DocSA/legal-position-indexes huggingface dataset:
Кримінальна відповідальність за недбале ставлення до військової служби у формі невиконання службових обов’язків (ст. 425 КК). Бойова обстановка як кваліфікуюча ознака складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 425 КК.
Суд: Касаційний кримінальний суд

Кримінальна відповідальність за недбале ставлення до військової служби у формі невиконання службових (посадових) обов’язків (ст. 425 КК) може настати лише у тому випадку, коли військова службова особа зобов’язана була вчинити дії, невиконання яких ставиться їй у вину, та мала реальну можливість виконати такі дії належним чином. Якщо військова службова особа перебувала у таких умовах, за яких не мала фактичної можливості належно виконати свої службові (посадові) обов'язки, то відповідальність за недбале ставлення до військової служби виключається. 
Для настання кримінальної відповідальності за ст. 425 КК також слід враховувати такі об'єктивні та суб’єктивні фактори, як зовнішні умови й обстановку, в якій доводилося виконувати обов’язки військовій службовій особі, дії вищестоящих командирів і начальників, а також дані, які характеризують особу винного, його кваліфікацію, професійну підготовку, тривалість перебування на посаді, яку обіймає, досвід та інші обставини кримінального провадження. 
Бойова обстановка як кваліфікуюча ознака складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 425 КК, має місце у випадку, коли військові частини (підрозділи) і військовослужбовці Збройних Сил України та інших військових формувань, які були залучені до проведення АТО на території Донецької та Луганської областей, перебували в умовах безпосереднього зіткнення з противником (учасниками терористичних організацій "ДНР" і "ЛНР", їх воєнізованими і збройними формуваннями, які контролювалися та координувалися представниками влади рф), перебували у стані наступального, оборонного та загальновійськового бою, а саме здійснювали погоджені і взаємопов’язані бої, удари, маневри, бойові і спеціальні дії з метою знешкодження (розгрому) противника, оволодіння важливими районами, їх утримання, безпосередньо застосували військову зброю і техніку стосовно противника, а також військова зброя і техніка застосувалися противником.
Вчинення злочину вперше як передумова застосування ст. 46 КК. Звільнення від кримінальної відповідальності у зв’язку з примиренням винного з потерпілим
Суд: Касаційний кримінальний суд

Особа вважається такою, що вчинила злочин вперше (передумова звільнення від кримінальної відповідальності у зв’язку з примиренням винного з потерпілим – ст. 46 КК), зокрема, у випадку наявності в її діях ідеальної сукупності злочинів невеликої тяжкості , коли особа однією дією вчиняє одночасно два або більше злочинів, відповідальність за які передбачено різними статтями Особливої частини КК.
Якщо обвинувачений з розривом у часі вчинив дії, що полягають у незаконному використанні знаку для товарів і послуг та фірмового найменування (злочин, передбачений ст. 229 КК), для того, щоб заволодіти грошовими коштами потерпілого шляхом обману (ст. 190 КК), то у цьому випадку має місце реальна сукупність злочинів, яка виключає звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК
Ознаки активного сприяння розкриттю злочину. Добровільна допомога слідству.
Суд: Касаційний кримінальний суд

Активне сприяння розкриттю злочину як обставина, що пом’якшує покарання, означає добровільну допомогу слідству будь-яким чином: повідомлення правоохоронним органам або суду фактів у справі, надання доказів, інших відомостей про власну кримінальну діяльність чи діяльність інших осіб, викриття інших співучасників, визначення ролі кожного з них у вчиненні злочину, наданні допомоги в їх затриманні, видачі знарядь і засобів вчинення злочину, майна, здобутого злочинним шляхом. Визнання засудженим своєї вини та надання правдивих показань не підтверджує наявності такої обставини, що пом’якшує покарання, як активне сприяння розкриттю злочину.
Погроза під час розбою у вигляді конклюдентних дій
Суд: Касаційний кримінальний суд

Форма висловлення погрози під час вчинення розбійного нападу не обмежується конкретними словами про можливе застосування насильства. Вона має місце і тоді, коли винна особа, зокрема, своїми жестами, демонстрацією зброї або інших предметів, які потерпілий об’єктивно може оцінити як такі, що при їх застосуванні його здоров’ю чи життю загрожуватиме небезпека, бажає, щоб у потерпілого склалося враження, що якщо він протидіятиме нападаючому або не виконає його вимог, то ця погроза буде реалізована, а в потерпілого дійсно таке враження складається.
Незаконне носіння холодної зброї незалежно від можливості її швидкого використання
Суд: Касаційний кримінальний суд

