DocSA/legal-position-indexes huggingface dataset:
Щодо застосування недійсності реєстрації в сфері інтелектуальної власності як способу захисту
Суд: Касаційний цивільний суд

Усталеним в цивілістичній доктрині є те, що авторське право на твір виникає з моменту об’єктивізації твору. Для набуття авторського права не вимагається реєстрації твору чи будь-якого спеціального його оформлення, а також виконання яких-небудь інших формальностей. Тобто в сфері авторського права одним з принципів є принцип автоматичної охорони: охорона творові надається автоматично (фактом створення твору) і не залежить від його реєстрації, депонування, проведення експертиз та інших дій. Цим набуття авторського права істотно відрізняється, наприклад, від набуття прав на торговельну марку (частина перша статті 494 ЦК України, стаття 10 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг"). За загальним правилом в Україні застосовується реєстраційна система набуття прав на торговельну марку, що передбачає проведення формальної та кваліфікаційної експертизи.
Аналіз цивільного законодавства свідчить, що недійсність реєстрації як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. Правовим наслідком недійсності реєстрації в сфері інтелектуальної власності по своїй суті "нівелювання" правового результату породженого такою реєстрацією (тобто вважається, що не відбулося виникнення/переходу виключних прав взагалі).
Тому застосування недійсності реєстрації в сфері інтелектуальної власності, як способу захисту, ефективне для тих випадків, за яких для набуття виключного права застосовується реєстраційна система набуття прав, а в інших випадках такий спосіб не присікає порушення цивільних прав та інтересів та не відновлює їх.
Умови, необхідні для визнання правочину недійсним
Суд: Касаційний цивільний суд

Для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину.
Обчислення строку для подання заяви про прийняття спадщини 
Суд: Касаційний цивільний суд

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов’язано його початок (стаття 253 ЦК України). Тобто день, в якому безпосередньо мав місце момент початку перебігу строку, при обчисленні останнього не враховується.
Положення статті 253 ЦК України поширюються й на інші випадки встановлення початку перебігу строків. Зокрема, слід враховувати, що в окремих положеннях ЦК міститься правило про визначення перебігу строку "від дня" чи "з часу", а не "від наступного дня". Такий прийом законодавчої техніки законодавець застосував, керуючись принципом економії нормативного матеріалу, проте він жодним чином не змінює загального правила передбаченого в статті 253 ЦК України. Тому початок перебіг строку для прийняття спадщини починається з наступного дня після відповідної календарної дати, тобто строк для прийняття спадщини має обчислюватись з наступного дня після дня смерті особи або оголошення її померлою.
При визначенні кінцевого дня строку слід ураховувати, що правила частини п’ятої статті 254 ЦК України поширюються на будь-які сфери цивільно-правового регулювання і стосуються будь-яких суб’єктів цивільних правовідносин. Тому коли останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.
Щодо стягнення кредитної заборгованості за платіжною карткою на підставі приєднання до Умов та правил надання банківських послуг
Суд: Касаційний цивільний суд

Верховний Суд підтвердив висновок, викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі No 342/180/17 (провадження No 14-131цс19), згідно з яким витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт і Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, що не визнаються відповідачем та не містять його підпису, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання анкети-заяви. Водночас, цей висновок не застосовується у випадку, якщо від відповідача не надходило заперечень щодо непогодження між сторонами наданих банком Умов та Правил, а в матеріалах справи є підписана позичальником довідка про умови кредитування, яка містить інформацію про  базову місячну процентну ставку.
Умови, за яких застава зберігає свою силу для нового власника при переході права власності на предмет застави
Суд: Касаційний цивільний суд

Застава зберігає свою силу для нового власника майна за умови наявності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відповідних відомостей про обтяження, які внесені до такого реєстру перед відчуженням предмета застави. У протилежному випадку набувач вважається добросовісним і набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень.
Законодавець пов’язує чинність застави з наявністю запису в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна саме на момент відчуження майна, а не на момент реєстрації права власності на нього.
Обставини, які підлягають дослідженню судом при вирішенні питання про відшкодування стороні витрат, пов`язаних із прибуттям до суду
Суд: Касаційний цивільний суд

