DocSA/legal-position-indexes huggingface dataset:
Щодо відшкодування витрат на професійну правову допомогу (ст. 120 КПК)
Суд: Касаційний кримінальний суд

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правову допомогу, суд має пересвідчитись, що заявлені витрати є співмірними зі складністю провадження, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат
Щодо правових наслідків надання дозволу на огляд земельної ділянки потерпілим, якому таке майно ввірено власником
Суд: Касаційний кримінальний суд

Той факт, що дозвіл на огляд земельної ділянки (недобудованого об’єкта нерухомості) дав потерпілий, якому таке майно ввірено власником з метою представляти його інтереси та вести справи в правоохоронних органах, не свідчить про недопустимість протоколу огляду місця події, оскільки, положення ст. 223 КПК не мають на меті вирішення питань власності. Вони захищають особу від необґрунтованого втручання у сферу її приватності, на яке вона має право розраховувати у своєму житлі або іншому володінні
Відбитки пальців не є  біологічними зразками
Суд: Касаційний кримінальний суд

Верховний Суд вказав, що за своєю суттю біологічні зразки особи
виробляються в процесі її життєдіяльності (наприклад, кров, слина, піт,
сперма тощо). У ході відібрання таких біологічних зразків вони
відокремлюються від організму особи, тобто відбираються. Таким чином
за своєю суттю біологічний зразок має мати здатність бути
відокремленим.
Відбитки пальців рук становлять собою перш за все візерунок, залишений
папілярними лініями людського пальця, який візуалізується експертом у
ході проведення експертного дослідження шляхом дослідження завитків,
зображених на цьому візерунку, для встановлення його належності певній
особі. Відбитки пальців, як і фотографія обличчя, відображення сітківки
ока не відокремлюються від організму індивіда, оскільки не є такими за
своєю природою. Фактично вони є відображенням певної частини тіла
особи.
Отже, відбитки пальців не належать до кола об’єктів, які можуть бути
біологічними зразками, оскільки за своєю суттю такі відбитки є
відображенням папілярного узору пальців, вони не відокремлюються від
тіла особи на відміну від біологічних зразків, що можуть відбиратися,
існувати й досліджуватися окремо від біологічного індивіда, як от кров,
слина, піт, сперма тощо.
Доводи у частині захисту персональних даних, якими, як стверджує
захист, є відбитки пальців, Верховний Суд відхилив, оскільки йдеться про
кримінальне переслідування особи, й гарантій охорони персональних
даних у тому розумінні, яке має місце без такого переслідування, вочевидь
інші. Жодної згоди особи на використання її анкетних даних, її
фотографування тощо у кримінальному провадженні не потрібно.
Не пов’язаний, на думку Суду, процесуальний механізм отримання
відбитків пальців й зі свободою від самовикриття в контексті Конвенції
про захист прав людини і основоположних свобод.
Закінчення строків давності у кримінальному провадженні в якому не встановлено осіб причетних до його вчинення, не звільняє орган досудового розслідування від обов'язку проведення дослідження усіх обставин кримінального провадження
Суд: Касаційний кримінальний суд

Якщо в кримінальному провадженні не встановлено осіб, причетних до вчинення кримінального правопорушення, то закінчення строків давності, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, не звільняє орган досудового розслідування від обов'язку проведення всебічного, повного й неупередженого дослідження усіх обставин кримінального провадження
У разі закриття кримінального провадження за п. 1 ч. 2 ст. 284 КК, цивільний позов залишається без розгляду
Суд: Касаційний кримінальний суд

У разі закриття кримінального провадження при звільненні особи від кримінальної відповідальності у зв'язку із закінченням строків давності (п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК), заявлений у кримінальному провадженні цивільний позов по суті не вирішується, а залишається без розгляду. У такому випадку позивач вправі вирішити свої вимоги в порядку цивільного судочинства
Відмова потерпілого від підтримання обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення і примирення винного з потерпілим є різнимим підставми для закриття провадження
Суд: Касаційний кримінальний суд

Відмова потерпілого від підтримання обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення і примирення винного з потерпілим мають однаковий процесуальний наслідок (закриття провадження), однак врегульовують різні види правовідносин, що виникають у кримінальному провадженні між потерпілим та обвинуваченим (примирення та добровільна відмова потерпілого від обвинувачення), а тому і підстави для закриття кримінального провадження законодавцем виокремлено у різні пункти відповідних частин ст. 284 КПК
Ознайомлення в порядку ст. 290 КПК є процесуальною дією, яка стосується конкретного учасника кримінального провадження і не може делегуватися захиснику
Суд: Касаційний кримінальний суд

