DocSA/legal-position-indexes huggingface dataset:
Щодо обставин, які мають бути  встановлені судом для покладення субсидіарної відповідальності 
Суд: Касаційний господарський суд

Оцінюючи будь-які дії/бездіяльність суб'єктів відповідальності щодо покладення на них субсидіарної відповідальності у справі про банкрутство, суд має відмежовувати дії суб'єктів відповідальності, які належать до ризиків підприємницької діяльності, від винних дій таких суб'єктів, що мали наслідком настання неплатоспроможності боржника та відсутність активів на задоволення вимог кредиторів (стаття 42 ГК України).
Час, що минув з дати припинення повноважень суб'єктів відповідальності до дати порушення справи про банкрутство боржника, не є вирішальним чинником, що впливає на встановлення складу об'єктивної сторони правопорушення, однак має враховуватися судами поряд з іншими обставинами справи при встановленні причинно-наслідкового зв'язку між винними діями суб'єкта відповідальності та настанням негативних наслідків у боржника, які є підставою субсидіарної відповідальності (зокрема, встановлення обставин щодо можливості усунення таких негативних наслідків іншими посадовими особами боржника, які були наділені управлінськими функціями щодо боржника після припинення повноважень суб'єкта відповідальності, однак не вчинили належних дій з усунення негативних наслідків).
Суб'єктами правопорушення для застосування субсидіарної відповідальності за частиною п'ятою статті 41 Закону про банкрутство  є  засновники (учасники, акціонери) або інші особи, у тому числі керівник боржника, які мають право давати обов'язкові для боржника вказівки чи мають можливість іншим чином визначати його дії, за умови доведення вчинення ними винних дій (бездіяльності), що спричинили наслідки у вигляді неплатоспроможності боржника та відсутності у нього  активів для задоволення вимог кредиторів у ліквідаційній процедурі.
Суб'єктивною стороною правопорушення для застосування субсидіарної відповідальності є ставлення особи до вчинюваних нею дій чи бездіяльності (мотиву, мети, умислу чи необережності суб'єкта правопорушення).
Затвердження  судом звіту ліквідатора і ліквідаційного балансу
Суд: Касаційний господарський суд

Ухвала суду про затвердження звіту ліквідатора і ліквідаційного балансу є за своєю правовою природою судовим рішенням, яке підсумовує хід ліквідаційної процедури, та в якому необхідно повно відобразити обставини, що мають значення для цієї справи. Затверджуючи звіт ліквідатора, господарський суд повинен дати оцінку належності проведення ліквідатором всієї ліквідаційної процедури, дотримання ним черговості задоволення вимог кредиторів, відповідності законодавству про банкрутство всіх обов’язкових додатків до звіту ліквідатора, зокрема оцінити повноту пошуку, виявлення майнових активів банкрута для включення їх в ліквідаційну масу, дати оцінку діям ліквідатора щодо пошуку, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб, надати оцінку повноті реалізації ліквідатором активів боржника, а також з’ясувати, чи здійснювалися ліквідатором заходи з виявлення та повернення дебіторської заборгованості банкрута.
Розгляд судом клопотання про затвердження звіту ліквідатора і ліквідаційного балансу є процесуальною дією, яка передбачає заслуховування звіту ліквідатора і думки кредиторів, які можуть підтримати звіт або надати свої заперечення проти його затвердження. Оцінка аргументів і ліквідатора, і присутніх у засіданні кредиторів є запорукою надання аргументованої оцінки повноті дій ліквідатора у ліквідаційній процедурі.
Щодо обрання ліквідатором способів продажу майна банкрута
Суд: Касаційний господарський суд

Згідно з усталеною практикою ВС при вирішенні спору про визнання недійсними результатів торгів (аукціону) необхідно встановити, чи сталося порушення вимог законодавства при його проведенні; чи вплинули ці порушення на результати аукціону; чи сталося порушення прав і законних інтересів особи, яка оспорює результати аукціону.
Розглядаючи вимоги про визнання недійсними результатів аукціону з продажу майна боржника, господарський суд має системно застосовувати норми Закону про банкрутство, оцінюючи в цілому правомірність дій ліквідатора з обрання ним певних способів продажу майна боржника, правомірність формування ним складу майна, яке виставляється на продаж (як цілісного майнового комплексу, так і окремих лотів), дотримання ліквідатором вимог частини третьої статті 98 Закону про банкрутство щодо добросовісності та розсудливості, забезпечення балансу інтересів боржника та кредиторів.
Визначення сторін спору про визнання результатів аукціону недійсними

