дозволяє - щонайменше протягом певного періоду - виконувати тільки зобов`язання щодо виплати обов`язкових складових грошового забезпечення поліцейського.
Тож можливість отримати матеріальну допомогу усе ж залежить від обсягу бюджетних асигнувань на виплату грошового забезпечення поліцейським, принаймні на певний період року.
Під час вирішення спору про (не)правомірність відмови органу поліції виплатити поліцейському матеріальну допомогу за його рапортом потрібно зважати не стільки на процес формування бюджету на утримання Національної поліції, а радше з`ясувати причини цієї відмови. Якщо бюджетних асигнувань, виділених на утримання поліцейських, на час подання відповідного рапорту [поліцейським] було недостатньо для виплати матеріальної допомоги, то немає підстав вважати, що орган поліції діяв неправомірно, коли відмовив поліцейському у виплаті цієї допомоги.
Про необхідні умови притягнення оператора ринку до відповідальності
Суд: Касаційний адміністративний суд

Аналіз статті 65 Закону України "Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів" свідчить, що для притягнення операторів ринку до відповідальності необхідне одночасне існування двох умов: по-перше, факт порушення встановлених законодавством гігієнічних вимог до виробництва та/або обігу харчових продуктів та, по-друге, створення загрози для життя та здоров`я людини.
Про відсутність у суду права здійснення переоцінки загроз національній безпеці України, тобто втручання у виключну компетенцію Служби безпеки України
Суд: Касаційний адміністративний суд

Необхідність заборони в`їзду, яка має превентивний характер, не має доводитися вчиненням особою протиправних діянь, проте, має обґрунтовуватися, тобто посилання на можливість протиправної поведінки.
Саме на Службу безпеки України, як на орган, що наділений унікальною компетенцією надавати оцінку наявності в діях відповідних суб`єктів загроз (реальних та/або потенціальних) національним інтересам, національній безпеці, суверенітету і територіальній цілісності України, покладено обов`язок, в тому числі вживати заходи превентивного характеру з метою протидії розвідувальній, розвідувально-підривній діяльності проти України.
Отже, повноваження Служби безпеки України щодо прийняття рішень про заборону іноземцям в`їзду в України є виключними та дискреційними і суд не може здійснювати переоцінку загрозам національної безпеки України, яка попередньо здійснена Службою безпеки України.
Про випадок, який можна вважати винятковим в розумінні положень ч. 4 ст. 308 КАС України для прийняття судом апеляційної інстанції доказів, котрі не були подані до суду першої інстанції
Суд: Касаційний адміністративний суд

Частина 4 статті 308 КАС України визначає, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Враховуючи вказане, суд апеляційної інстанції в силу своїх процесуальних можливостей у визначених процесуальним законом випадках наділений повноваженнями досліджувати та надавати оцінку доказам та обставинам, які не були предметом огляду в суді першої інстанції.
На переконання колегії суддів Верховного Суду, з огляду на те, що позивач фактично не брав участі у розгляді справи в суді першої інстанції, такі обставини були винятковими у розумінні частини 4 статті 308 КАС України, а тому, факти, які міг підтвердити свідок, підлягали додатковому дослідженні судом апеляційної інстанції.
Про відсутність адміністративної процесуальної дієздатності у структурного підрозділу міжрегіонального територіального органу Держаудитслужби
Суд: Касаційний адміністративний суд

При зверненні органу місцевого самоврядування до суду з позовом до суб`єкта владних повноважень ключовим моментом виступає характер такого звернення, тобто, чи позивач звертається до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів (як юридична особа публічного права) (пункт 1 частина 1 статті 19 КАС України), чи з метою встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень (як суб`єкт владних повноважень) (пункт 3 частина 1 статті 19 КАС України), чи відповідно до покладених на нього положеннями чинного законодавства обов`язку звернення до суду (як суб`єкт владних повноважень при здійсненні публічно-владних управлінських функцій) (пункт 5 частини 1 статті 19 КАС України).
Звернення до адміністративного суду на виконання владних управлінських функцій передбачає, що така форма реагування має витікати безпосередньо з повноважень цього органу (у певній сфері правовідносин), а саме ж "право" на звернення до суду (з відповідним адміністративним позовом), зміст якого, коли це стосується суб`єкта владних повноважень, прирівнюється до його "повноважень", має бути чітко передбачено законом.
У цьому зв`язку міська рада як орган місцевого самоврядування може бути стороною і звертатися до суду, проте адміністративний позов має свої особливості, зумовлені власне завданнями адміністративного судочинства. Звернення до адміністративного суду як умови для реалізації повноважень органу місцевого самоврядування і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування не можна уподібнювати чи ототожнювати з реалізацією владних управлінських функцій цього органу.
Про вимоги до формування дисциплінарної справи
Суд: Касаційний адміністративний суд