Вирішуючи питання про відшкодування стороні витрат, пов`язаних із прибуттям до суду, необхідно виходити з конкретних обставин справи, зважаючи на вид транспорту, яким скористалася особа, а також документи, подані нею на підтвердження здійснення цих витрат. Якщо на підтвердження здійснених стороною витрат, пов`язаних із прибуттям до суду, подано документи щодо проїзду транспортом загального користування, то такі витрати повинні бути відшкодовані у розмірі вартості квитка, з урахуванням обмежень, встановлених чинним законодавством. Такі витрати також можуть бути відшкодовані у розмірі витрат на пально-мастильні матеріали, з урахуванням встановлених норм за 1 кілометр пробігу, якщо вони підтверджені документально.
Порядок оскарження арешту, накладеного на майно боржника у виконавчому провадженні 
Суд: Касаційний цивільний суд

Боржник у виконавчому провадженні не може пред’являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме, оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця або приватного виконавця в порядку, предбаченому розділом VII ЦПК України. Інші ж особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України "Про виконавче провадження".
У справах щодо стягнення моральної шкоди, завданої трудовим каліцтвом, поворот виконання рішення суду не допускається 
Суд: Касаційний цивільний суд

Поворот виконання рішення - це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням.
Оскільки поворот виконання рішення є гарантією відновлення прав учасників процесу, то суди повинні задовольняти відповідні заяви та повертати відповідачеві стягнуті з нього кошти за скасованим судовим рішенням, за відсутності обмежень, встановлених статтею 382 ЦПК України 2004 року, яка визначає особливості повороту виконання в окремих категоріях справ.
Кондикційний позов є конструкцією матеріального права, а поворот виконання рішення - процесуального права. Хоча по своїй суті кондикційний позов та поворот виконання рішення схожі, проте не перетинаються та регулюються різними нормами права. Аналіз статті 445 ЦПК України у редакції з 15 грудня 2017 року (статті 382 ЦПК України 2004 року) свідчить, що вона є нормою процесуального права і присвячена визначенню правових особливостей повороту виконання в окремих категоріях справ. Тлумачення статті 1215 ЦК України свідчить, що вона є нормою матеріального права, а відтак не може бути застосована у випадку розгляду питання про поворот виконання рішення.
У справах щодо стягнення моральної шкоди, завданої трудовим каліцтвом, поворот виконання рішення суду не допускається незалежно від того, у якому порядку ухвалено рішення.
Відсутність підстав для встановлення факту постійного проживання особи на території України на момент проголошення незалежності України, якщо особа вже отримувала паспорт громадянина України 
Суд: Касаційний цивільний суд

Процедура встановлення належності до громадянства України, яка передбачає необхідність встановлення у судовому порядку факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України не підлягає застосуванню у випадку, якщо особа отримувала паспорт громадянина України, що підтверджується відповідними доказами. 
Крім того для обміну паспортного документу старого зразка на паспорт у вигляді ID-картки подання заявником такого документу, як судове рішення про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року законодавством не передбачено.
Відсутність підстав для визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, якщо є чинним рішення, на підставі якого земельну ділянку передано у приватну власність
Суд: Касаційний цивільний суд

Підстави для задоволення позову щодо визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку відсутні , якщо рішення на підставі якого земельну ділянку передано у приватну власність є чинним. Чинність рішення про передачу земельної ділянки у власність виключає визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, оскільки сам по собі державний акт згідно з законодавством, діючим на час його видачі, був лише документом, що посвідчував право власності на земельну ділянку, тому така вимога не є ефективним способом захисту для усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою.
Зазначене узгоджується  з  правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 15 вересня 2020 року у справі No 469/1044/17 (провадження No 14-317цс19).
Необхідність розмежування ухвали про забезпечення доказів та ухвали про витребування доказів при вирішенні питання про порядок їх апеляційного оскарження
Суд: Касаційний цивільний суд

