DocSA/legal-position-indexes huggingface dataset:
Щодо складу злочину, передбаченого ст. 362 КК. Щодо виділення матеріалів кримінального провадження
Суд: Касаційний кримінальний суд

Диспозиція ч. 3 ст. 362 КК передбачає відповідальність за несанкціоновану зміну, знищення або блокування інформації, яка оброблюється в електронно-обчислювальних машинах (комп’ютерах), автоматизованих системах чи комп’ютерних мережах або зберігається на носіях такої інформації, вчинені особою, яка має право доступу до неї, вчинену повторно, що заподіяло значну шкоду.
Безпосередній об’єкт цього злочину – нормальне функціонування електронно-обчислювальних машин (комп’ютерів), автоматизованих систем чи комп’ютерних мереж, комп’ютерної інформації. Предмет злочину – інформація, яка оброблюється в електронно-обчислювальних машинах (комп’ютерах), автоматизованих системах чи комп’ютерних мережах.
Об’єктивна сторона злочину полягає у несанкціонованих зміні, знищенні або блокуванні комп’ютерної інформації. Обов’язковими ознаками зміни, знищення або блокування комп’ютерної інформації є те, що ці дії є несанкціонованими, тобто на вчинення таких дій особа, яка має доступ до цієї інформації, не має ні дійсного, ні передбачуваного права.
Зміна інформації полягає у будь-якій модифікації інформації, що призводить до її перекручування, хоча при цьому інформація в цілому зберігається. До зміни інформації слід віднести і її доповнення іншими, фальсифікованими даними. При чому йдеться про модифікацію змісту інформації.
Суб’єктивна сторона – умисна форма вини. Мотив і мета значення для кваліфікації не мають, але якщо при цьому мають на меті вчинення іншого злочину, то такі дії підлягають кваліфікації за сукупністю злочинів. Суб’єкт злочину – спеціальний; ним може бути осудна фізична особа, яка досягла 16-річного віку і має право (на підставі трудових правовідносин чи договору, або інших юридичних підстав) доступу до комп’ютерної інформації чи носіїв такої інформації.
Дії обвинуваченого, який протягом тривалого часу змінював, модифікував інформацію шляхом внесення неправдивих даних в електронні відомості зарахувань заробітної плати працівникам підприємства, зарахування грошових коштів під виглядом заробітної плати на свої особисті карткові рахунки, тобто щодо отримувача грошових коштів, засвідчуючи таку змінену, недостовірну інформацію своїм електронним підписом, що у підсумку призвело до фальсифікації – зарахування коштів з рахунків підприємства на користь обвинуваченого, правильно кваліфіковані за ч. 3 ст. 362 КК.

З огляду на положення, передбачені ч. 3 ст. 217 КПК, у разі необхідності матеріали досудового розслідування щодо одного або кількох кримінальних правопорушень можуть бути виділені в окреме провадження, якщо одна особа підозрюється у вчиненні кількох кримінальних правопорушень або дві чи більше особи підозрюються у вчиненні одного чи більше кримінальних правопорушень. Отримання копій з іншого провадження не потребує тимчасового доступу.
Щодо кримінальної відповідальності за прийняття пропозиції, обіцянки або одержання неправомірної вигоди службовою особою (ст. 368 КК). Щодо обов’язкової участі понятих. Щодо грошових коштів, які використовувалися під час контролю за вчиненням злочину
Суд: Касаційний кримінальний суд

1. Відповідальність за ст. 368 КК настає, якщо одержання неправомірної вигоди було зумовлене виконанням чи невиконанням будь-якої дії в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, або третьої особи. З цих положень закону випливає, по-перше, що за неправомірну вигоду службова особа, яка займає відповідальне становище, може як діяти активно, тобто вчинити дії, так і утриматись від їх вчинення – бездіяльність. По-друге, як дія, так і бездіяльність, які зумовлені одержанням неправомірної вигоди, виконуються (не виконуються) в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, або третіх осіб з використанням наданої їй влади чи службового становища. Частиною 3 вказаної статті передбачена кримінальна відповідальність за вчинення злочину особою, яка займає відповідальне становище.
Сільський, селищний, міський голова несе персональну відповідальність за здійснення наданих йому законом повноважень (ч. 5 ст. 42 Закону України "Про місцеве самоврядування").
Суд першої інстанції на підставі зібраних доказів установив сукупність усіх передбачених законом ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК, та, ухвалюючи вирок, дійшов обґрунтованого висновку про те, що голова селищної ради винен в одержанні ним як службовою особою, яка займає відповідальне становище, неправомірної вигоди за вчинення в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, будь-якої дії з використанням наданого йому службового становища, оскільки, одержуючи неправомірну вигоду, не міг не розуміти того, що ця неправомірна вигода надається йому за використання ним можливостей займаної посади.

