DocSA/legal-position-indexes huggingface dataset:
Про відсутність такої підстави відмови для отримання земельної ділянки у власність, як резервування земельної ділянки у власність учасникам АТО та членам їх сімей
Суд: Касаційний адміністративний суд

Порядок і умови набуття, припинення та здійснення права власності та користування землею охоплюються поняттям правового режиму власності, який визначають винятково закони України (частина друга статті 14, пункт 7 частини першої статті 92 Конституції України). Тому Кабінет Міністрів України, прийнявши розпорядження "Питання забезпечення учасників антитерористичної операції та сімей загиблих учасників антитерористичної операції земельними ділянками" від 19 серпня 2015 року No 898-р) урегулював на підзаконному рівні умови та порядок набуття права власності та користування землею, які мають визначатися винятково законами України. Оскільки Земельний кодекс України не встановлює такої підстави відмови для отримання земельної ділянки у власність, як резервування земельної ділянки у власність учасникам АТО та членам їх сімей, то, встановивши особливі умови набуття права власності на земельні ділянки, Кабінет Міністрів України, органи Держгеокадастру, врегулювали на підзаконному рівні умови та порядок набуття права власності й користування землею, які мають визначатися винятково законами України. Таким чином, відповідач вийшов за межі своїх повноважень, встановлених Конституцією України.
Про право користування земельною ділянкою, що виникло в особи лише на підставі державного акта на право користування земельною ділянкою
Суд: Касаційний адміністративний суд

Право користування земельною ділянкою, що виникло в особи лише на підставі державного акта на право користування земельною ділянкою без укладення договору про право користування земельною ділянкою з власником землі, припиняється зі смертю особи, якій належало таке право, та не входить до складу спадщини.
Виключна компетенція загальних зборів учасників товариства вирішення питань,пов’язаних із внесенням/невнесенням учасником  свого додаткового вкладу
Суд: Касаційний господарський суд

 За змістом ст.18 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" не передбачено такого виду корпоративної відповідальності за невиконання (неналежне виконання) учасником свого обов’язку із внесення додаткового вкладу до статутного капіталу товариства як виключення учасника з товариства. Натомість ця стаття визначає, які рішення мають прийняти загальні збори учасників товариства після спливу строку для внесення додаткових вкладів.
Вирішення питань, пов’язаних із внесенням/невнесенням учасником товариства свого додаткового вкладу, закон відносить до виключної компетенції загальних зборів.
Тлумачення сумнівів щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину)

З урахуванням принципів цивільного права, зокрема, добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності.
Перекваліфікація договору в межах спору, що стосується такого договору

Аналіз цивільного законодавства свідчить, що перекваліфікація відповідного договору може мати місце, зокрема, при: (а) недійсності договору (зокрема, удаваності договору); (б) тлумаченні змісту договору. Перекваліфікація договору можлива тільки в тих випадках, коли вона відбувається в межах спору, що стосується такого договору. Саме такий висновок зумовлений тим, що по своїй суті перекваліфікація направлена на з`ясуванні справжньої волі сторін договору, який перекваліфіковується в інший. А це, відповідно, можливо зробити тільки в рамках спору щодо такого договору.
Момент виникнення права власності на частку у статутному капіталі товариства у третьої особи
Суд: Касаційний господарський суд

Право власності на частку в статутному капіталі товариства у третьої особи виникає з моменту укладення договору, якщо інше не встановлено домовленістю сторін. У разі відступлення частки, особа набуває права на частку внаслідок укладення правочину з учасником товариства, а не внаслідок його прийняття до складу учасників товариства загальними зборами чи державної реєстрації відповідних змін.
З ВІДСТУПОМ! Про стаж роботи суддів судів загальної юрисдикції, що дає право на одержання надбавки до посадового окладу за вислугу років та додаткової відпустки
Суд: Касаційний адміністративний суд

До стажу роботи суддів судів загальної юрисдикції, що дає право на одержання надбавки до посадового окладу за вислугу років та додаткової відпустки, крім часу роботи на посадах суддів, не зараховується час роботи на посадах науково-педагогічних працівників.
ВП КАС ВС здійснила  відступ від висновку, викладеного колегією суддів ВП КАС ВС у постанові від 13.08.2020 у справі No 280/2917/19 про те, що під час обчислення стажу судді, який дає право на одержання надбавки до посадового окладу судді за вислугу років та додаткової відпустки має бути зараховано стаж наукової роботи.
З ВІДСТУПОМ! Про юрисдикцію спорів щодо оскарження рішень органів Антимонопольного комітету України, які прийняті за наслідками розгляду скарг учасників торгів, поданих у процедурах публічних закупівель
Суд: Касаційний адміністративний суд

Спори щодо оскарження рішень органів Антимонопольного комітету України, які прийняті за наслідками розгляду скарг учасників торгів, поданих у процедурах публічних закупівель, підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства незалежно від того, чи укладено між замовником та учасником договір за наслідками цієї процедури.
ВП КАС ВС здійснила відступ від висновку, викладеного колегіями суддів ВП КАС ВС у постановах від 07.05.2020 у справі No 826/10147/18 та від 14.05.2020 у справі No 640/10608/19 про те, що спори щодо оскарження рішень органів Антимонопольного комітету України, які прийняті за наслідками розгляду скарг учасників торгів, поданих у процедурах публічних закупівель, не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки відповідний  позов спрямований на захист прав у сфері господарських правовідносин, а не публічно-правових відносин.
Щодо застосування доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки)  

Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі - "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.
Вихід учасника із товариства 
Суд: Касаційний господарський суд

Відступлення учасником товариства частки у статутному капіталі товариства – є відчуженням частки. Таке відчуження потребує волевиявлення особи, яка відчужує частку, й особи, яка приймає частку у власність. Відступлення (відчуження) частки не є самостійним непоіменованим видом договору, оскільки відбувається шляхом укладання договору купівлі-продажу, міни, дарування тощо.

Натомість право учасника на вихід із товариства реалізується ним шляхом вчинення одностороннього правочину – подання товариству відповідної заяви про його вихід. І такий правочин не потребує зустрічного волевиявлення чи згоди ані інших учасників товариства, ані самого товариства.
Щодо  виключної компетенції загальних зборів учасників товариства на прийняття рішення ро виключення учасника з господарського товариства
Суд: Касаційний господарський суд

Зі змісту ст. 52, 59, 64 Закону України "Про господарські товариства", а також ст. 15, 30 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" вбачається, що прийняття рішення про виключення учасника з господарського товариства закон відносить до компетенції загальних зборів учасників товариства, а не суду. Про виключення з ТОВ будь-кого з його учасників має бути прийнято відповідне рішення на загальних зборах учасників товариства в порядку, передбаченому законом та установчими документами. Виключення учасника з товариства судом є втручанням у господарську діяльність товариства, а тому суд не має права брати на себе функції органів управління товариством; суд лише перевіряє обґрунтованість та законність прийняття рішення про виключення учасника у разі подання останнім позову про визнання такого рішення недійсним.
Зворотна дія закону про кримінальну відповідальність у часі у зв’язку зі змінами, внесеними до КК, стосовно відповідальності за кримінальні правопорушення проти статевої свободи та статевої недоторканості особи
Суд: Касаційний кримінальний суд

З огляду на неодноразові зміни КК стосовно відповідальності за кримінальні правопорушення проти статевої свободи та статевої недоторканості особи (Закони від 01.06.2010 No 2295-VI та від 06.12.2017 No 2227-VІІІ), вчинення обвинуваченим злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 – ч. 3 ст. 153 КК (в редакції Закону від 01.06.2010 No 2295-VI), після набрання чинності Законом від 06.12.2017 No 2227-VIII підлягає кваліфікації за ч. 2 ст. 15 – ч. 4 ст. 152 КК.
Ураховуючи те, що на момент судового розгляду кримінального провадження санкція ч. 4 ст. 152 КК (у редакції Закону від 19.12.2019 No 409-IX) є більш суворою порівняно з санкцією вказаної норми у редакції Закону від 06.12.2017 No 2227-VIII та водночас вміщує таку ж міру покарання, як і санкція ч. 3 ст. 153 КК, що інкримінувалася обвинуваченому, у цьому кримінальному провадженні повинен застосовуватися проміжний закон від 06.12.2017 No 2227-VIII з огляду на положення ч. 4 ст. 5 КК.
Про одночасне застосування до суб`єкта господарювання штрафних санкцій та внесення припису про усунення виявлених порушень щодо недодержання мінімальних гарантій в оплаті праці   	
Суд: Касаційний адміністративний суд

Індексація заробітної плати є мінімальною державною гарантією в оплаті праці, за недотримання якої юридичні та фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу. Притягнення суб`єкта господарювання та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників, несвоєчасну та не у повному обсязі виплату заробітної плати, недодержання мінімальних гарантій в оплаті праці вживаються одночасно із внесенням припису  про усунення виявлених порушень  у ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування незалежно від факту їх усунення.
Щодо застосування  статті 34 Закону України "Про виконавче провадження" у питанні зупинення виконавчого провадження за наявності реструктуризованої заборгованості 
Суд: Касаційний господарський суд

Прийняття судового рішення про стягнення основного боргу, інфляційних, річних, пені не може бути перешкодою у застосуванні заходів врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій відповідно до Закону No 1730-VІІІ, оскільки сторони вправі укласти угоду про реструктуризацію такого боргу на стадії виконання судового рішення, затвердивши її ухвалою суду як мирову угоду. Також не може бути перешкодою в укладенні договору про реструктуризацію в порядку статті 5 Закону No 1730-VІІІ наявність ухвали суду про відстрочення (розстрочення) виконання судового рішення про стягнення інфляційних втрат та процентів річних, прийнятої в порядку статті 331 ГПК України (статті 121 ГПК України у редакції, чинній до 15.12.2017) поза межами процедури реструктуризації, передбаченої цим Законом, оскільки це матиме наслідком обмеження особи в наданому їй законодавцем матеріальному праві (праві на укладення в обов'язковому порядку угоди про реструктуризацію боргу відповідно до процедури, передбаченої статтею 5 Закону No 1730-VІІІ).
Наявність інших судових рішень (ухвал про відстрочення/розстрочення сплати інфляційних та річних, прийнятих судом у порядку статті 331 ГПК України (статті 121 ГПК України, чинного до 15.12.2017) не може бути підставою для винятку за частиною четвертою статті 34 Закону No 1404-VІІІ, оскільки такі ухвали є самостійною підставою для можливого зупинення виконання рішення суду відповідно до пункту 6 частини першої статті 34 цього Закону.
ОП КГС ВС погоджується з правильністю висновків, викладених у справах No 914/1044/13-г, No 5006/8/55/2012 у питанні зупинення виконавчого провадження за наявності реструктуризованої заборгованості (розстроченої та/або відстроченої), у тому числі згідно з рішенням суду, що мало місце раніше у часі і вичерпало свою дію станом на час звернення заявника до органу виконавчої служби із заявою про зупинення вчинення виконавчих дій, та не вбачає підстав від них відступати.
Окрім того ОП КГС ВС не вбачає підстав для відступу від висновку, викладеного у постановах Верховного Суду від 19.11.2019 у справі No 914/1518/18, від 30.06.2020 у справі No 917/2053/17, від 11.05.2018 у справі No 922/3777/13, від 26.06.2018 у справі No 904/2776/13, від 02.05.2018 у справі No 917/1353/16, від 11.04.2018 у справі No 922/823/14 та від 10.04.2018 у справі No 922/1556/14 про те, що включення боржника до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, є прямою підставою для застосування положень пункту 10 частини першої статті 34 Закону України "Про виконавче провадження" та зупинення вчинення виконавчих дій.
З ВІДСТУПОМ! Про календарну вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"  
Суд: Касаційний адміністративний суд

В цілях Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"  календарна вислуга – це вислуга, яка складається з повної кількості календарних днів відповідного періоду (календарний рік – 365 календарних днів, календарний місяць – 30 календарних днів). Для призначення пенсій за вислугу років за цим законом календарна вислуга років може бути зарахована на пільгових умовах відповідно до Порядку обчислення вислуги років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 No 393.
СП КАС ВС відступила  від висновку, викладеного колегіями суддів СП КАС ВС у постановах від 22.11.2018 у справі No 161/4876/17, від 15.08.2019 у справі No 281/459/17, від 27.03.2020 у справі No 569/727/17 про те, що у позивача відсутнє право на призначення пенсії за вислугу років з урахуванням пільгової вислуги років, оскільки позивач не має встановленої пунктом "а" частини 1 статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" календарної вислуги років; що Приписи пункту 3 Постанови Кабінету Міністрів України No 393 суперечать приписам статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", а тому застосуванню підлягає саме закон, оскільки має вищу юридичну силу.
З ВІДСТУПОМ! Про заміну боржника виконавчого провадження у справі, у якій відповідачем є пенсійний орган, що знаходиться на території проведення антитерористичної операції
Суд: Касаційний адміністративний суд

З метою недопущення порушення прав, гарантованих статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, здійснення ефективного захисту та відновлення порушених прав громадян України, які є внутрішньо переміщеними особами, правонаступництво між пенсійними органами та заміна боржника виконавчого провадження у справі є виправданим та необхідним для виконання судового рішення, яке набрало законної сили.
СП КАС ВС здійснила відступ від висновку, викладеного колегією суддів СП КАС ВС у постанові від 19.03.2019 у справі No 752/17978/16-а, про відсутність правонаступництва між пенсійними органами у подібному спорі.
Кваліфікація дій співвиконавця розбою (ст. 187 КК)
Суд: Касаційний кримінальний суд

Виконавцем розбою (ст. 187 КК) є не лише той, хто шляхом нападу протиправно заволодів чужим майном, а й той, хто позбавляв можливості потерпілого пручатися або залишити місце вчинення злочину. Отже, співвиконавцем визнається особа, яка своїми діями разом з іншими співучасниками безпосередньо, навіть частково, виконала склад злочину, передбачений ч. 4 ст. 187 КК. Дії співвиконавця розбою кваліфікуються лише за статтею Особливої частини КК та не потребують додаткової кваліфікації за ч. 1 ст. 29 чи ч. 2 ст. 27 КК.
Щодо обов'язкових умов для застосування передбачених частиною четвертою статті 202, пункту 4 частини першої статті 226 ГПК України процесуальних наслідків неявки позивача у судове засідання 
Суд: Касаційний господарський суд

Обов'язковими умовами для застосування передбачених частиною четвертою статті 202, пункту 4 частини першої статті 226 ГПК України процесуальних наслідків неявки позивача у судове засідання є одночасно його належне повідомлення про час і місце судового засідання та відсутність заяви позивача про розгляд справи за його відсутності.
Отже, правом на залишення позову без розгляду суд наділений у разі неявки належним чином повідомленого позивача, якщо від нього не недійшла заява про розгляд справи за його відсутності і якщо його нез'явлення не перешкоджає розгляду справи.
У разі відсутності у позивача наміру брати участь у судовому засіданні приписами статей 202, 226 ГПК України передбачено подання позивачем заяви про розгляд справи за його відсутності. Тобто право позивача як особи, яка подала позов та зацікавлена в його розгляді, не бути присутнім у судовому засіданні кореспондується з його обов'язком подати до суду відповідну заяву про розгляд справи за його відсутності.
При цьому саме у разі подання позивачем заяви про розгляд справи за його відсутності і якщо його нез'явлення перешкоджає розгляду справи, суд відповідно до вимог статей 120, 121 ГПК України може визнати явку позивача обов'язковою та викликати його у судове засідання.
Отже, у випадку якщо позивач має намір взяти участь у судовому засіданні, однак не має можливості взяти участь у першому засіданні, він повинен повідомити суд про причини неявки, і у випадку визнання таких причин поважними суд може відкласти розгляд справи.
Разом з тим частина четверта статті 202, пункт 4 частини першої статті 226 ГПК України не передбачають вимоги про те, що для залишення позову без розгляду позивач має не з'явитися у судове засідання саме у зв'язку з визнанням судом його явки обов'язковою та викликом до суду.
Окрім того, залишення позовної заяви без розгляду через неявку позивача у судове засідання у разі ненадання ним заяви про розгляд справи за його відсутності не призводить до порушення права на справедливий судовий розгляд.
Враховуючи викладене, ОП КГС ВС не вбачає підстав для відступлення від висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.07.2020 у справі No 10/2456, оскільки у цій справі позивач мав намір взяти участь у судовому засіданні та повідомив суд про причини неявки, проте суд першої інстанції визнав таку неявку неповажною, з чим, у свою чергу, не погодився суд апеляційної інстанції. Таким чином суди у справі No 10/2456 досліджували наявність або відсутність інших підстав для залишення позову без розгляду та, відповідно, дійшли співвідносних правових висновків.
Щодо зміни встановленої сторонами ціни після укладення договору
Суд: Касаційний цивільний суд

Відповідно до частини другої статті 632 ЦК України зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Тлумачення цієї норми свідчить, що в ній закріплено принцип стабільності (або відносної неможливості зміни) встановленої сторонами ціни, що є проявом обов`язковості виконання умов договору (стаття 629 ЦК України). У частині другій статті 632 ЦК України допускається наявність винятків, які можуть бути встановлені договором або законом. При цьому в законі або ж договорі обов’язково мають бути визначені як випадки зміни ціни, так і умови такої зміни.
Щодо нарахування штрафних санкцій на заборгованість, яка була погашена до набрання чинності Законом України від 03.11.2016 No 1730-VIII 
Суд: Касаційний господарський суд

Теплопостачальні та теплогенеруючі організації з метою участі у процедурі реструктуризації мають узгодити розмір кредиторської заборгованості із відповідним органом, бути включені до Реєстру та укласти договір про реструктуризацію заборгованості.
З положень частини третьої статті 7  Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" випливає, що право на списання неустойки, інфляційних нарахувань та процентів річних поставлено у залежність лише до умови погашення основної заборгованості за отриманий природний газ у строк до набрання чинності цим Законом.
Нормами зазначеного Закону передбачено, що неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню тільки у двох випадках: 1) на реструктуризовану заборгованість за умови повного виконання теплогенеруючими та теплопостачальними організаціями договору про реструктуризацію заборгованості; 2)  на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, погашену до набрання чинності цим Законом, тобто до 30.11.2016.
У розглядуваній справі ОП КГС ВС не вбачає підстав для відступу від правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 16.01.2020 у справі No 922/939/19 та від 20.11.2019 у справі No 926/34/19, в яких зазначено, що, оскільки станом на час набрання чинності Законом (30.11.2016) частина заборгованості не була сплачена відповідачем, то нарахування штрафних санкцій та виплат, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, відповідно до статей 530, 610, 611, 612 ЦК України, частини шостої статті 232 ГК України слід здійснювати з дня, наступного за тим днем, коли зобов'язання мало бути виконане.
Щодо підстав для задоволення позову у разі визнання позову  відповідачем
Суд: Касаційний цивільний суд

Відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і  продовжує судовий розгляд.
Таким чином, суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи.
Тобто повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову.
Звільнення від кримінальної відповідальності у зв’язку з закінченням перебігу строку давності притягнення до кримінальної відповідальності (ст. 49 КК)
Суд: Касаційний кримінальний суд

Директор приватного підприємства, який не вжив заходів щодо перевірки показників податкової звітності з податку на додану вартість вказаного підприємства та допустив подальше подання податкової звітності з недостовірними показниками щодо відповідних податкових зобов’язань цього підприємства упродовж шести місяців 2015 р., підлягає звільненню від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК з огляду на те, що на час розгляду кримінального провадження апеляційним судом закінчився перебіг строку давності притягнення до кримінальної відповідальності, який розпочався з моменту подання останнього податкового звіту.
Вирішення в порядку виконання судових рішень питання виключення житла, що належить на праві власності засудженому, з переліку майна, на яке звертається стягнення
Суд: Касаційний кримінальний суд

Питання про виключення житла, що належить на праві власності засудженому, з переліку майна, на яке звертається стягнення, повинно вирішуватися в порядку виконання судових рішень.
Факти, що свідчать про наявність щирого каяття, як обставини, що пом’якшує покарання
Суд: Касаційний кримінальний суд

Факт визнання засудженим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, не може безумовно свідчити про щире каяття з приводу вчиненого як обставину, що пом’якшує покарання. Адже щире каяття передбачає, окрім визнання особою факту вчинення кримінальних протиправних діянь, ще й щирий жаль з цього приводу та осуд своєї поведінки.