DocSA/legal-position-indexes huggingface dataset:
Юрисдикція спору про визнання недійною довіреності щодо представництва інтересів довірителя як учасника (засновника) господарського товариства
Суд: Касаційний цивільний суд

У спорі про визнання недійсною довіреності на представництво інтересів довірителя як учасника (засновника) господарського товариства щодо управління юридичною особою та відчуження частки у статутному капіталі юридичної особи від імені довірителя на користь третьої особи, слід враховувати таке.
Оскільки наслідком відчуження частки у статутному капіталі юридичної особи може бути перехід до набувача прав та повноважень учасника товариства, зокрема щодо управління товариством, то відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 20 ГПК України як спір щодо відчуження такої частки у статутному капіталі, так і спір щодо наділення представника повноваженнями на відчуження такої частки належать до юрисдикції господарських судів.
Юрисдикція спорів щодо правомірності вчинення правочинів про відчуження майна боржника у процедурі банкрутства

ГПК України з 19 січня 2013 року встановив для господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, підвідомчість усіх майнових спорів з вимогами до боржників, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником у такій справі.
Отже, спір щодо правомірності вчинення правочину про відчуження майна боржника у процедурі банкрутства має розглядатися за правилами господарського судочинства у межах провадження у відповідній справі про банкрутство.
Порядок вирішення спору між працівником і підприємством щодо зміни колективного трудового договору

Спір між найманим працівником і підприємством, предметом якого є поновлення дії окремого пункту колективного договору, є колективним трудовим спором, до якого підлягає застосуванню примирно-третейський порядок вирішення відповідно до Закону України "Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)".
Обов’язковість мети "заволодіння чужим майном" при кваліфікації діяння як розбою
Суд: Касаційний кримінальний суд

Дії особи можуть бути кваліфіковані як розбій виключно у випадку, коли у кримінальному провадженні буде встановлено, що насильство під час нападу було застосовано з метою заволодіння чужим майном.
Кваліфікація умисного вбивства, вчиненого з корисливих мотивів, та розбою за сукупністю злочинів
Суд: Касаційний кримінальний суд

Учинене з корисливих мотивів умисне вбивство кваліфікується в разі, коли винний, позбавляючи життя потерпілого, бажав одержати у зв’язку з цим матеріальні блага для себе або інших осіб, одержати чи зберегти певні майнові права, уникнути матеріальних витрат чи обов’язків або досягти іншої матеріальної вигоди. При цьому не має значення, чи одержав винний ту вигоду, яку бажав одержати внаслідок убивства, а також, коли виник корисливий мотив до початку чи під час вчинення цього злочину. Якщо мотивом позбавлення життя потерпілого, який виник саме під час розбійного нападу, а не після нього, було бажання особи отримати матеріальні блага для себе, то її підлягають кваліфікації дії за ч. 4 ст.187, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК (як ідеальна сукупність злочинів).
Ексцес виконавця, внаслідок якого його дії підлягають кваліфікації як розбій (ст. 187 КК), а не грабіж (ст. 186 КК)
Суд: Касаційний кримінальний суд

Якщо за попередньою домовленістю співучасники мали намір відкрито викрасти майно потерпілої особи без застосування насильства, тоді як двоє з них під час вчинення злочину за допомогою знаряддя застосували до потерпілої особи насильство, небезпечне для її життя чи здоров’я, то має місце ексцес виконавця у діях тих співучасників, які вийшли за межі попередньої домовленості між співучасниками на вчинення грабежу. У такому випадку дії співучасників, які застосовували до потерпілої особи насильство, небезпечне для життя чи здоров’я, слід кваліфікувати як розбій (ст. 187 КК), а дії інших співучасників, які такого насильства не застосовували – як грабіж (ст. 186 КК).
Значення позиції потерпілого при призначенні покарання у справах щодо злочинів проти безпеки руху (розділ ХІ Особливої частини КК)
Суд: Касаційний кримінальний суд

Якщо засуджений вчинив злочин проти безпеки руху, то позиція потерпілого хоча і може бути врахована судом при призначенні покарання, однак не є вирішальною.
Розмежування умисного вбивства з корисливих мотивів та умисного вбивства під час розбою
Суд: Касаційний кримінальний суд

