DocSA/legal-position-indexes huggingface dataset:
Умови реалізації особою рядового чи начальницького складу органів внутрішніх справ права на звільнення у більш короткі строки ніж передбачено законодавством та гарантії для особи у разі зміни власного рішення щодо звільнення
Суд: Касаційний адміністративний суд

У межах передбаченого пунктом 68 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року No114 (далі - "Положення No114") строку з дня подання рапорту про звільнення сторони трудового договору можуть домовитися про звільнення у більш короткий строк.
Такою домовленістю, зокрема, слід вважати зазначення у рапорті конкретної дати, з якої (до настання якої) працівник має бажання звільнитися зі служби до закінчення передбаченого пунктом 68 Положення No114 строку та згоду уповноваженого органу звільнити цього працівника у визначений ним термін.
Тому видача уповноваженим органом наказу про звільнення працівника зі служби до закінчення передбаченого пунктом 68 Положення No114 строку, якщо таке прохання міститься у рапорті про звільнення, є правомірною. Натомість, за змістом наведеного законодавчого припису, до закінчення тримісячного строку попередження особа має право відкликати поданий рапорт, якщо сторони не домовилися про звільнення у більш короткий строк. У разі якщо сторони домовилися про звільнення у більш короткий строк, особа має право відкликати поданий рапорт про звільнення до спливу цього строку.
Досягнення військовослужбовцем граничного віку, як умова для обов’язкового звільнення
Суд: Касаційний адміністративний суд

Після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення окремих питань проходження громадянами військової служби" від 05 квітня 2018 року No 2397-VIII, а саме - з 23.06.2018 року, військовослужбовці, які досягли граничного віку перебування на військовій службі, підлягають звільненню незалежно від їх бажання продовжувати військову службу.
Якого суб’єкта стосуються вимоги щодо звільнення у відповідності до п. 5 ч. 1 статті 41 КЗпП України
Суд: Касаційний адміністративний суд

Верховним Судом вже сформовано правову позицію з приводу застосування у подібних правовідносинах пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України, який викладено, зокрема, у постановах від 23 вересня 2020 року у справі No 802/2081/18-а, від 16 січня 2018 року у справі No 760/9269/15-ц, відповідно до якої звільнення у відповідності до пункт 5 частини першої статті 41 КЗпП України застосовується до спеціальних суб`єктів - посадових осіб господарських товариств.
Довідка про результати порівняльного аналізу не виключає можливість пропозиції особі іншої роботи одночасно з попереджанням про звільнення
Суд: Касаційний адміністративний суд

Довідка у довільній формі про результати порівняльного аналізу з наведенням даних, які свідчать про переважне право одного перед іншим на залишення на роботі не може слугувати підставою для неможливості запропонувати позивачу іншу роботу одночасно з попереджанням про звільнення, відповідно до вимог частини 49-2 КЗпП України.
Попередження про звільнення у зв’язку з скороченням осіб, які перебувають у відпустці по догляду за дитиною до трьох років
Суд: Касаційний адміністративний суд

Законодавством не передбачено форми та способу повідомлення про звільнення у зв`язку з таким скороченням осіб, які перебувають у відпустці по догляду за дитиною до трьох років. Обмежень щодо попередження про наступне вивільнення працівника, який перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, законодавством не встановлено. Водночас, у випадку виникнення трудового спору роботодавець має надати докази, що працівника було повідомлено про відповідне скорочення не менш ніж за два місяці, як того вимагають приписи статті 49-2 КЗпП України. Тобто направлення працівнику повідомлення про наступне вивільнення у зв`язку із скороченням посади за місцем його перебування у відпустці по догляду за дитиною до трьох років не суперечить ані нормам спеціального Закону No 889-VIII, ані нормам КЗпП України.
За яких умов власник вважається таким, що виконав вимоги статті 49-2 КЗпП України про надання роботи працівникові 
Суд: Касаційний адміністративний суд

При вирішенні питання про те, чи мав змогу роботодавець виконати вимоги статті 49-2 КЗпП України про надання роботи працівникові, який вивільняється у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, суд має виходити з того, що за змістом цієї норми працівнику має бути запропонована наявна робота за відповідною професією чи спеціальністю і лише при відсутності такої роботи інша наявна робота. Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.
Недопустимість вжиття судом такого заходу забезпечення позову, як зупинення дії рішення загальних зборів ОСББ
Суд: Касаційний господарський суд