Носіння холодної зброї без передбаченого законом дозволу (ч. 2 ст. 263 КК) може мати місце у разі її переміщення, транспортування винуватою особою безпосередньо при собі (в руках, в одязі, сумках, спеціальних футлярах, в транспортному засобі тощо) незалежно від можливості швидкого використання цієї зброї.
Порушення правил безпеки під час виконання робіт з підвищеною небезпекою. Визнання особи винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 272 КК, на підставі сукупності доказів про виконання вказаних робіт конкретними особами
Суд: Касаційний кримінальний суд

Відсутність у матеріалах кримінального провадження документів, за якими повинні були проводитися роботи, пов’язані з порушенням ґрунтового покриву, а також документів, що підтверджують взаємодію та зв’язки між фізичною особою-підприємцем, який порушив правила безпеки під час виконання робіт з підвищеною небезпекою, та з іншими особами, у тому числі з потерпілим, які були безпосередньо зайняті у виконанні робіт з підвищеною небезпекою, не має правового значення, якщо з сукупності доказів, досліджених та належно оцінених судом вбачається, що саме засуджений залучив людей і необхідний екскаватор для виконання робіт з вибирання із ґрунту виробів з металу та пластику, а тому його діяльність відповідає ознакам виробництва, що здійснювалося з порушенням правил безпеки під час проведення робіт з підвищеною небезпекою.
Процесуальні відмінності між збиранням та поданням доказів у кримінальному провадженні
Суд: Касаційний кримінальний суд

Збирання та подання доказів у кримінальному провадженні є різними способами одержання доказової інформації з огляду на їх відмінну правову природу, а саме збирання доказів відбувається через інститут слідчих дій, а подання доказів здійснюється особою добровільно шляхом передачі слідчому, прокурору предметів або документів, які, на її думку, мають значення для кримінального провадження. При отриманні предметів та документів, представлених особою для залучення їх до справи як докази, орган дізнання, слідчий або суд повинні допитати особу, яка подає даний предмет чи документ, з метою з’ясування джерела та обставин їх отримання, потім здійснити огляд цих предметів або документів і процесуально зафіксувати їх отримання.
Необов’язковість участі захисника під час проведення слідчих дій, до участі у яких не залучається підозрюваний
Суд: Касаційний кримінальний суд

Для захисту прав особи, якій повідомлено про підозру у вчиненні особливо тяжкого злочину, одразу після вручення такого повідомлення залучається захисник (ч. 1 ст. 52 КПК). При цьому обов’язковою є участь захисника під час усіх слідчих дій, які проводяться за участю підозрюваного з метою запобігання порушенню права останнього на захист. Разом з тим КПК не вимагає обов’язкової участі захисника під час проведення слідчих дій, до участі в яких не залучається підозрюваний, оскільки проведення таких слідчих дій не порушує прав останнього. З огляду на те, що такі слідчі дії, як пред’явлення речей до впізнання потерпілим, проводилися лише за участю потерпілих у присутності понятих і без участі підозрюваного, участь захисника в таких слідчих діях не є обов’язковою.
Відшукання певних предметів чи відомостей, встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб як мета проведення обшуку. Відмінність обшуку від огляду
Суд: Касаційний кримінальний суд

Основною метою обшуку як слідчої дії є відшукання певних предметів чи відомостей, встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб. При цьому обшук у будь-якому випадку пов’язаний із проникненням до житла чи іншого володіння особи. Огляду як слідчій дії також властиві певні ознаки, притаманні обшуку, зокрема, він спрямований на виявлення та фіксацію певних відомостей про кримінальне правопорушення. Однак огляд не завжди пов’язаний із проникненням до житла чи іншого володіння особи, а тому не завжди призводить до втручання у право на недоторканість житла чи іншого володіння особи.
Нескладання присяги суддями обласного суду та суддями Верховного Суду України не є нововиявленими обставинами
Суд: Касаційний кримінальний суд

Нескладання присяги суддями обласного суду та суддями Верховного Суду України, які розглядали справу щодо засудженого, не вважається нововиявленою обставиною з огляду на те, що відповідно до Закону України "Про статус суддів", що був чинним на момент ухвалення судових рішень стосовно нього, не передбачалося процедури повторного складання присяги суддями, які її прийняли до набрання чинності вказаним законом, а раніше обрані судді до присяги не приводилися, ураховуючи відсутність такої вимоги у Законі України "Про статус суддів" та принцип незворотності закону в часі.
Розгляд клопотання про відновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження (ч. 5 ст. 353 КПК 1960 р.). Непорушення засудженим протягом тривалого часу питання про перегляд судового рішення.
Суд: Касаційний кримінальний суд

