DocSA/legal-position-indexes huggingface dataset:
Про визнання причини пропуску строку звернення до суду поважною
Суд: Касаційний адміністративний суд

Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування. Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.
Про розгляд апеляційної скарги, яка надійшла до суду апеляційної інстанції після закінчення апеляційного розгляду справи
Суд: Касаційний адміністративний суд

Суд апеляційної інстанції може розглянути по суті апеляційну скаргу, яка надійшла до суду апеляційної інстанції після закінчення апеляційного розгляду справи, у разі, якщо особа, яка її подала, не була присутня під час апеляційного розгляду справи та якщо суд не розглянув наведені у ній доводи під час апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою іншої особи за умови, що скаржником дотримано встановлені процесуальними нормами вимоги до апеляційної скарги.
Про виключність випадків поновлення суб`єкту владних повноважень пропущеного процесуального строку
Суд: Касаційний адміністративний суд

Зазвичай, обставини, які стосуються фінансування суб`єкта владних повноважень, як і інші обставини, що стосуються його організаційної діяльності, не є поважними причинами, на які суб`єкт владних повноважень може посилатися як на підставу поновлення пропущеного ним процесуального строку.
Разом з тим, закон не виключає можливості поновлення суб`єкту владних повноважень процесуального строку, в тому числі строку на апеляційне оскарження судового рішення, пропущеного через фінансову неспроможність сплатити судовий збір.
Виключність таких випадків може бути обумовлена, зокрема розміром судового збору, який згідно із законом підлягає сплаті за подання апеляційної скарги, оскільки це може впливати на тривалість процедури сплати судового збору державним казначейством.
Закриття кримінального провадження у справі приватного обвинувачення при відмові родича загиблого потерпілого від обвинувачення
Суд: Касаційний кримінальний суд

Кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого, а в разі його відмови від обвинувачення підлягає безумовному закриттю (за винятком кримінальних проваджень щодо злочинів, пов`язаних з домашнім насильством). Якщо внаслідок кримінального правопорушення настала смерть особи або особа перебуває у стані, який унеможливлює подання нею відповідної заяви, положення частин 1-3 статті 55 КПК поширюються на близьких родичів чи членів сім`ї такої особи. Висновок Великої палати щодо тлумачення статті 46 КК жодним чином не змінює чіткого змісту положень ст. 55 КПК. Оскільки потерпілим у кримінальному провадженні був визнаний чолові загиблої у дорожньо-транспортній пригоді потерпілої, який відмовився від обвинувачення та просив суд закрити провадження за частиною 1 статті 135 КК, закриття кримінального провадження в цій частині обвинувачення є законним.
Стійкість як ознака організованої групи
Суд: Касаційний кримінальний суд

Стійкість організованої групи полягає в їх здатності забезпечити стабільність і безпеку свого функціонування, тобто ефективно протидіяти факторам, що можуть їх дезорганізувати. На здатність об`єднання протидіяти дезорганізуючим факторам указують стабільний склад, тісні стосунки між його учасниками, їх централізоване підпорядкування, єдині для всіх правила поведінки, а також наявність плану злочинної діяльності та чіткий розподіл функцій учасників щодо його досягнення тощо.
Якщо відсутні дані які б свідчили про обізнаність суб’єкта з усіма намірами членів групи, з метою вчинення конкретних дій або й здійснював окремі дії автономно, якщо між співучасниками не існувало такої згуртованості та узгодженості їхніх дій, яка б свідчила про тісне поєднання їх зусиль, спрямованих на досягнення єдиного злочинного результату – ознака стійкості групи відсутня.
Право потерпілого надавати слідчому медичну документацію на підтвердження фактів, які стосуються завданої злочином шкоди його здоров`ю
Суд: Касаційний кримінальний суд

Потерпілий наділений правом безпосередньо надавати слідчому медичні документи на підтвердження фактів, які стосуються завданої злочином шкоди його здоров`ю, а слідчий зобов`язаний прийняти ці документи для виконання завдань кримінального провадження та з`ясування всіх обставин, що згідно зі ст. 91 КПК України належать до предмета доказування, у тому числі шляхом призначення судово-медичної експертизи за медичною карткою. Якщо потерпілий не згоден надати наявні в його розпорядженні необхідні документи, для отримання дозволу на тимчасовий доступ до них слідчий, застосовуючи заходи забезпечення кримінального провадження, звертається до суду за правилами глави 15 розділу II КПК України.
Суть поняття звільнення неповнолітнього від покарання із застосуванням інших заходів примусу
Суд: Касаційний кримінальний суд