Закон про банкрутство розмежовує коло осіб, які є учасниками та сторонами у справі про банкрутство. 
Поняття сторони спору за участю боржника, який розглядається судом в межах провадження у справі про банкрутство, не є тотожним поняттю учасника (сторони) у справі про банкрутство, оскільки обмежується колом учасників, яких стосуються спірні правовідносини .
Належним суб'єктним складом, а отже, сторонами спору про визнання аукціону та його результатів недійсними є склад учасників за участю продавця, переможця аукціону та організатора цього аукціону.
Щодо вимоги заінтересованої особи про повернення майна банкруту
Суд: Касаційний господарський суд

Оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, і на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи про визнання правочину недійсним спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який вони мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.
Наслідки недійсності правочину підлягають застосуванню лише щодо сторін такого правочину. Тому на особу, яка не брала участі у правочині, не може бути покладено обов’язок повернути майно за цим правочином.
Порядок обчислення позовної давності у спорі за вимогами боржника/арбітражного керуючого 
Суд: Касаційний господарський суд

Положення закону про початок перебігу позовної давності поширюються і на звернення арбітражного керуючого (ліквідатора) до суду із заявою про захист інтересів боржника.
Іншого правила щодо визначення початку перебігу позовної давності не містять ні частина перша статті 261 ЦК України, ні норми спеціального закону, що регулюють порядок вирішення спорів у справі про банкрутство. 
Тому при визначенні початку перебігу позовної давності у спорі за вимогами боржника/арбітражного керуючого не допускається врахування як обставин (дати) порушення провадження у справі про банкрутство та дати призначення (заміни кандидатури) арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), оскільки ні Закон про банкрутство (положення якого втратили чинність), ні чинний КУзПБ не встановлюють спеціальних норм про позовну давність (у тому числі щодо звернення до суду арбітражного керуючого із заявою про визнання недійсними правочинів, укладених боржником). Отже, до цих правовідносин застосовуються загальні норми позовної давності.
Учасники справи, які можуть бути ініціаторами  заяви (клопотання)  пропуску позовної давності
Суд: Касаційний господарський суд

За змістом норм статті 267 ЦК України якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, суд зобов'язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України та вирішити питання про наслідки такого спливу (або відмовити в позові у зв'язку зі спливом позовної давності, або за наявності поважних причин її пропущення – захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму ЦК України).

Питання щодо поважності обставин, які з об'єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.
Закон не встановлює, з чиєї ініціативи суд визнає причини пропуску позовної давності поважними. Як правило, це відбувається за заявою (клопотанням) позивача з наведенням відповідних доводів і поданням належних та допустимих доказів. Відповідна ініціатива може виходити і від інших учасників судового процесу, зокрема прокурора, який не є стороною у справі
Вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони боржнику передавати майно, що є предметом аукціону
Суд: Касаційний господарський суд

Такий предмет спору як визнання недійсними результатів торгів передбачає чітко визначене коло учасників спору. ВС вважає, що в цьому випадку вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони боржнику передавати майно, що є предметом аукціону, переможцю торгів забезпечить стабільність кола осіб, що беруть участь у такому позовному провадженні, оскільки можлива майбутня зміна власників майна призведе до збільшення кола учасників спору та утруднить виконання рішення суду в разі визнання таких торгів недійсними.
Встановлення порушення прав малолітньої особи у разі витребування у неї майна із чужого незаконного володіння
Суд: Касаційний господарський суд

Хоча ліквідатор і не ставить питання про виселення малолітньої особи зі спірного майна, проте сама ліквідаційна процедура боржника передбачає реалізацію майна банкрута на аукціоні. 
Для належного та повного дослідження питання щодо можливого порушення прав малолітньої особи під час розгляду заяви ліквідатора про витребування майна із чужого незаконного володіння та визнання права власності судам необхідно встановити та дослідити, чи зареєстрована і проживає малолітня особа у спірному житловому будинку, чи гарантоване збереження права дитини на житло в разі реалізації спірного майна, чи є у батьків малолітньої особи або осіб, які їх замінюють, інші житлові приміщення, окрім спірного майна, які придатні для забезпечення житлових прав і охоронюваних законом інтересів малолітньої особи.
У разі необхідності для встановлення зазначених обставин суд не позбавлений права залучити до участі у справі відповідний орган опіки та піклування, інші компетентні державні органи.
Здійснення ліквідатором – арбітражним керуючим права власності
Суд: Касаційний господарський суд

Після введення процедури ліквідації до арбітражного керуючого (ліквідатора)  переходить правомочність власника та керівника боржника;  вибуття майна з володіння власника (банкрута) відбувається не за його волевиявленням, а за прямою вказівкою спеціального закону. Обмежуючи таким чином права власника на володіння майном, законодавець одночасно зобов'язує ліквідатора діяти добросовісно, розсудливо, обґрунтовано, у межах та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законодавством про банкрутство. Здійснення ліквідатором – арбітражним керуючим права власності, зокрема розпорядження майном не у спосіб та не у межах повноважень, що встановлені Законом про банкрутство (проведення аукціону з порушенням вимог цього Закону), не є вираженням волі власника майна (банкрута) на вибуття такого майна з його володіння, що дає підстави для повернення майна володільцю шляхом його витребування у відповідачів як добросовісних набувачів у порядку частини першої статті 388 ЦК України.
Про обов'язок боржника  авансувати винагороду арбітражного керуючого
Суд: Касаційний господарський суд

Обов'язок боржника авансувати винагороду арбітражного керуючого до звернення з відповідною заявою до суду визначено КУзПБ, і подання доказів авансування є обов'язковою умовою, встановленою статтею 116 зазначеного Кодексу. 
При цьому ані названий Кодекс, ані інші чинні норми законодавства не передбачають права боржника бути звільненим від авансування винагороди арбітражному керуючому при поданні такої заяви, які не встановлюють  умов, за яких суд може відстрочити, розстрочити чи звільнити заявника від здійснення авансування винагороди арбітражному керуючому.
До вимог про авансування винагороди керуючому реструктуризацією не застосовується аналогія закону щодо звільнення від сплати судового збору, оскільки авансування винагороди керуючому реструктуризацією та сплата судового збору мають різну правову природу, регулюються різними нормативно-правовими актами, мають різну сферу застосування та кінцеву мету (висновок, викладений  у постановах	 КГС ВС від 19.11.2020 у справі No 927/203/20, від 19.11.2020 у справі No 910/726/20). 
Обов'язок заявника при зверненні із заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність авансувати на депозитний рахунок суду винагороду керуючому реструктуризацією за три місяці виконання повноважень врегульований положеннями КУзПБ, і до такого обов'язку не підлягають застосуванню положення Закону України             "Про судовий збір" щодо звільнення заявника від авансування (висновок, викладений у постанові КГС ВС від 24.09.2020 у справі No 910/2629/20).
Норми статті 116 КУзПБ не містять положення про можливість здійснити розподіл між кредиторами зобов'язань зі сплати коштів на відшкодування витрат арбітражного керуючого, пов'язаних з виконанням ним повноважень у справі.
У статті 114 КУзПБ передбачено право кредиторів за рахунок власних коштів встановити арбітражному керуючому додаткову винагороду, а не здійснити авансування винагороди арбітражному керуючому.
Набуття кредитором статусу учасника провадження у справі про банкрутство фізичної особи – підприємця у зв’язку із введенням в дію 21.10.2019 КУзПБ
Суд: Касаційний господарський суд

Законодавцем змінено підхід до правового регулювання банкрутства фізичної особи, зокрема відсутні чинні до 21.10.2019 обмеження щодо застосування вимог Закону про банкрутство до відносин, пов’язаних з визнанням банкрутом фізичної особи за боргами, які виникли у неї у зв’язку зі здійсненням підприємницької діяльності, а також відсутня заборона включення до складу ліквідаційної маси майна фізичної особи (у разі введення процедури погашення боргів боржника), яке перебуває у заставі з підстав, не пов’язаних із здійсненням такою особою підприємницької діяльності.
Тож постанова суду про введення процедури погашення боргів боржника – судової процедури у справі про неплатоспроможність фізичної особи, що застосовується з метою задоволення вимог кредиторів за рахунок реалізації майна банкрута, є судовим рішенням, яке ухвалено про права та інтереси, зокрема, заставодержателя майна боржника.
Закриття провадження у справі про банкрутство на стадії розпорядження майном боржника у зв’язку з тим, що до нього не висунуто кредиторських вимог
Суд: Касаційний господарський суд

У разі коли після оприлюднення офіційного оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство на дату проведення попереднього засідання до боржника не висунуто вимог, суд не має змоги належним чином дати обґрунтовану оцінку твердженням боржника щодо його неплатоспроможності, адже такі твердження боржника у процедурі банкрутства мають бути досліджені судом критично з урахуванням як думки розпорядника майна, так й інших конкурсних кредиторів. Тому подальше провадження у справі про банкрутство є неможливим, у зв'язку з чим його належить закрити на підставі пункту 8 частини першої статті 90 КУзПБ.
Норма частини четвертої статті 49 КУзПБ, якою встановлено право суду прийняти постанову про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури, обмежена випадком наявності конкурсних кредиторів з правом вирішального голосу (зборів кредиторів) за умови недобросовісної бездіяльності цього органу щодо прийняття рішення про подальшу долю процедури банкрутства.
Встановлення факту недостовірності заявленого боржником розміру кредиторської заборгованості не є підставою для закриття провадження у справі про банкрутство  
Суд: Касаційний господарський суд


Встановлення факту недостовірності наведених боржником у заяві про порушення провадження у справі про банкрутство даних щодо розміру його кредиторської заборгованості не є підставою для закриття провадження у справі про банкрутство  ні згідно зі статтею 83 Закону про банкрутство, ні згідно зі статтею 90 КУзПБ.
Підстави закриття провадження у справі про банкрутство
Суд: Касаційний господарський суд

За ч.2  ст. 90 КУзПБ провадження у справі про банкрутство може бути закрито у випадках, передбачених пунктами 1, 2, 5 і 7 частини першої цієї статті, на всіх стадіях провадження у справі про банкрутство (до та після визнання боржника банкрутом), у випадках, передбачених пунктами 3, 4, 8 і 9 частини першої цієї статті, – лише до визнання боржника банкрутом, а у випадку, передбаченому пунктом 6 частини першої цієї статті, – лише після визнання боржника банкрутом.
Водночас закриття провадження у справі про банкрутство на підставі п.5 ч.1ст. 90 КУзПБ  залежить від однієї обов’язкової умови – наявності затвердженого судом звіту ліквідатора в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Затвердження судом звіту ліквідатора як підстави для закриття провадження у справі про банкрутство є необхідним підсумком після етапу погашення вимог кредиторів з метою проведення судом правового аналізу здійснення ліквідатором ліквідаційної процедури й отримання вичерпних правових висновків про встановлені обставини та їх наслідки.
Порядок набуття конкурсним кредитором статусу учасника провадження у справі про банкрутство

Порядок набуття кредитором (окрім кредитора, за заявою якого відкрито провадження у справі про банкрутство) статусу учасника провадження у справі про банкрутство до 21.10.2019 визначався приписами статті 23 Закону про банкрутство та з 21.10.2019 визначається статтею 45 КУзПБ.
Законодавством про банкрутство для конкурсних кредиторів встановлений більш складний, порівняно з іншими учасниками справи, порядок набуття статусу учасника провадження у справі про банкрутство, який (статус) наділяє такого учасника повним обсягом процесуальної дієздатності, в тому числі правом оскаржувати судові рішення,  дії боржника, розпорядника майном, керуючого санацією, ліквідатора, звертатися про визнання недійсними угод боржника тощо.
Набуття такого статусу остаточно формалізується ухвалою суду про визнання вимог кредитора.
Умови набуття особою статусу конкурсного кредитора. Реалізація права на апеляційне та касаційне оскарження судових рішень 
Суд: Касаційний господарський суд

Реалізація права на апеляційне та касаційне оскарження судових рішень у справі про банкрутство відбувається за правилами і в порядку, передбаченими главами 1, 2 "Апеляційне провадження" та "Касаційне провадження" розділу IV "Перегляд судових рішень" ГПК України, з урахуванням особливостей оскарження судових рішень у справі про банкрутство, визначених КУзПБ.
Особа набуває статусу конкурсного кредитора (сторони, учасника провадження у справі про банкрутство) з повним обсягом процесуальної дієздатності (в тому числі правом оскарження судових рішень) за сукупності таких умов:
– подання до господарського суду письмових заяв з вимогами до боржника, а також документів, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство (частина перша статті 23 Закону про банкрутство, частина перша статті 45 КУзПБ);
– розгляд господарським судом заяв конкурсних кредиторів у попередньому засіданні суду (частина шоста статті 23, стаття 25 Закону про банкрутство, частина шоста статті 45, стаття 47 КУзПБ);
– визнання вимог таких кредиторів, що формалізується у судовому рішенні господарського суду – ухвалі (частина шоста статті 23, стаття 25 Закону про банкрутство, частина шоста статті 45, стаття 47 КУзПБ)
Встановлення статусу забезпеченого та конкурсного кредитора
Суд: Касаційний господарський суд

Суди повинні враховувати різницю у статусах конкурсного та забезпеченого кредитора, порядок набуття кредиторами такого статусу в розумінні приписів статей 1, 23 Закону про банкрутство. Відповідно до статті 23 цього Закону забезпечені кредитори зобов'язані подати заяву з грошовими вимогами до боржника під час провадження у справі про банкрутство лише в частині вимог, що є не забезпеченими, або за умови відмови від забезпечення. Обов'язок внесення до реєстру вимог кредиторів, які забезпечені заставою майна боржника (у випадку відсутності відповідної заяви – за даними обліку боржника), а також відомостей про майно боржника, яке є предметом застави згідно з державним реєстром застав, покладено саме на розпорядника майна
Правовове регулювання статусу забезпеченого кредитора
Суд: Касаційний господарський суд

Відкриття провадження у справі про банкрутство щодо боржника не змінює суті заставного (іпотечного) зобов'язання, зазнає змін лише процедура задоволення вимог кредитора, забезпечених заставою (іпотекою). Зважаючи на це, норми КУзПБ щодо забезпечених кредиторів слід застосовувати з урахуванням відповідних суміжних норм законодавства про заставу (іпотеку). Тому визначення забезпеченого зобов'язання та, відповідно, вимог забезпеченого кредитора, які включаються до реєстру вимог кредиторів у справі про банкрутство, має здійснюватися з огляду на положення законодавства, яке регулює забезпечення зобов'язань, зокрема статей 572, 575, 589 ЦК України, законів України "Про заставу", "Про іпотеку".
Частина восьма статті 45 КУзПБ встановлює, що розпорядник майна зобов'язаний окремо повідомити господарський суд про вимоги кредиторів, які забезпечені заставою майна боржника, згідно з їхніми заявами, а за відсутності таких заяв – згідно з даними обліку боржника, а також внести окремо до реєстру відомості про майно боржника, яке є предметом застави згідно з відповідним державним реєстром.
Особи, які мають право оскаржити судові рішення в апеляційному порядку у справі про банкрутство 
Суд: Касаційний господарський суд

У справі про банкрутство коло осіб, які мають право оскаржити судові рішення в апеляційному порядку, звужено до учасників такої справи, якими згідно зі статтею 1 КУзПБ є кредитори у справі. Також право на апеляційне оскарження судових рішень місцевого господарського суду мають учасники справи про банкрутство та інші, окрім кредиторів, особи, які не є учасниками справи, але у випадку, якщо судове рішення, що оскаржується, безпосередньо вирішує питання про їх права та обов'язки.
Щодо відсутності права особи  на оскарження судових рішень у процедурі банкрутства. Закриття провадження у справі
Суд: Касаційний господарський суд

Відсутність доказів набуття статусу кредитора чи учасника у справі про банкрутство та недоведеність того, що оскаржуваним рішенням суду першої інстанції вирішено питання про права, інтереси та (або) обов'язки особи, яка подала апеляційну скаргу є підставою для закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою такої особи на підставі пункту 3 частини першої статті 264 ГПК України.
Закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою арбітражним керуючим як учасником провадження у справі про банкрутство
Суд: Касаційний господарський суд

Закриття апеляційного провадження на підставі пункту 3 частини першої статті 264 ГПК України допускається у випадку, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов'язки, буде встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов'язки такої особи не вирішувалося.
Набуття статусу уповноваженої особи засновників
Суд: Касаційний господарський суд

Відповідно до статті 1 КУзПБ до складу учасників у справі про банкрутство належить, зокрема, уповноважена особа засновників (учасників, акціонерів) боржника.
Набуття статусу уповноваженої особи засновників (учасників, акціонерів) боржника відбувається за певних умов:  підтвердження рішенням загальних зборів повноважень цієї особи як уповноваженої на представництво інтересів учасників (засновників, акціонерів) боржника, а також у випадку володіння такою особою за загальним правилом більше як половиною статутного капіталу товариства.