DocSA/legal-position-indexes huggingface dataset:
Про вплив періоду тимчасової непрацездатності особи на оцінювання результатів її службової діяльності державного службовця
Суд: Касаційний адміністративний суд

Згідно з Додатком 5 до Порядку проведення оцінювання результатів службової діяльності державних службовців, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2017 року No640 (далі - Порядок No640) визначено обставини, які загалом не перешкоджають затвердженню висновку, але унеможливлюють оцінювання за певним конкретно визначеним показником, наслідком чого є виставлення балу "не підлягає оцінюванню". До таких віднесено випадки, якщо завдання не могло бути виконано через обставини, які об`єктивно унеможливили його виконання і щодо яких державний службовець не міг впливати чи пропонувати інший спосіб виконання завдання, зокрема через тимчасову непрацездатність, відсторонення від виконання посадових обов`язків (повноважень), простій, тимчасову відсутність державного службовця з інших причин.
Це зумовлено тим, що завдання і ключові показники можуть вимірюватися як у кількісному, так і якісному вираженні (пункт 10 Порядку No640), відповідно, перебування державного службовця, зокрема, у стані тимчасової непрацездатності, залежно від конкретних обставин здатне виключати можливість оцінки за певним кількісним та/або якісним показником, однак поряд із цим не перешкоджає визначенню результатів виконання завдань чи затвердженню висновку загалом, тобто не є самостійною і безумовною підставою для цього.
Тож, правила пункту 14 Порядку No640 стосуються обставин, які унеможливлюють визначення результатів виконання завдань чи затвердження висновку одночасно за всіма показниками, їх перелік є вичерпним, і, як правильно зауважили суди попередніх інстанцій, ці правила не містять застережень щодо врахування або неврахування будь-яких інших обставин, зокрема, періодів відпустки, тимчасової непрацездатності тощо. Водночас зазначені обставини керівник може визнати такими, що об`єктивно унеможливили виконання певного конкретного завдання і щодо яких державний службовець не міг впливати чи пропонувати інший спосіб виконання завдання та виставити за це завдання бал "не підлягає оцінюванню", однак не має наслідком незатвердження висновку загалом.
З огляду на викладене не можна визнати обґрунтованими доводи скаржниці про неможливість врахування у зазначений тримісячний строк періоду тимчасової непрацездатності позивачки та потребу обрахування цього строку керуючись саме часом реального виконання трудової функції, оскільки зміст пункту 14 Порядку No640 як окремо, так і у системному зв`язку з іншими положеннями цього Порядку, не містять таких правил та не дають підстав тлумачити їх саме у такий спосіб. 
За загальним правилом, у випадку перебування працівника у відпустці чи стані тимчасової непрацездатності за ним зберігається посада, заробітна плата та інші гарантії, тому (аналогічно з правилами визначення стажу роботи), самі собою ці обставини не є тим чинником, що взагалі унеможливлює оцінку ефективності виконаної працівником роботи протягом звітного періоду та затвердження такої оцінки у розумінні пункту 14 Порядку No640.
Про необхідність одержання державним виконавцем попередньої згоди уповноваженого органу на реалізацію майна, речове право на яке мають діти
Суд: Касаційний адміністративний суд

Враховуючи вимоги Закону України "Про виконавче провадження" (Закон No 1404-VIII), Закону України "Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей" (Закон No 2623-IV), а також положення Інструкції з організації примусового виконання рішень і Порядку реалізації арештованого майна, державний виконавець або приватний виконавець зобов`язаний у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, отримати попередню згоду органу опіки та піклування або відповідне рішення суду, про яке, зокрема, зазначає в заяві на реалізацію арештованого майна.
Про правову природу додаткової винагороди
Суд: Касаційний адміністративний суд

Таким чином, додаткова винагорода, встановлена на період дії воєнного стану, є новим та особливим видом у системі грошового забезпечення, зокрема військовослужбовцям, виплата якої, з одного боку, має регулярний щомісячний характер, а, з іншого, - обмежена строком дії воєнного стану в Україні. Правова природа такої виплати невід`ємно пов`язана із особливим характером служби, із здійсненням спеціальних повноважень, які змістовно випливають із статусу військовослужбовця та передбачені законом і мають компенсаційну мету, - часткова відплата за особливості несення служби в умовах війни.
Про види адміністративних правопорушень (та їх зв’язок з конкретним видом діяльності), з якими законодавець пов’язав можливість невиплати військовослужбовцю додаткової винагороди
Суд: Касаційний адміністративний суд