Системний аналіз вжитих у кримінальному законі формулювань "звільнення від покарання (ч. ч. 4, 5 ст. 74, ч. 1 ст. 105 КК України), "звільнення від відбування покарання" ( ст. ст. 75, 79, 104 КК України), "звільнення від призначеного покарання" (ст. 78 КК України) дає підстави зробити висновок, що під звільненням від покарання із застосуванням інших заходів примусу слід розуміти звільнення не від конкретного покарання, визначеного в санкції статті чи призначеного судом, а від його призначення, як виду примусових заходів в цілому. Таким чином, суд, приймаючи рішення про звільнення неповнолітньої від покарання із застосуванням заходів виховного характеру відповідно до ч. 2 ст. 373 КПК України, постановляє вирок, яким визнає обвинуваченого винуватим у вчиненому злочині, керуючись ст. 105 КК України звільняє його від покарання без визначення його виду і розміру та застосовує примусові заходи виховного характеру.
Оцінка факту зупинення досудового розслідування у зв’язку з розшуком підозрюваного при застосуванні положень ч. 2 ст. 49 КК
Суд: Касаційний кримінальний суд

Під ухиленням від слідства або суду з огляду на положення ч. 2 ст. 49 КК слід розуміти будь-які умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинений злочин, що змушує правоохоронні органи вживати заходів, спрямованих на розшук і затримання правопорушника (нез’явлення без поважних причин за викликом до слідчого або суду, недотримання умов запобіжного заходу, зміна документів, які посвідчують особу, зміна зовнішності, перехід на нелегальне становище, імітація своєї смерті тощо).
Така підстава для оголошення розшуку під час досудового розслідування, як "місцезнаходження підозрюваного невідоме", передбачена ч. 1 ст. 281 КПК, може мати місце як у випадку, якщо підозрюваний ухиляється від слідства, так і з інших причин не встановлено його місцезнаходження.
Саме тому зупинення досудового розслідування у зв’язку з розшуком підозрюваного саме по собі ще не може свідчити про ухилення останнього від слідства. Для застосування положень ч. 2 ст. 49 КК у такому випадку обов’язково має бути підтверджено факт ухилення підозрюваного від слідства.
Клопотання потерпілого у суді першої інстанції чи доводи поданої ним апеляційної скарги щодо перевірки підстав зупинення досудового розслідування та оголошення у розшук підозрюваного на предмет можливого ухилення цього підозрюваного від досудового слідства та зупинення перебігу давності відповідно до ч. 2 ст. 49 КК зумовлюють обов'язок суду вжити заходів щодо такої перевірки.
Призначення покарання нижче нижчої межі, яка визначена у ч. 1 ст. 115 КК, внаслідок застосування ст. 69 КК
Суд: Касаційний кримінальний суд

У кожному випадку застосування ст. 69 КК суд зобов`язаний у своєму рішенні зазначити, які саме обставини справи або дані про особу винного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання. Враховані тяжкість вчиненого злочину, особа винного, який є пенсіонером, тобто особою похилого віку, позитивна характеристика за місцем проживання, відсутність судимостей, не перебування на обліку в лікарів нарколога та психіатра, наявність обставин, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття у вчиненому, сприяння розкриттю злочину, вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних чи інших обставин, відсутність обставин, що обтяжують покарання, а також тяжка життєва ситуація, в якій перебував засуджений впродовж значного проміжку часу, його особистість, відношення до вчиненого та думка потерпілої можуть бути передумовою для можливості застосування до засудженого положень статті 69 КК. Крім того, якщо з висновку судово-психіатричної експертизи вбачається, що з урахуванням ступеню психічних порушень та психологічного стану засуджений не в повній мірі (обмежено) міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, це також має врахувати суд при призначенні покарання відповідно до положень, передбачених частиною 2 статті 20 КК.
Обґрунтування звільнення від відбування покарання з випробуванням у судовому рішенні
Суд: Касаційний кримінальний суд

Звільняючи засудженого від відбування покарання з випробуванням суд повинен вказати, які конкретно дані про особу засудженого та обставини справи давали можливість судовим інстанціям дійти висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Розмежування повторного злочину та продовжуваного злочину у випадку вчинення кількох самостійних епізодів кримінальної протиправної поведінки
Суд: Касаційний кримінальний суд

Продовжуваний злочин це діяння, ознаки якого передбачені однією статтею або частиною статті КК і складається з двох або більше тотожних злочинних дій, що мають єдиний злочинний намір (єдиний умисел та загальну мету) і утворюють у своїй сукупності єдиний злочин. Можливість кваліфікації кількох діянь як одного продовжуваного злочину залежить від конкретних обставин того чи іншого кримінального провадження. Якщо кожен з епізодів вчиняється з самостійним умислом підстав вважати злочин продовжуваним немає.
Визначення наявності судимості й повторності у випадку, коли особа за переднім вироком відбула частину призначеного покарання, а потім була звільнена по амністії (питання про застосування ч. 3 ст. 88 КК і ст. 89 КК)
Суд: Касаційний кримінальний суд

Правила ч. 3 ст. 88 КК не поширюються на засуджених, які були звільнені від відбування покарання на підставі акту амністії не за вироком суду, а на підставі ухвали суду після відбуття ними частини призначеного покарання; до них застосовуються положення ст. 89 КК України.
Предмет доказування у кримінальному проваджені щодо застосування примусових заходів медичного характеру
Суд: Касаційний кримінальний суд

Предмет доказування у кримінальному проваджені щодо застосування примусових заходів медичного характеру має низку особливостей, де не ставиться питання про винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, а йдеться про вчинення певною особою суспільно небезпечного діяння, а умисел, мета і мотив є елементами суб'єктивної сторони саме злочину та встановлюються лише щодо осудної особи. Відтак у разі виявлення неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність (посилання на спрямованість умислу, мету і мотив дій, як на складові злочину, у той час коли вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного характеру) апеляційний суд повинен виправити допущену місцевим судом помилку та виключити із ухвали посилання на спрямованість умислу, мету і мотив дій особи при вчиненні суспільно небезпечного діяння.
Особливості юридичного складу злочину "Незаконне заволодіння транспортним засобом" (ст. 289 КК). 
Суд: Касаційний кримінальний суд

Під незаконним заволодінням транспортним засобом (ст. 289 КК) слід розуміти умисне, протиправне вилучення його з будь-якою метою у власника або законного користувача всупереч їх волі (з місця стоянки чи під час руху) шляхом запуску двигуна, буксирування, завантажування на інший транспортний засіб, примусового відсторонення зазначених осіб від керування, примушування їх до початку чи продовження руху тощо. Таке заволодіння може бути вчинене таємно або відкрито, шляхом обману чи зловживання довірою, із застосуванням насильства або погроз.
Цей злочин визнається закінченим з моменту, коли транспортний засіб почав рухатись унаслідок запуску двигуна чи буксирування, а якщо заволодіння відбувається під час руху транспортного засобу, - з моменту встановлення контролю над ним.
Незаконне заволодіння транспортним засобом означає, що винна особа не має права використовувати транспортний засіб для поїздки на ньому.
Суб'єктивна сторона злочину характеризується лише умисною формою вини у вигляді прямого умислу. При незаконному заволодінні транспортним засобом винний усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння та бажає його вчинити.
Мотив і мета цього злочину можуть бути різноманітними і на кваліфікацію не впливають, але підлягають обов`язковому з`ясуванню для визначення способу вчинення злочину та призначення покарання.
Кваліфікація заволодіння транспортним засобом за попередньою змовою групою осіб (ч. 2 ст. 289 КК)
Суд: Касаційний кримінальний суд

Заволодіння транспортним засобом за попередньою змовою групою осіб має місце у випадках, коли дві особи і більше заздалегідь, тобто, до початку виконання дій, що становлять об`єктивну сторону складу злочину, домовилися про спільне його вчинення, незалежно від того, хто з них керував транспортним засобом.
Кваліфікація грабежу і розбою за сукупністю кримінальних правопорушень
Суд: Касаційний кримінальний суд

Якщо відкрите заволодіння майном потерпілого засуджений вчинив після закінчення розбійного нападу щодо цього ж потерпілого, через деякий проміжок часу і в наслідок реалізації самостійного умислу, який виник перед вчиненням грабежу, такі його дії мають окрему кримінально правову кваліфікацію, оскільки не є елементами єдиного злочину.
Можливість застосування ч. 4 ст. 74 КК не лише до осіб, які працюють
Суд: Касаційний кримінальний суд

Вимоги ч. 4 ст. 74 КК не містять прямого обмеження стосовно застосування цієї норми лише до осіб, які працюють, оскільки сумлінне ставлення до праці може проявлятися в зайнятті суспільно корисною працею, в прагненні до здобуття освіти й отримання спеціальності
Порушення принципу безперервності судового процесу і таємниці нарадчої кімнати 
Суд: Касаційний кримінальний суд

