DocSA/legal-position-indexes huggingface dataset:
Склад суду, який вирішує питання щодо повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті та відкриття апеляційного провадження 
Суд: Касаційний цивільний суд

З 15 грудня 2017 року ЦПК України не передбачає постановлення ухвал про відкриття або відмову у відкритті апеляційного провадження у справі чи повернення апеляційної скарги суддею-доповідачем одноособово.
За змістом частини шостої статті 357 ЦПК України на стадії відкриття апеляційного провадження суддя-доповідач одноособово може вирішити лише питання залишення апеляційної скарги без руху. Питання щодо повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті та відкриття апеляційного провадження вирішує суд апеляційної інстанції. Його склад визначений у частині третій статті 34 ЦПК України, що міститься у Главі 3 розділу І "Загальні положення" ЦПК України. Згідно з приписом вказаної частини перегляд в апеляційному порядку рішень судів першої інстанції здійснює колегія суддів суду апеляційної інстанції у складі трьох суддів.
Оцінка поважності причин відсутності працівника на роботі при  вирішенні питання про законність звільнення з роботи за прогул 
Суд: Касаційний цивільний суд

Визначальними факторами для вирішення питання про законність звільнення з роботи за прогул є не тільки встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, а й встановлення поважності причин відсутності.
Законодавством не визначено перелік обставин, за наявності яких прогул вважається вчиненим з поважних причин, тому, вирішуючи питання про поважність причин відсутності працівника на роботі, звільненого за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати будь-які докази із числа передбачених ЦПК України.
Основним критерієм віднесення причин відсутності працівника на роботі до поважних є наявність об`єктивних, незалежних від волі самого працівника обставин, які повністю виключають вину працівника.
Визначення розміру судового збору, який підлягає сплаті за подання до господарського суду позову про витребування спірного рухомого майна з чужого незаконного володіння в межах справи про банкрутство
Суд: Касаційний господарський суд

Вимога про повернення майна боржника до ліквідаційної маси є за своєю правовою природою різновидом спростування попередніх майнових дій боржника у справі про банкрутство, а тому, звертаючись з позовом про витребування спірного рухомого майна з чужого незаконного володіння в межах справи про банкрутство, особа повинна сплатити судовий збір у розмірі, передбаченому підпунктом 10 пункту 2 частини другої статті 4 Закону
Встановлення ставки, від якої обчислюється судовий збір за подання апеляційних та касаційних скарг у справах про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури
Суд: Касаційний господарський суд

Законом не встановлено ставки, від якої обчислюється судовий збір за подання апеляційних та касаційних скарг на постанову суду першої інстанції про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури
Щодо встановлення ставки судового збору за подання до господарського суду заяви про забезпечення доказів
Суд: Касаційний господарський суд

Положеннями частини другої статті 4 Закону не встановлено ставки судового збору за подання до господарського суду заяви про забезпечення доказів
Визначення розміру судового збору при зверненні до господарського суду із заявами з майновими вимогами до боржника в межах справи про банкрутство
Суд: Касаційний господарський суд

У разі звернення до господарського суду із заявами з майновими вимогами до боржника в межах справи про банкрутство судовий збір справляється у розмірі, визначеному підпунктом 10 пункту 2 частини другої статті 4 Закону як за подання заяв у майнових спорах, стороною яких є боржник, а не згідно з приписами підпунктів 1, 2 пункту 2 частини другої статті 4 Закону як за подання позовних заяв з майновими та немайновими вимогами, за якими відкриваються справи окремого позовного провадження
Застосування статей 3, 5 Закону України "Про судовий збір" щодо звільнення від сплати судового збору за подання до господарських судів заяв (скарг)
Суд: Касаційний господарський суд

Не підлягає стягненню судовий збір з вимог щодо індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати.
Пільга, згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні
Правові наслідки відмови спадкоємця від прийняття спадщини, здійсненої поза межами встановленого для прийняття спадщини строку
Суд: Касаційний цивільний суд

Аналіз статті 1301 ЦК України дозволяє стверджувати, що до інших випадків, які встановлені законом, відноситься, зокрема, визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб.
Тлумачення статті 1273 ЦК України свідчить, що відмова від прийняття спадщини може бути здійснена протягом строку, встановленого законом для прийняття спадщини. Право на відмову від прийняття спадщини існує у спадкоємця лише в межах строку, встановленого для прийняття спадщини, після спливу якого відмова не допускається і продовження (поновлення) якого законом не передбачено.
Щодо можливості успадкування майнових прав, пов’язаних з виникненням права на спадщину
Суд: Касаційний цивільний суд

Законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державну реєстрацію права.
Особи, які мають право заявляти вимогу про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину
Суд: Касаційний цивільний суд

Аналіз статті 1301 ЦК України свідчить, що заявляти вимогу про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину може будь-яка особа, цивільні права чи інтереси якої порушені видачею свідоцтва про право на спадщину.
Щодо включення права на відшкодування шкоди у недоговірному зобов’язанні до складу спадщини
Суд: Касаційний цивільний суд

При застосуванні буквального тлумачення частини першої статті 1230 ЦК України можливий висновок, що спадкоємці набуватимуть лише право на відшкодування збитків завданих спадкодавцеві у договірних зобов`язаннях. Однак це не в повній мірі відповідало би нормам статей 608, 1218, 1219 ЦК України, та суперечило б принципу справедливості, інакше в нерівному становищі опинялися спадкоємці кредитора-учасника договірного зобов`язання та спадкоємці кредитора-учасника недоговірного зобов`язання. Тому основним критерієм, при включенні таких прав до складу спадщини, повинно бути встановлено чи є право нерозривно пов`язаним із особою кредитора. Додатковим аргументом включення права на відшкодування шкоди у недоговірному зобов`язанні до складу спадщини вказує зміст частини першої статті 1231 ЦК України, у якій передбачено перехід у спадщину обов`язку відшкодувати майнову шкоду у недоговірному зобов`язанні.
Відсутність законодавчих обмежень щодо переходу в порядку спадкового правонаступництва обов’язку з відшкодування майнової шкоди (збитків) в договірних чи недоговірних зобов’язаннях
Суд: Касаційний цивільний суд

Тлумачення частини першої статті 1231 ЦК України свідчить, що законодавець не деталізує того, обов’язки в яких зобов’язаннях переходять в порядку спадкування – договірних чи недоговірних. Власне, відсутні будь-які передумови для обмеження законодавцем переходу в порядку спадкового правонаступництва обов’язку відшкодувати майнову шкоду (збитки) в договірних чи недоговірних зобов’язаннях. Такий висновок підтверджується й системним аналізом випадків використання законодавцем словосполучення "майнова шкода", наприклад, у статтях 22, 623, 1166, 1177 ЦК України.
Про спадкування за правом представлення, передбачене статтею 1266 ЦК України
Суд: Касаційний цивільний суд

Системне тлумачення положень статей 1258, 1259 та інших положень книги 6 ЦК України дозволяє стверджувати про необхідність розмежовувати такі правові конструкції як "одержання права на спадкування наступною чергою" (частина друга статті 1258 ЦК України) та "зміну суб'єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом". "Одержання права на спадкування наступною чергою" (частина друга статті 1258 ЦК України) стосується другої - п'ятої черг і пов'язується із такими негативними юридичними фактами як: відсутність спадкоємців попередньої черги; усунення спадкоємців попередньої черги від права на спадкування; неприйняття спадкоємцями попередньої черги спадщини; відмова від прийняття спадщини.
На "зміну суб'єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом" в межах певної черги впливають такі юридичні факти як: зміна черговості на підставі договору або рішення суду (стаття 1259 ЦК України); застосування правил про право представлення (стаття 1266 ЦК України); відмова спадкоємця від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за законом (частина друга статті 1274 ЦК України); спадкова трансмісія (стаття 1276 ЦК України); збереження правового зв'язку при усиновленні (частина третя статті 1260 ЦК України). Зміна суб'єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом стосується першої - п'ятої черги.
Аналіз статті 1266 ЦК України свідчить, що спадкуванням за правом представлення - це такий порядок набуття права на спадкування за законом при якому спадкоємці п'ятої черги включаються до складу першої, другої чи третьої черги замість спадкоємця внаслідок того, що він помер до відкриття спадщини.
По своїй суті спадкування за правом представлення - це специфічний порядок набуття права на спадкування за законом, і він не є окремою підставою або видом спадкування. У такому разі суб'єктами спадкування за правом представлення будуть певні спадкоємців за законом. Спадкування за правом представлення надає можливість спадкоємцям п'ятої черги за законом переміститися у вищу чергу (першу, другу або третю чергу).
Щодо визначення ступеню споріднення відповідно до абзацу 2 частини першої статті 1265 ЦК України    
Суд: Касаційний цивільний суд

