DocSA/legal-position-indexes huggingface dataset:
Юрисдикція спору щодо оскарження протоколу загальних зборів засновників товариства, яким затверджено рішення про передачу до статутного капіталу товариства спільного сумісного майна
Суд: Касаційний цивільний суд

Відповідно до положень статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Сімейне законодавство визначає правочин у сімейних правовідносинах як домовленість, зокрема, між подружжям, батьками та дітьми про врегулювання належних їм сімейних прав та обов`язків, які тісно пов`язані з їх особами та не можуть бути передані та/або перекладені на інших осіб.
Оскаржуваним у справі протоколом загальних зборів засновників товариства, яким затверджено рішення про передачу до статутного капіталу товариства спільного сумісного майна без згоди позивача як співвласника цього майна, не регулюються сімейні права та обов`язки між подружжям, батьками та дітьми, а тому цей правочин не є правочином у сімейних правовідносинах.
Справа у спорі про визнання недійсним протоколу загальних зборів засновників товариства, яким, у тому числі, затверджено статутний капітал товариства, а також інші вимоги позивача, які випливають із дійсності цього протоколу, мають розглядатися господарським судом відповідно до пункту 4 частини першої статті 20 ГПК України.
Щодо неможливості розгляду Міністерством юстиції України скарги на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на нерухоме майно у випадку, коли стосовно цього нерухомого майна наявний судовий спір
Суд: Касаційний господарський суд

З  урахуванням  системного  аналізу  змісту  частин  2,  8  статті  37  Закону  України  "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно" та пункту 5 Порядку розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції, затвердженого постановою Кабінету  Міністрів України від 25.12.2015  No 1128, у випадку, коли щодо нерухомого майна  наявний  судовий  спір,  можливість  розгляду  Міністерством  юстиції  України скарги на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав стосовно цього нерухомого майна виключається.
Щодо  моменту  виникнення  обов'язку  попереднього  балансоутримувача  будинку з  передачі  документації  на  будинок  об'єднанню  співвласників  багатоквартирного  будинку
Суд: Касаційний господарський суд

Обов'язок  попереднього  балансоутримувача  будинку  з  передачі  документації на  цей  будинок  створеному  в  ньому  об'єднанню  співвласників  багатоквартирного будинку  виникає  з  дня  державної  реєстрації  об'єднання  та  не  залежить  від  прийняття об'єднанням  рішення  про  передачу  йому  функцій  з  управління  будинком і про прийняття будинку на баланс, оскільки будь-яких інших умов, крім державної реєстрації об'єднання,  для  передачі документації  від  попереднього  балансоутримувача  Законом України "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку"не визначено.
Щодо переходу земель колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені, до комунальної власності 
Суд: Касаційний господарський суд

Згідно  з  імперативними  вимогами  пункту  21  розділу  Х  "Перехідні  положення" ЗК України (у редакції, чинній з 01.01.2019) установлено, що з дня набрання чинності Законом  України  "Про  внесення  змін  до  деяких  законодавчих  актів  України  щодо вирішення  питання колективної  власності  на  землю,  удосконалення  правил землекористування  у  масивах  земель  сільськогосподарського  призначення, запобігання  рейдерству  та  стимулювання  зрошення  в  Україні"  (тобто  з  01.01.2019) землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності),  вважаються  власністю територіальних  громад,  на  території  яких  вони розташовані.  Зазначений  Закон  є  підставою  для  державної  реєстрації  права комунальної  власності  на  земельні  ділянки,  сформовані  за  рахунок  земель,  які в силу зазначеного Закону переходять до комунальної власності. 
При цьому спеціальна (імперативна) норма пункту 21 розділу Х "Перехідні положення" ЗК  України  (у  редакції,  чинній  з  01.01.2019)  у  співвідношенні  із  загальною  нормою частини 5 статті 122 ЗК України підлягає пріоритетному застосуванню незалежно від місцезнаходження  земель  колишніх  колективних  сільськогосподарських  підприємств (у межах чи за межами населеного пункту) та їх нинішнього цільового призначення, якщо спірна земельна ділянка, яка до 31.12.2018 входила до складу земель припиненого колективного  сільськогосподарського  підприємства,  має  несільськогосподарське призначення.
Щодо можливості застосування положень ч. 3 статті 43 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" у разі скасування в судовому порядку розпорядження державної адміністрації про передачу земельних ділянок у постійне користування 
Суд: Касаційний господарський суд