2. Частиною 7 ст. 223 КПК визначено перелік слідчих дій, у яких участь понятих є обов’язковою. Огляд та помітка грошових коштів не входять до цього переліку.

3. У матеріалах кримінального провадження має міститися інформація про походження грошових коштів, які використовувалися під час контролю за вчиненням злочину. Ці кошти можуть бути як отримані зі спеціальних фондів органів правопорядку, так і надані особисто заявниками.
Наявність постанови прокурора про проведення контролю за вчиненням злочину, протоколу отримання та огляду грошових коштів, протоколу огляду та помітки грошових коштів виключає обґрунтовані сумніви у законності походження коштів.
Щодо тривалості повноважень судді на здійснення правосуддя. Щодо невручення обвинуваченому копії обвинувального акта
Суд: Касаційний кримінальний суд

1. Згідно з ч. 4 ст. ст. 116 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суддя здійснює свої повноваження до ухвалення рішення про його звільнення. За суддею, звільненим за його заявою про відставку, зберігається звання судді та гарантії недоторканності, встановлені для судді до його виходу у відставку (частина 5 статті 116 Закону).
Відповідно до ч. 3 ст. 34 Закону України "Про Вищу раду правосуддя" рішення Вищої ради правосуддя, її органів ухвалюється на засіданні Вищої ради правосуддя, її органів, якщо інше не визначено цим Законом.
Статтею 125 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що припинення повноважень судді є підставою для припинення трудових відносин судді із відповідним судом, про що голова суду видає наказ.
Відповідно до п. 10.1 глави 10 Регламенту Вищої ради правосуддя розгляд справи (питання порядку денного) закінчується ухваленням рішення (постановленням ухвали). Рішення Ради, її органів ухвалюється на засіданні Ради, її органів, якщо інше не встановлено Законом (п. 10.4 вказаного Регламенту).
В розумінні ст. 116 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" закон недвозначно встановлює момент припинення повноважень судді здійснення правосуддя – ухвалення відповідного рішення ВРП.
Якщо розгляд кримінального провадження, ухвалення судових рішень та їх проголошення відбулося у цей же день, але до розгляду питання ВРП про звільнення судді, то доводи касаційної скарги про незаконний склад суду та відсутність повноважень судді на здійснення правосуддя не знайшли свого підтвердження.

2. Формальне недотримання вимоги ст. 293 КПК стосовно обвинуваченого не вказує на порушення його прав, яке б йому перешкодило у підготовці до захисту, якщо питання вручення обвинувального акта з’ясовувалось у підготовчому судовому засіданні, а сторона захисту не заявляла про невручення прокурором копії обвинувального акта та протягом розгляду кримінального провадження у суді неодноразово знайомилась з матеріалами справи.
Щодо поважних причин для поновлення строку на апеляційне оскарження
Суд: Касаційний кримінальний суд

Під поважними причинами необхідно розуміти лише ті обставини, які об’єктивно є непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов’язані з істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.
Про поважність причин для поновлення строку апеляційного оскарження може свідчити наявність конкретних обставин, які об’єктивно перешкоджали своєчасному зверненню до суду зі скаргою протягом установленого законом строку на апеляційне оскарження рішення суду, виникли раптово, мали несподіваний характер і не могли бути контрольовані особою, яка звернулася з апеляційною скаргою.
Отже, під час вирішення питання про поновлення пропущеного строку, у тому числі строку на апеляційне оскарження, до уваги мають братися: тривалість самого процесуального строку; час, який минув з дати завершення процесуального строку; наявність чи відсутність обставин, які об’єктивно перешкоджали особі реалізувати своє право (повноваження) у межах визначеного процесуального строку; поведінка особи, яка звертається з відповідним клопотанням, зокрема, чи вживала особа розумних заходів для того, щоб реалізувати своє право (повноваження) у межах процесуального строку та якнайшвидше після його закінчення (у разі наявності поважних причин його пропуску) й інші доречні обставини.
Щодо оскарження ухвали слідчого судді про залишення без задоволення клопотання про скасування арешту майна
Суд: Касаційний кримінальний суд

