DocSA/legal-position-indexes huggingface dataset:
Стягнення у порядку статті 1212 ЦК України коштів, сплачених понад визначену в договорі суму
Суд: Касаційний господарський суд

Наявність укладеного між сторонами договору не є достатньою підставою для
висновку про зарахування до договірних будь-яких правовідносин, що виникають між
цими особами, оскільки сплата однією стороною грошових коштів другій стороні
поза межами платежів, передбачених договором, зокрема переплата понад
визначену в договорі суму, не може бути визнана здійсненою на підставі такого
договору.
Cкасування в судовому порядку рішень виконавчого органу місцевого
самоврядування про збільшення базового тарифу в розрахунку плати за тимчасове
користування місцем розташування рекламних засобів, що перебувають
у комунальній власності територіальної громади, є підставою для стягнення коштів,
які були перераховані особою на підставі зазначених рішень понад визначену
в договорі суму, як безпідставно отриманих у порядку статті 1212 ЦК України.
Розподіл тягаря доказування на етапі вирішення судом питання наявності підстав для відкриття провадження у справі про банкрутство
Суд: Касаційний господарський суд

Системний аналіз положень КУзПБ дає підстави для висновку про те, що
на кредитора з урахуванням положень статей 74, 76, 77 ГПК України покладено
обов’язок надати докази на підтвердження наявності підстав для відкриття
провадження у справі про банкрутство, а на боржника покладено обов’язок надати
суду докази, які спростовують або підтверджують вимоги заявника.
Водночас господарський суд у підготовчому засіданні надає оцінку на предмет
доведеності й наявності підстав для відкриття провадження у справі про банкрутство
та, відповідно, наявності / відсутності перешкод для подальшого руху у справі про
банкрутство.
Положення КУзПБ не встановлюють обов’язку для ініціюючого кредитора
доводити те, що боржник у справі про банкрутство не має можливість виконати
майнові зобов’язання, строк яких настав. Доведення обставин можливості виконати
майнові зобов’язання, строк яких настав, покладено саме на боржника, про що
свідчить те, що боржник може надати підтвердження спроможності виконати свої
зобов’язання та погасити заборгованість (частина третя статті 39 КУзПБ).
Визначення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, необхідного для обчислення ціни позову при вирішенні питання щодо можливості відкриття касаційного провадження у випадках, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 287 ГПК України
Суд: Касаційний господарський суд

Законодавець пов’язує визначення ціни позову з моментом пред’явлення
позову до суду.
У вирішенні питання щодо відкриття касаційного провадження п’ятсот
прожиткових мінімумів на одну працездатну особу, передбачені пунктом 2 частини
третьої статті 287 ГПК України, слід обраховувати, керуючись розміром,
установленим на 1 січня календарного року, в якому особа звернулася з відповідним
позовом, а не на 1 січня календарного року, в якому було подано касаційну скаргу.
Обґрунтована відмова в задоволенні клопотання про повторне дослідження того чи іншого доказу апеляційним судом
Суд: Касаційний кримінальний суд

Наявність клопотання про повторне дослідження того чи іншого доказу не зобов’язує суд апеляційної інстанції досліджувати всю сукупність доказів, оцінених у суді першої інстанції. У разі, коли суд першої інстанції дослідив усі можливі докази з дотриманням засад безпосередності, а суд апеляційної інстанції погодився з ними, він не має потреби знову досліджувати ці докази в такому ж порядку, як це було зроблено в суді першої інстанції.
Обґрунтована відмова в задоволенні клопотання за відсутності, на переконання апеляційного суду, аргументованих доводів щодо необхідності дослідження доказів, які, на думку учасника судового провадження, були досліджені не повністю або з порушеннями, не свідчить про недотримання судом апеляційної інстанції вимог кримінального процесуального закону або неповноту судового розгляду та не може бути безумовною підставою для скасування судового рішення, лише якщо з такими висновками суду не погоджується учасник судового провадження.
Поважні причини для поновлення строку виконання процесуальних дій
Суд: Касаційний кримінальний суд

З огляду на системний аналіз норм процесуального закону (ч. 2 ст. 113, ч. 1 ст. 117 КПК) під поважними причинами як підставою для поновлення строку виконання процесуальних дій слід розуміти лише ті обставини, які були чи об’єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов’язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали чи ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.
Застосування ст. 72 КК до остаточного покарання, а не до покарання за одне із кримінальних правопорушень, які входять в одне кримінальне провадження
Суд: Касаційний кримінальний суд

Якщо суд у межах одного кримінального провадження призначає покарання засудженому за сукупністю злочинів, один з яких було вчинено під час чинності ч. 5 ст. 72 КК у редакції Закону України від 26.05.2015 No 838-VIII "Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув’язнення у строк покарання", а інший – після викладення в новій редакції ч. 5 ст. 72 КК відповідно до Закону України від 18.05.2017 No 2046-VIII "Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув’язнення", за який було безпосередньо затримано особу й застосовано до неї запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, то положення ст. 72 КК повинні застосовуватися до остаточно покарання, а не до покарання за одне із кримінальних правопорушень, які входять в одне кримінальне провадження.
Визначення поняття "підривна діяльність проти України" (ст. 111 КК)
Суд: Касаційний кримінальний суд

Підривна діяльність проти України (ст. 111 КК) – це дії іноземних держав, іноземних організацій або їх представників, спрямовані на підрив основ національної безпеки України та завдання істотної шкоди суверенітетові, територіальній цілісності, недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України.
Кваліфікація дій судді Апеляційного суду АРК, яка не була звільнена із цієї посади в порядку, встановленому законами України, та здійснювала "правосуддя" на окупованій території України від імені іноземної держави (РФ)
Суд: Касаційний кримінальний суд

Суддя Апеляційного суду АРК, яка не була звільнена із цієї посади в порядку, встановленому законами України, здійснювала "правосуддя" на окупованій території України від імені іноземної держави (РФ), керуючись її матеріальним і процесуальним правом, була призначена на посаду "судді Верховного Суду Республіки Крим" та прийняла на себе повноваження судді іншої держави (РФ), яка окупувала й незаконно анексувала територію АРК, вважається такою, що порушила вимоги ст. 65 Конституції України, присяги судді, оскільки фактично забезпечувала становлення та зміцнення окупаційної влади РФ шляхом утворення і функціонування незаконно створених окупаційних органів судової влади цієї держави на окупованій території України, виконання функцій представника окупаційної судової влади РФ з метою недопущення контролю української влади на території АРК, а отже надання нею допомоги РФ у проведенні підривної діяльності проти України на шкоду суверенітетові та територіальній цілісності України. 
Суддя Апеляційного суду АРК, яка, скориставшись переважним правом на заміщення посади судді в утвореному суді РФ – "Верховний Суд Республіки Крим", фактично отримала за законодавством РФ громадянство цієї держави як необхідну умову такої діяльності, на час ухвалення вироку місцевим судом, яким її було засуджено за ст. 111 КК, залишалася громадянкою України незалежно від місця її проживання, оскільки примусове автоматичне набуття нею як громадянкою України, яка проживає на тимчасово окупованій території, громадянства РФ не визнається Україною, отже не може бути підставою для втрати нею громадянства України. Набуття такою особою громадянства РФ не впливає на зміст її правових відносин з Україною, за якими вона визнається лише громадянкою України.
Встановлення перевищення меж необхідної оборони. Кваліфікація дій щодо заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому, що спричинили його смерть, після припинення ним посягання
Суд: Касаційний кримінальний суд

Стан необхідної оборони може виникнути з метою захисту від суспільно небезпечного посягання психічно хворої особи. При цьому для констатації перевищення меж необхідної оборони слід установити, що на момент вчинення захисних дій суспільно небезпечне посягання об’єктивно існувало, тобто вже розпочалося і ще не закінчилося. Право на необхідну оборону, яке виникло в засудженого з моменту нападу на нього потерпілого, тривало до падіння останнього та припинення будь-яких активних дій з його боку стосовно засудженого, тобто до моменту фактичного закінчення суспільно небезпечного посягання. 
Заподіяння засудженим потерпілому, який припинив посягання, тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили його смерть, свідчить не про перевищення меж необхідної оборони, а про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК.
Обставини, що свідчать про відсутність підстав для кваліфікації дій засудженого за ч. 1 ст. 115 КК
Суд: Касаційний кримінальний суд

Причинний зв’язок між діянням засудженого та смертю потерпілого має місце в разі, коли діяння за своїм характером є головною умовою, без якої не можливе настання наслідку, воно передує йому в часі й породжує його, отже є необхідною і визначальною причиною щодо заподіяння смерті потерпілому. Між діями засудженого і смертю потерпілого вбачається причинний зв’язок, ускладнений особливими обставинами його розвитку, де колото-різане ушкодження м’яза серця спричинило швидку й суттєву крововтрату, що зумовило гіпоксичне ураження головного мозку і призвело до коми потерпілого, який протягом тривалого часу перебував у стані нерухомості та під час лікування якого виникли інші загрозливі для життя явища у вигляді запальних захворювань серця і легень, що в результаті призвело до настання смерті. Зазначене свідчить про передчасність висновків судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність підстав для кваліфікації дій засудженого за ч. 1 ст. 115 КК.
Місце вчинення злочину, передбаченого ст. 286 КК
Суд: Касаційний кримінальний суд

Місцем вчинення злочину, передбаченого ст. 286 КК, є конкретна ділянка дороги, на якій сталася ДТП. Умовна прив’язка цього місця на дорозі до певної адреси будинку, який розташований поруч, не змінює самого місця вчинення злочину, якщо така прив’язка здійснена в різних процесуальних документах щодо різних будинків, які розташовані біля місця ДТП.
Відкриття кримінального провадження за ч. 1 ст. 286 КК. Закриття місцевим судом провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо обвинуваченого за ст. 124 КУпАП.
Суд: Касаційний кримінальний суд

Якщо в результаті порушення водієм ПДР сталася ДТП, унаслідок якої потерпілому спричинено середньої тяжкості тілесне ушкодження, а також пошкоджено автомобілі, що стало підставою для відкриття кримінального провадження за ч. 1 ст. 286 КК, розгляду обвинувального акта і закриття постановою місцевого суду провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо обвинуваченого за ст. 124 КУпАП (порушення Правил дорожнього руху України, що спричинило пошкодження транспортних засобів), то це не вважається порушенням принципу non bis in idem, оскільки кримінальне провадження стосується саме наслідків у вигляді спричинення середньої тяжкості тілесних ушкоджень, що не передбачені у ст. 124 КУпАП.
Об'єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ст. 297 КК
Суд: Касаційний кримінальний суд

Наруга як суспільно небезпечне діяння, передбачене ст. 297 КК, – це вияв неповаги до пам’яті покійного, глум над трупом, який може проявлятися, окрім іншого, у розчленуванні чи знищенні тіла (останків, праху) померлого. 
Знищення обвинуваченими трупа шляхом підпалу свідчить про їхнє байдуже ставлення до права людини на поховання її тіла, усвідомлення ними того, що своїми діями вони зневажають пам’ять про померлу особу, виявляють зневагу до суспільних та релігійних принципів і традицій у ритуальній сфері.
Розмежування суміжних складів кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 407, 408 КК 
Суд: Касаційний кримінальний суд

Дезертирство (ст. 408 КК) та самовільне залишення військової служби або місця служби (ст. 407 КК) є суміжними складами кримінальних правопорушень, які розмежовуються, зокрема, за ознаками суб’єктивної сторони. Обов’язковою ознакою дезертирства є мета ухилитися від військової служби не тимчасово, а назавжди. Водночас військовослужбовець може заявляти про свій намір ухилитися від військової служби взагалі або ухилятися від неї протягом невизначеного часу (наприклад, доки його не затримають). Фактичний строк відсутності військовослужбовця в місці служби при дезертирстві може не перевищувати однієї доби, що має значення виключно для призначення покарання.
Суб’єкти права на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді про арешт майна. Право третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, оскаржити судове рішення щодо арешту майна.
Суд: Касаційний кримінальний суд

Кримінальним процесуальним законом не встановлено вичерпного переліку осіб – суб’єктів права на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді про арешт майна. Зокрема, в абз. 7 ч. 7 ст. 173 КПК передбачено, що, крім підозрюваного, обвинуваченого, право оскаржити судове рішення щодо арешту майна має і третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт. КПК не вимагає наявності у третьої особи обов’язкової реєстрації права власності на арештоване майно, оскільки така особа може бути власником інших майнових прав, що у подальшому можуть бути трансформовані у право власності.
Відсутність у КПК вимоги дослівного викладу у вироку показань свідків
Суд: Касаційний кримінальний суд

КПК не передбачає обов’язку суду дослівно викладати у вироку показання свідків. Таке джерело доказів суд відображає в тому обсязі, який необхідний для встановлення істини у кримінальному провадженні. Якщо зі змісту технічних записів судових засідань випливає, що показання свідків викладено у вироку з достатньою повнотою, без зайвої деталізації, відображено сутнісну (змістовну) складову показань, що має значення для встановлення судом обставин, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні за приписами ст. 91 КПК, то це свідчить про відсутність порушень вимог кримінального процесуального законодавства.
Закриття судом провадження в частині цивільного позову потерпілого, який помер
Суд: Касаційний кримінальний суд

У разі смерті цивільного позивача у кримінальному провадженні право на відшкодування моральної шкоди за правонаступництвом не допускається (ст. 1230 ЦК). У такому випадку суд повинен закрити провадження в частині цивільного позову потерпілого, який помер.
Відсутність обов’язку слідчого відображати у протоколі затримання інформацію щодо повідомлення уповноваженого органу про затримання особи, а також зупиняти затримання особи та її особистий обшук до прибуття призначеного захисника
Суд: Касаційний кримінальний суд

КПК не передбачає обов’язку слідчого відображати у протоколі затримання інформацію щодо повідомлення уповноваженого органу про затримання особи, а також зупиняти затримання особи та її особистий обшук до прибуття призначеного захисника.
Допустимість доказів у разі допущення у протоколі затримання особи помилки щодо часу затримання
Суд: Касаційний кримінальний суд

Відмінність між часом фактичного затримання особи та часом затримання особи, зазначеним у протоколі цієї слідчої дії, не впливає на допустимість доказів і може бути підставою для уточнення судом строку покарання. Помилка в часі затримання особи, допущена у протоколі цієї слідчої дії, не впливає на доведеність винуватості особи у вчиненні інкримінованих їй злочинів.
Підслідність кримінальних правопорушень слідчим органів ДБР. Досудове розслідування за ч. 1 ст. 286 КК, в якому працівник правоохоронного органу є не суб’єктом вчинення цього кримінального правопорушення, а іншим учасником ДТП
Суд: Касаційний кримінальний суд

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 216 КПК досудове розслідування здійснюється слідчими ДБР, якщо є достатні підстави вважати, що злочин, можливо, вчинив саме працівник правоохоронного органу, а не встановлено будь-яку іншу причетність такого працівника до події кримінального правопорушення. 
Здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні за ч. 1 ст. 286 КК слідчим Національної поліції відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства, в якому працівник правоохоронного органу є не суб’єктом вчинення відповідного кримінального правопорушення, а іншим учасником ДТП, відомості стосовно якої не вносилися до ЄРДР.
Розбіжність інформації, викладеної в заяві про вчинення кримінального правопорушення та у витягу з ЄРДР. Необов’язковість внесення до ЄРДР відомостей про суб’єкта, який ухвалив процесуальне рішення. Роздруківка відомостей з ЄРДР.
Суд: Касаційний кримінальний суд

Якщо в заяві про вчинення кримінального правопорушення та у витягу з ЄРДР не повністю збігається інформація, надана заявником, то це не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства. 
Внесення до ЄРДР відомостей про суб’єкта, який ухвалив процесуальне рішення, є необов’язковим. 
Роздруківка відомостей з ЄРДР не належить до кримінально-процесуальних рішень. Якщо з такої роздруківки випливає, що прокурор як користувач реєстру вніс до нього відомості за типом дії "повідомлення про підозру", однак у матеріалах кримінального провадження є доручення заступника Генерального прокурора ‒ керівника Спеціалізованої антикорупційної прокуратури детективу вручити повідомлення про підозру судді у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК, а також відповідні розписки про те, що саме детектив вручив письмове повідомлення про підозру судді, то це не свідчить про порушення вимог кримінального процесуального законодавства.
Відсутність вимог у КПК щодо необхідності зазначення у протоколі огляду та вручення грошових коштів посилання на те, що така слідча дія проводиться на виконання рішення прокурора про проведення контролю за вчиненням злочину
Суд: Касаційний кримінальний суд

Незазначення детективом у протоколі огляду та вручення грошових коштів відомостей про те, що вказаний огляд та вручення особі, яка залучена до проведення слідчої дії, грошей проводилися на виконання постанови прокурора про проведення контролю за вчиненням злочину, не впливає на правильність ухваленого рішення, оскільки не свідчить, що відповідна слідча дія проводилася не на підставі вказаної постанови. У статтях 104 і 237 КПК не передбачено вимог щодо необхідності зазначати у протоколі огляду та вручення грошових коштів посилання на те, що така слідча дія проводиться на виконання рішення прокурора про проведення контролю за вчиненням злочину. 
Законодавство України не передбачає обов’язку складати кожного дня протоколи огляду та вручення грошових коштів особі, яка залучена для проведення певних слідчих дій, чи повернення цих коштів працівникам правоохоронного органу, якщо такі кошти не були використані в день їх вручення.
Законодавство, яке підлягає застосуванню при вирішенні питання щодо обмеження максимального розміру пенсії військовослужбовців
Суд: Касаційний адміністративний суд

Обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі Закону No 2262-XII введено в дію Законом No 3668-VI.
Тобто, положення частини сьомої статті 43 Закону No 2262-XII та положення частини першої статті 2 Закону No 3668-VІ (у частині поширення її дії на Закон No 2262-ХІІ), прийняті одночасно для регулювання одних і тих самих правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсій, призначених відповідно до Закону No 2262-XII) та є однаковими за змістом.
Рішенням Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року No 7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частини сьомої статті 43 Закону No 2262-XII.
У постанові від 13 лютого 2019 року, що винесена Великою Палатою Верховного Суду у зразковій справі No 822/524/18  зроблено висновок, що у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, наявність у національному законодавстві правових "прогалин" щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Враховуючи викладене застосуванню підлягають норми Закону No 2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 No 7-рп/2016, а не норми Закону No 3668-VI.
Виключна компетенція керівника уповноваженого оперативного підрозділу визначати конкретного працівника оперативного підрозділу проводити НСРД
Суд: Касаційний кримінальний суд

Прокурор, доручаючи оперативному підрозділу відповідно до ст. 36 КПК проведення НСРД, не уповноважений визначати конкретного працівника оперативного підрозділу, оскільки це є виключною компетенцією керівника уповноваженого оперативного підрозділу, який проводить такі дії на підставі відповідного доручення.
Для проведення НСРД на підставі ухвали слідчого судді рішення прокурора у вигляді окремого процесуального документа КПК не передбачено.
Надання слідчим суддею дозволу на проведення контролю за вчиненням злочину у вигляді спеціального слідчого експерименту в разі вчинення службовою особою продовжуваного кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 368 КК
Суд: Касаційний кримінальний суд

Контроль за вчиненням злочину у вигляді спеціального слідчого експерименту в разі вчинення службовою особою продовжуваного кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 368 КК, а саме одержання неправомірної вигоди частинами, не потребує щоразу отримання нового дозволу слідчого судді на проведення цієї НСРД, оскільки такий дозвіл надається з метою розкриття продовжуваного кримінального правопорушення.
Звернення заступника Генерального прокурора до суду з клопотанням про дозвіл на проведення НСРД щодо судді, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 369-2 КК
Суд: Касаційний кримінальний суд

Звернення заступника Генерального прокурора до суду з клопотанням про дозвіл на проведення НСРД щодо судді є однією з гарантій суддівської незалежності, визначеної ч. 9 ст. 49 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", відповідно до якої з таким клопотанням може звертатися тільки прокурор, який займає посаду не нижче заступника керівника регіональної прокуратури. Такий обов’язок не може бути обмежений рішеннями про процесуальне керівництво досудовим розслідуванням. 
Керівник Спеціалізованої антикорупційної прокуратури, який у кримінальному провадженні за обвинуваченням судді у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 369-2 КК, ухвалив процесуальні рішення щодо проведення НСРД та звернувся з відповідними клопотаннями до слідчого судді, діяв у межах повноважень, визначених його посадою, із дотриманням приписів ч. 9 ст. 49 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", а складені на виконання таких постанов протоколи не можуть вважатися недопустимими доказами.
Відсутність окремого протоколу про перебіг та результати контролю за вчиненням злочину з огляду на наявність у матеріалах справи протоколів про результати проведення НСРД
Суд: Касаційний кримінальний суд

Відсутність окремого протоколу про перебіг та результати контролю за вчиненням злочину з огляду на одночасну наявність у матеріалах справи протоколів про результати проведення такої НСРД, як аудіо- і відеоконтроль особи, а також протоколу огляду та вручення грошових коштів і протоколу проведення обшуку сама собою не свідчить про порушення вимог кримінального процесуального законодавства. У вказаних документах і на доданих до них носіях відео- та аудіозаписів у їх сукупності відображено всю необхідну інформацію, яка стосується результатів контролю за вчиненням злочину. Їх перегляд надає можливість зрозуміти перебіг проведення такої дії, встановити, чи були перевірені під час її проведення справжні наміри обвинуваченої особи та чи відбулося спостереження за її поведінкою і прийняттям нею рішення щодо вчинення злочину.