Право  постійного  землекористування  є  безстроковим  і  може  бути  припинене  лише з  підстав,  передбачених  статтею  141  ЗК  України,  перелік  яких  є  вичерпним. 
Примусове  позбавлення  суб'єкта  права  користування  земельною  ділянкою  поза межами  підстав,  визначених  у  статті  141  цього  Кодексу,  безумовно  є  порушенням набутого особою права користування земельною ділянкою. 
Положення  частини  третьої статті  43  Закону  України  "Про  місцеві  державні адміністрації"  стосовно  можливості  скасування  розпорядження  голови  державної адміністрації,  зокрема,  в  судовому  порядку  не  підлягають  самостійному  застосуванню до  правовідносин  щодо  володіння,  користування  та  розпорядження  землею, а  їх  застосування  до  таких  правовідносин  є  можливим  тільки  в  сукупності з  відповідними положеннями ЗК України, якими, зокрема, передбачено підстави  для припинення права постійного користування земельною ділянкою.
Щодо порушення порядку направлення копії судового рішення у справі у зв’язку з надісланням судового рішення на електронну адресу учасника справи 
Суд: Касаційний цивільний суд

Згідно з ч. 11 ст. 272 ЦПК України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Крім того, пунктом 16 Розділу XIII "Перехідні положення" ЦПК України зазначено, що справи, розгляд яких розпочато та не закінчено за матеріалами у паперовій формі до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (далі - ЄСІТС), продовжують розглядатися за матеріалами у паперовій формі.
У цій справі апеляційний суд не врахував, що станом на день ухвалення рішення судом першої інстанції та на день постановлення ухвали судом апеляційної інстанції ЄСІТС не розпочала функціонування, а сторона не заявляла вимогу щодо надіслання копій прийнятих судових рішень лише на електронну адресу.
Також у матеріалах справи відсутні докази вжиття апеляційним судом заходів повідомлення скаржника про недоліки апеляційної скарги за телефоном, який зазначено в апеляційній скарзі.
Враховуючи зазначене, надіслання судом копії ухвали про залишення апеляційної скарги без руху та надання строку для усунення недоліків на електронну адресу скаржника за відсутності доказів направлення такої ухвали засобами поштового зв`язку є порушенням порядку направлення копії судового рішення у справі та свідчить про передчасність повернення апеляційної скарги скаржнику на підставі ч. 2  ст. 357 ЦПК України.
Щодо надання в користування земельної ділянки державної чи комунальної  власності фізичним або юридичним особам без проведення земельних торгів 
Суд: Касаційний господарський суд

Незастосування  конкурентної  процедури  у  виді  земельних  торгів  допускається виключно  у  випадку,  коли  земельна  ділянка  державної  чи  комунальної  власності надається  фізичним  або  юридичним  особам  у  користування  з  метою  обслуговування та  експлуатації  виключно  існуючих  об'єктів  нерухомого  майна  (будівель,  споруд), розташованих на такій земельній ділянці та належних на праві власності зазначеним особам для їх подальшого використання відповідно до того цільового та функціонального призначення, яке існувало на момент їх придбання. 
Земельна  ділянка    державної  чи  комунальної  власності  з  метою  користування для  нового  будівництва  може  бути  надана  фізичним  або  юридичним  особам в оренду виключно за результатами проведення земельних торгів.
Щодо наслідків визнання недійсною окремої частини правочину, яка є його істотною умовою 
Суд: Касаційний господарський суд

Умова договору, щодо якої ставиться вимога про визнання її недійсною, не може бути істотною умовою договору, оскільки в такому випадку правочин має бути визнаний недійсним у цілому, а не лише в цій частині.
Щодо підстав визнання недійсним правочину, який вчинений органом (посадовою  особою) юридичної особи з перевищенням наданих йому повноважень
Суд: Касаційний господарський суд

Обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи набуває юридичної сили для третьої особи в тому випадку, якщо саме вона, ця  третя особа, вступаючи у  відносини  з  юридичною  особою  та  укладаючи  договір,  діяла  недобросовісно або  нерозумно,  зокрема  достеменно  знала  про  відсутність  у  виконавчого  органу товариства  необхідного  обсягу  повноважень  або  повинна  була,  проявивши принаймні  розумну  обачність,  знати  про  це.  Тягар  доказування  недобросовісності та нерозумності в поведінці третьої особи несе юридична особа. 
Отже,  позов  про  визнання  недійсним  відповідного  правочину  може  бути  задоволений                
у  разі  доведеності  юридичною  особою  (позивачем)  у  господарському  суді  тієї обставини,  що  її  контрагент  знав  або  повинен  був  знати  про  наявні  обмеження повноважень  представника  цієї  юридичної  особи,  але,  незважаючи  на  це,  вчинив із ним оспорюваний правочин (що не був схвалений особою, яку представляють).
Щодо  незастосування  позовної  давності  до  вимог  про  визнання  недійсним  договору іпотеки, зняття заборони відчуження та припинення обтяження 
Суд: Касаційний господарський суд

Позов  про  визнання  недійсним  договору  іпотеки,  зняття  заборони  відчуження та  припинення  обтяження  є  негаторним,  що  зумовлює  застосування  до  спірних правовідносин статті 391 ЦК України, а тому на такі  позовні вимоги позовна давність не поширюється.
Щодо моменту виникнення права власності на нерухоме майно, придбане з прилюдних торгів
Суд: Касаційний цивільний суд

Моментом виникнення майнових прав, а саме: суб`єктивних прав учасників правовідносин, пов’язаних із володінням, користуванням і розпорядженням майном, є момент набуття права власності. 
Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону (частина четверта статті 334 ЦК України).
У випадку придбання нерухомого майна на прилюдних торгів документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно, є саме свідоцтво про придбання нерухомого майна, яке видається нотаріусом на підставі акта про проведені торги. Тобто право власності на нерухоме майно, придбане з прилюдних торгів, виникає з моменту отримання такого свідоцтва.
Щодо можливості встановлення сторонами в договорі іншого строку нарахування  штрафних санкцій, ніж той, який визначений частиною шостою статті 232 ГК України 
Суд: Касаційний господарський суд

У  кожному  конкретному  випадку  господарські  суди  повинні  належним  чином проаналізувати  умови  укладених  між  сторонами  договорів  щодо  нарахування 
штрафних санкцій та встановити, чи містить відповідний пункт договору або певний 
термін,  шляхом  вказівки  на  подію  (день  сплати  заборгованості,  день  фактичної оплати,  фактичний  момент  оплати),  або  інший  строк,  відмінний  від  визначеного частиною шостою статті 232 ГК України, який є меншим або більшим за шість місяців.
Щодо  обов'язку  замовника  прийняти  виконані  роботи  за  договором  на  підставі  підписаного в односторонньому порядку акта виконаних робіт 
Суд: Касаційний господарський суд

Передання  та  прийняття  робіт  на  підставі  підписаного  в  односторонньому  порядку акта і виникнення за таким актом прав та обов'язків можливе за наявності реального виконання  робіт  підрядником  за  договором  у  разі  неотримання  обґрунтованої відмови  замовника  про  причини  неприйняття  робіт  (виявлені  недоліки)  у  строк, визначений договором.  
Підрядник не повинен вчиняти жодних  дій  щодо  спонукання замовника  до підписання акта виконаних робіт, а має лише констатувати факт відмови від підписання акта. При  цьому  сам  собою  факт  відсутності  підписаних  сторонами  актів  передачі-приймання  виконаних  робіт  не  є  визначальним  для  висновку  про  невиконання підрядником робіт. 
Обов'язок прийняти виконані роботи, а в разі виявлення недоліків робіт – негайно про них  заявити  (у  тому  числі  шляхом  мотивованої  відмови  від  підписання  акта  виконаних робіт) законом покладений саме на замовника.
Щодо  можливості    судового  захисту  переважного  права  учасника  товариства               на  придбання  частки  у  разі  його  відмови  від  отримання  надісланого  поштою  повідомлення іншого учасника про намір продати свою частку третій особі  
Суд: Касаційний господарський суд

У разі відмови учасника товариства від отримання надісланого поштою повідомлення іншого  учасника  про  намір  продати  свою  частку  третій  особі,  що  підтверджується відміткою  в  поштовому  повідомленні,  і  неподання  ним  заяви  про  намір  скористатися своїм  переважним  правом  протягом  30  днів  з  дати  відмови  на  31  день  така  частка може  бути  відчужена  третій  особі  на  раніше  повідомлених  умовах,  і  в  такому  разі учасник  товариства  не  має  права вимагати  в  судовому  порядку  переведення  на себе прав і обов'язків покупця частки.
Щодо  права  фізичної  особи – підприємця  на  звернення  до  суду  та  підписання  позовної  заяви,  поданої  в  межах  справи  про  її  банкрутство  (відкритої  за  нормами  Закону про банкрутство) 
Суд: Касаційний господарський суд

Правові  наслідки  визнання  фізичної  особи,  в  тому  числі  фізичної  особи – підприємця,  банкрутом  полягають  в  обмеженні  під  час  провадження  у  справі  про неплатоспроможність  її  повноважень  розпорядження  всіма  правами  щодо  майна, включеного до складу ліквідаційної маси, які переходять до керуючого реалізацією. 
Однак  норми  КУзПБ  не  містять  жодних  обмежень  у  праві  на  звернення  до  суду визнаної  банкрутом  фізичної  особи  –  підприємця  з  позовом  до  третіх  осіб,  у  тому числі  в  разі,  якщо  така  позовна  заява  подана  в  період  до  введення  в  дію  цього Кодексу,  однак  розглянута  господарським  судом, коли  провадження  у  справі про неплатоспроможність (банкрутство) уже здійснювалося за нормами Кодексу.
Щодо виконання рішення у справі за умови  поширення дії мораторію на  звернення  стягнення на активи боржника за зобов'язаннями підприємств залізничного транспорту,  майно яких розміщене на території проведення антитерористичної операції 
Суд: Касаційний господарський суд

Навіть  за  умов  поширення  дії мораторію,  передбаченого  пунктом  51 розділу  3 
"Перехідні  та  прикінцеві  положення"  Закону  України  "Про  особливості  утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", зокрема, на  звернення  стягнення  на  активи  боржника  за  зобов'язаннями  підприємств залізничного транспорту,  майно  яких  розміщене  на  території  проведення антитерористичної операції, вказане не звільняє державного виконавця від необхідності вчинення дій (застосування механізмів), передбачених статтею 4 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень". 
Закон України "Про виконавче провадження" встановлює певний порядок вчинення виконавчих дій і не надає державному виконавцю права вільного розсуду визначати "доцільно" чи "недоцільно" вживати їх взагалі. А тому він зобов'язаний вживати всіх  необхідних  заходів  для  повного  та  своєчасного  виконання  рішення  суду  відповідно 
до  закону,  а  не  крізь  призму  суб'єктивного  сприйняття  "доцільності" вирішувати питання: чи здійснювати виконання за виконавчим документом, чи ні.
Щодо наслідків зупинення судом дії ухвали про забезпечення позову, яка стосувалася  дій приватного виконавця 
Суд: Касаційний господарський суд

Зупинення судом дії ухвали про забезпечення позову, яка  стосувалася  дій приватного виконавця,  свідчить  про  те,  що  обставини,  які  стали  підставою  для  зупинення вчинення виконавчих дій, були усунені.
Щодо можливості забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі  виконавчого напису 
Суд: Касаційний господарський суд

У  разі  оскарження  в  судовому  порядку  виконавчого  напису  нотаріуса  шляхом подання позову про визнання його таким, що не підлягає виконанню, застосування заходів  забезпечення  позову  шляхом  зупинення  стягнення  на  підставі  виконавчого напису,  вчиненого  приватним  нотаріусом,  яким  звернено  стягнення  на  майно, є  адекватним та ефективним способом забезпечення позову. 
Захід забезпечення позову про зупинення стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса  не  є  тотожним  із  позовною  вимогою  про  визнання  виконавчого  напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, оскільки в цьому випадку до вирішення спору  по  суті  про  відповідність / невідповідність  оспорюваного  виконавчого  напису вимогам закону лише зупиняється процедура виконання такого виконавчого напису з метою надання можливості позивачу захистити  або поновити свої права в межах одного цього судового провадження, без нових звернень до суду.
Щодо вирішення спору про визначення місця проживання дитини за наявності незакінченого виконавчого провадження у справі про відібрання дитини
Суд: Касаційний цивільний суд