Ухвали слідчого судді про відмову в скасуванні арешту майна (ухвали про відмову в задоволенні клопотань про скасування арешту майна), постановлені в порядку ст. 174 КПК, апеляційному оскарженню не підлягають.
Якщо після відкриття апеляційного провадження (у випадку оскарження ухвали слідчого судді – після призначення судового засідання) буде встановлено, що апеляційний розгляд здійснюється за апеляційною скаргою на судове рішення, яке не підлягає апеляційному оскарженню, апеляційний суд має постановити ухвалу про закриття апеляційного провадження.
Про оскарження ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою  постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції
Суд: Касаційний кримінальний суд

Частиною 5 ст. 331 КПК передбачено, що ухвала суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку.
Пунктом 1-1 ч. 2 ст. 395 КПК визначено, що апеляційна скарга на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути подана протягом п’яти днів з дня її оголошення. Частиною 3 цієї статті передбачено, що для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.
Щодо підстав оскарження вироку на підставі угоди про визнання винуватості
Суд: Касаційний кримінальний суд

Положеннями п. 1 ч. 4 ст. 394 КПК встановлено виключний перелік підстав для оскарження вироку суду, яким затверджено угоду про визнання винуватості, обмежено коло суб’єктів, які можуть звернутися з апеляційною скаргою на такий вирок, та підстав для такого оскарження. Вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі, нероз’яснення йому наслідків укладення угоди.
Частинами 4, 6, 7 ст. 474 КПК передбачено, що перед затвердженням рішення про затвердження угоди про визнання винуватості суд під час судового засідання повинен з’ясувати у обвинуваченого чи цілком він розуміє обсяг своїх прав в межах такого судового провадження; наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу; характер кожного обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим; вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом (ч. 4); зобов’язаний переконатися у судовому засіданні, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді (ч. 6); перевірити угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону (ч. 7).
Подальше звернення прокурора з позовом про стягнення шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, в інтересах держави після затвердження судом угоди про визнання винуватості не є порушенням КПК, оскільки визначені КПК умови угоди про визнання винуватості не обмежують стягнення шкоди на підставах, визначених відповідними нормами ЦК, зокрема ст. 1166 ЦК.
Звернення прокурора з позовом після затвердження судом угоди про визнання винуватості у розумінні ч. 4 ст. 474 КПК не є наслідком її укладення та затвердження, а реалізацією прокурором своїх повноважень в інтересах держави в порядку певного судочинства, яке гарантоване чинним законодавством.
Щодо повернення апеляційної скарги, якщо вона подана після закінчення строку апеляційного оскарження
Суд: Касаційний кримінальний суд

Для прийняття процесуального рішення про повернення апеляційної скарги, якщо вона подана після закінчення строку апеляційного оскарження, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд апеляційної інстанції за заявою особи не знайде підстав для його поновлення, апеляційному суду необхідно в кожному випадку детально та ретельно з’ясовувати, по-перше, чи рішення місцевого суду ухвалено з викликом особи, чи без такого, по-друге, спосіб звернення особи з апеляційною скаргою (за допомогою поштового зв’язку чи особисто) та дату звернення з апеляційною скаргою.
Лише встановлена сукупність цих відомостей може слугувати процесуальним приводом для повернення апеляційної скарги, поданої на ухвалу місцевого суду на підставі п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК.
Щодо повідомлення представника потерпілого про розгляд справи
Суд: Касаційний кримінальний суд

Незабезпечення апеляційним судом можливості законному представнику потерпілого та адвокату, яка діяла в його інтересах, брати особисту участь і відстоювати в суді свою позицію як учасникам цього кримінального провадження, відповідно до приписів ст. 412 КПК є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та не відповідає гарантіям справедливого судового розгляду. У цьому кримінальному провадженні було істотно порушено права законного представника потерпілого у зв’язку з незабезпеченням її інтересів під час розгляду справи кваліфікованою правничою допомогою, що могло вплинути на законність ухваленого рішення.
Кваліфікація! Відмова виконати наказ виданий поза межами повноважень не утворює складу кримінального правопорушення, педербаченого ст. 364 КК