Кваліфікація діяння особи за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК та ч. 4 ст. 187 КК (як ідеальна сукупність злочинів) можлива лише у разі, коли доведено, що умислом особи спочатку охоплювалося вчинення розбою, під час якого вчиняється умисне вбивство.
Оскільки узгодженість і послідовність дій засуджених, а також спосіб, характер, локалізація і значна кількість нанесених ударів у життєво важливий орган, зокрема по голові потерпілого, вказує безпосередньо на наявність в їх діях попередньої змови щодо реалізації єдиного умислу, спрямованого на позбавлення життя потерпілого, кваліфікація їх дій за ч. 4 ст. 187 КК є зайвою.
Кваліфікація вилучення засобів зв’язку у потерпілих при викраденні людини (ст. 146 КК)
Суд: Касаційний кримінальний суд

Оскільки мобільні телефони були вилучені засудженим у потерпілих саме з метою унеможливлення їх використання для виклику працівників міліції чи іншої допомоги під час їх викрадення, тому такі його дії в сукупності з іншими використаними способами досягнення мети були направлені на один об'єкт злочинного впливу – фізичну свободу потерпілих і додаткової кваліфікації за ч. 1 ст. 186 КК не потребують.
Поняття самовільного будівництва на самовільно зайнятій ділянці (ст. 197-1 КК)
Суд: Касаційний кримінальний суд

Самовільне будівництво на самовільно зайнятій ділянці (ст. 197-1 КК) полягає у веденні будівельних, монтажних робіт, спрямованих на зведення нових споруд, або реконструкцію, реставрацію, впорядкування, капітальний ремонт вже існуючих об’єктів, їх розширення або технічне переоснащення. Обов’язковою умовою цього складу злочину є відсутність дозвільної документації відповідних органів контролю (нагляду).
Ставки судового збору за розгляд спору в позовному провадженні в межах справи про банкрутство боржника
Суд: Касаційний господарський суд

Визначені частиною другою статті 7 КУзПБ спори розглядаються та вирішуються судом у відокремленому позовному провадженні в межах основної справи про банкрутство боржника за правилами ГПК України.
За розгляд у позовному провадженні у межах справи про банкрутство, провадження у якій регулюється нормами КУзПБ, майнового чи немайнового спору господарському суду необхідно обраховувати розмір судового збору із ставки, що підлягає сплаті за подання позовної заяви відповідно майнового чи немайнового характеру (підпункти 1, 2 пункту 2 частини другої статті 4 Закону).
Ставки судового збору за подання заяв в основній процедурі банкрутства передбачені підпунктами 8-10 пункту 2 частини другої статті 4 Закону
Проникнення до житла, приміщення чи сховища без фізичного вторгнення особи до нього
Суд: Касаційний кримінальний суд

Посягання, поєднане з проникненням до житла, приміщення чи сховища, відрізняється насамперед тим, що його об’єктом є майно до якого винна особа не має вільного доступу. Способи подолання перешкод у доступі до такого майна, можуть бути різноманітними і не обов’язково полягають у фізичному вторгненні у житло, приміщення чи сховище. Для висновку, чи було посягання на чуже майно поєднано з проникненням, визначальним є те, що об’єкт посягання знаходився у житлі, приміщенні чи сховищі і спосіб, обраний винною особою, був спрямований на заволодіння ним шляхом подолання перешкод у доступі до такого майна.
Застосування насильства, включаючи й насильство, яке є визначальною ознакою розбою, або погрози негайного застосування такого насильства, з метою змусити потерпілого самому передати нападнику майно, що перебуває в приміщенні, є одним зі способів "проникнення" до житла, приміщення чи сховища у значенні, яке надається цьому терміну в статтях 185 –187, 289 КК.
Кваліфікація у разі вчинення кримінального правопорушення за наявності в діянні винної особи кількох кваліфікуючих ознак, передбачених різними частинами однієї статті КК
Суд: Касаційний кримінальний суд

У разі вчинення кримінального правопорушення за наявності в діянні винної особи кількох кваліфікуючих ознак, передбачених різними частинами однієї статті Кримінального кодексу України, такі дії слід кваліфікувати за тією частиною статті, яка передбачає відповідальність за найбільш тяжкий злочин, а наявність інших кваліфікуючих ознак, передбачених іншими частинами цієї статті, відображається у формулюванні обвинувачення шляхом наведення їх переліку в тексті процесуального документу.
Можливість складання або поглинання основного покарання у виді штрафу та інших видів покарань 
Суд: Касаційний кримінальний суд