Ураховуючи формулювання ч. 4 ст. 353 КПК 1960 р., якою передбачено дискреційні повноваження апеляційного суду у разі розгляду клопотання про відновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, такий апеляційний суд може прийняти одне з двох рішень, а саме залишити ухвалу місцевого суду без зміни, а апеляційну скаргу – без задоволення або скасувати ухвалу місцевого суду та відмовити у задоволенні клопотання про відновлення строку на апеляційне (касаційне) оскарження. 
Апеляційний суд законодавчо наділений повноваженнями відновити пропущений строк на апеляційне (касаційне) оскарження, здійснивши оцінку підстав для відновлення пропущеного строку та вирішивши питання про відновлення вказаного строку чи про відмову в його відновленні (ч. 5 ст. 353 КПК 1960 р.).
Висновок апеляційного суду про те, що засуджений скористався своїм правом на подачу касаційної скарги, під час розгляду якої була дотримана належна правова процедура щодо забезпечення касаційного оскарження, є обґрунтованим, якщо упродовж більше одинадцяти років засуджений та його захисник (захисники) не порушували питання щодо перегляду (оскарження) судових рішень з урахуванням тих доводів, про які ними повідомлялося раніше у численних клопотаннях.
Пріоритет міжнародних актів з прав людини і захисту біженців над міжнародними актами про екстрадицію.
Суд: Касаційний кримінальний суд

Ухвала суду апеляційної інстанції, якою залишено без зміни ухвалу слідчого судді місцевого суду про скасування постанови прокурора про видачу (екстрадицію) особи, яка вчинила кримінальне правопорушення на території іноземної держави, може бути оскаржено у касаційному порядку лише прокурором у порядку, визначеному ст. 591 КПК, з мотивів неправильного застосування судом норм міжнародних договорів України, якщо скасування рішення про видачу (екстрадицію) перешкоджає подальшому провадженню щодо особи, видача якої запитувалася іноземною державою. При цьому неправильне застосування норми міжнародного права може мати місце у випадках, коли судом не було застосовано норми міжнародного права, яка підлягала застосуванню, або, навпаки, суд застосував норму міжнародного права, яка не підлягала застосуванню, або коли судом було надано неправильне тлумачення норми міжнародного права.
Під час прийняття рішення про можливість екстрадиції може виникнути конфлікт зобов’язань, передбачених різними міжнародними Конвенціями. Заборона на видачу особи за міжнародним правом щодо біженців і прав людини має переважну силу перед зобов’язанням провести екстрадицію. При цьому пріоритет зобов’язань з прав людини не залежить від наявності конкретних положень про це в договорі, яким установлюється зобов’язання про екстрадицію. Перевага цих зобов’язань перед зобов’язаннями за договорами про екстрадицію обумовлена їхньою правовою природою і місцем в ієрархії міжнародного правопорядку. На відміну від договорів, що створюють винятково суб’єктивні, взаємні права й обов’язки між Державами, акти з прав людини і захисту біженців установлюють особливий правопорядок, що включає об’єктивні зобов’язання захищати права людини.
Притягнення до кримінальної відповідальності за дії, що охоплювались ст. 203-2 КК, вчинені до набрання чинності Законом України "Про державне регулювання діяльності щодо організації та проведення азартних ігор"
Суд: Касаційний кримінальний суд

Кримінальна відповідальність за дії, передбачені ст. 203-2 та вчинені до набрання чинності Законом України "Про державне регулювання діяльності щодо організації та проведення азартних ігор", не виключається після набрання чинності цим Законом. У разі вчинення обвинуваченим дій, що охоплювалися ст. 203-2 КК, до набрання вказаним Законом чинності кримінальне провадження не може бути закрито на підставі п. 4 ч. 1 ст. 284 КПК.
Юрисдикція спору за  вимогами ліквідатора банкрута  до податкового органу про визнання незаконною відмови у виключенні підприємства-банкрута з Реєстру платників податку на додану вартість
Суд: Касаційний господарський суд