Реалізація права на ознайомлення з матеріалами досудового розслідування має індивідуальний характер. Повідомлення про закінчення досудового розслідування та відкриття матеріалів кримінального провадження іншій стороні для ознайомлення в порядку ст. 290 КПК є процесуальною дією, яка стосується конкретного учасника кримінального провадження і не може делегуватися захиснику
Щодо відкриття стороні захисту процесуальних документів, які стали правовою підставою для проведення НСРД, поза часовими межами, визначеними ст. 290 КПК
Суд: Касаційний кримінальний суд

У кожному конкретному випадку відкриття стороні захисту процесуальних документів, які стали правовою підставою для проведення НСРД, поза часовими межами, визначеними ст. 290 КПК, суду належить з’ясувати причини такої несвоєчасності, встановити можливість реалізації права сторони захисту на розгляд справи в судовому засіданні з дотриманням принципу змагальності та забезпечити достатній час і реальну можливість ефективно здійснювати захист та наводити під час судового розгляду свої аргументи щодо допустимості доказів, отриманих у результаті НСРД
Щодо здійснення кримінального провадження за відсутності депутатки держдуми рф, засудженої за посягання на територіальну цілісність і недоторканність України, в порядку спеціального судового провадження (in absentia)
Суд: Касаційний кримінальний суд

Залишаючи судові рішення без зміни, Верховний Суд дійшов висновку, що місцевий суд урахував те, що стороною обвинувачення під час досудового розслідування вжито заходів для повідомлення депутата про здійснюване щодо неї кримінального провадження, зокрема, окрім повідомлень в спосіб, передбачений вимогами КПК, шляхом публікацій в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження в газеті "Урядовий кур’єр" повідомлено про розгляд справи. Жодних клопотань, заяв, скарг  депутат не подавала, у зв’язку з чим на підставі ухвали місцевого суду судовий розгляд цього кримінального провадження здійснювався за відсутності обвинуваченої в порядку спеціального судового провадження ("in absentia"), з обов’язковою участю захисника. Крім того, підозрювану було оголошено у державний, міждержавний та міжнародний розшук.
Отже, розгляд кримінального провадження судом за відсутності депутата здійснювався на підставі прийнятого рішення про спеціальне судове провадження відповідно до вимог кримінального процесуального закону. Разом з тим, положення закону щодо здійснення спеціального досудового розслідування та спеціального судового провадження не визнані неконституційними і є такими, що узгоджуються зі стандартами, визначеними в Резолюції (75) 11 Комітету Міністрів Ради Європи щодо критеріїв, які регламентують провадження, що здійснюється за відсутності обвинуваченого.
Подальше спеціальне судове провадження здійснювалося з дотриманням вимог ст. 323 КПК, за участю захисника з повідомленням обвинуваченої шляхом направлення їй повідомлення про підозру, а також повісток про виклик за відомою робочою адресою на електрону пошту та публікації інформації про судові засідання в газеті "Урядовий кур’єр" та на порталі судової влади в мережі Інтернет. Крім того, повідомлення про підозру депутату було перекладено на російську мову.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 297-5 КПК оголошення про виклик обвинуваченої до суду публікувалися на офіційному сайті вказаного засобу масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, а також на офіційних веб-сайтах місцевого, а потім і апеляційного суду.
Щодо обов'язку суду у разі зміни обвинувального акту роз’яснити потерпілому його право підтримувати обвинувачення у раніше пред’явленому обсязі
Суд: Касаційний кримінальний суд

Якщо в обвинувальному акті зі зміненим обвинуваченням ставиться питання про застосування закону України про кримінальну відповідальність, який передбачає відповідальність за менш тяжке кримінальне правопорушення, чи про зменшення обсягу обвинувачення, головуючий зобов’язаний роз’яснити потерпілому його право підтримувати обвинувачення у раніше пред’явленому обсязі
Порушенням ч. 3 ст. 349 КПК є залишення попереньо визначеного порядку дослідження доказів у разі коли заява особи про повне визнання вини не відповідає змісту наданих показань
Суд: Касаційний кримінальний суд

Оскільки заява військовослужбовця про повне визнання вини у дезертирстві фактично не відповідає змісту наданих ним суду показань, в яких він стверджував, що залишив військову частину з метою переведення до іншої частини через психологічний і фізичний тиск на нього з боку командира відділення, то залишення судом попередньо визначеного порядку та обсягу дослідження доказів й обмеження лише допитом обвинуваченого є порушенням вимог ч. 3 ст. 349 КПК
Положення ст. 395 КПК не передбачають привілею щодо окремого обчислення строків для кожного захисника, залученого для надання правової допомоги вже після ухвалення судом рішення, яке оскаржується
Суд: Касаційний кримінальний суд

Початок перебігу строку для оскарження судових рішень є загальним для всіх учасників кримінального провадження, за винятком засудженого, який перебуває під вартою. Положення ст. 395 КПК не передбачають привілею щодо окремого обчислення строків для кожного захисника, залученого для надання правової допомоги вже після ухвалення судом рішення, яке оскаржується
Щодо оцінки поважності причин пропуску строку потерпілою та її представником відсутніми під час оголошення вироку та за відсутності даних про отримання ними копії вироку
Суд: Касаційний кримінальний суд

Якщо під час проголошення вироку місцевого суду потерпіла та її представник були відсутніми, а матеріали провадження не містять даних щодо отримання ними копій цього рішення, то це не може бути перешкодою у реалізації такими особами їх права на оскарження цього судового рішення. Постановляючи ухвалу про відмову в поновленні строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд надав неналежну та помилкову оцінку доводам, викладеним у клопотанні представника потерпілої, щодо поважності причин його пропуску
Щодо можливості оскарження ухвали суду, постановленої на підставі ч. 9 ст. 100 КПК після закриття кримінального провадження слідчим або прокурором, за якою вирішено питання про долю речових доказів і документів
Суд: Касаційний кримінальний суд

Ухвала суду, постановлена на підставі ч. 9 ст. 100 КПК після закриття кримінального провадження слідчим або прокурором, за якою вирішено питання про долю речових доказів і документів підлягає оскарженню як в апеляційному, так і у касаційному порядку
Питання, яке стосується строків досудового розслідування, може бути предметом оцінки суду у разі надходження обвинувального акта до суду
Суд: Касаційний кримінальний суд

Питання, яке стосується строків досудового розслідування, може бути предметом оцінки суду у разі надходження обвинувального акта до суду. Оскільки висловлені в ухвалі слідчого судді висновки за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу щодо строків досудового розслідування не мають преюдиційного значення для суду, який буде з'ясовувати питання про те, чи надійшов обвинувальний акт до суду в межах таких строків, то постановлення апеляційним судом окремої ухвали про звернення уваги уповноважених органів на встановлені у кримінальному провадженні факти порушення закону, які потребують вжиття належних заходів реагування, не відповідає вимогам положень статей 369, 418 КПК
З ВІДСТУПОМ! Про необхідність отримання дозволу на спеціальне водокористування підприємством, діяльність якого пов’язана з використанням води та скиданням надлишкових зворотних вод
Суд: Касаційний адміністративний суд

Діяльність підприємства, пов’язана з акумуляцією надлишків зворотних вод та їх скиданням, є спеціальним водокористуванням, а отже є платною та здійснюється виключно на підставі дозволу на спеціальне водокористування та відповідно до встановлених лімітів.
СП КАС ВС відступила від правового висновку КАС ВС, викладеного в постанові від 17.11.2022 в справі No  відступу від правового висновку КАС ВС, викладеного в постанові від 17.11.2022 в справі No  160/1611/20 про те, що  діяльність державного підприємства з відведення, акумуляції та транзиту шахтних вод не потребує отримання дозволу на спеціальне водокористування, якщо гірничорудні підприємства, з господарської діяльності яких утворюються ці води, вже мають відповідний дозвіл.
Заявлення обвинуваченим в його апеляційній скарзі прохання надати йому іншого захисника, яке не було ним підтримано під час апеляційного розгляду 

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги засудженого, він просив апеляційний суд надати йому юридичну допомогу і захист, оскільки вважав, що призначений йому захисник є некомпетентним у справі. Однак під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції обвинувачений цього клопотання не підтримав. Тому наведені у касаційній скарзі прокурора доводи про те, що апеляційний суд в порушення ч. 2 ст. 20  та ч. 2 ст. 54 КПК, цього клопотання не вирішив, думку засудженого з приводу його заяви про заміну захисника не з'ясував і замість забезпечення ОСОБА_1 кваліфікованою правовою допомогою з боку іншого захисника допустив до захисту адвоката, щодо компетентності якого засуджений у своїй заяві висловив сумнів й недовіру, не дають підстав стверджувати про недотримання судом вимог кримінального процесуального закону та порушення права засудженого на захист при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.
Відступ! Повернення судового збору при закритті провадження у справі із направленням її для продовження розгляду за встановленою юрисдикцією
Суд: Велика Палата