Під час формування дисциплінарною комісією дисциплінарної справи застосування положень пунктів 25 та 27 Порядку здійснення дисциплінарними комісіями з розгляду дисциплінарних справ дисциплінарних проваджень стосовно державних службовців (Порядок No 1039) має здійснюватися у системному зв`язку із положеннями Закону України "Про державну службу" та Порядку фіксації доведення інформації або документів до відома державного службовця шляхом використання засобів телекомунікаційного зв`язку (Порядок No 1042), якими врегламентовано процедуру доведення (вручення) інформації чи документів державному службовцю, суттєве порушення яких матиме наслідком самостійну і достатню підставу для визнання протиправними результатів такого дисциплінарного провадження.
Про обов’язкову конкретизацію та локалізацію об’єкту ремонту у тендерній документації
Суд: Касаційний адміністративний суд

Замовник повинен у тендерній документації чітко визначити лінійний об`єкт інженерно-транспортної інфраструктури, який підлягає ремонту, незалежно від виду ремонту, що буде здійснюватися, із зазначенням його місця. Незазначення у тендерній документації конкретних місць надання послуг з поточного ремонту вулично-дорожньої мережі призводить до прямого порушення відкритості, прозорості та мети здійснення публічних закупівель, оскільки як контролюючі органи, так і громадськість у такому випадку фактично позбавлені можливості здійснити контроль за використанням бюджетних коштів, оцінити якість виконання ремонтних робіт та їх фактичне виконання.
Про належного суб’єкта звернення із поданням про прийняття рішення про заборону в’їзду в Україну
Суд: Касаційний адміністративний суд

Аналіз положень пункту 4 Інструкції про порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства від 17.12.2013 No1235 та статті 2 Закону України "Про дисциплінарний статут Національної поліції України" свідчить, що Головне управління Національної поліції в Одеській області (ГУНП в Одеській області) є специфічним органом державної влади, в структуру якого входять відповідні підрозділи, які забезпечують функціонування органу поліції, зокрема, начальника ГУНП в Одеській області, який є прямим керівником як структурних підрозділів апарату ГУНП в Одеській області, так і відокремлених територіальних підрозділів поліції Одеської області. Враховуючи те, що управління міграційної поліції є структурним підрозділом ГУНП в Одеській області, яке входить до складу кримінальної поліції Головного управління, тому начальник ГУНП є прямим керівником для цього підрозділу.
Таким чином, ГУНП в Одеській області є суб`єктом, який входить до пункту 4 Інструкції, а відтак належним суб`єктом звернення із поданням про прийняття рішення про заборону в`їзду в Україну.
Про масив обставин, які підлягають встановленню судом у вирішенні спору, пов’язаного зі звільненням поліцейського за власним бажанням
Суд: Касаційний адміністративний суд

У відносинах звільнення за власним бажанням діє правило за яким, звільнення у порядку пункту 68 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 року No114 (далі - Положення No 114), є одностороннім волевиявленням працівника-поліцейського, який подав рапорт про звільнення за власним бажанням, він у будь-який момент до закінчення тримісячного строку з моменту подання рапорту може його відкликати і звільнення у такому випадку не проводиться, а також працівник не підлягає звільненню у випадку, коли цей строк закінчився, і він не залишив місце роботи і не вимагає припинення трудових відносин.
Відтак, розглядаючи позовні вимоги щодо оскарження наказів про звільнення поліцейських на підставі пункту 7 частини першої статті 77 Закону No580-VIII з урахуванням приписів підпункту "ж" пункту 64 та пункту 68 Положення No114 суд повинен з`ясувати: чи дійсно існував рапорт поліцейського про його звільнення зі служби в поліції за власним бажанням; чи існували поважні причини, що перешкоджають виконанню службових обов`язків поліцейським; чи було волевиявлення поліцейського на звільнення за цією підставою саме в момент видачі наказу про звільнення; чи не заявляв поліцейський про відкликання рапорту про звільнення зі служби в поліції до моменту реалізації керівником органу поліції про звільнення поліцейського шляхом винесення відповідного наказу.
Про тлумачення положення пункту 8 розділу VI цього Порядку No 260 в частині умов виплати одноразової грошової допомоги
Суд: Касаційний адміністративний суд