Частиною першою статті 137 ГПК України визначено вичерпний перелік видів заходів забезпечення позову, який може доповнюватися виключно за рахунок певних заходів забезпечення позову, прямо передбачених законами України або міжнародними договорами, згода на обов’язковість яких надана ВРУ (пункт 10 частини першої цієї статті).
Отже, вжиття судом заходу забезпечення позову (зокрема, зупинення дії рішень загальних зборів ОСББ), який хоча і відповідає змісту позовних вимог, предмету спору, є необхідним з урахуванням розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, однак не передбачений ні процесуальним законом, ні іншим законом України або міжнародним договором, згода на обов’язковість якого надана ВРУ, не допускається.
Відсутність правових підстав будівництва житлового будинку на землях громадської забудови

На земельних ділянках, які за функціональним призначенням належать до земель громадської забудови, не повинно дозволятися будівництво житлових будинків, оскільки така територія призначена для задоволення публічних інтересів (для розміщення громадських будівель і споруд – готелів, офісних будівель, торговельних будівель, для публічних виступів, для музеїв та бібліотек, для навчальних та дослідних закладів, для лікарень та оздоровчих закладів тощо), а не для розміщення житлової забудови.
Право орендодавця на розірвання договору оренди земельної ділянки в односторонньому порядку з підстав використання її орендарем не за цільовим призначенням
Суд: Касаційний господарський суд

Заплановане релігійною організацією на орендованій комунальній земельній ділянці, яка за цільовим призначенням відноситься до земель громадської забудови (для будівництва та обслуговування будівель громадських та релігійних організацій), будівництво житлового багатоквартирного будинку є порушенням цільового призначення земельної ділянки.
Оскільки у спірному договорі оренди земельної ділянки сторони узгодили умову про те, що використання земельної ділянки не за цільовим призначенням є підставою для його одностороннього розірвання орендодавцем, рішення міської ради про розірвання цього договору, яким вона реалізувала таке право у спірних правовідносинах, є законним, правомірним і визнанню недійсним не підлягає.
Нормативне правове регулювання, яке підлягає застосуванню до відносин, пов’язаних з проходженням публічної служби
Суд: Касаційний адміністративний суд

Відносини публічної служби в основі своєї правової природи є наслідком реалізації не лише права на участь в управлінні державними справами, зокрема і реалізації виконавчої влади, через забезпечення доступу до державної служби, а також до служби в органах місцевого самоврядування, визначеного статтею 38 Конституції України, але і права на працю, оскільки перебування особи на державній службі або на службі в органах місцевого самоврядування, є однією із форм реалізації права на працю, закріпленого у статті 43 Конституції України, а тому до відносин публічної служби застосовуються норми трудового законодавства в частині, неврегульованій спеціальним законодавством.
Обов’язкова умова при звільненні за угодою сторін
Суд: Касаційний адміністративний суд

Визначення дати звільнення за угодою сторін є обов`язковою умовою такого звільнення, оскільки сприяє свідомому волевиявленню працівника щодо звільнення з підстав, передбачених пунктом1 частини першої статті 36 КЗпП України. Відсутність належного волевиявлення не дає підстави вважати наявним намір працівника звільнитися саме за угодою сторін, а сама по собі згода роботодавця задовольнити прохання працівника про звільнення також не означає наявність угоди про припинення трудового договору за пунктом1 частини першої статті 36 КЗпП України (за угодою сторін).Отже, недосягнення сторонами угоди щодо припинення трудового договору та відсутність узгодженої дати звільнення позбавляє роботодавця права на звільнення працівника за угодою сторін.
Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку
Суд: Касаційний адміністративний суд

Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.
Метод визначення компенсаційних виплат працівнику за час вимушеного прогулу
Суд: Касаційний адміністративний суд

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
Встановлення обставин, необхідних для розгляду спорів про приватизацію об’єктів державної власності шляхом їх викупу орендарем
Суд: Касаційний господарський суд

Розглядаючи справу про включення об’єкта державної власності до переліку об’єктів малої приватизації, що підлягають приватизації, та затвердження цього переліку, суди з урахуванням предмета та підстав позову мають надати відповіді на такі запитання:
1. Чи наявні правові підстави для включення спірних приміщень до переліку об’єктів малої приватизації?
2. Якщо так, то чи підлягають приватизації спірні приміщення шляхом викупу?
3. Якщо так, то чи належить зазначене право позивачу?
Законодавство, яке підлягає застосуванню при визначенні строків виплати суб’єктом владних повноважень одноразової грошової допомоги поліцейському при звільненні
Суд: Касаційний адміністративний суд

