DocSA/legal-position-indexes huggingface dataset:
Визначення належних відповідачів у справі про відшкодування майнової шкоди, завданої у зв’язку з неправомірним вилученням майна позивача органом Державної фіскальної служби України

Позовні вимоги про відшкодування шкоди обумовлені неправомірним вилученням податковим органом майна, його тривалим неповерненням та, як наслідок, закінченням строку придатності товару. Однак, враховуючи обставини справи, закінчення строку придатності товару (наслідки неправомірного вилучення майна позивача та його тривалого неповернення) не є наслідком неналежного виконання зобов’язань виконавців за договором зберігання майна, оскільки не залежить від вчинення ними дій або допущення бездіяльності.    
Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що відповідальною за завдану позивачу шкоду особою є відповідне управління Державної фіскальної служби України, співробітниками якого було здійснено опис та вилучення майна позивача.  
При розгляді справ за позовами про відшкодування шкоди, заподіяної діями (бездіяльністю) органів державної влади, судам слід враховувати, що співвідповідачами у таких справах є відповідні органи Державної казначейської служби України, до компетенції яких належить казначейське обслуговування бюджетних коштів. До того ж, не вимагається наявність порушення вказаними органами прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.
Відсутність підстав для покладення цивільної відповідальності за шкоду, заподіяну внаслідок знесення зелених насаджень, за  відсутності такого обов’язкового елемента цивільного правопорушення як протиправна поведінка 

Оскільки вирубка дерев здійснювалась під керівництвом голови сільської ради, як керівника виконавчого комітету, до компетенції якого належить прийняття рішення про видалення зелених насаджень, тому у відповідачів, які приймали участь у видалені дерев були усі підстави вважати, що вони діють у відповідності із законом, тобто правомірно, за таких обставин, в діях відповідачів відсутній такий елемент цивільного правопорушення як протиправна поведінка.
Про ефективності способу захисту щодо розірвання договору поруки

Обраний позивачем спосіб захисту – розірвання договору поруки, з дати, до якої, за доводами позивача, банк мав передати поручителю належним чином засвідчені копії документів, що підтверджують обов`язки боржника за кредитним договором,  неефективний: якби договір поруки було розірвано,  поручитель не мав б можливості ні повернути сплачені ним банку кошти (в силу положення частини четвертої статті 653 ЦК України), ні вимагати у банку надіслання відповідних документів (оскільки таке зобов`язання банку за договором поруки припинилося б з розірванням цього договору), а, відповідно, не могло б і вимагати сплати йому коштів боржником.
Правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, набуває ознак фраудаторного правочину
Суд: Касаційний господарський суд

Боржник, який відчужує майно (вчиняє інші дії, пов`язані із зменшенням його платоспроможності) після виникнення у нього зобов`язання із повернення суми позики діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом направленим на недопущення (уникнення) задоволення вимог такого кредитора. 
Відтак будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину (правочину, що вчинений боржником на шкоду кредиторам).
Щодо права особи на звернення до суду з позовом про компенсацію державою шкоди, заподіяної його об`єкту нежитлової нерухомості терористичним актом, безпосередньо на підставі статті 1 Першого протоколу до Конвенції

Відсутність у законодавстві України відповідних приписів щодо відшкодування власникові шкоди, заподіяної його об`єкту нежитлової нерухомості терористичним актом, не перешкоджає особі, яка вважає, що стосовно її права власності на таке майно певний позитивний обов`язок не був виконаний, вимагати від держави компенсації за це невиконання на підставі статті 1 Першого протоколу до Конвенції.
Зобов’язання гаранта у випадку не підписання учасником, який став переможцем торгів договору про закупівлю
Суд: Касаційний господарський суд

Вимога позивача про стягнення з Банку коштів за банківською гарантією [на підставі частини третьої статті 24 Закону України "Про публічні закупівлі"] є обґрунтованою. 
Відповідно до статті 562 цього Кодексу зобов’язання гаранта перед кредитором не залежить від основного зобов’язання (його припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли в гарантії міститься посилання на основне зобов’язання. Таким чином, у відносинах за гарантією беруть участь три суб’єкти – гарант, бенефіціар та принципал. Забезпечувальна функція гарантії полягає у тому, що вона (гарантія) забезпечує виконання принципалом його обов’язку перед бенефіціаром.
Наслідки розірвання виконаного повністю або частково договору та  закінчення строку дії гарантії щодо права сторони звернутися з позовом до суду про визнання такого договору недійсним
Суд: Касаційний господарський суд