Положеннями ч. 3 ст. 72 КК передбачено, що основне покарання у виді штрафу при призначенні його за сукупністю злочинів складанню з іншими видами покарань не підлягає і виконується самостійно. Разом із тим, якщо остаточне покарання засудженому призначається на підставі ст. 70 КК (сукупність злочинів), із застосуванням принципу поглинення менш суворого покарання більш суворим, а не складення, відповідно захід примусу у виді штрафу поглинається більш суворим покаранням, рішення про його самостійне виконання є хибним.
Значення вартості предмета злочину для кваліфікації діяння як грабежу (ст. 186 КК)
Суд: Касаційний кримінальний суд

Для кваліфікації дій винного за ч. 2 ст. 186 КК не має значення, чи перевищує вартість викраденого майна суму, зазначену у ст. 51 КУпАП, адже зазначена правова норма не передбачає адміністративну відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом грабежу.
Наявність кваліфікуючої ознаки "проникнення у житло, інше приміщення чи сховище" у разі вчинення розбійного нападу у будинку охоронця, метою потрапляння до якого було безперешкодне заволодіння майном, яке при цьому знаходилося у іншому місці
Суд: Касаційний кримінальний суд

У разі вчинення розбійного нападу у будинку охоронця, метою потрапляння до якого було безперешкодне заволодіння майном (рибою), яке перебувало під охороною потерпілого, наявна така ознака як проникнення у інше приміщення, при цьому знаходження майна, умисел на заволодіння яким був у засудженого, не в приміщенні охорони, а на території яку він охороняв (у ставку), не змінює правову кваліфікацію його дій.
Призначення покарання у разі вчинення нового злочину до закінчення іспитового строку. Поняття "попередній вирок" (ч. 1 ст. 71 та ч. 3 ст. 78 КК)
Суд: Касаційний кримінальний суд

Норма ч. 1 ст. 71 КК містить імперативну вимогу про призначення судом покарання за сукупністю вироків (шляхом повного або часткового приєднання до покарання, призначеного за новим вироком, невідбутої частини покарання за попереднім вироком) у випадку, коли засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання, вчинив новий злочин. У випадку вчинення нового злочину до закінчення іспитового строку при звільненні від відбування покарання з випробуванням невідбутою частиною покарання є раніше призначене покарання в його повному обсязі, оскільки на момент вчинення нового злочину воно ще не відбувалось засудженим.
З огляду на положення ч. 3 ст. 78 та ч. 1 ст. 71 КК у їх взаємозв’язку поняття "попередній вирок" вказує не на кількісну ознаку, а на часову складову – передування у часі постановлення одного вироку перед іншим. Якщо вироком суду особу засуджено за злочин, що був вчинений у період іспитових строків за двома попередніми вироками щодо неї, за якими її було звільнено від відбування покарання з випробуванням та які виконувались самостійно, остаточне покарання у такому випадку визначається на підставі ст. 71 КК з урахуванням невідбутих частин покарання за всіма вироками.
Переростання крадіжки в розбій
Суд: Касаційний кримінальний суд

Оскільки розпочата засудженим крадіжка переросла в розбій з огляду на те, що заволодіння майном після викриття не було припинено, а погрози застосування насильства, яке є небезпечним для життя та здоров’я, висловлені з метою утримання майна, сприймались потерпілим реально, то його дії підлягають кваліфікації за ст. 187 КК.
Відсутність складу злочину самоправство (ст. 356 КК)
Суд: Касаційний кримінальний суд

Об'єктом злочину, передбаченого ст. 356 КК, виступає встановлений законодавством порядок реалізації громадянами своїх прав та обов'язків, тощо. Самовільне вчинення будь-яких дій – це здійснення особою свого дійсного або удаваного права чи вчинення інших дій всупереч встановленому порядку і без законних повноважень. Дійсним визнається право, яким особа володіє в силу закону, договору чи на іншій підставі, однак це право реалізується з порушенням порядку. Під удаваним слід розуміти право, стосовно належності якого собі винна особа помиляється, однак насправді цим правом суб'єкт не володіє.
Оскільки будь-яких правових взаємовідносин (дійсних чи удаваних) між особами, які би породжували право засуджених на пред’явлення вимоги про задоволення претензії майнового характеру не було встановлено, а також враховуючи, що вимога про повернення грошових коштів не слугувала механізмом реалізації права та відсутні підстави вважати таке право належним засудженим, внаслідок помилки, то в діях особи відсутній склад злочину, передбачений ст. 356 КК.
Вчинення шахрайства одночасно шляхом обману і зловживання довірою 
Суд: Касаційний кримінальний суд

