DocSA/legal-position-indexes huggingface dataset:
Відшкодування моральної шкоди у випадку закриття кримінального провадження з реабілітуючих підстав (відсутність достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді та вичерпання можливості їх отримати)
Суд: Касаційний цивільний суд

Закриття кримінального провадження за підозрою у вчиненні особою кримінального правопорушення з реабілітуючих підстав, оскільки стороною обвинувачення не встановлено достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді та вичерпано можливості їх отримати, надає такій особі право на відшкодування моральної шкоди згідно із Законом України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду".
Підстави для відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок негативної діяльності полігону твердих побутових відходів
Суд: Касаційний цивільний суд

Підставою для відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок негативної діяльності полігону твердих побутових відходів, є доведення не тільки самого факту забруднення довкілля саме відповідачем, а й того, що воно відбувається поза відповідними нормами, встановленими державою, не притаманне наявному забрудненню в сучасних містах та селищах, негативно впливає на користування зручностями населених пунктів, приватне та сімейне життя позивачів, та, як наслідок, призводить до погіршення стану їх здоров’я.
Суб’єкти, що мають право ініціювати спір про розірвання спадкового договору
Суд: Касаційний цивільний суд

Спадковий договір є нерозривно пов’язаним із його сторонами, тому ініціювати розірвання його в суді можуть лише відчужувач або набувач. Інші особи, у тому числі спадкоємці відчужувача, не можуть пред'являти вимоги про розірвання спадкового договору. У разі, якщо витрати, пов’язані із неналежним виконанням обов’язків набувачем за спадковим договором, понесли інші особи, зокрема спадкоємці, то у них виникає право вимагати стягнення понесених витрат від набувача у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави.
Процесуальні права особи, яка виступала позивачем у справі, судове провадженя у якій втрачено до закінчення судового розгляду
Суд: Касаційний цивільний суд

Особа не позбавлена можливості звернутися до суду із заявою про відновлення судового провадження, втраченого до закінчення судового розгляду, оцінку обґрунтованості якої надає суд під час її розгляду. Учасник справи розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд і з метою захисту своїх прав може звернутися до суду з новим позовом, що є його правом, гарантованим частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Зменшення судом розміру штрафу, передбаченого статтею 116 Статуту залізниць, на підставі статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України 
Суд: Касаційний господарський суд

Відсутність у Статуті залізниць норми про можливість зменшення неустойки за клопотанням боржника не може обмежувати право останнього на звернення до суду з клопотанням на підставі частини 3 статті 551 ЦК України та частини 1 статті 233 ГК України. Суд має розглянути таке клопотання з урахуванням наведених заявником доводів та конкретних обставин справи.
Відмова у стягненні пені за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом з огляду на мораторій, встановлений статтею 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" 
Суд: Касаційний господарський суд

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" забороняється нарахування пені на основну суму заборгованості із зобов’язань за кредитними договорами. До зобов’язання за кредитним договором, зокрема, належать і зобов’язання зі сплати процентів, що прямо випливає з положень частини 1 статті 1048, частини 1 статті 1054 та статті 1056-1 ЦК України. 
Ураховуючи, що проценти за користування кредитом є зобов’язанням за кредитним договором і складовим елементом плати за наданий кредит, що разом із тілом кредиту становлять загальну суму боргу і охоплюються поняттям "основна сума заборгованості із зобов’язань за кредитом", визначеним частиною 1 статті 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", підстав для нарахування пені на прострочену заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом немає.
Застосування позовної давності до вимог про стягнення грошових коштів, передбачених статтею 625 ЦК України 
Суд: Касаційний господарський суд

Вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених статтею 625 ЦК України, не є додатковими вимогами в розумінні статті 266 ЦК України, а тому закінчення перебігу позовної давності за основною вимогою в будь-якому випадку не впливає на обчислення позовної давності за вимогою про стягнення 3 % річних та інфляційних витрат. Стягнення 3 % річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов’язання і обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову.
Тлумачення змісту правочину як спосіб захисту порушеного права 
Суд: Касаційний господарський суд