Розірвання сторонами договору, виконаного повністю або частково, не позбавляє сторони права на звернення до суду з позовом про визнання такого договору недійсним. Так само не перешкоджає поданню відповідного позову закінчення строку (терміну) дії оспорюваного правочину до моменту подання позову.
Закінчення строку дії гарантії є підставою для припинення зобов'язання гаранта перед кредитором. Водночас така обставина не позбавляє сторони права на звернення з позовом про визнання такого договору недійсним.
Умови чинності гарантії, які не можуть бути погоджені в договорі банківської гарантії 
Суд: Касаційний господарський суд

Погодження в договорі банківської гарантії таких умов чинності гарантії, що залежать від дій боржника (тому об`єктивно можуть не наступити), суперечить правовій природі гарантії, сутність якої полягає в тому, що банк гарант приймає на себе зобов`язання зі сплати обумовленої договором суми у разі настання гарантійного випадку незалежно від сплати таких сум боржником. Гарантія - це односторонній правочин, змістом якого є обов`язок гаранта сплатити бенефіціару грошову суму у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, водночас порядок покриття боржником вказаних сум встановлений в ст. 569 ЦК України, яка передбачає право гаранта на зворотну вимогу (регрес) до боржника в межах суми, сплаченої ним за гарантією кредиторові, якщо інше не встановлено договором між гарантом і боржником.
Про неналежність способу захисту цивільних прав: вимоги про повернення банківської гарантії, як документа, після визнання правочину (гарантії) таким, що не підлягає виконанню
Суд: Касаційний господарський суд

Є неналежним способом захисту цивільних прав вимога позивача про повернення банківської гарантії, як документа, що був наданий позивачем до тендерної документації при  оформленні договору з постачання паливо-мастильних матеріалів та який втратив свою чинність, оскільки правочин (гарантію) визнано таким, що не підлягає виконанню. Така вимога не призводить до реального захисту порушених прав та інтересів позивача, а тому провадження з її розгляду на законних підставах закрито судом апеляційної інстанції з посиланням на приписи пункту 1 частини першої статті 231 ГПК Україн.
Про право бенефіціара отримати від гаранта грошову суму гарантії
Суд: Касаційний господарський суд

У правовідносинах із забезпечення виконання зобов'язання банківською гарантією для висновку про те, чи має право бенефіціар отримати від гаранта грошову суму гарантії, має значення наявність у бенефіціара відповідного права на отримання суми банківської гарантії у разі прострочення принципалом виконання свого зобов'язання саме на час отримання суми банківської гарантії, тобто існування у кредитора (бенефіціара) права прийняти від гаранта виконання зобов'язання за гарантією.
Юрисдикція спору про скасування рішення постійно діючої адміністративної колегії АМК
Суд: Касаційний господарський суд

Позовна вимога про скасування рішення постійно діючої адміністративної колегії АМК з розгляду скарг про порушення законодавства у сфері публічних закупівель не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.
Нерезиденти, які визнаються суб’єктами господарювання у розумінні законодавства про захист економічної конкуренції  
Суд: Касаційний господарський суд

Компанія, яка є нерезидентом і здійснює діяльність з виробництва та реалізації товарів, є суб’єктом господарювання в розумінні статті 1 Закону України "Про захист економічної конкуренції" та має право звертатися з заявою до АМК згідно з положеннями пункту 17 розділу VI Правил.
Можливість оскарження  в судовому прядку оформленої листом відмови АМК в розгляді справи
Суд: Касаційний господарський суд

Вирішуючи спори, пов'язані з оскарженням відмови АМК в розгляді справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, необхідно враховувати, що виходячи із системного аналізу положень статей 7, 16 Закону України "Про Антимонопольний комітет України", статті 36 Закону України "Про захист економічної конкуренції" та пункту 20 Правил, відмова АМК в розгляді справи, оформлена листом (а не розпорядженням), за своєю суттю є рішенням АМК, тобто актом індивідуальної дії, що може бути оскаржений в судовому порядку .
Повноваження щодо кваліфікації дій суб’єктів господарювання як порушення законодавства про захист економічної конкуренції
Суд: Касаційний господарський суд