Хоча КУзПБ і допускає можливість того, що відповідачем у спорі, який розглядається у межах справи про банкрутство, може бути суб’єкт владних повноважень, але цей спір повинен носити, зокрема, майновий характер. 
Тож заявлені ліквідатором банкрута вимоги до податкового органу про визнання незаконною відмови у виключенні підприємства-банкрута з Реєстру платників податку на додану вартість та зобов'язанні вчинити дії з виключення його з цього Реєстру не належать до категорії майнових спорів, стороною в яких є боржник, в розумінні статті 20 ГПК України та статті 7 КУзПБ.
Розгляд цих вимог відноситься до юрисдикції адміністративного суду.
Розгляд господарським судом всіх  майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство
Суд: Касаційний господарський суд

Розгляд всіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися і виключно господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи.
У разі коли боржник є стороною у спорі, такий спір має вирішуватися відповідно до статті 7 КУзПБ господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, за правилами, визначеними ГПК України, в межах цієї справи.
Розгляд спорів про визнання недійсними правочинів, укладених саме боржником, в межах справи про банкрутство 
Суд: Касаційний господарський суд

Як свідчить системний аналіз частин першої, другої статті 7 КУзПБ, частини першої статті 41, статті 45 ГПК України, законодавець визначив, що в межах справи про банкрутство розглядаються спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених саме боржником.
Залучення розпорядника майна боржника до участі у справі за позовом до суб'єкта господарювання, який перебуває у процедурі розпорядження майном
Суд: Касаційний господарський суд

Під розпорядженням майном розуміється система заходів щодо нагляду та контролю за управлінням і розпорядженням майном боржника з метою забезпечення збереження, ефективного використання майнових активів боржника, здійснення аналізу його фінансового стану, а також визначення наступної процедури (санації чи ліквідації). Розпорядник майна –  арбітражний керуючий, призначений господарським судом для здійснення процедури розпорядження майном (стаття 1, частина перша статті 44 КУзПБ). До обов’язків розпорядника майна, визначених частиною третьою статті 44 цього Кодексу, належить, зокрема, вжиття заходів для захисту майна боржника, аналізу фінансово-господарського стану, виявлення (за наявності) ознак фіктивного банкрутства, доведення до банкрутства, приховування стійкої фінансової неспроможності, незаконних дій у разі банкрутства тощо.
Тож суд першої інстанції, відкриваючи провадження у справі за позовом до підприємства-боржника, має залучити до участі у такій справі розпорядника майна, зважаючи на визначені законодавством про банкрутство його обов’язки щодо вжиття заходів для захисту майна боржника.
Щодо незмінності складу суду при вирішенні спорів за правилами позовного провадження після закриття провадження у справі про банкрутство  
Суд: Касаційний господарський суд

У разі закриття/припинення провадження у справі про банкрутство вирішення спорів, стороною в яких є боржник, у межах справи про банкрутство завершується їх розглядом по суті суддею, якому були передані такі справи автоматизованою системою документообігу суду, з ухваленням відповідного судового рішення, що узгоджується з принципом "незмінності складу суду", задля недопущення створення для сторін перешкод у реалізації права на судовий захист і загрози сутності гарантованого Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод права сторін на доступ до суду та ефективний засіб захисту впродовж розумного строку.
Зазначені висновки відповідають положенням частини другої статті 31 ГПК України, відповідно до якої справа, прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому суду, за винятком випадків, коли внаслідок змін у складі відповідачів справа відноситься до виключної підсудності іншого суду.
Обчислення суми судового збору, що підлягає сплаті позивачем, який звертається з позовною заявою до відповідача, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство
Суд: Касаційний господарський суд

Визначені частиною другою статті 7 КУзПБ спори розглядаються та вирішуються судом у відокремленому позовному провадженні за правилами ГПК України. Таке розмежування є цілком виправданим, оскільки справи відокремленого позовного провадження мають різний суб'єктний склад  сторін спору, предмети і підстави позову, розглядаються та вирішуються господарським судом із застосуванням усього інструментарію позовного провадження, на відміну від спрощеного порядку розгляду заяв, скарг і клопотань в основній справі про банкрутство. Такий підхід зумовлює сплату позивачем судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового  або немайнового характеру до боржника відповідно до положень підпунктів 1, 2 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір".
Умови для відкриття провадження у справі про банкрутство
Суд: Касаційний господарський суд