Тлумаченню підлягає зміст договору / його частина у способи, встановлені статтею 213 ЦК України, тобто тлумаченням правочину є встановлення його змісту відповідно до волевиявлення сторін при його укладенні, усунення неясностей та суперечностей у трактуванні його положень. 
За відсутності порушеного права, яке потребує захисту в обраний позивачем спосіб захисту (про тлумачення змісту правочину), у позові належить відмовити, не вдаючись до тлумачення змісту правочину, який тривалий час виконувався його сторонами.
Визнання правочину недійсним та застосування правових наслідків недійсності правочину як способи захисту порушеного права у разі подання позову в інтересах держави 
Суд: Касаційний господарський суд

Поняття "інтереси держави" відрізняється від поняття "інтереси інших сторін господарського процесу". В основу першого завжди покладена потреба у здійсненні загальнодержавних дій, програм, спрямованих на захист закону, прав та інтересів усіх суб’єктів господарювання тощо. "Інтереси держави" – оціночне поняття, у кожному конкретному випадку прокурор самостійно визначає з посиланням на законодавство, у чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних чи інших інтересів держави. 
Тобто, подаючи позов в інтересах держави, не можна говорити лише про матеріальне благо держави, адже відновлення законності є не менш вагомим чинником у демократичному суспільстві, основним покликанням якого є насамперед недопущення порушення закону в майбутньому. 
Державний інтерес, зокрема, але не виключно, може бути спрямований на задоволення суспільної потреби у відновленні законності, принципів максимальної ефективності, прозорості, запобігання проявам корупції у цій сфері, на розвиток добросовісної конкуренції тощо. 
Тож висновки про недоведеність порушення державних інтересів за відсутності матеріального виразу є передчасними. 
При цьому вирішення питання про застосування правових наслідків недійсності правочину може бути самостійним предметом розгляду в господарському суді, адже заявлення такої вимоги є також належним способом захисту.
Водночас, щоб стверджувати, що спосіб захисту є неефективним, зокрема з підстав виконання договору сторонами та закінчення строку дії такого, господарським судам необхідно достеменно перевірити, чи реально виконаний такий договір та чим це підтверджується.
Визначення перебігу строку давності притягнення до кримінальної відповідальності таким, що не зупинявся, у разі оголошення обвинуваченої в розшук після закінчення таких строків. Підстави для закриття кримінального провадження (п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК) 
Суд: Касаційний кримінальний суд

Якщо обвинувачену було оголошено в розшук після закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинене нею кримінальне правопорушення, то перебіг строку давності вважається таким, що не зупинявся. За таких обставин, якщо на момент судового розгляду закінчилися строки давності притягнення до кримінальної відповідальності, місцевий суд, а також апеляційний суд повинні були переконатися в цьому та за наявності згоди обвинуваченої закрити кримінальне провадження щодо неї на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК і звільнити її від кримінальної відповідальності у зв’язку із закінченням строків давності.
Апеляційне оскарження ухвали суду про відмову в задоволенні заяви прокурора про відновлення втрачених матеріалів кримінального провадження, поданої в порядку ст. 531 КПК
Суд: Касаційний кримінальний суд

Ухвала суду про відмову в задоволенні заяви прокурора про відновлення втрачених матеріалів кримінального провадження, поданої в порядку ст. 531 КПК, підлягає апеляційному оскарженню.
Помилкове зазначення в тексті ухвали слідчого судді про можливість оскарження до апеляційного суду протягом 5 днів з часу отримання її повного тексту, а не протягом 5 днів з дня її оголошення, як підстава для поновлення пропущеного строку
Суд: Касаційний кримінальний суд

Якщо в тексті ухвали слідчого судді помилково зазначено, що вона може бути оскаржена до апеляційного суду протягом п’яти днів з часу отримання її повного тексту, а не протягом п’яти днів з дня її оголошення, як передбачено в п. 3 ч. 2 ст. 395 КПК, то це не впливає на визначення початку перебігу строку на апеляційне оскарження. Така помилка може бути врахована апеляційним судом та слугувати підставою для поновлення пропущеного строку апеляційного оскарження в разі подання заяви апелянтом.
Істотне порушення вимог КПК у випадку проведення розгляду судом апеляційної інстанції без участі військовозобов’язаного захисника, який подав клопотання про відкладення судового засідання у зв’язку з необхідністю виконання свого обов’язку
Суд: Касаційний кримінальний суд