Положення пункту 8 розділу VI цього Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 No 260 (далі - Порядок No 260) (в редакції, чинній з 21.08.2020) треба розуміти так, що виплата одноразової грошової допомоги (при звільненні зі служби в поліції) має відбутися протягом двох місяців від дати звільнення, тобто може не збігатися з датою звільнення; виплата цієї допомоги поза двомісячним строком теж можлива, якщо бюджетні кошти, призначені для цих потреб, надійшли пізніше зазначеного терміну (по спливу двох місяців), але в такому разі одноразова грошова допомога має бути виплачена протягом п`яти робочих днів після їх надходження.
Про урегульованість строків виплати одноразової грошової допомоги нормами спеціального законодавства
Суд: Касаційний адміністративний суд

Строки виплати одноразової грошової допомоги, право на отримання якої встановлює Закон України "Про національну поліцію" і - опосередковано через його статтю 102 - Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", передбачені у пункті 8 розділу VI Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 No 260 (в редакції, яка діє з 21.08.2020), а тому немає підстав вважати, що норми спеціального законодавства не регулюють цих правовідносин як умову для (субсидіарного) застосування загального [трудового] законодавства, зокрема статей 116, 117 КЗпП України. Крім того, коли спеціальні норми інакше регулюють певні питання щодо проходження публічної служби, то це ще не свідчить про наявність прогалини у їх регулюванні, яку можна заповнити чи замінити загальними нормами.
Про визначення суб’єкта, уповноваженого звільняти працівників з державного органу, який ліквідується
Суд: Касаційний адміністративний суд

Приписами статті 105 ЦК України чітко визначено, що саме до комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) або ліквідатора з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи.
Отже, дієздатність юридичної особи здійснюється через комісію з припинення діяльності управління, а дії комісії розглядаються, як дії самої юридичної особи.
Ліквідація державного органу є однією з підстав для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення. При цьому ліквідаційна комісія (ліквідатор) здійснює звільнення працівників юридичної особи, що припиняється.
Апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції про залишення позовної заяви (заяви) без руху окремо від рішення суду
Суд: Велика Палата

ВП ВС відступила від правового висновку КЦС ВС щодо можливості апеляційного оскарження ухвали суду першої інстанції про залишення позовної заяви (заяви) без руху окремо від рішення суду, визначивши, що ухвала суду першої інстанції про залишення позовної заяви без руху, якщо суд першої інстанції у цій ухвалі встановлює розмір судового збору, який позивач (заявник) має сплатити при зверненні до суду, або порядок його обчислення, однак особа не погоджується або з таким розміром, або з порядком його обчислення, не підлягає апеляційному оскарженню окремо від рішення суду. 
Також не підлягають апеляційному оскарженню окремо від рішення суду ухвали суду першої інстанції про відмову в задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору. В такому випадку заявник може реалізувати своє право на апеляційне оскарження такого судового рішення шляхом включення заперечень на нього до апеляційної скарги на рішення суду відповідно до частини другої статті 353 ЦПК України (у випадку постановлення такого рішення місцевим судом)
Нотаріальне посвідчення договору найму (оренди) транспортного засобу, стороною якого є ФОП
Суд: Велика Палата

Для вирішення питання, чи підлягає договір найму (оренди) транспортного засобу, стороною якого є ФОП, нотаріальному посвідченню згідно із частиною другою статті 799 ЦК України, слід виходити не лише із суб`єктного складу відповідних правовідносин, важливим у цьому випадку є також зміст самих правовідносин (у цьому разі договірних відносин оренди транспортного засобу) та чи є такі відносини господарськими.
Необхідним є встановлення правового статусу фізичної особи у цих правовідносинах – чи діє вона у власних інтересах, чи як суб`єкт господарювання, який орендує транспортний засіб з метою його використання у своїй господарській діяльності
Юрисдикція спору про припинення повноважень одноосібного виконавчого органу товариства у разі подання директором заяви про розірвання з його ініціативи трудового договору
Суд: Велика Палата