Ухвалу суду, постановлену за результатами розгляду клопотання про витребування доказів, яка відповідно до ч. 2 ст. 353 ЦПК України не підлягає апеляційному оскарженню окремо від рішення суду, слід відрізняти від ухвали суду, якою вирішено питання щодо витребування доказів на підставі ст. 116 ЦПК України в порядку забезпечення доказів. Ухвали суду першої інстанції щодо забезпечення доказів, відмови в забезпеченні доказів чи скасування ухвали про забезпечення доказів відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 353 ЦПК України можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду.
Допущені судом процесуальні порушення, що призвели до позбавлення відповідача можливості подання доказів, є підставою для скасування рішення з направленням справи на новий розгляд
Суд: Касаційний цивільний суд

Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.
Хоча представництво інтересів відповідача в засіданні апеляційного суду було забезпечено, він був позбавлений можливості подання доказів, що заперечували позовні вимоги, оскільки апеляційний суд відхилив клопотання представника відповідача про дослідження нових доказів. При тому, що подати такі докази в суді першої інстанції відповідач не міг через невиконання судом першої інстанції вимог процесуального закону. У зв’язку з цим суди не забезпечили змагальність процесу та в порушення принципів, закладених у статтях 2, 12 ЦПК України, ухвалили рішення, що ґрунтувалося на доказах наданих лише позивачем.
Зазначене є підставою для скасування рішень першої та апеляційної інстанцій з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
Необхідність з'сування місця проживання (перебування) відповідача перед опублікуванням оголошення про виклик на веб-сайті судової влади  України
Суд: Касаційний цивільний суд

Опублікуванню оголошенню про виклик на веб-сайті судової влади  України повинно передувати з`ясування місця проживання (перебування) відповідача. З’ясувавши місце проживання (перебування) відповідача, суд відповідно статей 128, 130 ЦПК України, на цю адресу надсилає йому судову повістку про виклик у судове засідання.
Щодо необхідності оцінки судом обґрунтованості рішення профспілкового органу про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору з працівником
Суд: Касаційний цивільний суд

Відповідно до частини сьомої статті 43 КЗпП України рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).
Суд зобов`язаний оцінювати рішення профспілкового органу на предмет наявності чи відсутності ознак обґрунтованості, оскільки необґрунтованість рішення профспілкового комітету породжує відповідне право власника на звільнення працівника, а обґрунтованість такого рішення виключає виникнення такого права.
Обґрунтування відмови профспілкового комітету в наданні згоди на розірвання трудового договору з працівником  тільки відсутністю достатньої кількості голосів членів профкому без посилання в обґрунтуванні на норми трудового законодавства, фактичні обставини і підстави звільнення працівника, його ділові і професійні якості дає право роботодавцю звільнити працівника без згоди профспілкового органу, оскільки таке рішення профспілкового комітету не може вважатися достатньо аргументованим.
Сам лише факт незапропонування роботодавцем працівнику певної вакантної посади не свідчить про порушення вимоги частини першої статті 40, частин першої та третьої статті 49-2 КЗпП України під час звільнення працівника
Суд: Касаційний цивільний суд

Сам лише факт не запропонування роботодавцем працівнику певної вакантної посади за умови, що позивач не зміг би обійняти її відповідно до кваліфікаційних вимог цієї посади, не може свідчити про те, що роботодавцем було порушено вимоги частини першої статті 40, частин першої та третьої статті 49-2 КЗпП України під час звільнення позивача.
Судами має бути встановлено, що посаду яку не було запропоновано працівнику реально могла бути ним зайнята, оскільки у протилежному випадку скасування наказу про звільнення лише з цих підстав буде необґрунтованим та свідчитиме про формалізм щодо тлумачення частини першої статті 40, частин першої та третьої статті 49-2 КЗпП України.
Щодо права особи на компенсацію моральної шкоди і збитків, завданих тривалим розслідуванням факту заподіяння їй майнової шкоди, без необхідності встановлення неправомірності дій або бездіяльності посадових осіб слідчих органів рішенням суду в іншій справі
Суд: Касаційний цивільний суд