Вирішуючи спір щодо визначення місця проживання дитини, за наявності незакінченого виконавчого провадження у справі про відібрання дитини та визначення місця її проживання, суд має враховувати стан виконання судового рішення, яке набрало законної сили.
Про обов’язки суду в цивільному процесі відповідно до принципу "jura novit curia"
Суд: Касаційний цивільний суд

У процесуальному законодавстві діє принцип "jura novit curia" ("суд знає закони"), який полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus). Активна роль суду в цивільному процесі проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі і застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким чином, при вирішенні спору суд в межах своїх процесуальних функціональних повноважень та в межах позовних вимог встановлює зміст (правову природу, права та обов`язки, ін.) правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин, та визначає правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин. Законодавець указує саме на "норму права", що є значно конкретизованим, аніж закон. Більше того, така функціональність суду носить імперативний характер. Підсумок такої процесуальної діяльності суду знаходять своє відображення в судовому рішенні, зокрема у його мотивувальній й резолютивній частинах. Отже, обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, покладено саме на суд, що є складовою класичного принципу "jura novit curia".
Систематичне невиконання обов’язків в розумінні пункту 3 частини першої статті 40  КЗпП України
Суд: Касаційний цивільний суд

Систематичним невиконанням обов`язків вважається таке, що вчинене працівником, який раніше допускав порушення покладених на нього обов`язків і притягувався за це до дисциплінарної відповідальності, проте застосовані заходи дисциплінарного чи громадського стягнення не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок.
Щодо повернення безпідставно набутого майна (коштів)
Суд: Касаційний господарський суд

У разі коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення статті 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Застосування положень статті 1212 ЦК України передбачає встановлення наявності у позивача права власності на безпідставно набуте відповідачем майно.
Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає,  що  набувач  збагатився  за  рахунок  потерпілого  поза  підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Щодо умов  виникнення кондикційних зобов'язань
Суд: Касаційний господарський суд

Кондикційні зобов'язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття  чи  збереження  майна  відбулося  за  відсутності  правової  підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.
Право одного з подружжя на пред’явлення вимоги щодо стягнення половини внесених іншим з подружжя коштів за рахунок спільного сумісного майна до статутного капіталу господарського товариства
Суд: Касаційний цивільний суд

Якщо один з подружжя є учасником господарського товариства і вносить до його статутного капіталу майно, придбане за рахунок спільних коштів подружжя, то таке майно переходить у власність цього підприємства, а в іншого з подружжя право власності на майно (тобто речове право) трансформується в право вимоги (зобов'язальне право), сутність якого полягає у праві вимоги виплати половини вартості внесеного майна в разі поділу майна подружжя або право вимоги половини отриманого доходу від діяльності підприємства.
Щодо різної правової природи між завданням збитків та набуттям майна без достатньої правової підстави
Суд: Касаційний господарський суд

Завдання збитків та набуття майна без достатньої правової підстави мають різну  правову  природу  і  підпадають  під  різне  нормативно-правове  регулювання.                 
На відміну від збитків, для стягнення яких підлягає доведенню наявність складу правопорушення,  для  повернення  безпідставно  набутих  коштів  необхідним встановлення обставин набуття або збереження майна за рахунок іншої особи (потерпілого) та те, що набуття або збереження цього майно відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.
Відсутність правової підстави відповідно до статті 1212 ЦК України
Суд: Касаційний господарський суд

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту  безпідставного  збагачення  у  зобов'язальних  (договірних)  відносинах, бо  отримане  однією  зі  сторін  у  зобов'язанні  підлягає  поверненню  іншій  стороні  на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. 
Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає,  що  набувач  збагатився  за  рахунок  потерпілого  поза  підставою, передбаченою  законом,  іншими  правовими  актами  чи  правочином.