Отримання одноразової грошової допомоги при звільненні (та умови, за яких це право може бути реалізоване) передбачене законами No  580-VIII, No  2262-ХІІ і конкретизоване у виданих на їх підставі підзаконних нормативних актах (одним з яких є Порядок No  260), норми яких мають сприяти реалізації приписів зазначених законів. Виплата одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції є одним із аспектів проходження публічної служби в Національній поліції України і норми законів та підзаконних актів (окремі з яких написані вище), які регулюють цей сегмент питань, є спеціальні для цих правовідносин. Положення статей 116, 117 КЗпП України - загального для цих правовідносин закону - інакші за змістом, але це не дає підстав вважати, що вони мають пріоритетне застосування чи взагалі підлягають застосуванню при вирішенні цього спору. Водночас, приписи пункту 8 розділу VI цього Порядку (в редакції, чинній з 21  серпня 2020 року) встановлюють строк виплати одноразової грошової допомоги (те, про що не зазначено в інших спеціальних для цих відносин нормативних актах): <...> не пізніше двох місяців з дня звільнення із служби, а в разі надходження коштів пізніше цього терміну - протягом п`яти робочих днів після їх надходження в межах та за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом <...>. Положення цього пункту треба розуміти так, що виплата одноразової грошової допомоги (при звільненні зі служби в поліції) має відбутися протягом двох місяців від дати звільнення, тобто може не збігатися з датою звільнення; виплата цієї допомоги поза двомісячним строком теж можлива, якщо бюджетні кошти, призначені для цих потреб, надійшли пізніше зазначеного терміну (по спливу двох місяців), але в такому разі одноразова грошова допомога має бути виплачена протягом п`яти робочих днів після їх надходження.
У судді відсутнє право на отримання вихідної допомоги у відповідності до норм КЗпП України у зв’язку з припиненням трудових відносин
Суд: Касаційний адміністративний суд

На суддю, як на особу публічного права із особливим статусом, норми КЗпП України, на які посилається позивач, не розповсюджуються, що виключає застосування до спірних правовідносин відповідних положень трудового законодавства. Окрім того, спеціальний Закон No1402-VIII не передбачає застосування норм трудового законодавства щодо виплати вихідної допомоги  суддям. Відповідно, позивач не має правових підстав на виплату вихідної допомоги, передбаченої статтею 44 КЗпП України, у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток. Умови і порядок виплати вихідної допомоги судді визначені спеціальним Законом No1402VIII, яким передбачено виплату вихідної допомоги судді у зв`язку з відставкою, а саме статтею 143 цього Закону встановлено, що судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою. У разі якщо суддя, відставка якого була припинена у зв`язку з повторним призначенням на посаду, знову подасть заяву про відставку, виплата вихідної допомоги не здійснюється. гарантії, встановлені статтею 143 Закону No1402-VIII, на позивача, який не звільнений у зв`язку з відставкою, а з яким припинено трудові відносини у зв`язку з досягненням шістдесяти п`яти років та припиненням повноважень судді, не розповсюджуються, і в нього відсутнє право на отримання вихідної допомоги в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою. Водночас Закон No1402-VIII не містить норм, які б передбачали виплату вихідної допомоги  судді, трудові відносини з яким припинено у зв`язку з досягненням шістдесяти п`яти років та припиненням повноважень судді.
Оплата вимушеного прогулу пов’язана насамперед з відсутністю у працівника змоги виконувати трудові функції через протиправні дії роботодавця
Суд: Касаційний адміністративний суд

Конструкція частини першої статті 235 КЗпП України дає підстави для висновку, що оплата вимушеного прогулу має місце у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою.
У свою чергу, системний аналіз і тлумачення приписів статті 235 КЗпП України дозволяє окреслити випадки, в яких може мати місце вимушений прогул, а саме у разі: незаконного звільнення працівника; незаконного переведення працівника на іншу роботу; затримки видачі трудової книжки з вини власника чи уповноваженого ним органу; затримки виконання рішення про поновлення на роботі; необґрунтованої відмови в прийнятті на роботу; несвоєчасного укладення трудового договору; унаслідок неправильного формулювання причин звільнення у трудовій книжці, що перешкоджало подальшому працевлаштуванню працівника. При цьому, вимушеності прогулу надають протиправні дії чи бездіяльність роботодавця, унаслідок яких працівник позбавляється права виконувати трудові обов`язки й отримувати за це заробітну плату. Тобто працівник не може вийти на роботу та реалізовувати належне йому право на працю й оплату праці через винні дії (бездіяльність) роботодавця.
Отже, вимушений прогул - це час, упродовж якого працівник з вини роботодавця не мав змоги виконувати трудові функції.
Щодо права власності співвласників багатоквартирного житлового будинку на контейнерний майданчик, який побудований біля цього будинку
Суд: Касаційний господарський суд

Системний аналіз норм статті 1 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку", статті 382 ЦК України, статей 13, 21, 23, 25 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" свідчить про те, що контейнерні майданчики для збору побутових відходів, розташовані на прибудинкових територіях багатоквартирних будинків, належать до елементів благоустрою (споруд), утримання яких проводиться балансоутримувачами або організаціями, визначеними ними на договірних засадах, та є спільним майном багатоквартирного будинку, яке належить усім власникам квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку як співвласникам на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку.
Відсутність підстав для проведення повторної експертизи. Недостатність даних стосується оцінки сукупності доказів, наданих стороною обвинувачення з погляду їх достатності для висновку експертизи, а не порушення правил проведення експертного дослідження
Суд: Касаційний кримінальний суд

Повторна експертиза призначається тоді, коли є сумніви у правильності першого експертного висновку, пов'язані з його недостатньою обґрунтованістю чи з тим, що він суперечить іншим матеріалам справи, а також за наявності істотного порушення процесуальних норм, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи, зокрема порушень, які призвели до обмеження прав обвинуваченого чи інших осіб.
Неможливість у деяких випадках дати відповідь на питання, поставлені перед експертом, через недостатність даних стосується оцінки сукупності доказів, наданих стороною обвинувачення, з погляду їх достатності для висновку експертизи, а не порушення правил проведення експертного дослідження.
Наслідки неявки прокурора для проходження відповідного етапу атестації за відсутності заяви про перенесення цього етапу на іншу дату
Суд: Касаційний адміністративний суд

У виключних випадках, за наявності заяви, підписаної прокурором або належним чином уповноваженою ним особою (якщо сам прокурор за станом здоров`я не може її підписати або подати особисто до комісії) про перенесення дати іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора, або дати іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки, або дати співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності, кадрова комісія має право протягом трьох робочих днів з дня отримання такої заяви ухвалити рішення про перенесення дати складення відповідного іспиту, проведення співбесіди для такого прокурора. Заява має бути передана безпосередньо секретарю відповідної кадрової комісії не пізніше трьох днів з дати, на яку було призначено іспит, співбесіду відповідного прокурора. До заяви має бути долучена копія документу, що підтверджує інформацію про поважні причини неявки прокурора на складення відповідного іспиту, проходження співбесіди. У разі неможливості надати документальне підтвердження інформації про причини неявки в день подання заяви, прокурор має надати таке документальне підтвердження в день, на який комісією було перенесено проходження відповідного етапу атестації, однак до початку складення відповідного іспиту, проходження співбесіди. Таким чином, у разі неявки прокурора для проходження відповідного етапу атестації у встановлені кадровою комісією дату, час та місце, а також за відсутності документального підтвердження поважної причини неявки, кадрова комісія ухвалює рішення про неуспішне проходження атестації таким прокурором.
Застосування заборони здійснення банками валютних операцій, учасниками яких є суб’єкти з місцезнаходженням у рф або в рб, до операцій із зарахування коштів - платежу за договором оренди
Суд: Касаційний господарський суд

НБУ має право обмежувати валютні операції в межах території України, в тому числі забороняти зараховувати на рахунок клієнта − отримувача коштів в іноземній валюті, що надійшли від нерезидента – контрагента, в разі необхідності забезпечення національної безпеки, запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму чи фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, виконання взятих Україною зобов’язань за міжнародними договорами, згода на обов’язковість яких надана ВРУ, а також випадків запровадження НБУ відповідно до Закону України "Про валюту і валютні операції" заходів захисту.
Банк з метою здійснення валютного нагляду за операцією клієнта з переказу коштів в іноземній валюті зобов’язаний виконувати нормативно-правові акти з питань здійснення операцій з валютними цінностями з юридичними особами − нерезидентами, і клієнт не має права вимагати виконання умов договору, якщо це суперечить вимогам чинного законодавства.
Постанова НБУ No 18 є нормативно-правовим актом, який установлює особливості щодо здійснення операцій з валютними цінностями в період запровадження воєнного стану та впроваджує обмеження, які банки та їх клієнти мають дотримуватися під час проведення відповідних операцій.
Постанова НБУ No 18 забороняє банкам здійснювати будь-які валютні операції, учасником яких є юридична або фізична особа, яка має місцезнаходження (зареєстрована / постійно проживає) у рф або у рб. Тому банк не має права здійснювати зарахування коштів, що надійшли від таких осіб на поточний рахунок клієнта в Україні як платіж за договором оренди.
Така заборона не є обмеженням прав клієнта в розумінні статті 1074 ЦК України, оскільки не стосується порядку розпоряджання грошовими коштами, що були зараховані на рахунки.
Крім того, втручання у право орендодавця мирно володіти своїм майном, що полягало у неможливість отримувати ним орендні платежі внаслідок введення заборони на отримання платежів від контрагентів-нерезидентів з місцезнаходженням в рф, відповідало вимозі законності, переслідувало загальний інтерес та було пропорційним переслідуваній правомірній меті. Застосований захід не позбавив орендодавця законних очікувань щодо його власності, а лише відстрочив можливість набуття належних йому грошових коштів (зокрема, на період дії правового режиму воєнного стану). Отже, у цьому разі не було порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції.