DocSA/legal-position-indexes huggingface dataset:
Про насліди недотримання 10-денного строку прийняття податкового повідомлення рішення з моменту вручення платнику податків акту податкової перевірки
Суд: Касаційний адміністративний суд

Якщо податкове повідомлення-рішення прийняте контролюючим органом у межах компетенції та строки, протягом яких податковий орган має право самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків, з його форми можна чітко встановити його зміст, зокрема, порушення законодавства, згідно з яким визначено грошове зобов'язання платника податків, суму такого зобов'язання, та вручено платнику податків у порядку, передбаченому статтею 58 ПК України, прийняття такого рішення після спливу десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків акта перевірки, не повинно розцінюватися як обставина, що виключає застосування до платника податків фінансової відповідальності.
Реалізація механізму коригування митної вартості товару контролюючим органом
Суд: Касаційний адміністративний суд

Митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву щодо правильності визначення митної вартості є обов'язковою, оскільки з цією обставиною закон пов'язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Механізм стягнення податкового боргу
Суд: Касаційний адміністративний суд

Законодавчо визначений порядок узгодження сум податкового зобов'язання контролюючим органом як суб'єктом владних повноважень шляхом прийняття податкових повідомлень. Якщо в межах спірних правовідносин контролюючий орган не приймав відповідного рішення, то це виключає визнання податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин та механізмів податковим боргом, і, як наслідок, звернення до суду за його стягненням.
Застосування штрафних (фінансових) санкцій за несвоєчасну сплату узгодженого податкового зобов'язання при поданні уточнюючого розрахунку платником податків

Законодавство регламентує право платника податків виправити у поданій декларації самостійно виявлені помилки, що є декларативною формою належної реалізації податкових зобов'язань, не є сплатою податків і не має складу правопорушення, передбаченого пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України.
Наслідки набрання законної сили судового рішення про скасування рішення про анулювання платника ПДВ та обов'язок коригування контролюючим органом сум реєстраційного ліміту у СЕА ПДВ
Суд: Касаційний адміністративний суд

Рішення суду про визнання протиправним і скасування рішення контролюючого органу про анулювання реєстрації платника ПДВ, яке набрало законної сили, як правового акта індивідуальної дії означає, що такий акт не породжує жодних правових наслідків від моменту його прийняття, зокрема до набрання законної сили відповідним рішенням суду.
Право звернення до суду

Право на судовий захист має лише та особа, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів, є суб`єктом правовідносин в межах яких прийнято певне рішення і це рішення порушує права цієї особи.
Оподаткування додатковим благом платника податків при списанні кредитором безнадійної заборгованості  заборгованості за рахунок страхового резерву

Правовідносини між банком як кредитором і боржником за кредитним договором не припиняються внаслідок списання банком заборгованості за кредитом коштом страхового резерву, оскільки в такому разі банк залишає за собою право вжити повний комплекс заходів щодо стягнення надалі кредитної заборгованості відповідно до  вимог чинного законодавства України.
Про встановлення трирічного строку звернення за призначенням та виплатою одноразової допомоги по випадкам загибелі (смерті), поранення чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, які сталися до 1 січня 2014 року 
Суд: Касаційний адміністративний суд

Оскільки до набрання чинності Закону України "Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців" від 4 липня 2012 року No 5040-VI законодавством не було установлено строків звернення заінтересованої особи до уповноваженої особи щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги, то до випадків, які сталися до 1 січня 2014 року і щодо яких уповноваженим органом не було прийнято рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги, трирічний строк, установлений статтею 16-3 Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", необхідно застосовувати з 1 січня 2014 року. У зв`язку із цим, по вказаним випадкам, трирічний строк звернення заінтересованої особи із заявою до уповноваженого органу щодо призначення та виплати одноразової допомоги у зв`язку зі смертю під час виконання обов`язків військової служби спливає 31 грудня 2016 року.
Про здійснення контрольних повноважень інспекторами праці
Суд: Касаційний адміністративний суд