Питання невиплати військовослужбовцю додаткової винагороди у зв`язку з вчиненням адміністративного правопорушення, яке є предметом спірних правовідносинах, Постанова No168 не врегульовує.
У той же час абзац четвертий пункту 5 розділу XVI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам", затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року No260 (далі - Порядок No260), врегульовує питання щодо невиплати військовослужбовцям щомісячної премії.
Так, на час виникнення спірних правовідносин абзац четвертий пункту 5 розділу XVI Порядку No260 визначав, що військовослужбовцям щомісячні премії не виплачуються у разі винесення судом постанови про накладення адміністративного стягнення за вчинення військового адміністративного правопорушення або адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, - за місяць, у якому така постанова надійшла до військової частини.
Про довідку, як одне з джерел для підтвердження участі конкретного військовослужбовця у бойових діях чи прирівняних до них заходах
Суд: Касаційний адміністративний суд

Підтвердженням безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах є довідка керівника органу військового управління, штабу угруповання військ (сил), штабу тактичної групи, до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець.
За зміст таких довідок відповідальність несе уповноважений командир (начальник), який видав відповідну довідку. Тож, якщо відрядженому військовослужбовцю видано довідку про підтвердження його участі у бойових діях або заходах, зміст та форма якої відповідають додаткам No 1, 2 окремого доручення, підписану уповноваженим командиром (начальником), то презюмується, що цей командир (начальник) перевірив та підтвердив наявність документального підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або заходах, визначених пунктом 3 вищевказаного окремого доручення, на підставі якого визначив терміни безпосередньої участі кожного конкретного відрядженого військовослужбовця у бойових діях або заходах у відповідності до повноважень, наданих йому абзацом 3 пункту 3 та абзацом 4 пункту 4 окремого доручення від 23.06.2022 No 912/з/29.
Зміст цих документів може ставитися під сумнів лише за наявності доказів недобросовісного чи зловмисного спотворення фіксації реальної участі конкретного військовослужбовця у бойових діях чи відповідних заходах. Іншим випадком необхідності пошуку доказів участі військовослужбовця у бойових діях чи відповідних заходах може бути ситуація втрати (знищення) документів військової частини (підрозділу) в умовах бойових дій, засвідчена відповідними документами.
Про підхід до оцінки висновку Верховного Суду на його релевантність з іншими
Суд: Касаційний адміністративний суд

Кожен правовий висновок Верховного Суду потребує оцінки на релевантність у двох аспектах: чи є правовідносини подібними та чи зберігає ця правова позиція юридичну силу до спірних правовідносин, зважаючи на редакцію відповідних законодавчих актів. У такому випадку правовий висновок розглядається "не відірвано" від самого рішення, а через призму конкретних спірних правовідносин та відповідних застосовуваних редакцій нормативно-правових актів.
Про суб’єкта владних повноважень, до компетенції якого входить призначення на посаду керівника державного/комунального закладу культури за результатами конкурсного добору
Суд: Касаційний адміністративний суд

Законодавцем не включено до етапів конкурсного добору керівника державного чи комунального закладу культури перегляд органом управління рішення конкурсної комісії за результатами такого добору, як і не передбачає право голови облради скасувати результати конкурсу на посаду керівника комунального закладу культури. Рішення конкурсної комісії може бути оскаржене і скасоване лише у судовому порядку.
Отже, указаними нормами законодавства встановлено в імперативній формі обов`язок керівника органу управління комунальним закладом культури (в даному випадку голови облради) призначити переможця конкурсу керівником цього закладу у визначений термін і не передбачено повноважень переглядати рішення конкурсної комісії або не реалізовувати його у встановленому порядку, у тому числі, винесення цього питання на розгляд пленарного засідання облради.
Про застосування норм права, передбачених ч. 4 ст. 70 КК та ч. 1 ст. 78 КК, у їх взаємозв'язку із положеннями п. 1 ч. 1 ст. 89 КК
Суд: Касаційний кримінальний суд

Звільнення особи на підставі ч. 1 ст. 78 КК від відбування покарання з випробуванням, призначеного за попереднім вироком, та похідне від цього погашення судимості за цим вироком на підставі п. 1 ч. 1 ст. 89 КК унеможливлює застосування судом ч. 4 ст. 70 КК.
Про суб’єкта, який несе відповідальність за достовірність даних, використаних під час здійснення розрахунку обсягів заборгованості з різниці в тарифах
Суд: Касаційний адміністративний суд

