DocSA/legal-position-indexes huggingface dataset:
Про можливість оскарження ухвали суду першої інстанції у справах про застосування санкцій за загальними правилами адміністративного судочинства
Суд: Касаційний адміністративний суд

Так, глава 11 КАС України, зокрема стаття 283-1 "Особливості провадження у справах про застосування санкцій", визначає особливості провадження в окремих категоріях адміністративних справ. Указані норми цієї статті дійсно мають пріоритет над загальними нормами КАС України.
Водночас, спеціальні норми, у тому числі й стаття 283-1 КАС України, урегульовують вирішення відповідних категорій справ по суті. При цьому, порядок розгляду процесуальних питань (зокрема оскарження ухвал суду першої інстанції) норми статті 283-1 КАС України не визначають.
Ураховуючи зазначене, колегія суддів уважає, що при вирішенні питань щодо яких норми відповідної глави Кодексу не передбачають окремого порядку оскарження, належить керуватися загальними правилами провадження в адміністративній справі.
При цьому, Верховний Суд не погоджується з висновками Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду про те, що апеляційна скарга може бути подана виключно на рішення Вищого антикорупційного суду, а не на ухвали, оскільки стаття 283-1 КАС України не містить прямої заборони на оскарження ухвал, постановлених Вищим антикорупційним судом під час вирішення справ про застосування санкцій.
На погляд Суду, такі ухвали можуть бути оскаржені на підставі пункту 2 частини першої статті 294 КАС України, у якій прямо передбачено, що окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову.
Про строки звернення до суду з позовною вимогою про стягнення з особи надмірно отриманих коштів під час проходження нею публічної служби
Суд: Касаційний адміністративний суд

Положення пункту 8 частини четвертої статті 169 КАС України застосовуються виключно у визначених цим пунктом випадках, а саме коли позов із вимогою про стягнення коштів ґрунтується на підставі рішення суб`єкта владних повноважень щодо стягнення відповідних коштів і такому рішенню суб`єкта владних повноважень кореспондує законодавчо встановлений обов`язок суб`єкта примусу виконати таке фінансове зобов`язання.
Разом із тим, наказ, яким до особи застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції, не є тим рішенням у розумінні пункту 8 частини четвертої статті 169 КАС України, за яким пред`явлено вимогу про стягнення грошових коштів, оскільки таке рішення має містити владний припис, спрямований на адресу відповідача, щодо стягнення з останнього спірної суми грошового забезпечення.
Питання щодо повернення надмірно виплаченого грошового забезпечення не відноситься до спорів, які виникли з підстав проходження публічної служби (частина п`ята статті 122 КАС України), відповідно, до них мають застосовуватися приписи абзацу 2 частини другої статті 122 КАС України, якими встановлено тримісячний строк звернення до суду, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог.
Про порядок розгляду усних звернень громадян до державних органів
Суд: Касаційний адміністративний суд

Аналіз наведених положень Закону України "Про звернення громадян" дає підстави вважати, що усне звернення громадян до державних органів, в тому числі до органів Державної міграційної служби України, повинно розглядатися за тією ж самою процедурою реєстрації та розгляду, а також у ті ж самі строки, що й письмове звернення.
Про дискрецію органу фінансового контролю щодо визначення форми усунення встановлених порушень у сфері публічних закупівель
Суд: Касаційний адміністративний суд

Орган фінансового контролю має право як і висувати замовникам обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення порушень шляхом припинення зобов`язань за укладеним договором, так і право на ініціювання питання про визнання договору недійсним. У свою чергу, статтею 43 Закону No922 регламентовано вичерпний перелік підстав для автоматичного визнання договору закупівлі нікчемним. Також орган фінансового контролю має право звертатися до суду лише у визначених випадках: у разі невиконання підконтрольною установою висунутих вимог, або у випадку не здійснення повернення коштів у дохід держави.
Отже, чинним законодавством встановлено дискрецію органу державного фінансового контролю щодо визначення форми усунення встановлених порушень в залежності від виду цих порушень. Окрім того, враховуючи, що при укладенні договорів за результатами публічних закупівель використовуються саме бюджетні кошти, то лише держава через свій відповідний орган має повноваження щодо обрання форми припинення нецільового використання цих коштів.
Про витрати, які необхідно курсанту відшкодувати навчальному закладу у разі дострокового припинення навчання
Суд: Касаційний адміністративний суд