Службова записка посадових осіб органу контролю не є належною підставою для призначення інспекційного відвідування згідно з підпунктом 5 пункту 5 Порядку No 295 "Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні". В силу положень пункту 2 Порядку No 295 контрольні повноваження здійснюються інспекторами праці у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань, профілактичні відвідування.
Про необхідність з`ясування судом дотримання процедури проведення перевірки (інспекційного відвідування) органом Держпраці
Суд: Касаційний адміністративний суд

Даючи оцінку рішенню посадової особи територіального органу Держпраці за наслідками перевірки, окрім правомірності, власне вимог цього рішення (з огляду на правовий статус Держпраці та її територіальних органів), важливим є з`ясувати, серед іншого, дотримання процедури проведення цієї позапланової перевірки. У такому контексті слід зважити на те, на якій підставі призначено цю перевірку, що було предметом перевірки, чи оформлено відповідні документи на проведення позапланової перевірки, чи ознайомлений суб`єкт господарювання про проведення позапланової перевірки з її предметом. Тобто з`ясування дотримання процедури проведення перевірки (інспекційного відвідування) є важливим питанням в аналогічних спорах.
Про перегляд пенсії особі, яка змінила своє постійне місце проживання згідно положень статті 7 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасників Співдружності Незалежних Держав
Суд: Касаційний адміністративний суд

Пенсія особі, яка змінила своє постійне місце проживання згідно положень статті 7 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасників Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення по суті не призначається знову, а переглядається у відповідності до законодавства України, проте така процедура в більшості своїх аспектів відповідає саме механізму призначення пенсії вперше.
Про виключну компетенцію Пенсійного фонду України у питаннях призначення пенсії та підготовки документів для її виплати
Суд: Касаційний адміністративний суд

Єдиним органом який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати є Пенсійний фонд України.
Про визначення порядку і розміру одноразової грошової допомоги для виплати колишньому працівнику міліції
Суд: Касаційний адміністративний суд

Застосуванню підлягають такі порядок і розмір одноразової допомоги, які передбачались чинним законодавством станом на момент виникнення у особи права, тобто встановлення йому інвалідності законодавством, оскільки стаття 23 Закону України "Про міліцію" таке право (отримання одноразової грошової допомоги) пов`язує саме з настанням інвалідності за умови її настання в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ.
Про відсутність обов`язку сплати судового збору за  звернення до суду із заявою в порядку контролю за виконанням судового рішення
Суд: Касаційний адміністративний суд

Приписами статті 4 Закону України "Про судовий збір" не передбачено ставки судового збору за звернення із заявою в порядку контролю за виконанням судового рішення.
Відтак, за відсутності законодавчо встановлених ставок судового збору за  звернення до суду із заявою в порядку контролю за виконанням судового рішення, на позивача не поширюється обов`язок сплати судового збору за звернення до суду з такою заявою, а тому, відповідно, і з апеляційною скаргою на ухвалу суду першої інстанції, прийнятої за результатами її розгляду.
Про оскарження в апеляційному порядку окремо від судового рішення ухвал з питань судового контролю
Суд: Касаційний адміністративний суд

До ухвал з інших питань судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, постановлених судом відповідно до статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України відноситься, зокрема, й ухвала про відмову у зобов`язанні суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, а тому вона може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від судового рішення.
Трактування вказаних положень в інший спосіб призвело б до ситуації, коли ухвала про відмову у зобов`язанні суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, про прийняття звіту не могла б взагалі бути оскаржена, оскільки особа, яка з нею не погоджується, - позивач, не має підстав для оскарження рішення по суті справи, так як воно, у цій ситуації, винесене на його користь.
Про відсутність законодавчих підстав для сплати судового збору за позовну вимогу про відшкодування шкоди, заявлену в адміністративному судочинстві
Суд: Касаційний адміністративний суд