Стосовно права, гарантованого статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (Конвенція), позитивні обов’язки держави згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) можуть передбачати певні заходи, необхідні для захисту права власності, а саме: у матеріальному аспекті держава має забезпечити у своїй правовій системі юридичні гарантії реалізації права власності (превентивні обов`язки) та засоби правового захисту, за допомогою яких потерпілий від втручання у це право може його захистити, зокрема, вимагаючи відшкодування збитків за будь-яку втрату (компенсаційні обов`язки); у процесуальному аспекті, хоча стаття 1 Першого протоколу до Конвенції не встановлює чітких процедурних вимог, існування позитивних обов`язків процесуального характеру відповідно до цього положення визнані ЄСПЛ як у справах, що стосуються державних органів, так і у спорах між приватними особами (рішення ЄСПЛ від 03 квітня        2012 року у справі "Котов проти Росії", заява No 54522/00).
Факт того, що станом на час розгляду справи досудове розслідування у кримінальному провадженні, в якому позивач був визнаний потерпілим, триває і у суду немає відомостей про те, що держава провела об`єктивне та незалежне ефективне розслідування випадку заподіяння майнової шкоди позивачу (позитивний процесуальний обов`язок) свідчить про право позивача відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції  претендувати на компенсацію за шкоду, спричинену надмірною тривалістю кримінального провадження. 
Тому безпідставним є посилання судів першої та апеляційної інстанцій на обов'язкову наявність неправомірних дій або бездіяльності посадових осіб державних органів, встановлених рішенням суду в іншій справі, як необхідної підстави для відшкодування завданих особі збитків.
Щодо правомірності відмови у зарахуванні дитини, яка перебувала в електронній черзі, до дошкільного навчального закладу
Суд: Касаційний цивільний суд

Електронний запис дітей до дошкільних навчальних закладів міста Києва здійснюється відповідно до Порядку електронного запису дітей до дошкільних навчальних закладів комунальної власності територіальної громади міста Києва. Зазначеним порядком передбачено, що прийом дітей до дошкільних навчальних закладів та запис до відповідної вікової групи здійснюється у порядку черговості їх електронного запису. У разі відсутності вільних місць у пріоритетних дошкільних навчальних закладах та відмови заявника від прийому до інших дошкільних навчальних закладів електронний запис залишається в Реєстрі до моменту наявності місць. 
Таким чином, підстави для визнання незаконною відмови у зарахуванні дитини до дошкільного навчального закладу  відсутні у випадку, якщо дитина перебуває у черзі на зарахування до цього навчального закладу та її черга на зарахування не підійшла, а пільги щодо першочергового (позачергового) зарахування дитини до навчального закладу відсутні.
Зміна керівника підприємства-орендаря як підстава для розірвання договору оренди землі на вимогу орендодавця
Суд: Касаційний цивільний суд

Зміна керівника підприємства-орендаря, якщо ця обставина передбачена договором оренди землі як підстава для його розірвання, є підставою для задоволення позову про розірвання договору оренди земельної ділянки. При цьому необхідності встановлення будь-яких інших передумов, зокрема істотного порушення договору оренди, немає, оскільки вимога про розірвання договору пов’язана з настанням події, яку сторони, на власний розсуд, керуючись принципом свободи договору, погодили як підставу для розірвання договору оренди земельної ділянки.
Покращення матеріального становища платника аліментів та наявність хронічного захворювання у дитини як підстава для збільшення розміру аліментів на дитину 
Суд: Касаційний цивільний суд