У разі дострокового розірвання контракту, через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану - за його наявності) чи відмови від подальшого проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення цього закладу, курсант зобов`язаний відшкодувати усі витрати, пов`язані з його утриманням у вищому навчальному закладі. Тому грошове забезпечення військовослужбовця входить до складу витрат, що підлягають відшкодуванню навчальному закладу у разі відрахування курсанта з підстав, передбачених законом.
Про можливість застосування органом фінансового контролю до суб’єкта його перевірки вимоги превентивного характеру (на майбутнє)
Суд: Касаційний адміністративний суд

Проведення перевірки органом державного фінансового контролю здійснюється з метою корегування роботи підконтрольного суб`єкта та приведення його діяльності відповідно до вимог законодавства. Наслідком такої перевірки є складання висновку, що містить інформацію про виявлені порушення. Одночасно, з метою коригування діяльності об`єкта перевірки, у такому висновку може бути зазначено і вимогу усунути виявлені порушення та способи їхнього усунення, що є обов`язковим до виконання. Разом з тим, у разі несуттєвості виявлених порушень, вимога органу державного фінансового контролю щодо необхідності у майбутньому вжити певних заходів, спрямованих на уникнення таких порушень, є лише превентивним заходом.
Суд визнає, що зобов`язальний характер вимоги щодо усунення правопорушення свідчить про встановлення цього порушення, наслідком якого є визначення імперативного обов`язкового способу його усунення. Проте, у цьому випадку, імперативність оскарженого висновку полягає в тому, що його приписи зобов`язують суб’єкта перевірки утриматись від певних дій у майбутньому, а отже,  в цій частині орган фінансового контролю чітко окреслив спосіб усунення порушень.
Застосований до суб’єкта перевірки захід впливу має лише спонукальний характер, направлений на забезпечення ним у майбутньому виконання вимог законодавства у сфері закупівель товарів та послуг, а тому не створює для позивача правових наслідків за цією закупівлею, що була предметом перевірки.
Про компетенцію структурних органів фінансового контролю щодо проведення моніторингу державних закупівель
Суд: Касаційний адміністративний суд

Як свідчить зміст Закону No922-VIII та Положення No43, то  їхні норми не містять чіткого переліку випадків, за яких моніторинг закупівлі, зокрема, проводиться саме Держаудитслужбою, а за яких - його міжрегіональними територіальними органами. Водночас приписи частин першої, четвертої статті 5 Закону No2939-ХІІ передбачають, що моніторинг закупівлі здійснюється у порядку, встановленому Законом No922-VIII, та за місцезнаходженням органу державного фінансового контролю.
Питання взаємовідносин між Держаудитслужбою та її міжрегіональними територіальними органами, у розрізі меж їхніх повноважень, зокрема, урегульовані Положенням No43 та положеннями про офіси Держаудитслужби та їх підрозділи.
Аналізуючи положення частин першої, другої статті 8 Закону No922-VIII у системному зв`язку з положеннями частин першої, четвертої статті 5 Закону No2939-ХІІ, з урахуванням приписів Положення No43 та Положення про Західний офіс Держаудитслужби, Верховний Суд дійшов висновку, що приписи частини четвертої статті 5 Закону No2939-ХІІ насамперед стосуються органу державного фінансового контролю, який має право провести відповідний моніторинг за своїм місцезнаходженням на території інших областей поза межами його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України, за умови наявності відповідного доручення Голови Держаудитслужби.
Про обов’язок Державної міграційної служби забезпечити отримання особою зі статусом без громадянства посвідки на тимчасове проживання 
Суд: Касаційний адміністративний суд

Особа, яка не має паспортного документу та незаконно перебуває на території України, звернувшись в порядку статті 6-1 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" з заявою про визнання її особою без громадянства, з моменту отримання довідки про звернення, що надає перебуванню на території України легального статусу, та згодом отримавши статус особи без громадянства, наділяється обов`язком оформити в подальшому посвідку на тимчасове проживання.
Таким чином, оскільки закон покладає на особу, яка отримала статус без громадянства, отримати посвідку на тимчасове проживання, відповідно ДМС необхідно забезпечити реалізацію оформлення такого документу, що видається такій особі та визначає її правовий статус на території України.
Тож, за умови отримання відмови в оформленні посвідки на тимчасове проживання для цієї особи вкотре виникає ризик штрафів, затримань, примусових видворень тощо. Адже вона знову стає такою, що незаконно перебуває на території України, не зважаючи на те, що прийнявши її в процедуру визнання особою без громадянства, держава надала їй можливість легально перебувати в країні на час розгляду її заяви.
Про міжнародні обов’язки держави Україна у сфері без громадянства
Суд: Касаційний адміністративний суд