Згідно з пунктом 11 Методики визначення заборгованості з різниці в тарифах, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 15 вересня 2021 року No 977 та пунктом 5 Типового положення про територіальну комісію з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 вересня 2021 року No 932 відповідальність за достовірність даних, використаних під час здійснення розрахунку обсягів заборгованості з різниці в тарифах, несе керівник суб`єкта господарювання, що, насамперед, не узгоджується з положеннями частини другої статті 3 Закону No 1730-VІІІ, якими передбачено, що відповідальність за повноту та достовірність даних, наведених у поданих документах, несуть учасники процедури врегулювання заборгованості.
Частиною третьою статті 7 КАС України обумовлено, що у разі невідповідності правового акту Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.
Таким чином, у питанні визначення особи, яка має відповідати за заподіяння шкоди, враховуючи приписи частини третьої статті 7 КАС України, до спірних правовідносин мають застосовуватися саме положення частини другої статті 3 Закону No 1730-VІІІ, а не приписи пункту 11 Методики та пункту 5 Типового положення.
Про встановлення відшкодування шкоди як підстави для застосування звільнення від відбування покарання з випробуванням за ст. 75 КК, до набрання вироком законної сили
Суд: Касаційний кримінальний суд

Відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням як підстава для застосування звільнення від відбування покарання з випробуванням за ст. 75 КК має бути встановлена на стадії судового розгляду кримінального провадження, до ухвалення вироку та призначення покарання, або ж на стадії оскарження такого вироку в апеляційному порядку, тобто до набрання вироком законної сили.
Щодо встановлення обставин, які підтверджують або спростовують зумовленість дій обвинуваченого необхідністю захисту від посягання потерпілого й відповідність небезпечності посягання та обстановці захисту
Суд: Касаційний кримінальний суд

Для визначення того, чи безпосередньою причиною здійснення обвинуваченим пострілу з пневматичного пістолета в бік потерпілого стала агресивна поведінка останнього, що виразилась у намаганні завдати засудженому удару штахетиною, судам належить встановлювати обставини, які підтверджують або спростовують те, що такі дії були дійсно зумовлені необхідністю захисту від посягання потерпілого й відповідали небезпечності посягання та обстановці захисту. Застосування для захисту засобів, що не відповідають обстановці посягання, не спростовує перебування особи в стані необхідної оборони, однак у визначених КК випадках може бути підставою для притягнення до відповідальності за перевищення меж необхідної оборони.
Щодо застосування звільнення від відбування покарання з випробуванням до особи засудженої за ч. 4 ст. 191 КК, яка має на утриманні двох дітей віком до семи років
Суд: Касаційний кримінальний суд

Факт наявності на утриманні засудженої за ч. 4 ст. 191 КК двох дітей віком до семи років, з урахуванням того, що після вступу вироку в законну силу особа щиро розкаялась у вчиненому, вибачилась перед потерпілими та повністю відшкодувала завдану шкоду, а в період вагітності перебувала в місцях позбавлення волі, де народила дитину та доглядає за немовлям в умовах несвободи, є молодою жінкою, має постійне житло, де проживала разом зі своїм чоловіком та малолітньою дочкою, свідчить про доцільність звільнення особи від відбування покарання з випробуванням, передбаченого ст. 79 КК, і можливість запобігти розлученню матері та її двох малолітніх дітей, а також исприяння досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та дотримання судом принципу гуманізму з урахуванням національного законодавства і міжнародних договорів.
Кваліфікація дій депутата Верховної Ради Автономної Республіки Крим щодо надання допомоги рф та її представникам у проведенні підривної діяльності проти України (ч. 1 ст. 111 КК) 
Суд: Касаційний кримінальний суд

Участь депутата Верховної Ради Автономної Республіки Крим у голосуванні за прийняття очевидно неконституційних та незаконних рішень про проведення загальнокримського референдуму, створення нелегітимного державного утворення – Республіки Крим – і входження невід’ємної частини території України – Автономної Республіки Крим та міста Севастополя – до складу рф свідчить про надання допомоги рф та її представникам у проведенні підривної діяльності проти України та утворює склад злочину, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК.
Розмежування кримінальних правопорушень, передбачених ст. 189 КК і ст. 355 КК. Кваліфікація дій винних осіб як розбій, а не примушування до виконання чи невиконання цивільно-правових зобов'язань
Суд: Касаційний кримінальний суд