При вирішенні спору про збільшення розміру аліментів на дитину мають бути враховані інтереси дитини, а також усі істотні обставини, що можуть вплинути на визначення розміру аліментів.
Вирішуючи питання про збільшення розміру аліментів на дитину, яка має хронічне захворювання, має надаватись перевага  інтересам дитини, яка має право на достатній рівень матеріального забезпечення, а не посиланням відповідача на його матеріальне становище (відсутність доходу).
Та обставина, що відповідач є працездатною, фізично здоровою особою, несе витрати по обробітку великої кількості орендованих земельних ділянок, а також виконав судове рішення про розподіл майна подружжя шляхом перерахування позивачу коштів не свідчить про неспроможність відповідача сплачувати аліменти в розмірі вище, ніж визначив суд.
Наявність письмової домовленості щодо способу і порядку участі батька у вихованні та утриманні дитини не дозволяє стверджувати про злісне ухилення ним від участі у вихованні дитини, достатнє для позбавлення його батьківських прав
Суд: Касаційний цивільний суд

За наявності між батьками домовленості протягом певного періоду щодо способу і порядку участі батька у вихованні та утриманні дитини не можна стверджувати про злісне ухилення ним в цей період від участі у вихованні дитини.
За відсутності належних, допустимих та достатніх доказів на підставі яких можна дійти до беззаперечного висновку про те, що батько злісно ухиляється від участі у вихованні дитини, підстав для позбавлення його батьківських прав немає. 
При цьому лише самого висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав та встановлення факту неналежного виконання батьком свого обов`язку щодо виховання дитини недостатньо для позбавлення його батьківських прав.
Факт відсутності реєстрації за позивачем речових прав на спірну земельну ділянку як підстава для відмови у її витребуванні від відповідача на підставі статті 388 ЦК України
Суд: Касаційний цивільний суд

Факт відсутності реєстрації за позивачем речових прав на спірну земельну ділянку не може бути підставою для відмови у її витребуванні від відповідача на користь позивача на підставі статті 388 ЦК України, оскільки державна реєстрація не є способом набуття права власності, вона виступає лише засобом підтвердження фактів набуття чи припинення прав власності на нерухоме майно або інших речових прав.
Про мету оприлюднення проєкту регуляторного акта 
Суд: Касаційний адміністративний суд

Оприлюднення проєкту регуляторного акта здійснюється з метою одержання зауважень і пропозицій. При цьому, оприлюдненню підлягають як проєкт регуляторного акта, так і відповідний аналіз регуляторного впливу - документ, який містить обґрунтування необхідності державного регулювання шляхом прийняття регуляторного акта, аналіз впливу, який справлятиме регуляторний акт на ринкове середовище, забезпечення прав та інтересів суб`єктів господарювання, громадян та держави, а також обґрунтування відповідності проєкту регуляторного акта принципам державної регуляторної політики.
Про ознаки регуляторного акта
Суд: Касаційний адміністративний суд

Регуляторним актом може визнаватись як нормативно-правовий акт, так й інший офіційний письмовий документ, який відповідає сукупності певних ознак, зокрема таких як: прийняття уповноваженим на це регуляторним органом; встановлення, зміна чи скасування норм права; застосування неодноразово та щодо невизначеного кола осіб.
Продовження строку перевірки за відсутності наказу керівника відповідного органу державного архітектурно-будівельного контролю чи його заступника
Суд: Касаційний адміністративний суд

Письмове рішення керівника відповідного органу державного архітектурно-будівельного контролю чи його заступника оформляється відповідним наказом, в якому зазначаються мотиви та правові підстави продовження перевірки. 
Відсутність такого наказу свідчить про безпідставність продовження перевірки, а відтак є самостійною і достатньою підставою для висновку про незаконність її проведення понад встановлений Порядком здійснення архітектурно-будівельного контролю", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2011 року No 553 строк і, як наслідок, зумовлює скасування рішень, прийнятих за результатами проведення заходу державного архітектурно - будівельного контролю.
Про правовідносини на які поширюється Інструкція про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна від 24 травня 2001 року No 127
Суд: Касаційний адміністративний суд

Положення Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна від 24 травня 2001 року No 127 поширюються на правовідносини, що виникають під час здійснення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, але не під час перевірки законності забудови території. Оскільки учасники справи не є суб`єктами господарювання, які здійснюють технічну інвентаризацію   об`єктів нерухомого майна, тому положення Інструкція не поширюються на спірні правовідносини.