Рішення суду про повернення з нарадчої кімнати після останнього слова обвинуваченого на стадію судового слідства по даному кримінальному провадженню з підстави надходження до суду клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою по іншому кримінальному провадженню, а потім повторне проведення судових дебатів у даному кримінальному провадженні та повторний вихід до нарадчої кімнати для ухвалення вироку свідчить про порушення принципу безперервності судового процесу, а через нього і таємниці нарадчої кімнати.
Щодо внесення змін до актового запису про народження дитини і включення до нього відомостей про особу, яка померла до народження дитини
Суд: Касаційний цивільний суд

Під час вирішення питання щодо внесення змін до актового запису про народження дитини і включення до нього відомостей про особу, яка за життя не змогла реалізувати свій намір про визнання батьківства у зв’язку із загибеллю до народження дитини, суд має враховувати право дитини знати свого батька та мати можливість реалізувати спадкові права.
Відсутність добровільної відмови від зґвалтування
Суд: Касаційний кримінальний суд

Не є добровільною відмовою від зґвалтування стан, викликаний неможливістю подальшого продовження злочинних дій з причин, незалежних від волі винуватої особи (наприклад, коли цьому перешкодили інші особи або винна особа не змогла подолати опору потерпілої особи, закінчити опору з фізіологічних причин).
Зґвалтування, вчинене з використанням безпорадного стану
Суд: Касаційний кримінальний суд

Стан сп’яніння може бути визнаний безпорадним станом лише у тому разі, коли внаслідок вживання алкоголю, наркотичних засобів або токсичних речовин особа не усвідомлювала оточуючу обстановку або була позбавлена фізичної можливості протидіяти ґвалтівникові.
Сумлінна помилка щодо фактичного віку потерпілої при кваліфікації дій за ст. 152 КК
Суд: Касаційний кримінальний суд

Кримінальна відповідальність за вчинення зґвалтування неповнолітньої чи малолітньої особи або насильницького задоволення статевої пристрасті неприродним способом щодо такої особи настає лише за умови, якщо винна особа усвідомлювала (достовірно знала чи припускала), що вчиняє такі дії щодо неповнолітньої або малолітньої особи, а так само, коли вона повинна була і могла це усвідомлювати. 
Якщо винна особа сумлінно помилялася щодо фактичного віку потерпілої особи, то неповнолітній або малолітній вік потерпілої особи не може бути підставою для кваліфікації вказаних дій за частиною третьою чи четвертою ст. 152 КК.
Обставини, які не свідчать про згоду на статеві зносини
Суд: Касаційний кримінальний суд

Не є свідченням згоди на статеві зносини згода на спільне вживання алкоголю чи інших речовин, на перебування в інтимній обстановці, яка сприяє фізичному зближенню.
Відсутність у резолютивній частині вироку вказівки про звільнення особи від відбування лише основного покарання
Суд: Касаційний кримінальний суд

Відсутність у резолютивній частині вироку вказівки про звільнення особи від відбування лише основного покарання не є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, оскільки звільнення від відбування призначеного судом додаткового покарання на підставі ст. 75 КК, не допускається.
Заборона застосування покарання у виді обмеження волі до жінок, які мають дітей віком до чотирнадцяти років (ст. 61 КК)
Суд: Касаційний кримінальний суд

Застосування судом покарання у виді обмеження волі до жінок, які мають дітей віком до чотирнадцяти років (ст. 61 КК), є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
Застосування звільнення від відбування покарання з випробуванням (ст. 75 КК) лише після призначення особі остаточного покарання
Суд: Касаційний кримінальний суд

Звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням (ст. 75 КК) може застосовуватися (за наявності відповідних підстав) лише після призначення остаточного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень (ст. 70 КК) та/або сукупністю вироків (ст 71 КК).
Кваліфікація дій при добровільній відмові на стадії закінченого замаху на умисне вбивство
Суд: Касаційний кримінальний суд

Добровільна відмова на стадії закінченого замаху на умисне вбивство можлива лише в тих випадках, коли між здійсненим діянням і ймовірним настанням суспільно небезпечних наслідків є певний проміжок часу, у ході якого особа контролює розвиток причинного зв’язку, може втрутитися і перешкодити настанню суспільно небезпечного наслідку. Добровільна відмова у цих випадках можлива лише завдяки активним діям.
Усвідомлення засудженим можливості настання тяжкого наслідку у вигляді смерті потерпілого та спрямування своїх дій на запобігання цьому шляхом вжиття заходів для надання йому медичної допомоги свідчить про наявність добровільної відмови засудженого від вчинення умисного вбивства потерпілого, що виключає його відповідальність за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК. У такому випадку дії засудженого повністю охоплюються диспозицією ч. 1 ст. 121 КК як умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.
Умови застосування спеціальної конфіскації судом
Суд: Касаційний кримінальний суд