Спір про припинення повноважень одноосібного виконавчого органу товариства у разі подання директором заяви про розірвання з його ініціативи трудового договору, укладеного на невизначений строк, підлягає розгляду у порядку господарського судочинства.
Можливість повторного дослідження обставин справи апеляційним судом, безвідносно до того чи заявлено клопотання про повторне дослідження доказів, за наявності доводів про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження
Суд: Касаційний кримінальний суд

Суд апеляційної інстанції має право повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, незалежно від того, чи заявлено клопотання про повторне дослідження доказів, якщо в апеляційній скарзі прокурора, потерпілого чи його представника порушується питання про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та/або неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
З ВІДСТУПОМ! Визначення в умовах воєнного стану розміру виплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у 2022 році для осіб з інвалідністю, яка настала внаслідок війни
Суд: Касаційний адміністративний суд

Оскільки на час виплати особі у 2022 році щорічної разової грошової допомоги до 5 травня одночасно діяли положення ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (No 3551-XII) і Порядку використання у 2022 році коштів державного бюджету, передбачених для виплати щорічної разової грошової допомоги ветеранам війни і жертвам нацистських переслідувань, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України (No 540), які по-різному визначають розмір виплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, з огляду на положення ч. 3 ст. 7 КАС, якою визначаються загальні засади пріоритетності законів над підзаконними актами, для визначення розміру разової грошової допомоги особам з інвалідністю внаслідок війни у 2022 році слід застосовувати не Порядок No 540, а Закон No 3551-XII, який має вищу юридичну силу та є спеціальним законом у цій сфері відносин.
СП КАС ВС відступила від висновку, викладеного колегією суддів СП КАС ВС у постанові від 01.12.2022 у справі No 580/2869/22 про те, що нарахування та виплата щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2022 рік  здійснюються на підставі та в порядку, визначеному Порядком No 540.
Про підстави для накладення штрафу органом Держпраці у разі складення акту про неможливість проведення інспекційного відвідування
Суд: Касаційний адміністративний суд

Саме по собі складання посадовими особами органу Держпраці акта про неможливість проведення інспекційного відвідування через відсутність посадових осіб об`єкта інспектування за своїм місцезнаходженням або через ненадання документів, вимогу про надання яких суб`єктом господарювання не отримано з незалежних від нього причин, без виявлення ознак перешкоджання об`єктом відвідування проведенню інспекційного відвідування, не може вважатись самостійною підставою для притягнення позивача до відповідальності за абз.7 частини другої статті 265 КЗпП України. Однак, з`ясовуючи поінформованість особи про проведення перевірки, суд також повинен зважати на поведінку особи, яка притягується до відповідальності. Ухилення від одержання повідомлення або інші недобросовісні дії не можуть бути підставою для скасування постанови.
Про неможливість стягнення аліментів з окремого рахунку страхувальника, що відкритий для зарахування страхових коштів
Суд: Касаційний адміністративний суд

Нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" не передбачено можливості стягнення аліментів з сум допомоги по тимчасовій непрацездатності безпосередньо з окремого рахунку страхувальника.
Крім того, надання застрахованою особою заяви про утримання коштів з окремого рахунку страхувальника не є підставою для здійснення такого стягнення.
Стягнення коштів за заявою застрахованої особи можливе лише з особового рахунку цієї застрахованої особи, а не із страхових коштів, зарахованих на окремий рахунок підприємства.
Про визначення дня, з якого щомісячна адресна допомога внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання призначається на наступні шість місяців
Суд: Касаційний адміністративний суд

Пунктом 2 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 No 505 визначено день, з якого надається грошова допомога при її першому призначенні. Натомість, Порядок No 505 не визначає день, з якого така допомога призначається на наступних шість місяців.
Враховуючи наявність можливості продовження виплати допомоги на наступний термін, таким днем є день, наступний за останнім днем шестимісячного строку, на який було призначено допомогу внутрішньо переміщеній особі.