Тлумачення абзацу 2 частини першої статті 1265 ЦК України дозволяє зробити висновок, що ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. Ступінь є свого роду одиницею вимірювання споріднення поміж родичами за походженням. Він надає можливість встановити "відстань" між спорідненими особами (родичами за походженням). Причому така "відстань" може характеризувати як більш близьке споріднення, так і віддалене. Як наслідок чим далі біологічно особи знаходяться одна від одної, тим більший порядковий ступінь споріднення їх пов'язує.
Про право на обов'язкову частку у спадщині, передбачене статтею 1241 ЦК України
Суд: Касаційний цивільний суд

Тлумачення статті 1241 ЦК України свідчить, що право на обов'язкову частку – це суб'єктивне майнове право окремих спадкоємців першої черги (стаття 1261 ЦК України) отримати певну частку у спадщині, незалежно від змісту заповіту. Хоча норми про право на обов'язкову частку розміщені у главі, присвяченій спадкуванню за заповітом, за своєю сутністю право на обов'язкову частку належить до спадкування за законом. Тобто право на обов'язкову частку існує лише за наявності заповіту. Коло осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині, визначене статтею 1241 ЦК України, є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає.
Видача свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя не може ставитись в залежність від отримання свідоцтва про право на спадщину
Суд: Касаційний цивільний суд

Аналіз статті 71 Закону України "Про нотаріат" (в редакції, чинній на момент вчинення оспорюваної постанови нотаріуса) свідчить, що законодавець не пов`язує видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя із спливом строку на прийняття спадщини після смерті одного з подружжя.
Щодо правових наслідків оформлення спадщини за неправильно визначеним місцем відкриття спадщини 
Суд: Касаційний цивільний суд

У випадку, коли місцем відкриття спадщини є територія України, і до складу спадщини включаються права на нерухомість, спадкова справа відкривається компетентним органом (нотаріусом) України, із застосуванням законодавства України, який здійснює оформлення спадкових прав і видачу свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, яке знаходиться на території України А оформлення спадкових прав і видача свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, яке знаходиться на території РФ здійснюється компетентним органом Російської Федерації, але на підставі і з урахуванням відомостей (коло спадкоємців, які прийняли спадщину, розмір їх часток у спадщині тощо), наявних у спадковій справі, заведеній компетентним органом (нотаріусом) України. Для спадкових правовідносин за правильно визначеним місцем відкриття спадщини не може породжувати правові наслідки факт оформлення спадщини за неправильно визначеним місцем відкриття спадщини.
Право учасників цивільних правовідносин на укладення непонайменованих договорів 
Суд: Касаційний цивільний суд

Тлумачення статті 6 ЦК України свідчить, що сторони мають право укладати договори, які не передбачені актами цивільного законодавства, за умови, що вони відповідають загальним засадам цивільного законодавства. Такі договори є непонайменованими, оскільки не визначені в актах законодавствах. Свої відносини в непонайменованих договорах сторони врегульовують на власний розсуд.
Право сторін договору передбачити застереження про застосування умов договору до відносин між ними, які виникли до його укладення
Суд: Касаційний цивільний суд

Тлумачення частини третьої статті 631 ЦК України свідчить, що сторони в тому чи іншому договорі можуть передбачити застереження про застосування до відносин сторін, що виникли до укладення договору, умов договору, який укладається пізніше.
Договори між подружжям, право на укладення яких передбачено статтею 64 СК України
Суд: Касаційний цивільний суд

Тлумачення статті 64 СК дозволяє стверджувати, що: по-перше, договори між подружжям є родовим поняттям і охоплює собою як пойменовані (купівлі-продажу, міни, дарування, довічного утримання, шлюбний договір тощо), так і не пойменовані договори; по-друге, договори між подружжям можуть одночасно бути укладені як щодо роздільного, так і стосовно спільного майна; по-третє, допускається укладення договору поміж подружжям про відчуження "частки в спільній сумісній власності", в якому відбудеться визначення частки і її відчуження на користь іншого із подружжя.
Щодо можливості внесення змін до договору стосовно умов розпорядження майном (грошовими коштами) 
Суд: Касаційний господарський суд

Зміна визначених у відповідному договорі умов є по суті розпорядженням відповідним майном на інших умовах, ніж було визначено раніше вчиненим правочином. І якщо зазначені зміни не стосуються конкретної частини майна (частини грошових коштів), то вони визначають долю усього майна в сукупності. Відтак ВС вважає, що внесення змін до договору щодо умов розпорядження майном (грошовими коштами) може здійснюватися лише тією особою, яка має повноваження на укладення такого договору, незалежно від того, чи стосується відповідна зміна безпосередньо розміру майна (суми грошових коштів).
Субсидіарна відповідальність у справах про банкрутство є самостійним цивільно-правовим видом відповідальності
Суд: Касаційний господарський суд

Субсидіарна відповідальність у справах про банкрутство є самостійним цивільно-
правовим видом відповідальності. Притаманною ознакою цивільно-правової 
відповідальності є те, що особа, яка є відповідачем, повинна доказати відсутність своєї 
вини.
Щодо умов притягнення до субсидіарної відповідальності у справах про банкрутство
Суд: Касаційний господарський суд

Якщо після визнання боржника банкрутом, за наявності ознак доведення 
до банкрутства юридичної особи – боржника, погашення заборгованості банкрута 
є неможливим внаслідок дій та (або) бездіяльності засновників (учасників, акціонерів) 
або інших осіб, у тому числі керівника боржника, які мають право давати обов’язкові 
для боржника вказівки чи мають змогу іншим чином визначати його дії, то такі особи 
можуть бути притягнуті до субсидіарної відповідальності за виникнення заборгованості 
боржника, доки вони не доведуть протилежного.
Щодо обов'язків ліквідатора виявити наявність ознак доведення до банкрутства юридичної особи – боржника
Суд: Касаційний господарський суд

Виявлення наявності ознак доведення до банкрутства юридичної особи – боржника 
покладено на ліквідатора банкрута, що пов’язано з виконанням ним своїх повноважень. 
Саме детальний аналіз ліквідатором фінансового становища банкрута у поєднанні 
з дослідженням ним підстав виникнення заборгованості боржника перед кредиторами 
у справі про банкрутство дасть змогу йому виявити наявність чи відсутність дій 
засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб, у тому числі керівника боржника, 
щодо доведення до банкрутства юридичної особи.
Щодо встановлення вини (виду вини) суб'єкта субсидіарної відповідальності
Суд: Касаційний господарський суд

Вирішуючи питання щодо вини (виду вини) суб'єкта субсидіарної відповідальності, 
слід виходити з обов'язків та повноважень суб'єктів відповідальності стосовно 
боржника, покладених на них законом та/або статутом, враховуючи при цьому 
положення частин першої, третьої статті 5 Закону про банкрутство (частин першої, 
третьої статті 4 КУзПБ).
Щодо субсидіарної відповідальності керівника боржника
Суд: Касаційний господарський суд

На керівника боржника не покладається субсидіарна відповідальність, 
якщо доведено відсутність його волевиявлення, яке б характеризувалось прямим 
умислом, щодо вилучення майна боржника та припинення його діяльності 
і щодо наслідків таких дій – настання його неплатоспроможності та банкрутства, 
невиконання зобов'язань перед кредиторами.
Щодо вини керівника боржника як одноосібного виконавчого органу боржника
Суд: Касаційний господарський суд

Покладення субсидіарної відповідальності на керівника боржника як на його 
одноосібний виконавчий орган становить втручання держави у майнові права такої 
фізичної особи.
Щодо субсидіарної відповідальності особи, відкликаної з посади голови правління, у справі про банкрутство
Суд: Касаційний господарський суд

Особа, відкликана з посади голови правління, тобто фактично позбавлена 
будь-яких повноважень, не могла й не може нести відповідальність за управлінські 
рішення (дії/бездіяльність) третіх осіб, які в подальшому були уповноважені 
здійснювати керівництво товариством, забезпечувати його подальшу діяльність 
та ліквідацію.
Щодо часу подання ліквідатором заяви про покладення субсидіарної відповідальності на засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб, у тому числі керівника боржника
Суд: Касаційний господарський суд