При застосуванні спеціальної конфіскації суд повинен не лише послатися на наявність для цього формальних підстав, передбачених у КК, але й переконатися, що таке застосування не порушуватиме "справедливу рівновагу між вимогами загального інтересу і захисту фундаментальних прав осіб", покладаючи на особу "надмірний індивідуальний тягар" (критерії, визначені Європейським судом прав людини). Приймаючи рішення про застосування спеціальної конфіскації, судам слід перевіряти, чи не порушує цей захід кримінально-правового характеру вказані критерії, ураховуючи при цьому обставини кримінального провадження.
Умови застосування звільнення від відбування покарання з випробуванням вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до семи років (ст. 79 КК)
Суд: Касаційний кримінальний суд

Для правильного застосування ст. 79 КК суд має встановити не лише факт наявності на утриманні жінки дитини віком до семи років, але й дати належну оцінку тяжкості та обсягу вчинених суспільно небезпечних діянь, всім даним про особу обвинуваченої, з’ясувати, чи сприяє її спосіб життя забезпеченню інтересів дитини.
Кваліфікація діянь, вчинених військовослужбовцями
Суд: Касаційний кримінальний суд

Військовослужбовці Збройних Сил України є спеціальним суб’єктом військових кримінальних правопорушень (кримінальних правопорушень проти встановленого порядку несення військової служби) (розділ ХІХ Особливої частини КК) з огляду на положення ч. 2 ст. 401 КК. Дії військовослужбовців Збройних Сил України слід кваліфікувати за статтями вказаного розділу, а не за іншими статтями, що передбачають кримінальну відповідальність за кримінальні правопорушення, вчинені загальним суб’єктом.
Звільнення від покарання у зв'язку з закінченням строків давності
Суд: Касаційний кримінальний суд

При застосуванні судом ч. 5 ст. 74, ст. 49 КК звільнення від покарання у зв'язку з закінченням строків давності здійснюється за кожен злочин окремо.
Притягнення особи до кримінальної відповідальності за ст. 258-3 КК
Суд: Касаційний кримінальний суд

Для притягнення особи до кримінальної відповідальності за ст. 258-3 КК існування окремого судового рішення, рішення органу законодавчої чи виконавчої влади про визнання діяльності терористичною не вимагається.
Суб'єктивна сторона злочину, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК
Суд: Касаційний кримінальний суд

Суб'єктивна сторона злочину, передбаченого ч. 1 ст. 140 "Неналежне виконання професійних обов'язків медичним або фармацевтичним працівником" КК, визначається психічним ставленням до наслідків лише у формі необережності.
Щодо визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням на підставі статті 72 ЖК Української РСР
Суд: Касаційний цивільний суд

Якщо непроживання наймача (користувача) у спірній квартирі протягом тривалого часу обумовлене наявністю перешкод з боку власника квартири, відсутні підстави для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо вона зберігає намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання.
Тлумачення словосполучення "може бути", вжитого у ч. 5 ст. 74 КК
Суд: Касаційний кримінальний суд

Використання у ч. 5 ст. 74 КК словосполучення "може бути" не означає, що ця норма є абсолютно дискреційною для суду щодо її застосування з підстав, викладених у ст. 49 КК, яка є обов’язковою.
Поняття "спеціально пристосованих для нанесення тілесних ушкоджень предметів" при кваліфікації дій за ч. 4 ст. 296 КК
Суд: Касаційний кримінальний суд

При кваліфікації дій особи за ст. 296 КК спеціально пристосованими для нанесення тілесних ушкоджень слід визнавати предмети, які пристосовані винуватою особою для цієї мети наперед або під час учинення хуліганських дій, а заздалегідь заготовленими – предмети, які хоч і не зазнали якоїсь попередньої обробки, але ще до початку хуліганства були приготовлені винним для зазначеної мети. Застосування або спроба застосування предметів, підібраних на місці злочину, які не були спеціально пристосовані для нанесення тілесних ушкоджень, не дає підстав для кваліфікації дій винного за ч. 4 ст. 296 КК.