Позовну вимогу про відшкодування шкоди, заявлену в адміністративному судочинстві, обов`язково зумовлює вимога про вирішення публічно-правового спору (наприклад визнання протиправними рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень). За такого правового регулювання вимога про відшкодування шкоди не є об`єктом, за який справляється судовий збір. Водночас за вимогу, яка її зумовлює, такий збір сплачується.
Щодо визначення складу спадщини при спадкуванні за заповітом
Суд: Касаційний цивільний суд

Тлумачення частини першої та четвертої статті 1236 ЦК України дозволяє зробити висновок, що заповітом може бути охоплено: (а) ті права і обов'язки, які належать спадкодавцю на момент його складення; не тільки права і обов'язки, які належать спадкодавцю на момент його складення, а й ті, що виникнуть у спадкодавця після складання заповіту. Заповідач, як власник, може на свій розсуд як набувати права на майно, так і припиняти їх. Наявність заповіту не обмежує заповідача в тому, щоб майно, вказане в заповіті, продати, подарувати або укласти щодо нього договір довічного утримання тощо.
Про переважне право окремих спадкоємців на виділ їм спадкового майна в натурі
Суд: Касаційний цивільний суд

Тлумачення статі 1279, 1280 ЦК України дозволяє зробити висновок, що реалізація переважних прав може відбуватися на стадії поділу спадкового майна, виділу з нього частки чи перерозподілу спадщини, якщо майно збереглося у натурі, тобто здійснення спадкових прав спадкоємцями, які набули право на спадкування та прийняли спадщину.
Щодо спадкування права на банківський вклад
Суд: Касаційний цивільний суд

Аналіз положень статті 1228 ЦК України дозволяє зробити висновок, що спадкодавець може розпорядитися правом на вклад двома способами: 1) склавши заповіт або 2) зробивши відповідне розпорядження банку (фінансовій установі). За умови їх відсутності правонаступництво права на вклад відбувається внаслідок спадкування за законом.
Тлумачення статті 1268 ЦК України дозволяє стверджувати, що прийняття спадщини має безумовний характер. Це означає, що приймаючи спадщину, спадкоємець не може обумовити правові наслідки цього правочину з настанням певної обставини. Тому спадкоємець не може обумовити прийняття спадщини прийняттям чи неприйняттям спадщини іншими спадкоємцями; не можна прийняти частину спадщини, а від решти відмовитись; так само не допускається прийняття лише спадкових активів з відмовою від пасивів (боргів) спадкодавця.
Про право на обов'язкову частку у спадщині 
Суд: Касаційний цивільний суд

Тлумачення статті 1241 ЦК України свідчить, що право на обов'язкову частку - це суб'єктивне майнове право окремих спадкоємців першої черги (стаття 1261 ЦК України) отримати певну частку у спадщині, незалежно від змісту заповіту. Хоча норми про право на обов'язкову частку розміщені у главі, присвяченій спадкуванню за заповітом, за своєю сутністю право на обов'язкову частку належить до спадкування за законом. Тобто право на обов'язкову частку існує лише за наявності заповіту. Коло осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині, визначене статтею 1241 ЦК України, є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає.
Щодо можливості позбавлення особи права на обов’язкову частку судом
Суд: Касаційний цивільний суд

Тлумачення абзацу другого частини першої статті 1241 ЦК України свідчить, що зменшення розміру обов'язкової частки у спадщині можливе з урахуванням (а) характеру відносин між спадкоємцями і спадкодавцем; (б) наявності інших обставин, що мають істотне значення. Позбавлення особи права на обов'язкову частку судом ЦК України не передбачено, хоча особа, яка має право на обов'язкову частку, може бути усунена від права на спадкування відповідно до статті 1224 ЦК України.
Про визнання заповіту недійсним на підставі статті 225 ЦК України
Суд: Касаційний цивільний суд