Відповідно до Законів України "Про Антимонопольний комітет України", "Про захист економічної конкуренції" кваліфікація дій суб’єктів господарювання як порушення законодавства про захист економічної конкуренції є виключною компетенцією органів АМК.
Результати опитування думки споживачів як докази у справі про недобросовісну конкуренцію
Суд: Касаційний господарський суд

Результати опитування думки споживачів у сукупності з іншими доказами можуть прийматися на підтвердження наявності у діях особи порушень, передбачених статтею 10 Закону України "Про захист від недобросовісної конкуренції", що не суперечить наведеним положенням законодавства.
Наслідки пропуску строку оскарження рішення органу АМК 
Суд: Касаційний господарський суд

Закінчення строку, визначеного частиною першою статті 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції", незалежно від причин його пропуску заінтересованою особою є підставою для відмови в позові про визнання недійсним рішення (розпорядження) АМК та його органів. Отже, передбачений цією статтею строк є присічним.
Про неможливість переривання та продовження строку оскарження рішення АМК у зв’язку з його оскарженням рішення до суду адміністративної юрисдикції 
Суд: Касаційний господарський суд

Звернення з позовом до адміністративного суду щодо оскарження рішення АМК, а не з позовом у порядку господарського судочинства, ніяк не впливає на перебіг та закінчення строку, встановленого статтею 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції", в тому числі не перериває й не продовжує цього строку. 
При цьому позовна давність є інститутом виключно цивільного права і її застосування здійснюється на підставі відповідних норм Цивільного кодексу України до тих відносин, що регулюються цивільним законодавством, тоді як спірні правовідносини не належать до цивільних у розумінні статті 1 цього Кодексу.
Обставини, які досліджуються судом щодо обов'язковості виконання рішення  органу АМК
Суд: Касаційний господарський суд

Сам лише факт неоскарження рішення особою, якої воно стосується, не є безумовним свідченням законності відповідного акта державного органу. Тобто для того, щоб дійти висновку про обов'язковість виконання рішення АМК чи його територіального відділення, господарському суду потрібно досліджувати це рішення на предмет його відповідності вимогам законодавства, якщо така відповідність заперечується іншою стороною у справі.
Доводи з приводу незаконності та/або необґрунтованості рішення органу АМК, заявлені після закінчення строків його оскарження не беруться до уваги
Суд: Касаційний господарський суд

Не можуть братися до уваги доводи особи, стосовно якої прийнято рішення (заявника, відповідача, третьої особи в розумінні статті 39 Закону України "Про захист економічної конкуренції"), з приводу незаконності та/або необґрунтованості цього рішення, якщо такі доводи заявлено після закінчення строків, встановлених частиною другою статті 47 та частиною першою статті 60 названого Закону, оскільки ця особа не скористалася своїм правом на оскарження відповідного акта державного органу, а перебіг зазначеного строку виключає можливість перевірки законності та обґрунтованості рішення органу АМК.
Щодо підстав забезпечення позову у справі про порушення конкурентного законодавства 
Суд: Касаційний господарський суд

Право суду зупинити дію оскаржуваного рішення органу АМК за заявою, поданою до суду відповідно до частини п’ятої статті 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції", не може розглядатися як підстава для забезпечення позову.
Про витребування АМК та його органами інформації, необхідної для проведення дослідження ринків 
Суд: Касаційний господарський суд

АМК та його органи у межах наданих повноважень мають право витребувати від суб'єктів господарювання відповідну інформацію, зокрема, необхідну для проведення дослідження ринків у сфері здійснення контролю за дотриманням вимог законодавства про захист економічної конкуренції учасниками цього ринку, а суб'єкти господарювання зі свого боку зобов'язані надати таку інформацію у встановлений строк.
Направлення вимоги про надання інформації є способом одержання необхідної інформації для виконання покладених Законом України "Про Антимонопольний комітет України" на органи АМК завдань та обов’язків. При цьому виявлення ознак порушення законодавства про захист економічної конкуренції є наслідком дослідження ринку, а не його передумовою
Перелік випадків з огляду на які органи АМК мають право вимагати відповідну інформацію невичерпний
Суд: Касаційний господарський суд

Законодавство про захист економічної конкуренції не містить вичерпного переліку випадків, за яких органи АМК мають право вимагати відповідну інформацію у суб’єктів господарювання та інших осіб.
Межі реалізації органом АМК повноважень щодо витребування інформації 
Суд: Касаційний господарський суд

Законодавство України, в тому числі приписи Закону України "Про Антимонопольний комітет України" і Закону України "Про захист економічної конкуренції", не ставить можливість реалізації органом АМК своїх повноважень щодо витребування інформації у зв’язку із дослідженням ринку в залежність від наявності чи відсутності заяв, скарг споживачів з приводу порушення законодавства про захист економічної конкуренції.
Коло суб’єктів господарювання, у яких органом АМК може бути витребувана інформація
Суд: Касаційний господарський суд

Законодавчі акти України про захист економічної конкуренції не обмежують коло тих суб’єктів господарювання, у яких органом АМК може бути витребувана інформація, лише тими особами, які беруть участь у справі.
Щодо відсутності в суб’єкта господарювання права вирішувати питання форми, способу та доцільності витребування органом АМК інформації
Суд: Касаційний господарський суд

Законодавство про захист економічної конкуренції не наділяє суб’єкта господарювання правом на власний розсуд вирішувати питання щодо форми, способу та доцільності витребування органом АМК інформації, необхідної для виконання завдань, передбачених законодавством про захист економічної конкуренції.
Неодноразове неподання одним і тим самим суб'єктом господарювання інформації на запити органу АМК не є триваючим порушенням
Суд: Касаційний господарський суд

Водночас у кваліфікації дій суб’єктів господарювання як порушення у вигляді неподання інформації або подання інформації в неповному обсязі у встановлені строки необхідно враховувати, що факти неодноразового неподання одним і тим самим суб'єктом господарювання інформації на запити органу АМК не є триваючим порушенням у розумінні статті 42 Закону України "Про захист економічної конкуренції", а являють собою самостійні (окремі) порушення законодавства про захист економічної конкуренції.
Про витребування органом АМК інформації  у банку 
Суд: Касаційний господарський суд

Посилання Банку на, зокрема те, що приписами антимонопольного законодавства органи АМК наділені повноваженнями витребувати у юридичних осіб необхідну інформацію, але Законом України "Про банки і банківську діяльність" передбачені межі такої інформації, яка надається банками на письмовий запит органів АМК; відповідно інформація, що перевищує межі надання інформації на письмовий запит, також має бути надана Банком, але в іншому порядку (на підставі рішення суду), - не можуть братися до уваги, оскільки, регулювання спірних правовідносин у даній конкретній справі відбувається саме нормами антимонопольно-конкуренційного законодавства, які виступають спеціальними стосовно загальних законодавчих приписів про банківську таємницю (а не навпаки, як помилково вважає Банк).
Кваліфікація антиконкурентних узгоджених дій суб’єктів господарювання, які стосуються спотворення результатів торгів, аукціонів, конкурсів, тендерів
Суд: Касаційний господарський суд

Для кваліфікації дій суб'єкта господарювання як антиконкурентних узгоджених не є обов'язковою умовою наявність негативних наслідків таких дій у вигляді завдання збитків, порушень прав та охоронюваних законом інтересів інших господарюючих суб'єктів чи споживачів, оскільки достатнім є встановлення самого факту погодження конкурентної поведінки, яка може мати негативний вплив на конкуренцію.
Недосягнення суб'єктами господарювання мети, з якою вони узгоджують власну конкурентну поведінку, з причин та обставин, що не залежать від їх волі, не є підставою для встановлення відсутності правопорушення, передбаченого статтею 6 Закону.
Отже, для визнання територіальним відділенням АМК порушення законодавства про захист економічної конкуренції вчиненим достатнім є встановлення й доведення наявності наміру суб'єктів господарювання погодити (скоординувати) власну конкурентну поведінку, зокрема шляхом обміну інформацією під час підготовки тендерної документації, що разом з тим призводить або може призвести до переваги одного з учасників під час конкурентного відбору з метою визначення переможця процедури закупівлі.
Змагальність продавців-учасників конкурентних процедур закупівель
Суд: Касаційний господарський суд

Змагальність продавців – учасників конкурентних процедур закупівель ґрунтується на непевності щодо інших учасників та їх поведінки і зумовлює необхідність пропонування кожним з учасників кращих умов за найнижчими цінами. У випадку, коли учасники торгів домовляються між собою щодо умов тендерних пропозицій, усувається непевність, а отже, усувається конкуренція між ними.
Оскільки замовник обмежений у ході здійснення процедури торгів лише поданими пропозиціями, то у разі якщо учасники замінять конкуренцію між собою на координацію, замовник не отримує того результату, який би він мав в умовах справжньої конкуренції, тобто вибір переможця закупівлі на принципах прозорої конкурентної процедури.
Узгодження учасниками торгів своїх тендерних пропозицій усуває конкуренцію та змагальність між учасниками, а отже, спотворює результат, тобто об’єктивно кращу пропозицію, порушує тим самим право замовника на отримання найбільш ефективного для нього результату, який досягається за наявності лише справжньої конкуренції.
Щодо доказів наявності попередньої змови
Суд: Касаційний господарський суд

Антимонопольного комітету України має довести безпідставність посилання заінтересованої особи на інші чинники, що можуть позначатися на поведінці суб'єкта господарювання (зокрема, на специфіку відповідного товарного ринку; тривалість та вартість зберігання товару; час та вартість доставки; витрати на реалізацію товару тощо). На відповідний орган покладається обов'язок не лише доведення однотипної і одночасної (синхронної) поведінки суб'єктів господарювання на ринку, а й установлення шляхом економічного аналізу ринку (в тому числі, за необхідності, шляхом залучення спеціалістів та експертів) відсутності інших, крім попередньої змови, чинників (пояснень) паралельної поведінки таких суб'єктів господарювання.
Ознаки схожості в діях (бездіяльності) суб'єктів господарювання не є єдиним достатнім доказом наявності попередньої змови (антиконкурентних узгоджених дій). Антиконкурентна узгоджена поведінка підлягає встановленню та доведенню із зазначенням відповідних доказів у рішенні органу Антимонопольного комітету України. При цьому схожість має бути саме результатом узгодженості конкурентної поведінки, а не виявлятися у простому співпадінні дій суб'єктів господарювання, зумовленим специфікою відповідного товарного ринку.
Умови встановлення монопольного (домінуючого) становища на ринку 
Суд: Касаційний господарський суд

Установлення монопольного (домінуючого) становища суб`єкта (суб`єктів) господарювання включає застосування як структурних, так і поведінкових показників, що характеризують стан конкуренції на ринку. При цьому застосування структурних показників зумовлюється встановленням об`єкта аналізу, визначенням товарних, територіальних (географічних), часових меж ринку на підставі інформації, яка може бути використана для визначення монопольного (домінуючого) становища.
Обов'язок з доведення в суді факту зайняття суб`єктом господарювання монопольного (домінуючого) становища на ринку покладається на Антимонопольний комітет України або його територіальне відділення, яке є стороною у справі.
Про достатність фактів для кваліфікації дій суб'єктів господарювання за ознаками зловживання монопольним (домінуючим) становищем
Суд: Касаційний господарський суд

Стаття 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції" не містить положень стосовно мінімальної кількості фактів (подій), яка вважалася б достатньою для кваліфікації дій суб'єктів господарювання за ознаками зловживання монопольним (домінуючим) становищем. Отже, навіть й одноразове відповідне порушення, належним чином встановлене й доведене, може бути підставою для здійснення такої кваліфікації.
Визначений законом перелік випадків зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку невичерпний
Суд: Касаційний господарський суд

У застосуванні статті 13 цього Закону необхідно мати на увазі, що її частина перша містить кваліфікуючі ознаки зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку стосовно необмеженого кола випадків такого зловживання, а частина друга – перелік деяких з числа відповідних випадків, причому цей перелік не є вичерпним. Отже, сама лише відсутність у згаданому переліку вказівки на ті чи інші дії (бездіяльність) суб'єкта господарювання не є перешкодою для кваліфікації таких дій (бездіяльності) за ознаками частини першої цієї статті
Встановлення  монопольного (домінуючого) становища суб’єкта господарювання на ринку не підтверджує його зловживання 
Суд: Касаційний господарський суд

Саме собою монопольне (домінуюче) становище суб’єкта господарювання на ринку не підтверджує його зловживання та не може бути підставою для притягнення до відповідальності, зокрема, у вигляді накладення штрафу відповідно до статті 52 Закону України "Про захист економічної конкуренції"
Щодо переліку можливих ринків товарів 
Суд: Касаційний господарський суд

Норми чинного законодавства України не містять якогось вичерпного переліку можливих ринків товарів. У кожному випадку АМК, здійснюючи контроль за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції, проводить дослідження ринку та визначає межі товарного ринку. Тому, зокрема, не можуть братись до уваги посилання на те, що той чи інший ринок товарів, вивчення якого проводиться органом АМК, не передбачений законом.о переліку можливих ринків товарів