Відповідно до ст. 190 КК шахрайство може бути вчинено шляхом обману чи зловживання довірою, що не виключає можливості вчинення цього правопорушення одночасно двома способами, визначеними у диспозиції цієї статті.
Ознаки співучасті у злочині (ст. 28 КК). Кваліфікація різних дій співучасників розбою (ст. 187 КК)

Злочин визнається вчиненим за попередньою змовою групою осіб, якщо його спільно вчинили декілька осіб (дві або більше), які заздалегідь, тобто до початку злочину, домовилися про спільне його вчинення. При цьому під час вчинення злочину кожен зі співучасників може вчиняти різні дії (подолання опору потерпілого, заподіяння тілесних ушкоджень, заволодіння майном), які спрямовані на досягнення єдиної мети. Домовленістю групи осіб про спільне вчинення злочину є узгодження предмета злочину, його характеру, місця, часу, способу вчинення та змісту виконуваних функцій, яке може відбутися у будь-якій формі – усній, письмовій, за допомогою конклюдентних дій, що висловлені не у формі усної чи письмової пропозиції, а безпосередньо через поведінку, з якої можна зробити висновок про такий намір.
Якщо встановлено наявність єдиної спільної мети та узгодженості дій нападників, що свідчать про їх попередню домовленість саме на вчинення розбою, виконання кожним із них під час нападу різних дій (завдання ударів, вилучення речей) не може бути підставою для їх кваліфікації за статтями закону, які передбачають відповідальність за окремі злочинні дії.
Належні відповідачі у справах щодо визначення способів участі одного з батьків у вихованні дитини та спілкуванні з нею
Суд: Касаційний цивільний суд

У справі за позовом одного з батьків про визначення способів участі у вихованні дитини та спілкуванні належним відповідачем є інший з батьків, а не орган опіки та піклування.
У справі за позовом одного з батьків про визнання незаконним рішення органу опіки та піклування про визначення способів участі у вихованні дитини та спілкуванні того з батьків, хто проживає окремо від неї, належними відповідачами є: особа рішення якої стосується (той з батьків, для якого визначено способи участі у вихованні дитини та спілкуванні) та орган опіки та піклування, рішення якого оскаржується.
Наслідки повторної неявки позивача в підготовче засідання
Суд: Касаційний цивільний суд

ЦПК України чітко розмежовує підготовче провадження з проведенням підготовчого засідання, його особливості, строки проведення (глава 3 розділу III "Позовне провадження") та розгляд справи по суті з проведенням судового засідання (глава 6 вказаного розділу).
Стаття 223 ЦПК України стосується розгляду справи по суті, у зв’язку із чим регулятивний вплив цієї статті не поширюється на випадок повторної неявки позивача в підготовче засідання.
Порядок закриття провадження у справі відповідно до пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України у зв’язку з відсутністю предмета спору
Суд: Касаційний цивільний суд

Предмет спору - це об’єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.
Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.
Тобто, правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.
З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.
Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.
Суд закриває провадження у справі у зв’язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору був відсутній як на час пред’явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення за умови,  якщо між сторонами у зв’язку з цим не залишилося неврегульованих питань.
Обставини, які підлягають встановленню при розгляді позову співвласника про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від іншого співвласника грошової компенсації 
Суд: Касаційний цивільний суд

Виходячи з аналізу положень статті 364 ЦК України, з урахуванням закріплених в пункті 6 статті 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі у справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар.
Сам лише факт ненадання матеріальної допомоги та відсутність піклування про дитину протягом тривалого часу не є підставою для відмови у задоволенні позову біологічного батька про визнання батьківства 
Суд: Касаційний цивільний суд