Тлумачення статті 225 ЦК України свідчить, що правила цієї статті поширюються на випадки, коли фізична особа хоча і є дієздатною, однак у момент вчинення правочину вона перебувала в такому стані, коли не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).
Підставою для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, має бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.
Встановлення неспроможності особи в момент вчинення заповіту розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними такого стану на момент вчинення заповіту відбувається з урахуванням як висновку посмертної судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи про те, що в момент вчинення заповіту особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними.
З позовом про визнання правочинів недійсними на підставі ст. 225 ЦК України звертається:
(а) або сторона правочину, яка не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними;
(б) або в разі її смерті - інші особи, чиї цивільні права або інтереси порушені. До інших осіб відносяться, зокрема, спадкоємці сторони правочину, яка не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними.
Коло спадкоємців, згода яких вимагається для подання заяви про прийняття спадщини спадкоємцем, який пропустив строк для прийняття спадщини
Суд: Касаційний цивільний суд

Тлумачення частини другій статті 1272 ЦК України що до кола спадкоємців, згода яких вимагається, включаються як спадкоємці, які своєчасно подали заяви про прийняття спадщини, так і спадкоємці, які вважаються такими, що прийняли спадщину відповідно до положень статті 1268 ЦК України. При цьому згода спадкоємців, які прийняли спадщину, повинна бути виражена у письмовій формі.
Щодо порядку пред'явлення кредиторами спадкодавця вимог до спадкоємців
Суд: Касаційний цивільний суд

Тлумачення статті 1281 ЦК свідчить, що вказана норма не встановлює певного порядку пред’явлення вимог кредиторів. Пред'являння вимог може відбуватися як безпосередньо спадкоємцю, так і через нотаріуса.
Щодо пріоритету норм ЦК України  в регулюванні договору роздрібної купівлі-продажу
Суд: Касаційний цивільний суд

Тлумачення статті частини 3 статті 698 ЦК України дозволяє зробити висновок, що: законодавець встановив пріоритет ЦК України в регулюванні договору роздрібної купівлі-продажу; у випадку відсутності регулювання на рівні ЦК України застосовується законодавство про захист прав споживачів.
Щодо встановлення ціни в договорі купівлі-продажу
Суд: Касаційний цивільний суд

По своїй юридичній суті договір купівлі-продажу є імперативно оплатним. Сторони договору купівлі-продажу можуть домовитися про ціну або про спосіб її визначення, або ж буде застосовуватися механізм передбачений статтею 632 ЦК України.
Про правову природу договору на постачання теплової енергії споживачу
Суд: Касаційний цивільний суд

Тлумачення як положень частини першої статті 714, так і інших норм глави 54 ЦК дозволяє стверджувати, що по своїй суті договір, на підставі якого відбувається постачання теплової енергії споживачу, є видом договору купівлі-продажу.
Такий же висновок можливо зробити й при тлумаченні норм, закріплених в Законі України "Про теплопостачання" (в редакції, чинній на час виникнення боргу). У тексті Закону України "Про теплопостачання" (в редакції, чинній на час виникнення боргу) неодноразово вживається словосполучення "договір купівлі-продажу" (зокрема: стаття 1, частина четверта статті 19, частина перша статті 25, пункти 6, 7, 8 частини першої статті 31).
Щодо права покупця вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми у випадку істотного порушення вимог щодо якості товару
Суд: Касаційний цивільний суд

Тлумачення пункту 1 частини другої статті 678 ЦК України свідчить, що у разі істотного порушення вимог щодо якості товару покупець має право вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми лише за умови, якщо він відмовився від договору.
Про правочин щодо відступлення права вимоги 
Суд: Касаційний цивільний суд

Тлумачення частини першої статті 512 ЦК дозволяє стверджувати, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов'язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК); (в) факторингу (глава 73 ЦК).
Про право покупця на витребування у продавця речі, визначеної індивідуальними ознаками, на підставі статті 620 ЦК України
Суд: Касаційний цивільний суд