Відступ! ВП ВС  відступила від висновку, сформульованого в її ухвалі від 12 травня 2020 року у справі No 464/104/16  щодо питання повернення судового збору в разі закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України, шляхом його конкретизації:
У разі закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України у випадку, коли сторона не звернулася із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією в межах строку, встановленого цим Кодексом, за її заявою слід здійснити розподіл судових витрат, повернути судовий збір з державного бюджету.
У разі закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України (за наявності заяви позивача про направлення справи для продовження розгляду за встановленою юрисдикцією) розгляд такої справи не закінчується, а може бути продовженим компетентним судом, за результатом якого і буде здійснено розподіл судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.
Отже, подання позивачем зави (у разі закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України) про направлення справи за встановленою юрисдикцією унеможливлює повернення судового збору на підставі статті 7 Закону України "Про судовий збір".
Розгляд касаційним судом доводів сторін, які не ставилися перед судом апеляційної інстанції
Суд: Велика Палата

Відсутність перевірки апеляційним судом доводів, які не наводилися в апеляційних скаргах або заявлялися з порушенням установленого законом порядку, не перешкоджає перевірці таких доводів судом касаційної інстанції у межах процесуальних повноважень відповідно до ст. 436 та ч. 1 ст. 438 КПК.
Право захисника доповнювати та/або змінювати апеляційну скаргу, подану обвинуваченим
Суд: Велика Палата

У розумінні частини третьої статті  403 КПК України "особою, яка подала апеляційну скаргу" є лише учасник судового провадження, який реалізував право на апеляційне оскарження від свого імені. Право змінити та/або доповнити апеляційну скаргу обвинуваченого, належить виключно суб`єкту її подання, тобто обвинуваченому.
Відступ! Касаційне оскарження рішення першої інстанції особою, яка  не оскаржувала його в апеляційному порядку
Суд: Велика Палата

Відступ! В касаційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення першої інстанції в цілому (крім судових рішень, визначених у частині третій статті 389 ЦПК України) або рішення суду в частині, які були предметом перегляду в апеляційному порядку, незалежно від того, за скаргою якого учасника судового провадження вони переглядалися.
У разі ж якщо судове рішення першої інстанції або рішення у якійсь частині не переглядалися апеляційним судом, приписи пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України виключають можливість касаційного оскарження такого рішення або його відповідної частини.


ВП ВС відступила від правового висновку щодо застосування статті 389 ЦПК України, викладеного в ухвалах Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2024 року у справі No 753/405/20 та від 16 лютого 2024 року у справі No 653/790/20, в якому касаційний суд відхилив можливість касаційного оскарження судового рішення особою, яка його не оскаржувала в апеляційному порядку, навіть за умови перегляду цього рішення по суті в повному обсязі за апеляційною скаргою іншого учасника судового процесу.
Відступ! Повноваження суду для визнання нещасного випадку таким, що пов`язаний із виробництвом
Суд: Велика Палата

Повноваження з визнання нещасного випадку таким, що пов’язаний з виробництвом, належать до виключної компетенції комісії (спеціальної комісії) з розслідування нещасного випадку, і цей факт не може бути визнаний таким у судовому порядку. Рішення комісії (спеціальної комісії) та відповідний акт можуть бути оскаржені до суду. У цьому випадку суд має встановити наявність або відсутність порушень при їх складанні, у тому числі й перевірити обґрунтованість визнання комісією нещасного випадку таким, що пов’язаний / не пов’язаний з виробництвом, і відповідно до цього ухвалити рішення.
Суд не уповноважений встановлювати або вважати доведеним факт пов`язаності чи не пов`язаності нещасного випадку з виробництвом.

ВП ВС вважає відступила від правового висновку КЦС ВС, сформульованого в постанові від 13 грудня 2023 року у справі No 459/1639/22, про наявність у суду повноважень щодо визнання нещасного випадку таким, що пов`язаний із виробництвом.
Недійсність договору про відступлення прав вимоги за кредитним договором у разі, якщо первісний кредитор передав новому кредитору копії кредитного та іпотечного договорів, а не оригінали 
Суд: Велика Палата

Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними договору, який може бути визнаний недійсним у разі наявності передбаченої законом підстави. 
Водночас відсутність у продавця оригіналів договорів, за якими відступаються права вимоги, не може впливати на дійсність договору відступлення, оскільки законодавство не передбачає, що первісний кредитор у зобов`язанні має передати новому кредиторові винятково оригінали документів, які засвідчують права, що передаються, а так само не передбачає, що невиконання цього обов`язку має наслідком недійсність договору про відступлення права вимоги.
Недійсність договору про відступлення права вимоги за кредитним договором, якщо боржник не погоджується з розміром заборгованості 
Суд: Велика Палата

Чинним законодавством не встановлено підстав недійсності договору щодо відступлення права вимоги у разі передачі вимоги за зобов`язанням, з розміром якого сторона не погоджується, або якщо окремі складові такої заборгованості нараховані безпідставно. Обставини, пов`язані з фактичним виконанням чи невиконанням, чи частковим виконанням зобов`язань за відповідним договором, не визначаються нормами матеріального права як підстава для визнання недійсним правочину щодо відступлення права вимоги за таким договором.
Відступлення права вимоги за основним зобов`язанням та права вимоги за іпотечним зобов`язанням на користь різних осіб
Суд: Велика Палата

Відступлення права вимоги за іпотечним договором, за загальним правилом, має відбуватися одночасно з відступленням права вимоги за кредитним договором. Права вимоги за основним зобов`язанням та права вимоги за іпотечним зобов`язанням як забезпечувальним до такого основного не можуть бути одночасно відступлені кредитором на користь різних осіб.
Приписи частини першої статті 24 Закону України "Про іпотеку" щодо відступлення права вимоги за договором іпотеки за умови одночасного відступлення права вимоги за основним зобов`язанням спрямовані на уникнення ситуації, за якої відступлення права вимоги за іпотечним договором передує відступленню права вимоги за основним зобов`язанням. Тому договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором може укладатися як у той самий день, що й договір про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням, так і через певний проміжок часу після такого відступлення, але не раніше.
Відсутність нотаріального посвідчення договору відступлення права вимоги за договором іпотеки, укладеного за результатами торгів
Суд: Велика Палата

Враховуючи фактичні обставини цієї конкретної справи, Велика Палата Верховного Суду виснує, що сама по собі відсутність нотаріального посвідчення правочину, укладеного за результатами торгів, які були проведені з дотриманням вимог законодавства, не може свідчити про нікчемність торгів у цілому, а фактично є незавершеним оформленням договірних відносин між банком та переможцем торгів.
Сторони правочину про відступлення прав вимоги за іпотечним договором, укладеного за результатами проведення торгів, не позбавлені можливості посвідчити його нотаріально у подальшому, а також здійснити державну реєстрацію відомостей про таке відступлення на виконання вимог частини третьої статті 24 Закону України "Про іпотеку". 
З цього моменту у сторін виникнуть права та обов`язки, передбачені договором, зокрема цесіонарій набуде статусу іпотекодержателя та притаманних цьому статусу прав, а саме - права на звернення стягнення на предмет іпотеки. Такі висновки Велика Палати сформулювала винятково у контексті тлумачення приписів частини першої статті 24 Закону  за конкретних обставин цієї справи.
Відступ! Припинення договору іпотеки у разі відступлення права вимоги основним зобов`язанням та права вимоги за іпотечним зобов`язанням на користь різних осіб ("абстрактна іпотека")
Суд: Велика Палата

ВП ВС відступила від висновку КЦС ВС від 12 грудня 2018 року у справі No 758/3453/16  щодо припинення договору іпотеки у зв’язку з відстуністю можливості виникнення конструкції "абстрактної іпотеки", за якої іпотека існує поза зв`язком із забезпеченням основного зобов`язання, вказавши, що законодавство України не передбачає "абстрактну іпотеку"; права вимоги за основним зобов`язанням та права вимоги за іпотечним зобов`язанням як забезпечувальним до такого основного не можуть бути одночасно відступлені кредитором на користь різних осіб. Водночас ні ЦК України, ні Закон України "Про іпотеку" не пов`язують припинення іпотеки та відповідного договору з такими обставинами ["абстрактною іпотекою"]. 
Отже, порушення порядку переходу права іпотеки до його набувача, в результаті чого виникла така аномалія, як "абстрактна іпотека", за змістом статті 17 Закону України "Про іпотека" не припиняє іпотеку.