При вирішенні спору про визнання батьківства суд приділяє особливу увагу інтересам дитини, не ігноруючи при цьому інтереси ймовірного біологічного батька.
Посилання на те, що позивач протягом тривалого часу, знаючи про своє батьківство, не виявив жодного піклування про дитину та не надавав матеріальну допомогу само по собі не може бути підставою для відмови біологічному батьку у визнанні батьківства.
Обставини, які враховуються судом при вирішенні спору про зміну прізвища дитини
Суд: Касаційний цивільний суд

Інтереси дитини є пріоритетними і визначальними для вирішення спору щодо зміни прізвища дітей.
При вирішенні справи про зміну прізвища дитини необхідно також враховувати стосунки, які існують між дитиною та її батьками, в тому числі й з тим із батьків, хто проживає окремо.
Та обставина, що дитина від народження проживає з матір’ю та має прізвище матері, досягла шкільного віку і звикла до свого прізвища за відсутності інших обставин, які свідчать про необхідність змінити прізвище дитини, є підставою для відмови у задоволенні позову батька щодо зміни прізвища дитини.
Неможливість витребування з чужого незаконного володіння частки в праві спільної часткової власності без її виділення в натурі 
Суд: Касаційний цивільний суд

Оскільки витребувати можна лише індивідуально визначену річ, а не частку в праві спільної часткової власності, позов про витребування частки у нерухомому майні на підставі статей 387, 388 ЦК України не підлягає задоволенню, якщо матеріали справи не містять інформації про те, чи частка позивача у спірному нерухомому майні виділена в натурі.
Свідоме ухилення від виконання батьківських обов’язків може бути підставою позбавлення батьківських прав
Суд: Касаційний цивільний суд

З урахуванням принципу забезпечення "якнайкращих інтересів дитини" суд може застосувати до батька дитини крайній захід впливу у вигляді позбавлення його батьківських прав у разі непідтримання ним стосунків з дитиною протягом тривалого часу, відсутність у батька інтересу до її життя, самоусунення від виконання своїх батьківських обов’язків.
Про недійсність правочину щодо відчуження майна, укладеного боржником після пред’явлення до нього позову про стягнення заборгованості 
Суд: Касаційний цивільний суд

Відчуження боржником майна після пред’явлення до нього позову про стягнення заборгованості є недобросовісною дією та зловживанням правами, оскільки порушує майнові інтереси кредитора і направлені на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Перехід права власності на майно через незначний проміжок часу після відкриття провадження у справі про стягнення боргу за договором позики свідчить про мету приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення про стягнення грошових коштів на підставі укладеного між сторонами договору позики, свідчить про недійсність правочину та порушує права позивача як позикодавця.
Застосування апеляційним судом принципу безпосередності дослідження доказів при скасуванні виправдувального вироку. Випадки, коли нове безпосереднє дослідження доказів апеляційним судом не вимагається.
Суд: Касаційний кримінальний суд

Положення ст. 23 КПК не слід розглядати як такі, що автоматично висувають вимогу про нове дослідження доказів у суді апеляційної інстанції кожного разу, коли йдеться про скасування виправдувального вироку. У випадку, якщо апеляційний суд робить лише юридичну оцінку ситуації, але не ставить під сумнів установлені судом першої інстанції фактичні обставини справи, то це не вимагає нового безпосереднього дослідження доказів цим судом. Тобто, апеляційний суд в кожному конкретному випадку, визначає обсяг дослідження доказів, який буде достатнім для встановлення обставин кримінального провадження, з дотриманням норм кримінального процесуального закону.
Звільнення від сплати судового збору у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також смертю фізичної особи
Суд: Касаційний цивільний суд

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір" дозволяє зробити висновок про те, що звільнення позивачів у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи, від сплати судового збору має відбуватися не тільки у суді першої інстанції (при пред`явленні позову), але й на наступних стадіях цивільного процесу (при подачі апеляційної та касаційної скарги, а також при здійсненні судового контролю за виконанням судових рішень). Ці стадії судового захисту є єдиним цивільним процесом, завданням якого є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушеного права.
Враховуючи те, що провадження з виконання судових рішень є завершальною і невід`ємною частиною (стадією) виконавчого провадження по конкретній справі, позивач у справі про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я звільнений від сплати судового збору за подання скарги на бездіяльність державного виконавця у такій справі.