За наявності ознак банкрутства боржника з вини його засновників (учасників, 
акціонерів) або інших осіб, у тому числі з вини керівника боржника, для забезпечення 
реалізації принципу безсумнівної повноти дій ліквідатора у ліквідаційній процедурі 
ліквідатор подає заяву про покладення субсидіарної відповідальності не раніше, 
ніж після завершення реалізації об'єктів ліквідаційної маси та розрахунків 
з кредиторами на підставі вчинення такої реалізації у ліквідаційній процедурі у разі 
недостатності повного погашення кредиторської заборгованості банкрута.
Щодо доказів на підтвердження підстав для застосування субсидіарної відповідальності 
Суд: Касаційний господарський суд

Висновок розпорядника майна щодо виявлення ознак доведення боржника 
до банкрутства та відомості, наведені у ньому, за відсутності інших доказів 
на підтвердження підстав для покладення субсидіарної відповідальності, не можуть 
бути самостійною підставою для застосування такої відповідальності. Обставини, 
які стали підставою для визнання судом боржника банкрутом, не можуть 
ототожнюватися з підставами для субсидіарної відповідальності за зобов'язаннями 
боржника у справі про банкрутство.
Відсутність податкової звітності за визначений період не є безумовною підставою  для притягнення керівника до субсидіарної відповідальності 
Суд: Касаційний господарський суд

Відсутність податкової звітності за визначений період не є безумовною підставою 
для притягнення керівника до субсидіарної відповідальності, оскільки така звітність 
лише є інформативним відображенням діяльності юридичної особи, яке може бути 
використане не як основний, а як один із доказів
Щодо обов'язку власника (засновника) боржника та органу управління його майном вчинити заходи щодо запобігання банкрутству 
Суд: Касаційний господарський суд

Власник (засновник) боржника та орган управління його майном зобов'язані 
передбачити можливість настання негативних для боржника наслідків і вчинити 
передбачені Законом про банкрутство заходи щодо запобігання банкрутству боржника 
(стаття 5 Закону про банкрутство), які перебувають у причинно-наслідковому зв’язку 
із обставинами неможливості боржника здійснювати господарську діяльність 
та отримувати прибуток, що в подальшому створили умови та підстави для визнання боржника банкрутом з неможливістю задовольнити кредиторські вимоги у межах 
справи про банкрутство за рахунок майна боржника.
Щодо застосування позовної давності у разі визнання судом обґрунтованими та доведеними вимоги про покладення субсидіарної відповідальності
Суд: Касаційний господарський суд

У разі визнання господарським судом обґрунтованими та доведеними вимоги про 
покладення субсидіарної відповідальності на відповідних осіб суд зобов’язаний 
застосувати норми про позовну давність, якщо про це заявлено стороною у спорі 
до ухвалення судом рішення
Щодо застосування норм про позовну давність у разі доведеності вимог про покладення субсидіарної відповідальності
Суд: Касаційний господарський суд

У разі визнання господарським судом обґрунтованими та доведеними вимоги 
про покладення субсидіарної відповідальності на відповідних осіб суд зобов’язаний 
застосувати норми про позовну давність, якщо про це заявлено стороною в спорі 
до винесення судом рішення.
Щодо покладення субсидіарної відповідальності на власника боржника (орган місцевого самоврядування)
Суд: Касаційний господарський суд

У разі доведення, що стан неплатоспроможності боржника – комунального 
підприємства настав унаслідок передачі його активів іншій юридичній особі, 
на власника боржника (орган місцевого самоврядування) може бути покладена 
субсидіарна відповідальність за зобов’язаннями такого боржника.
Щодо встановлення неустойки (штрафу чи пені) для забезпечення виконання зобов'язання
Суд: Касаційний цивільний суд

По своїй суті неустойка - це конструкція, яка є видом забезпечення виконання зобов`язання та правовим наслідком його порушення (мірою цивільно-правової відповідальності). У статті 549 та в No 2 глави 49 ЦК України регулювання неустойки відбувається тільки з позицій забезпечення виконання зобов`язання. Неустойка (штраф чи пеня) може бути передбачена для забезпечення виконання зобов`язання. При цьому навіть визначення неустойки дозволяє констатувати, що законодавець пов`язує її стягнення саме з порушенням зобов`язання. Це підтверджується застосуванням таких понять та словосполучень, як "забезпечення зобов`язання", "порушення зобов'язання". Тому недопустимим є встановлення неустойки (штрафу чи пені) за правомірну відмову від виконання зобов`язання або односторонню відмову від договору".