Відповідно до міжнародних зобов`язань України у сфері без громадянства держава повинна забезпечити документування всіх осіб без громадянства, надаючи їм можливість оформити документ, який би посвідчив їх особу та правовий статус.
Про законодавчу можливість отримання особою у міграційних органів посвідки на тимчасове проживання за допомогою процедури визнання осіб без громадянства
Суд: Касаційний адміністративний суд

Закон України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" не містить підстав відмови у видачі посвідки на тимчасове проживання, а постанова Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 року No322, як нормативно-правовий акт, який прийнятий на виконання Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", не може звужувати чи змінювати права, передбачені законом, адже з прийняттям змін, Закон України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" надав можливість звертатись шляхом процедури визнання осіб без громадянства особам незалежно від законності чи не законності перебування на території України.
Про відомості, які мають бути відображені в акті про ліквідацію юридичної особи, що будуть свідчити саме про ліквідацію такої особи
Суд: Касаційний адміністративний суд

Ліквідація юридичної особи публічного права здійснюється розпорядчим актом органу державної влади, органу місцевого самоврядування або уповноваженою на це особою. У цьому акті має бути наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої особи або їх передання іншим органам виконавчої влади. Якщо таке обґрунтування наведене, то у такому випадку має місце ліквідація юридичної особи публічного права, а якщо ні, то саме посилання на те, що особа ліквідується, є недостатнім.
Про віднесення такого юридичного правила як надання пояснень щодо вчиненого особою дисциплінарного проступку до категорії її прав, а не обов’язків 
Суд: Касаційний адміністративний суд

Чинним законодавством України передбачено право, а не обов`язок поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, та дисциплінарної комісії надавати і, відповідно, одержувати пояснення щодо обставин, які досліджуються. Ненадання таких пояснень не є перешкодою для подальшого розгляду матеріалів, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку та проведення службового розслідування.
Крім того, ані Дисциплінарним статутом, ані Порядком No 893 не конкретизовано місце, де саме мають бути надані такі пояснення. При цьому, поліцейський може надати такі пояснення як письмово, так і безпосередньо членам дисциплінарної комісії під час проведення бесіди.
Поряд з цим, приписами Дисциплінарного статуту встановлений обов`язок дисциплінарної комісії скласти акт, у разі відмови поліцейського від надання пояснень.
Критерії призначення покарання за колабораційну діяльність, що полягала у впровадженні стандартів освіти держави-агресора
Суд: Касаційний кримінальний суд

Призначення особі основного покарання у виді арешту за вчинення злочину проти основ національної безпеки України, що полягає у здійсненні впровадження стандартів освіти держави-агресора у закладах освіти у період воєнного стану, і становить особливо велику суспільну небезпеку для держави, не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженої.
Строк дії контракту, що укладається із громадянами України, які приймаються на військову службу та призначаються на офіцерські посади
Суд: Велика Палата

Законодавець у Законі України "Про військовий обов`язок і військову службу"  унормував загальні вимоги щодо строку дії контракту, що укладається із громадянами України, які приймаються на військову службу та призначаються на офіцерські посади, надавши при цьому органам, які здійснюють керівництво військовими формуваннями, можливість визначати деталі таких контрактів, що й було зроблено у Положенні про проходження військової служби військовослужбовцями Служби зовнішньої розвідки України, затвердженому 17 липня 2006 року Указом Президента України No 619/2006.
Так, Законом надано право укладати зазначені вище контракти на строк від 1 до 5 років, а Положенням No 619 звужено можливість вибору та чітко встановлено, на який строк має бути укладено перший контракт саме для проходження служби у Службі зовнішньої розвідки України – 5 років. При цьому Положення No 619 не суперечить Закону та не виходить за межі визначених цим законом строків дії контракту
Юрисдикція спорів про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства
Суд: Велика Палата

ВП ВС відступила від власних правових висновків щодо належності до цивільної юрисдикції спорів про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства, визначивши, що спори щодо користування землями фермерського господарства, зокрема з центральним органом виконавчої влади, який реалізує політику у сфері земельних відносин, з іншими юридичними особами, мають розглядатися господарськими судами незалежно від того, чи отримувала фізична особа раніше земельну ділянку для створення фермерського господарства, і того, чи створила вона це фермерське господарство.
Правова природа виділу
Суд: Велика Палата

ВП ВС відступила від правового висновку ОП КГС ВС та КЦС ВС щодо правової природи виділу, визначивши, що виділ є видом реорганізації, який не має наслідком припинення юридичної особи, яка реорганізується, оскільки остання залишається суб`єктом права, однак зі зменшеним обсягом майна, прав та/або обов`язків.
Розірвання договору оренди земельної ділянки державної або комунальної власності у разі реорганізації юридичної особи внаслідок виділу. Належний спосіб захисту порушених прав власника
Суд: Велика Палата

Передача орендарем за договором оренди земельної ділянки державної та комунальної власності права оренди такої земельної ділянки реорганізованій внаслідок виділу з нього юридичній особі за розподільчим балансом є відчуженням цього права, що суперечить забороні, передбаченій частиною першою статті 8-1 Закону України "Про оренду землі", а тому є підставою для дострокового розірвання договору оренди земельної ділянки. 
В такому випадку власник може заявити негаторний позов, тобто просити суд усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні відповідним об`єктом, зокрема шляхом повернення останнього (стаття 391 ЦК України, частина друга статті 152 ЗК України)
Ефективний спосіб захисту прав акціонера, який придбав неплатоспроможний банк та якого визнано пов’язаною з банком особою
Суд: Велика Палата

Позовні вимоги про недійсність правочинів із придбання акціонером неплатоспроможного банку, якого визнано пов’язаною з банком особою, акцій додаткової емісії неплатоспроможного банку та про відчуження на користь держави належної йому частки у складі 100 % акцій неплатоспроможного банку не здатні поновити його права як колишнього учасника (акціонера) банку, оскільки відновлення становища, яке існувало до вчинення оспорюваних правочинів у процедурі виведення неплатоспроможного банку з ринку як наслідок недійсності правочинів, не є можливим незалежно від встановлення / невстановлення судом певних порушень при вчиненні таких правочинів. Єдиним ефективним способом захисту прав такого акціонера може бути відшкодування йому в грошовій формі завданої шкоди
Порядок оскарження прокурором вироку, винесеного на підставі угоди про визнання винуватості
Суд: Велика Палата

Реалізація права на касаційне оскарження судових рішень пов’язана з дотриманням вимоги щодо необхідності перегляду судового рішення в апеляційному порядку до моменту подання касаційної скарги. Недотримання цієї вимоги унеможливлює перегляд відповідного рішення суду в касаційному порядку. Таким чином, визначена законом послідовність оскарження вироку суду першої інстанції не допускає перегляду в касаційному порядку вироку суду першої інстанції, який не було переглянуто в апеляційному порядку. 
Перелік меж і підстав, передбачений пунктом другим частини четвертої статті 394 КПК України, за яких вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржено, є вичерпним
Віднесення органу державної влади до правоохоронного, а працівників - до правоохоронців
Суд: Велика Палата

До правоохоронних органів слід відносити органи державної влади, визначені в законах України як правоохоронні чи такі, що здійснюють закріплену за ними на законодавчому рівні правоохоронну функцію.
При вирішенні питання про те, чи є особа працівником правоохоронного органу, необхідно виходити із системного аналізу: положень Конституції України, КК України, КПК України, КУпАП, нормативно-правових актів, які регулюють правовий статус того чи іншого органу державної влади, з яким особа перебуває у трудових чи службових відносинах; повноважень працівника згідно з його посадовою інструкцією, які передбачають реалізацію правоохоронної функції, зокрема вжиття визначених законом превентивних заходів і заходів примусу, а також передбачених кримінальним процесуальним законодавством і законодавством про адміністративні правопорушення заходів; законодавства про пенсійне забезпечення відповідної категорії працівника
Щодо обов’язку ліквідаційної комісії УМВС України в області повідомити особу про наявну в неї запитувану інформацію або направити запит належному розпоряднику
Суд: Касаційний адміністративний суд

Якщо ж відповідач не володіє запитуваною інформацію, то відповідно до положень статті 22 Закону No 2939-VI він повинен або надати позивачу відповідь, зазначивши про це, або направити запит належному розпоряднику, у разі якщо розпоряднику інформації відомо або має бути відомо, хто нею володіє, проте з одночасним повідомленням про це запитувача. Отже, в будь-якому з наведених випадків розпорядник інформації (належний чи неналежний) має обов’язок надати відповідь на запит чи повідомити запитувача у строк, передбачений Законом No 2939-VI, а запитувач інформації має право на отримання такої відповіді чи повідомлення.
Щодо необхідності залучення товариства до розгляду справи за позовом про визнання протиправною відмови митниці в наданні інформації, яка є комерційною таємницею цього товариства
Суд: Касаційний адміністративний суд

Комерційною таємницею можуть бути відомості організаційного, комерційного, технічного, виробничого та іншого характеру, за винятком тих, що згідно із чинним законодавством не можуть бути віднесені до комерційної таємниці.
Відомості, які за рішенням керівництва можуть належати до комерційної таємниці підприємства, повинні мати такі ознаки: не містити державної таємниці; не завдавати шкоди інтересам суспільства; стосуватися виробничої діяльності підприємства; мати дійову або потенційну комерційну цінність і створювати переваги в конкурентній боротьбі; мати обмеження в доступі.
Щодо визнання неправомірною відмови сільської ради надати копії рішень про відведення земельних ділянок у власність із посиланням на наявність у цих документах персональних даних фізичних осіб – набувачів
Суд: Касаційний адміністративний суд

Аналіз положень, викладених у законах No 2657-XII, No 2297-VI та No 2939-VI, дає підстави для висновку, що за загальним правилом конфіденційна інформація про особу є інформацією з обмеженим доступом, однак інформація про отримання фізичною особою бюджетних коштів у будь-якій формі, володіння, користування чи розпорядження державним або комунальним майном не належить до інформації з обмеженим доступом, за винятком випадків, коли оприлюднення або надання такої інформації може завдати шкоди інтересам національної безпеки, оборони, розслідуванню чи запобіганню злочину. 
Тобто до конфіденційної інформації не належить інформація про прізвища, імена, по батькові фізичних осіб, які внаслідок реалізації органами державної влади або органами місцевого самоврядування повноважень щодо володіння, користування чи розпорядження державним або комунальним майном / коштами отримали або отримують у будь-якій формі бюджетні чи комунальні кошти або майно, копії відповідних нормативно-правових актів і договорів, які містять указану інформацію. 
Якщо в договорі купівлі-продажу, нормативно-правовому акті органу державної влади чи органу місцевого самоврядування міститься інша інформація, яка має ознаки конфіденційної, то при наданні копій указаних документів вона підлягає вилученню у спосіб, який унеможливлює її з’ясування.
Щодо відсутності підстав для визнання Аграрної біржі розпорядником публічної інформації в розумінні Закону No 2939-VI 
Суд: Касаційний адміністративний суд

Правовий статус товарної біржі, зокрема її права та обов’язки, регламентовано Законом No 1956-ХІІ, системний аналіз положень якого дав ВС підстави для визнання товарної біржі суб’єктом господарювання. Разом з тим законодавством, а саме статтею 13 спеціального Закону No 2939-VI, регламентовано перелік суб’єктів, які є розпорядниками публічної інформації, що є виключним, розширеному тлумаченню не підлягає та визначає конкретні умови, за яких суб’єкт господарювання набуває зазначений правовий статус.
Щодо визнання Центрального державного історичного архіву України розпорядником публічної інформації в частині надання за запитом опису архівних документів
Суд: Касаційний адміністративний суд

Запитувана інформація (копія опису 1 фонду 1316 "Управління Херсонських військових поселень, м. Єлисаветград Херсонської губернії 1837–1866") не є архівним документом згідно з визначенням таких документів, що міститься у статті 1 Закону No 3814-ХІI, оскільки документи довідкового апарату, одним з яких є запитуваний опис, створюються самою архівною установою (стаття 18 указаного Закону) і призначені для пошуку відповідних архівних документів.
У силу цього необхідно зазначити, що, по-перше, доступ до документів довідкового апарату архівних установ здійснюється в порядку, визначеному Законом No 2939-VI, по-друге, Центральний державний історичний архів України є розпорядником вказаної інформації відповідно до пункту 1 частини першої статті 13 вказаного Закону. Оскільки запитувана особою інформація є публічною в силу статті 1 Закону No 2939-VI і має надаватися у порядку вказаного Закону, що передбачено частиною п’ятою статті 22 Закону No 3814-ХІI, то ненадання запитуваної інформації є протиправним і порушує у цьому випадку конституційне право особи вільно збирати інформацію, передбачене статтею 34 Конституції України.