Відмова Голови Державної авіаційної служби України виконати наказ Міністерства інфраструктури України, виданий поза межами повноважень останнього, відповідала законодавству, що діяло на час подій, і не може
розглядатися як дія чи бездіяльність "в порушення законодавства" і "всупереч інтересам служби"
Щодо обставин, з'ясування яких є необхідним для встановлення в діях особи складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 369-2 КК
Суд: Касаційний кримінальний суд

Для кваліфікації дій за ч. 3 ст. 369-2 КК як одержання неправомірної вигоди за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, поєднану з вимаганням такої вигоди, визначальним є з’ясування наявності в діях винної особи однієї з таких ознак, як погроза вчиненням або невчиненням особою дій, які можуть завдати шкоди законним правам чи інтересам іншої особи, яка пропонує, обіцяє або надає їй неправомірну вигоду, та наскільки ці погрози для іншої особи були реальними й такими, що дійсно могли завдати шкоди її законним правам чи інтересам, або створення винною особою таких умов, за яких інша особа вимушена була пропонувати, обіцяти чи надати їй неправомірну вигоду з метою запобігання шкідливим наслідкам для
себе або своїх законних інтересів
Щодо необхідності внесення до ЄРДР за окремим порядковим номером відомостей про вчинення кожного з тих діянь, що охоплюються єдиним умислом особи. Невідкладний обшук
Суд: Касаційний кримінальний суд

Положення ст. 214 КПК не містять вимог про внесення до ЄРДР за окремим порядковим номером відомостей про вчинення кожного з тих діянь, що охоплюються єдиним умислом особи і передбачені відповідною диспозицією як альтернативні форми виявлення суспільно небезпечного діяння

Невідкладний обшук житла обвинуваченої, зумовлений потребою у відшуканні та вилученні речей і предметів, які зберегли на собі сліди вчинення злочину та містять інші відомості, що можуть бути використані як доказ факту чи обставин, які встановлюються під час досудового розслідування, легалізований слідчим суддею у встановленому законом порядку, є таким, що проведений відповідно до вимог ст. 233 КПК
Правила проведення судового розгляду клопотання про обшук
Суд: Касаційний кримінальний суд

Клопотання органу досудового розслідування про обшук повинно розглядатися слідчим суддею місцевого суду за обов’язкової участі сторони, яка ініціює вказане питання, з повною фіксацією судового засідання. В іншому випадку результати проведеного обшуку є недопустимими доказами
Щодо проведення обшуку у межах строку дії відповідної ухвали
Суд: Касаційний кримінальний суд

Строк дії ухвали не може перевищувати одного місяця з дня постановлення ухвали. У кримінальному провадженні обшук відбувся у межах строку дії ухвали слідчого судді, оскільки поведений протягом одного місяця з моменту постановлення ухвали, а інший термін, менший ніж місяць, ухвалою слідчого судді не встановлений. З огляду на зазначене позиція сторони захисту щодо закінчення строку дії ухвали на момент проведення обшуку не свідчить про наявність істотного порушення норм КПК, яке вплинуло чи могло б вплинути на законність та обґрунтованість судових рішень в цій частині.
Додаткове посилання на мету проведення обшуку не свідчить про її незаконність
Суд: Касаційний кримінальний суд

Не є помилкою, з огляду на приписи ст. 234  КПК, посилання слідчого судді в ухвалі про дозвіл на обшук житла на необхідність відшукати та вилучити певні речі та предмети, пов’язані із злочинною діяльністю. Додаткове посилання на мету проведення обшуку не свідчить про її незаконність.
Щодо правових наслідків відсутності в ухвалі слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку житла номера кримінального провадження
Суд: Касаційний кримінальний суд

Відсутність в ухвалі слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку житла номера кримінального провадження хоч і є порушенням, з огляду на зміст ст. 372 КПК, однак не є істотним та таким, що перешкодило суду ухвалити у справі законне та обґрунтоване судове рішення.
Щодо правових наслідків неправильного зазначення в ухвалі слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку прізвища осіб, які проживають у будинку, де необхідно провести обшук
Суд: Касаційний кримінальний суд