Здійснення апеляційного розгляду кримінального провадження без участі захисника, який подав клопотання про відкладення судового засідання у зв’язку з необхідністю виконання свого обов’язку, передбаченого законодавством України, з’явитися до територіального центру комплектування, що підтверджується копією повістки, є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Розрахунок розміру вихідної допомоги судді Конституційного Суду України при звільненні у відставку
Суд: Касаційний адміністративний суд

Досліджуючи базу для розрахунку вихідної допомоги, якою, у значенні частини першої статті 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (Закон No 2453-VI у первинній редакції), має бути "заробітна плата" за останньою посадою, Верховний Суд у постанові від 19 травня 2021 року у справі No640/9523/20 наголосив, що законодавче формулювання, яке закріплено у пункті 7 розділу ІІІ Закону No 2136-VIII, "відповідно до законодавства, що діяло на день призначення" стосується також і розміру "заробітної плати" за останньою посадою, який теж повинен визначатися згідно з вимогами Закону No2453-VI у редакції, чинній на дату обрання позивачки на посаду судді Конституційного Суду України.
Інакше кажучи, в основі десятикратного розміру місячного заробітку судді Конституційного Суду України має бути не винагорода судді, отримувана на підставі положень Закону України "Про Конституційний Суд України" ( Закон No 2136-VIII), а суддівська винагорода, включно з усіма її складовими, які нараховуються у відсотковому або кратному відношенні до посадового окладу (доплата за вислугу років, за перебування на адміністративній посаді в суді (як-от голови суду), доплата за науковий ступінь, доплата за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці), визначена відповідно до  статті 129 Закону No 2453-VI у редакції цього Закону, яка діяла на дату обрання на посаду судді Конституційного Суду України, з урахуванням відповідних положень  Закону України "Про Державний бюджет України на 2010 рік" щодо мінімальної заробітної плати (як розрахункової величини для визначення суддівської винагороди у тодішній редакції  Закону No 2453-VI).
Право на отримання військовослужбовцем грошової допомоги для оздоровлення без вибуття у відпустку
Суд: Касаційний адміністративний суд

Із аналізу частини першої статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (Закон No 2011-XII) та пункту 30.2 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 11 червня 2008 року No260, вбачається, що військовослужбовці мають право на отримання грошової допомоги для оздоровлення без вибуття у відпустку.
Реалізація права на відпустку особою рядового і начальницького складу служби цивільного захисту
Суд: Касаційний адміністративний суд

Норми Кодексу цивільного захисту України не виключаються випадки, коли особою рядового і начальницького складу служби цивільного захисту відпустка не буде використана протягом календарного року. Не передбачено позбавлення особи рядового і начальницького складу служби цивільного захисту права на відпустку, яке він уже отримав в попередньому календарному році. Водночас надано право працівнику використати право на відпустку за попередній рік у I кварталі наступного року за умови, що раніше її не було надано через виняткові обставини.
Таким чином, у наступному календарному році, особа рядового і начальницького складу служби цивільного захисту має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з особою рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.
Компенсація за невикористані дні відпустки при звільненні осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту з органів ДСНС України
Суд: Касаційний адміністративний суд

З огляду на відсутність спеціального правового врегулювання питання компенсації невикористаної частини відпустки особі рядового і начальницького складу служби цивільного захисту за минулі роки, в такому випадку підлягають застосуванню приписи КЗпП України і Закону України "Про Відпустки" ( Закон No504/96-ВР).Відповідно до частини першої статті 24 Закону No504/96-ВР і частини першої статті 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація, зокрема, за всі невикористані ним дні щорічної відпустки.
Отже, у випадку звільнення осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту з органів ДСНС України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки.
Вплив внесення Законом No1285-ІХ змін до частини третьої статті 87 Закону України "Про державну службу" на обов’язки суб`єкт призначення при звільненні державного службовця
Суд: Касаційний адміністративний суд

Тож, має місце ситуація, за якої на момент повідомлення позивача про наступне вивільнення чинною була редакція частини третьої статті 87 Закону України "Про державну службу", яка передбачала право (а не обов`язок) роботодавця пропонувати працівникові іншу посаду, а на момент звільнення ОСОБА_1 редакція указаної статті зазнала змін, й встановила обов`язок для роботодавця пропонувати рівнозначну посаду, тобто включила в себе певну гарантію трудових прав працівника.
Після внесення Законом No1285-ІХ змін до частини третьої статті 87 Закону України "Про державну службу" існування обставин, з якими законодавець пов`язує наявність підстав для звільнення державних службовців відповідно до пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті включає зобов`язання роботодавця (держави) в особі суб`єкта призначення або керівника державної служби щодо працевлаштування державних службовців, які попереджаються про наступне звільнення, а саме з моменту виникнення обставин, які зумовлюють їх можливе вивільнення.
Тобто, суб`єкт призначення або керівник державної служби зобов`язаний не лише попередити державного службовця про наступне звільнення, а й одночасно з цим запропонувати державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. Одночасно, враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.
Наявність дискримінаційних ознак у нормах Закону України "Про військовий обов’язок і військову службу" щодо священослужителів інших конфесій
Суд: Касаційний адміністративний суд

Священнослужителям надається відстрочка від призову на строкову військову службу. У значенні Закону України "Про військовий обов’язок і військову службу" (Закон No2232-XII) священнослужителем є особа, яка закінчила заклад вищої або середньої духовної освіти і займає посаду в релігійній організації, що діє на основі статуту (положення), зареєстрованого у встановленому порядку. Проте цей Закон не враховує особливостей інших конфесій, зокрема священнослужителів Релігійної організації "Релігійний Центр Свідків Єгови в Україні". (За канонічними настановами та правилами всесвітньої конфесії Свідків Єгови, набуття особою духовного сану священнослужителя - служителя (диякону) збору - не відбувається внаслідок навчання у будь-якому навчальному закладі та отримання відповідного диплому, а враховуючи відповідність особи вимогам, установленим у Біблії для священнослужителів).
В аспекті наведеного, на думку Суду, держава, надаючи окремій категорії осіб певне право, не може не враховувати особливостей деяких груп осіб з цієї категорії. Наприклад, якщо держава надає право на відстрочку від призову на строкову військову службу священнослужителям, то вона повинна встановлювати норми, які враховують їхню своєрідність. Це складає зміст принципу рівності перед законом, який передбачає, що органи публічної влади повинні однаково застосовувати законодавчі норми до всіх осіб без будь-якої дискримінації.
Відсутність чітких критеріїв для визначення проведення перевірки конкретного виконавчого провадження начальником органу державної виконавчої служби необхідною
Суд: Касаційний адміністративний суд

Аналіз частини третьої статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" (Закон No 1404-VIII) свідчить, що перевірка виконавчого провадження як форма контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень, в обов`язковому порядку проводиться у випадку надходження скарги стягувача та інших учасників виконавчого провадження (крім боржника) або в разі виявлення відповідних порушень керівником вищого органу державної виконавчої служби.
Також варто зазначити, що з аналізу приписів пункту 2 розділу ХІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року No 512/5 висновується, що начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, може також з власної ініціативи провести перевірку виконавчого провадження.
Водночас чинним законодавством не визначено критерії чи ознаки, наявність яких вказувала б на необхідність проведення перевірки конкретного виконавчого провадження начальником органу державної виконавчої служби.
Порушення співмірності заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами при забезпеченні позову шляхом накладення арешту одночасно на кошти і на майно відповідача щодо кожного виду майна в межах повної суми позову 
Суд: Касаційний господарський суд

Накладення арешту як на кошти, так і на майно відповідача, причому окремо на те і на інше – у повній сумі спору, матиме наслідком подвійне забезпечення позовних вимог (і за рахунок коштів, і за рахунок майна), що також суперечить наведеним вимогам закону (частина 4 статті 137 ГПК України) стосовно співмірності заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами. 
За умови неможливості встановити достатність чи недостатність грошових коштів, що належать відповідачу і знаходяться на всіх його рахунках в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, для задоволення вимог про стягнення суми спору доцільно було накласти арешт на майно відповідача саме в межах суми, яка була б достатньою для такого стягнення у випадку недостатності арештованих грошових коштів, тобто лише в межах різниці між сумами ціни позову та арештованих грошових коштів.
Вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони гаранту вчиняти дії щодо виконання безвідкличної банківської гарантії 
Суд: Касаційний господарський суд

Обставина відсутності порушення боржником основного зобов’язання не може бути підставою для забезпечення позову шляхом заборони гаранту вчиняти дії щодо виконання банківської гарантії при вирішенні спору щодо зобов’язання кредитора (бенефіціара) відкликати вимогу до гаранта про виплату грошових коштів за банківською гарантією.
Зупинення апеляційним господарським судом провадження у справі в разі витребування судом касаційної інстанції всіх матеріалів цієї справи 
Суд: Касаційний господарський суд

Оскарження в касаційному порядку постанови апеляційного господарського суду, прийнятої за наслідками перегляду ухвали господарського суду першої інстанції, якою вирішувалось питання про заміну учасника справи правонаступником (пункт 26 статті 255 ГПК України), відповідно до умов підпункту 17.10 підпункту 17 пункту 1 розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК України, не передбачає надсилання до суду касаційної інстанції всіх матеріалів. 
Однак у випадку витребування судом касаційної інстанції з господарського суду першої інстанції та/або господарського суду апеляційної інстанції всіх матеріалів справи, що переглядається в касаційному порядку, суд апеляційної інстанції зобов’язаний зупинити провадження до перегляду ухвали у справі в порядку касаційного провадження та направити справу до суду касаційної інстанції згідно з підпунктом 17.12 підпункту 17 пункту 1 розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК України.
Право на звернення до господарського суду в інтересах інших осіб 
Суд: Касаційний господарський суд

Норми статей 15, 16 ЦК України, статті 4 ГПК України передбачають право на захист особою (юридичною особою) свого, а не будь-чийого іншого права та інтересу і право на звернення до суду за захистом саме свого права та інтересу. 
Право на звернення до господарського суду в інтересах інших осіб можливе, за змістом частин 3 та 4 статті 4 ГПК України, у випадках, передбачених законом.
Перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами 
Суд: Касаційний господарський суд

Правові висновки суду в іншій справі щодо застосування норм матеріального права не є фактичними даними, а отже не можуть визнаватися нововиявленими обставинами.
Повернення до стадії підготовчого засідання після його закриття 
Суд: Касаційний господарський суд

Суди першої інстанції за наявності певних обставин можуть прийняти рішення про повернення до стадії підготовчого провадження після його закриття для вчинення тих чи інших процесуальних дій, які можуть бути реалізовані лише на стадії підготовчого провадження. 
Разом з тим такі обставини мають бути вагомими, оскільки можливість повернення до стадії підготовчого провадження з будь-яких підстав нівелює саме значення стадій господарського процесу: як підготовчого провадження, так і стадії розгляду справи по суті.
Залишення позову без розгляду з підстави нез’явлення позивача в судове засідання 
Суд: Касаційний господарський суд

Зміст частини 4 статті 202 та пункту 4 частини 1 статті 226 ГПК України свідчить про те, що передбачена цими нормами процесуального права така процесуальна дія суду, як залишення позову без розгляду з підстави нез’явлення позивача в судове засідання або неповідомлення про причини своєї неявки, не залежить від того, чи була визнана судом явка позивача в судове засідання обов’язковою. 
При цьому в постанові ОП КГС ВС від 18.11.2022 у справі No 905/458/21 було сформовано висновок щодо застосування частини 4 статті 202 та пункту 4 частини 1 статті 226 ГПК України без встановлення заборон чи обмежень судам у кожному конкретному випадку надавати оцінку діям сторін у справі та іншим обставинам, зокрема з урахуванням введення воєнного стану в Україні, і, відповідно, визначати подальші процесуальні дії, які суди повинні вчинити для розгляду кожної конкретної справи.