Відповідальність за ст. 355 КК може наставати лише тоді, коли особу примушують до виконання (невиконання) існуючого зобов'язання, що виникло на підставах, передбачених чинним законодавством. При цьому вимога виконати чи не виконати цивільно-правове зобов'язання – це викладена в рішучій (категоричній) формі пропозиція винного потерпілому негайно або у визначений час виконати чи не виконати договір, угоду (правочин) або інше цивільно-правове зобов'язання. Вимога має бути конкретною, чітко визначеною. Неконкретизована вимога зазначеного складу злочину не утворює. Якщо під час нічного нападу потерпілим не було не тільки зрозуміло, з яких підстав до них прийшли троє на той момент не відомих їм осіб, адже нападники не вели жодної розмови про повернення боргу за договором, не висловлювали потерпілим вимоги про виконання будь-якої цивільно-правової угоди, а вчинювали свої дії з метою заволодіння майном потерпілих, то такі дії винних осіб за наявності всіх необхідних ознак утворюють склад розбою (ст. 187 КК), а не примушування до виконання чи невиконання цивільно-правових зобов'язань (ст. 355 КК).
Про відповідальність за самовільне зайняття земельної ділянки (ст. 197-1 КК) у разі продовження використання земельної ділянки після закінчення договору оренди, без наявності відповідного зареєстрованого державою договору оренди землі
Суд: Касаційний кримінальний суд

Факт прийняття до місцевого бюджету сільської ради коштів як "орендної" плати за землю ще не свідчить про наявність "фактичних" орендних відносин між особою та державою, оскільки ні місцева сільська рада, ні орган державної податкової інспекції не є належним уповноваженим органом на розпорядження земельними ділянками державної власності, та, відповідно, не вказує на відсутність у діях особи самовільного зайняття земельної ділянки (ст. 197-1 КК).
Щодо встановлення істотної шкоди, заподіяної внаслідок незаконного водного добувного промислу (ст. 249 КК)
Суд: Касаційний кримінальний суд

Вирішуючи питання про те, чи є шкода, заподіяна незаконним водним добувним промислом істотною (ст. 249 КК), належить керуватися спеціальними таксами, визначеними Кабінетом Міністрів України, для обчислення розміру відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконного добування (збирання) або знищення цінних видів водних біоресурсів у рибогосподарських водних об'єктах України.
Щодо відсутності підстав для визнання особи винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 313 КК у разі використання для виготовлення наркотичних засобів, побутових пристроїв, а не призначеного для цього обладнання
Суд: Касаційний кримінальний суд

Не є обладнанням, призначеним саме для виготовлення особливо небезпечних наркотичних засобів, побутові пристрої, які знаходяться у вільному продажі і слугують у буденному житті та які певною мірою можна використовувати для виготовлення наркотичних засобів.
Щодо копії ухвали слідчого судді про надання дозволу на обшук як особливо важливого офіційного документа (ч. 2 ст. 357 КК)
Суд: Касаційний кримінальний суд

Копія ухвали слідчого судді про надання дозволу на обшук є особливо важливим офіційним документом та, відповідно, предметом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 357 КК.

Копія - це документ, що містить інформацію, ідентичну до інформації на документі, і з яким законодавство пов`язує виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків осіб, зазначених у цьому документі (оригіналі). Правовий статус оригіналу документа та його копії однаковий. Для кваліфікації не має значення форма документа - оригінал чи копія, якщо вона має таке ж доказове значення, як оригінал. 
Суд апеляційної інстанції не дав оцінку тому, що виготовлення копій ухвал слідчого судді, їх форма і кількість прямо передбачені положеннями ч. 3 ст. 235 КПК, та дійшов передчасного висновку, що така копія не є офіційним документом.
Щодо умов за яких вимагання неправомірної вигоди як кваліфікуюча ознака кримінального правопорушення, передбаченого ст. 368 КК виключається
Суд: Касаційний кримінальний суд

Вимагання неправомірної вигоди як кваліфікуюча ознака кримінального правопорушення, передбаченого ст. 368 КК, виключається, якщо особа, яка її надає, зацікавлена в незаконній, неправомірній поведінці службової особи, прагне обійти закон, установлену процедуру вирішення того чи іншого питання, досягти задоволення своїх незаконних інтересів, одержати незаконні пільги, переваги, уникнути відповідальності.
Про відсутність складу кримінального правопорушення передбаченого ст. 368 КК. Отримання благодійної допомоги органом місцевого без інтересу незаконного збагачення з боку будь-кого.
Суд: Касаційний кримінальний суд

Отримання благодійної допомоги органом місцевого самоврядування не може вважатися корупційним правопорушенням, оскільки в такому разі немає інтересу незаконного збагачення з боку будь-кого.
Про відсутність порушення права на захист у разі ухвалення вироку стосовно засудженого за ч. 1 ст. 286 КК на підставі сукупності наявних у кримінальному провадженні доказів, без дослідження приладу для встановлення швидкості руху
Суд: Касаційний кримінальний суд

Якщо в кримінальному провадженні за ч. 1 ст. 286 КК орган досудового розслідування за дорученням місцевого суду в порядку ч. 3 ст. 333 КПК мав провести огляд транспортного засобу, за кермом якого перебував засуджений під час ДТП, а саме: виявити та вилучити прилад для встановлення швидкості руху, однак через значний проміжок часу повідомив про неможливість виконання ухвали місцевого суду у зв'язку з відсутністю відповідного закладу, який би міг провести вилучення тахокарти з тахографа, той факт, що з метою дотримання розумних строків місцевий суд дійшов висновку про можливість ухвалення вироку стосовно засудженого на підставі сукупності інших наявних у кримінальному провадженні доказів, зокрема і фактичних даних висновку судової інженерно-транспортної експертизи, не впливає на обсяг обвинувачення та не може бути підставою порушення права на захист.
Про покладання обов'язку з відшкодування моральної шкоди у певних межах як на особу, яка застрахувала свою відповідальність, так і на страхову компанію
Суд: Касаційний кримінальний суд

Якщо внаслідок вчинення особою кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК, потерпілому заподіяно матеріальну та моральну шкоду, а цивільна відповідальність засудженого на момент ДТП застрахована,
що підтверджується полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, то при вирішенні цивільного позову в частині стягнення моральної шкоди суд повинен
враховувати, що відповідальність у певних межах покладається як на особу, яка застрахувала свою відповідальність, так і на страхову компанію.
Про вирішення цивільних позовів потерпілих у разі закриття кримінального провадження у зв’язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності 
Суд: Касаційний кримінальний суд

У разі закриття кримінального провадження у зв’язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності заявлений у кримінальному провадженні цивільний позов по суті не вирішується, а залишається без розгляду. В такому випадку позивач вправі вирішити свої вимоги в порядку цивільного судочинства.
Про застосування положень ст. 219 КПК, в контексті підстав закриття кримінального провадження за п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК пов'язаних з датами повідомлення особі про підозру та закінчення досудового розслідування
Суд: Касаційний кримінальний суд

КПК не містить імперативної норми, відповідно до якої строки, сплив яких почався після повідомлення про підозру першій особі, мають враховуватися під час прийняття процесуальних рішень стосовно особи, якій повідомлено про підозру після виділення матеріалів кримінального провадження стосовно першої особи.
Щодо послідовності визначення останнього дня строку досудового розслідування
Суд: Касаційний кримінальний суд

Визначення останнього дня строку досудового розслідування потрібно обраховувати послідовно. Спершу необхідно визначити день вручення особі повідомлення про підозру, від якого обрахувати передбачений ч. 3 ст. 219 КПК строк, протягом якого досудове розслідування повинно бути закінчене. Надалі потрібно звернути увагу на те, чи продовжувався строк досудового розслідування у встановленому КПК порядку, після цього визначити кінцеву дату строку досудового розслідування з урахуванням часу ознайомлення сторони захисту з матеріалами досудового розслідування тощо (ч. 5 ст. 219 КПК) і лише тоді враховувати положення ст. 115 КПК.
Щодо допустимості протоколу обшуку за відсутності у ньому відомостей про проведення відеофіксації обшуку помешкання, якщо при проведенні обшуку слідча під відеозапис оголошувала технічні засоби фіксації, які будуть використовуватися
Суд: Касаційний кримінальний суд

Якщо слідчий перед початком проведення обшуку інформував всіх присутніх про ведення відеофіксації слідчої дії за допомогою відеокамери, вказавши його марку, і про збереження інформації на магнітний носій, при цьому зроблений відеозапис повністю відображає весь хід проведення обшуку та узгоджується з показами свідків, то відсутність в протоколі обшуку відомостей про проведення відеофіксації не є істотним порушенням. При цьому відсутність в протоколі обшуку технічних характеристик засобу фіксації та технічного носія не спростовують самого факту застосування такого технічного засобу та змісту зафіксованої інформації. Закон не вимагає зазначення у протоколі про те, що до нього долучаються додатки.