Установлення відсутності спору про право щодо вимог ініціюючого кредитора є обов’язковою умовою для відкриття провадження у справі про банкрутство боржника. 
Для унеможливлення визнання судом у справі про банкрутство фіктивної кредиторської заборгованості до боржника суду слід розглядати заяви з кредиторськими вимогами із застосуванням засад змагальності сторін у справі про банкрутство у поєднанні з детальною перевіркою підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, розміру та моменту виникнення.
У разі виникнення мотивованих сумнівів сторін у справі про банкрутство щодо обґрунтованості кредиторських вимог на заявника таких кредиторських вимог покладається обов’язок підвищеного стандарту доказування задля забезпечення перевірки господарським судом підстав виникнення таких грошових вимог, їх характеру,  розміру та моменту виникнення цих грошових вимог.
Встановлення судом у підготовчому засіданні наявності спору про право 
Суд: Касаційний господарський суд

Відповідно до частин першої – п'ятої статті 39 КУзПБ завданням підготовчого засідання господарського суду при розгляді заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство є перевірка обґрунтованості вимог заявника (заявників) щодо їх відповідності  поняттю грошового зобов'язання боржника перед ініціюючим кредитором, встановлення наявності спору про право та обставин задоволення таких вимог до проведення підготовчого засідання у справі.
Підставою для відмови у відкритті провадження у справі положення частини шостої статті 39 КУзПБ визначають те, що вимоги кредитора свідчать про наявність спору про право, який підлягає вирішенню у порядку позовного провадження.
Відсутність спору про право в розрізі процедури банкрутства полягає у відсутності неоднозначності у вирішенні питань щодо сторін зобов'язання, суті (предмета) зобов'язання, підстави виникнення зобов'язання, суми зобов'язання, структури заборгованості, строку виконання зобов'язання тощо. Методом встановлення таких фактів є дослідження господарським судом відзиву боржника, заслуховування пояснень представника боржника або дослідження Єдиного реєстру судових рішень, відомості з якого є відкритими та загальнодоступними, щодо наявності на розгляді іншого суду позову боржника до ініціюючого кредитора із зазначених питань. Водночас відсутність будь-яких заперечень боржника з приводу названої вимоги кредитора може свідчити про її визнання, а отже, і про відсутність спору між сторонами про право.
Таким чином, заперечення боржника щодо вимог заявника у вигляді позову, предметом якого є оспорення боржником обставин, на яких ґрунтуються вимоги кредитора, у разі подання його до суду до звернення кредитора із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство однозначно свідчить про наявність спору про право в розумінні положень частини шостої статті 39 КУзПБ.
Крім того, рішення третейського суду про стягнення з боржника на користь ініціюючого кредитора боргу не має преюдиційної сили відповідно до статті 75 ГПК України при доведенні обставин безспірності заборгованості боржника перед ініціюючим кредитором.
Передумови для відкриття провадження у справі про банкрутство
Суд: Касаційний господарський суд

Установлення відсутності спору про право щодо вимог ініціюючого кредитора є необхідною передумовою для відкриття провадження у справі про банкрутство боржника. Протилежне матиме наслідком відмову у відкритті провадження у справі про банкрутство  відповідно до частини шостої статті 39 КУзПБ, якою визначено підстави для відмови у відкритті провадження у справі, зокрема у разі якщо вимоги кредитора свідчать про наявність спору про право, який підлягає вирішенню у порядку позовного провадження. 
Правова категорія "спір про право", яку з'ясовує суд у підготовчому засіданні перед відкриттям провадження у справі про банкрутство, може бути виражена як у процесуальній формі, про що свідчать судові акти, так і у матеріально-правовій формі, що підтверджується юридичними фактами, які дають змогу зробити обґрунтований висновок про наявність суперечностей (розбіжностей) у структурі вимог кредитора, а отже, про відсутність можливості на цій стадії судового провадження встановити дійсний стан суб'єктивного права кредитора та кореспондуючого йому суб'єктивного обов'язку боржника.
Повернення судом заяви про порушення щодо боржника справи про банкрутство у разі укладення між ініціюючим кредитором та боржником угоди про реструктуризацію заборгованості 
Суд: Касаційний господарський суд

Зміна строку виконання зобов'язання за договором, заборгованість за яким була підставою для звернення із заявою про порушення щодо боржника справи про банкрутство, свідчить про те, що немає підстави для звернення із такою заявою до суду.
Зважаючи на визначений частиною другою статті 35 КУзПБ обмежений строк проведення підготовчого засідання суду, факт укладення ініціюючим кредитором та боржником договору про реструктуризацію заборгованості (яка була підставою для звернення із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство) після прийняття такої заяви судом до розгляду та призначення підготовчого засідання унеможливлює розгляд цієї заяви по суті та зумовлює її повернення, оскільки сторони змінили строк виконання зобов'язань, а отже, передчасною є підстава для відповідного звернення до суду.