Неправильне зазначення в ухвалі слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку прізвища осіб, які проживають у будинку, де необхідно провести обшук, не вказує на незаконність цього рішення, а лише свідчить про наявність описки у прізвищі. Враховуючи, що вказана ухвала містить відомості щодо адреси, за якою необхідно провести обшук (приміщення будинку, присадибну ділянку та будівлі, що на ній розташовані), а також вказівку на рослини, що підлягають вилученню, що свідчить про відсутність істотних порушень вимог КПК при постановленні судового рішення.
Щодо вимог до ухвали про проведення обшуку постановленої після його проведення
Суд: Касаційний кримінальний суд

Якщо ухвала про проведення обшуку приймається після проведення обшуку/огляду, то в ній повинно бути зазначено про виявлені та вилучені за результатом обшуку речі і документи, а також така ухвала не повинна мати строку її виконання, оскільки обшук/огляд вже фактично проведений. Якщо зміст наявної в матеріалах справи ухвали слідчого судді свідчить про надання дозволу на проведення обшуку в майбутньому, то він і не може вважатися таким, що легалізує проведений в житлі невідкладний огляд місця події. У такому разі складений протокол в частині проведеного огляду території домоволодіння та будинку є недопустимим доказом.
Щодо наслідків не зазначення в ухвалі прізвищ працівників управління захисту економіки залучених до його проведення. Щодо оформлення слідчим залучення працівників оперативного підрозділу
Суд: Касаційний кримінальний суд

Посилання в ухвалі про залучення до проведення обшуку працівників управління захисту економіки без зазначення їхніх прізвищ не може бути підставою для визнання протоколу обшуку недопустимим доказом.
Норми КПК не зобов’язують слідчого оформлювати окремий процесуальний документ про залучення працівників оперативного підрозділу для участі в слідчих діях,  а, отже, вказаний протокол освідування із зазначених підстав не може бути визнаний недопустимим доказом.
Визначення в ухвалі слідчого судді конкретного слідчого або прокурора, які мають здійснювати обшук, перебуває поза межами повноважень слідчого судді
Суд: Касаційний кримінальний суд

Приписи ст. 235 КПК не зобов’язують слідчого суддю в ухвалі зазначати прокурора чи слідчого, який буде проводити обшук, натомість ухвала слідчого судді має містити відомості про прокурора, слідчого, який подав клопотання про обшук. Тобто, процесуальний закон зобов’язує слідчого суддю встановити, що клопотання надійшло від уповноваженої особи – прокурора, включеного до групи прокурорів, або слідчого, якому доручено здійснювати розслідування, в порядку статей 37, 39, 216 КПК. Судовий контроль під час розгляду клопотання про проведення обшуку здійснюється з метою забезпечення права на недоторканість житла чи іншого володіння особи. Водночас, зміст норм цього Кодексу не дає підстав для твердження про те, що до повноважень слідчого судді належать, крім здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні (п. 18 ст. 3 КПК), ще й інші, віднесені до повноважень прокурора та слідчого з організації досудового розслідування.
Із системного тлумачення статей 36, 40, 235, 236 КПК не вбачається, що до компетенції слідчого судді належить визначення як конкретного слідчого або прокурора, які мають здійснювати таку слідчу (розшукову) дію, так й інших осіб, що будуть брати участь у проведенні обшуку (понятих, працівників оперативного підрозділу, спеціалістів та ін.). Питання про дотримання вимог КПК прокурором або слідчим щодо належного використання повноважень здійснювати обшук, залучення понятих, спеціалістів, працівників оперативного підрозділу, підозрюваного, захисника, інших учасників провадження вирішуються на етапі судового провадження (п. 24 ст. 3 КПК), а не провадження у слідчого судді, і за умови надання суду протоколу обшуку як доказу винуватості у вчиненні злочину.
Таким чином, визначення в ухвалі слідчого судді конкретного слідчого або прокурора, які мають здійснювати обшук, перебуває поза межами повноважень слідчого судді з контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні та обмежується в цій частині перевіркою того, чи є належним суб’єктом учасник кримінального провадження, який звернувся з клопотанням про проведення обшуку. Визначення конкретного прокурора або слідчого (їх групи) для проведення обшуку належить до законних повноважень прокурора (старшого прокурора, групи прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні) або старшого слідчої групи (керівника органу досудового розслідування).