Частиною другою статті 655 ЦК України встановлено, що якщо продавець відмовився передати річ, визначену індивідуальними ознаками, покупець має право пред`явити продавцеві вимоги відповідно до статті 620 ЦК України.
Тлумачення статті 620 ЦК України дає підстави для висновку, що вимагати примусового виконання обов`язку боржника передати кредитору річ як наслідок порушенням зобов`язання можливо лише стосовно індивідуально визначеного майна. Тому такий спосіб захисту прав кредитора не може застосовуватись стосовно речей, визначених родовими ознаками, або у разі встановлення відсутності у боржника речі, визначеної індивідуальними ознаками.
Наслідки прострочення зобов’язань, що виникли із договору підряду або договору про надання послуг, передбачені Законом України "Про захист прав споживачів"
Суд: Касаційний цивільний суд

Тлумачення абзацу 1 частини п’ятої статті 10 Закону України "Про захист прав споживачів" свідчить, що цей абзац застосовується до договорів підряду та договорів про надання послуг, та не поширюється на договори купівлі-продажу майнових прав. Відповідно прострочення зобов’язань, що виникли із договору підряду або договору про надання послуг зумовлює нарахування пені у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги) або в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.
Належність дарунка на праві власності обдарованому (збереженість дарунка) як необхідна умова для розірвання договору дарування на підставі статті 727 ЦК України
Суд: Касаційний цивільний суд

Системний аналіз статті 727 ЦК України, дає підстави дійти висновку про те, що предмет договору дарування повинен бути річчю індивідуально визначеною, неспоживчою, відповідної цінності для дарувальника.
За таких обставин слід дійти висновку про те, що якщо річ була відчужена третій особі, її повернення не є можливим. Дарувальник може вимагати розірвання договору дарування лише у тому разі, коли дарунок на момент пред'явлення вимоги є збереженим, тобто знаходиться у власності обдаровуваного і його стан відповідає його призначенню. Наявність у обдаровуваного права власності на предмет дарунку є невід'ємною складовою збереженості дарунку на момент пред'явлення дарувальником вимоги про розірвання договору.
Збереженість дарунка передбачає знаходження дарунка у власності саме обдаровуваного, а не лише його фізична наявність як речі - предмета матеріального світу. Відсутність дарунка у власності обдаровуваного не відповідатиме критерію збереженості дарунка (частина четверта стаття 727 ЦК України).
Підсумовуючи вищенаведене, можна зробити висновок про те, що якщо обдаровуваному не належить дарунок на праві власності на момент розірвання договору дарування, то за відсутністю речі (збереженості майна) правові наслідки, для повернення дарунку в натурі на підставі частини першої статті 727 ЦК України не виникають.
Щодо підстав для визнання правочину недійсним відповідно до статті 229 ЦК України у випадку, якщо сторона правочину представлена кількома особами
Суд: Касаційний цивільний суд

Тлумачення статті 229 ЦК України свідчить, що помилятися повинна саме сторона правочину. У випадку, якщо сторона правочину представлена двома особами, то для визнання правочину недійсним на підставі статті 229 ЦК України, необхідно встановити, що ці особи як сторона правочину вчинили правочин під впливом помилки.
У справі, що переглядається, сторона дарувальника в оспорюваному договорі від 05 серпня 2014 була представлена двома особами - позивачем та її чоловіком, який помер після укладення цього договору. Чоловік позивача за життя не оспорював договір дарування, тому відсутні підстави вважати, що при вчиненні оспорюваного договору дарування цього правочину він діяв під впливом помилки.
Визнання недійсним договору дарування, що порушує майнові інтереси кредитора та спрямований на недопущення звернення стягнення на майно боржника 
Суд: Касаційний цивільний суд

Цивільно-правовий договір (в тому числі й договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення про стягнення боргу, що набрало законної сили. Боржник (дарувальник), проти якого розпочате судове провадження про стягнення боргу, та його мати (обдаровувана), які укладають договір дарування, діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора. Оскільки укладають договір дарування, який порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом.