yttr · H905FiU2y · 2022-03-22 00:00:00 — ska övervaka att företagen uppfyller sina skyldigheter. När det gäller företag som bedriver verksamhet som är av särskild betydelse för genomförandet av betalningar får , i den omfattning som krävs för att allmänheten ska kunna göra betalningar vid höjd beredskap, besluta hos vilka arbets- eller uppdragsgivare allmän tjänsteplikt ska fullgöras och vilka arbets- eller uppdragstagare som ska omfattas av allmän tjänsteplikt. Ett beslut får avse arbets- och uppdragstagare som inte tas i anspråk av totalförsvaret i övrigt. Förslaget avviker delvis från utredningens. Den föreslog att företag som bedriver verksamhet som är av väsentlig betydelse för genomförandet av betalningar ska vara skyldiga att fortsätta sin verksamhet under krig och krigsfara, om inte beslutar något annat. I lagen finns också bestämmelser om tystnadsplikt. Den som på grund av bestämmelserna i 5 kap. om fredstida krissituationer och höjd beredskap har fått kännedom om en enskilds affärs- eller driftsförhållanden eller förhållanden av betydelse för totalförsvaret eller annars för säkerhet får inte obehörigen röja eller utnyttja vad han eller hon har fått veta. I verksamhet ska i stället bestämmelserna i offentlighets- och sekretesslagen tillämpas. Under fredstida krissituationer och vid höjd beredskap ska hålla regeringen och underrättade om viktigare frågor. I kapitel 6 i förslaget till ny riksbankslag finns bestämmelser om internationella verksamhet. får enligt förslaget delta i internationellt samarbete som har betydelse för bankens verksamhet eller som rör kunskapsutbyte med andra centralbanker. I den verksamheten ska utgå från regeringens och övergripande ståndpunkter inom olika politikområden. får enligt lagförslaget vara finansiell motpart till (). får också förvärva särskilda dragningsrätter och ska fullgöra de skyldigheter som följer av deltagande i IMF:s system för särskilda dragningsrätter. Vidare får , i fråga om IMF, efter medgivande, lämna krediter eller delta i annan finansiering som inte avser låginkomstländer. får göra en framställning till regeringen om att tillskjuta insatskapital och lämna krediter eller delta i annan finansiering som avser låginkomstländer. får besluta om upplåning och ska ta upp lån till staten i syfte att tillgodose behov av upplåning som finansierar verksamhet i IMF. ska ta ut ersättning som motsvarar den ränta som tar emot från IMF. Vidare ska betala tillbaka lån till när det inte längre finns skäl för upplåningen. ska fatta beslut om upplåning eller återbetalning av lån efter att har fått tillfälle att lämna synpunkter. I fråga om andra internationella finansorgan än IMF och efter medgivande får lämna krediter, ingå avtal om långsiktiga internationella kreditåtaganden och i övrigt delta i finansiering av verksamhet som har anknytning till verksamhet. Lagförslaget innehåller också bestämmelser om internationella insättningar och betalningar från t.ex. andra centralbanker och internationella finansorgan. I sin internationella verksamhet ska hålla regeringen underrättad om viktigare frågor. Kapitel 7 i förslaget till ny riksbankslag reglerar organisation. Nuvarande organisation ska i huvudsak bestå, och bestämmelserna lag förs därmed över till den nya riksbankslagen. Direktionen och riksbankschefens roll En förändring i förhållande till lag är att direktionen minskas från sex till fem ledamöter. Av dessa ska fullmäktige utse en ordförande (riksbankschef). Övriga fyra ledamöter ska vara vice riksbankschefer. Med fem ledamöter har alla ledamöter samma vikt och riksbankschefen behöver inte använda sin utslagsröst. Riksbankschefen och en vice riksbankschef får utses på nytt en gång. En vice riksbankschef får utses till riksbankschef. Ordningen innebär att en direktionsledamot kan utses för två mandatperioder som vice riksbankschef och för två mandatperioder som riksbankschef, dvs. totalt som mest . Det är direktionen som leder och ansvarar för verksamhet medan fullmäktige har en kontrollfunktion. Enligt lag är det emellertid fullmäktige som beslutar om arbetsordning. En mer ändamålsenlig ordning är enligt regeringen att det är direktionen som beslutar om arbetsordning. Det föreslås komma till uttryck i den nya riksbankslagen. Vidare är det också direktionen som ska besluta om föreskrifter och ärenden av principiell karaktär eller större betydelse. För att förtydliga riksbankschefens roll som ordförande i direktionen klargörs i den nya lagen att riksbankschefen ska leda direktionens arbete, ansvara för att förbereda direktionens sammanträden samt se till att frågor som gäller föreskrifter eller är av principiell karaktär eller större betydelse tas upp för beslut i direktionen. Det tas även in en bestämmelse om att en direktionsledamot alltid får lyfta frågor till direktionen för avgörande där. Delegering av beslut och riksbankschefens ansvar för den löpande verksamheten Enligt lag gäller att ärenden som inte ska avgöras av fullmäktige ska avgöras av direktionen. Direktionen kan besluta att ärenden får avgöras av riksbankschefen eller någon annan tjänsteman i . Denna bestämmelse föreslås föras över till den nya riksbankslagen med den skillnaden att riksbankschefen ska få vidaredelegera sin beslutanderätt. Det föreslås också komma till uttryck i den nya riksbankslagen att riksbankschefen ansvarar inför direktionen och ska sköta den löpande verksamheten enligt de direktiv och riktlinjer som direktionen beslutar. Enligt lag är direktionen beslutsför när minst hälften av ledamöterna är närvarande. Ärenden som kräver ett skyndsamt beslut får dock avgöras av två ledamöter, om de är ense om beslutet. Bestämmelsen föreslås föras över till den nya riksbankslagen med den skillnaden att också beslutsformen per capsulam regleras, dvs. beslut genom kontakter mellan ledamöterna utan formligt sammanträde. Ökad insyn och öppenhet vid anställning av direktionsledamöter För att öka insyn och öppenhet vid anställning av en direktionsledamot föreslås att anställningen föregås av ett ansökningsförfarande. Till grund för ansökningsförfarandet bör enligt regeringen en kravprofil tas fram där personliga kunskaper, färdigheter och egenskaper som behövs för att utföra arbetsuppgifterna närmare anges, t.ex. krav på god ledarskapsförmåga hos riksbankschefen. Kravprofilen och dess innehåll föreslås dock inte regleras i den nya riksbankslagen. Anmälan av innehav av finansiella instrument Enligt lag ska ordföranden och vice ordföranden i fullmäktige och ledamöterna i direktionen skriftligen anmäla bl.a. innehav av finansiella instrument till . Övriga ledamöter i fullmäktige ska skriftligen anmäla innehav av finansiella instrument till . Bestämmelsen föreslås föras över till den nya riksbankslagen med den skillnaden att ledamöterna i fullmäktige ska göra anmälan till i stället för till . Kapitel 8 i förslaget till ny riksbankslag innehåller bestämmelser om budget, årsredovisning och egna kapital m.m. Budget, bokföringsskyldighet och räkenskapsår Bestämmelserna lag om budget, bokföringsskyldighet och räkenskapsår förs i huvudsak över till den nya riksbankslagen. Årsredovisningen ska bestå av en balans- och resultaträkning och en förvaltningsberättelse. Förvaltningsberättelsen ska innehålla en redogörelse för penningpolitiken och övrig verksamhet. Årsredovisningen ska innehålla en bedömning av om den interna styrningen och kontrollen är betryggande. ska direktionen lämna årsredovisningen till , och fullmäktige. Fullmäktige ska besluta om disposition av årets resultat. och ska underrättas om beslutet. Det sistnämnda avviker från ordningen enligt lag där det är som beslutar om hur vinst ska disponeras. Syftet med ändringen är att ytterligare tydliggöra oberoende gentemot . ska besluta om ansvarsfrihet för fullmäktige när det gäller dess verksamhet och direktionen för förvaltningen av . Ansvarsfrihet får bara vägras om det finns skäl att föra talan om ekonomiskt ansvar mot en ledamot i fullmäktige eller direktionen eller om ledamoten bör åtalas för brottsligt förfarande i samband med sitt uppdrag eller sin anställning. Vidare ska fastställa balans- och resultaträkningen och godkänna fullmäktiges beslut om disposition av årets resultat. får vägra att godkänna ett beslut bara om det strider mot bestämmelserna i riksbankslagen. Om godkännande vägras ska fullmäktige fatta ett nytt beslut. Utdelning till staten ska ske senast efter beslut. Regeringens förslag avviker delvis från utredningens förslag när det gäller årsredovisningen och beslut. Bestämmelsen lag att ska redovisa vilka åtgärder banken vidtagit med anledning av iakttagelser förs över till den nya riksbankslagen. Enligt den nya riksbankslagen ska eget kapital bestå av en grundfond, en reservfond och balanserade vinstmedel. Grundfonden och reservfonden ska utgöra bundet eget kapital. Orealiserade vinster på värderegleringskonton ska inte ingå i det egna kapitalet. Det egna kapitalet ska uppgå till högst (målnivå), om inte beslutar annat. Ett belopp som motsvarar två tredjedelar av målnivån ska vara grundnivå för det egna kapitalet. Målnivån ska realvärdesäkras genom uppskrivning med konsumentprisindex (om förändringen understiger noll ska ingen omräkning ske). Om resultaträkning uppvisar vinst ska överföring som huvudregel göras till reservfonden. Överföringen får inte överstiga ett belopp som motsvarar förändringen av grundnivån för det egna kapitalet. Överskjutande vinstmedel ska överföras till balanserade vinstmedel. Om eget kapital efter överföringar till reservfonden och balanserade vinstmedel överstiger målnivån, ska överskjutande vinstmedel delas ut till staten. När reservfonden överstiger ska medlen i reservfonden överföras till grundfonden. Utgångspunkten för det egna kapitalets storlek bör enligt regeringen vara att ska vara finansiellt oberoende. Detta kan uppnås genom att självständigt och långsiktigt finansierar sina egna driftskostnader. Eget kapital bör i det avseendet vara tillräckligt stort för att säkerställa ett finansiellt oberoende. När det gäller övriga delar av det kostnadsfria kapitalet anför regeringen att det inte kan uteslutas att mängden utestående sedlar och mynt kommer att fortsätta att minska. Detta skulle minska tillgång till kostnadsfritt kapital. Med ett realvärdesäkrat eget kapital om bedömer regeringen emellertid att sedelmängden kan minska ytterligare utan att förmåga till självfinansiering riskeras. Regeringen anför också att kan göra en framställning till om att målnivån för det egna kapitalet höjs. får enligt förslaget också i skälig utsträckning göra finansiella avsättningar för att täcka en känd eller väntad förlust eller risk vars kostnad inte kan beräknas exakt. Fullmäktige får, efter direktionens medgivande, besluta om utdelning av balanserade vinstmedel, dvs. extraordinära utdelningar som inte avser resultatet för det senaste verksamhetsåret. Förlusttäckning och återställning av eget kapital Förslaget till ny riksbankslag innehåller bestämmelser om förlusttäckning och återställning av eget kapital som saknar motsvarigheter lag. Om resultaträkning uppvisar förlust ska denna i första hand täckas av balanserade vinstmedel, därefter av reservfonden och i sista hand av grundfonden. Om balanserade vinstmedel efter förlusttäckning överstiger noll, får det från balanserade vinstmedel överföras ett belopp till reservfonden som högst motsvarar förändringen av grundnivån för det egna kapitalet. Om grundfonden har tagits i anspråk för förlusttäckning, ska grundfonden med de kommande årens vinster återställas till den nivå som den uppgick till innan förlusten uppkom. Överskjutande vinstmedel får överföras till reservfonden till dess att det egna kapitalet uppgår till den omräknade grundnivån. Om det egna kapitalet understiger en tredjedel av målnivån, ska göra en framställning till om återställning av det egna kapitalet. Framställningen ska avse ett belopp som innebär att det egna kapitalet återställs till grundnivån, om inte orealiserade vinster på balansräkningen motiverar att kapitalet återställs till en lägre nivå eller inte alls. Om det krävs för att säkerställa förmåga till långsiktig självfinansiering, får framställningen högst avse ett belopp som innebär att det egna kapitalet återställs till målnivån. Kapitel 9 i förslaget till ny riksbankslag innehåller bestämmelser som reglerar syftet med och principerna för tillgångsförvaltningen, inbegripet valuta-reserven. ska förvalta tillgångar för att kunna fullgöra sina uppgifter och befogenheter och generera tillräcklig avkastning för att finansiera verksamheten. Tillgångarna ska förvaltas med låg risk och med beaktande av ställning som centralbank och syftet med tillgångsinnehavet. Vid förvaltningen ska särskild vikt fästas vid hur en hållbar utveckling kan främjas utan att det görs avkall på kraven som angetts ovan. Direktionen ska inom dessa ramar besluta om riktlinjer för förvaltningen av finansiella tillgångar. Dessa bestämmelser saknar motsvarighet lag. Bestämmelserna lag om ägande i företag, fastigheter och inventarier, ackord och förvärv av säkerheter föreslås föras över till den nya riksbankslagen. Kapitel 10 i förslaget till ny riksbankslag innehåller bestämmelser om valutareserv m.m. lag anges att det ankommer på att i valutapolitiskt syfte hålla tillgångar i utländsk valuta, utländska fordringar och guld. De tillgångar som anges i bestämmelsen har normalt sett antagits vara sådana som kan hänföras till valutareserven. I den nya riksbankslagen införs en bestämmelse om att ska ha en valutareserv, dvs. tillgångar i utländsk valuta. får också inneha guld. Guld är emellertid ingen utländsk valuta och bör enligt regeringen därför inte omfattas av valutareserven. får enligt lagförslaget besluta om förtida upplåning i utländsk valuta till valutareserven, motsvarande högst av BNP. Om det finns synnerliga skäl får dock , i syfte att tillfälligt förstärka valutareserven, besluta om upplåning som överskrider den nivån. finansutskott ska underrättas om ett sådant beslut och de synnerliga skäl som föreligger. Eftersom en förtida upplåning av valutareserven innebär en kostnad behöver visa att upplåningen är förenlig med principerna om proportionalitet och hushållning med statens medel. Proportionalitetsprincipen innebär i detta sammanhang att värdet av den extra beredskapsförmågan och andra fördelar av en utökad valutareserv ska stå i proportion till den tillkommande nettoräntekostnaden och de tänkbara negativa effekterna av att statsskulden ökar. En förtida upplåning om av BNP kräver dessutom synnerliga skäl. Med synnerliga skäl avses tydliga tecken på förhöjd oro på de finansiella marknaderna, ökad risk för att svenska banker kan komma att utsättas för allvarlig likviditetsstress i utländsk valuta eller andra omständigheter som innebär att det är uppenbart nödvändigt att förstärka valutareserven för att motverka en allvarlig störning av det finansiella systemet i . Låneutrymmet får endast överskridas då de synnerliga skälen föreligger. Det innebär att lån som överskrider låneutrymmet ska avvecklas i takt med att de förfaller när kravet på synnerliga skäl är uppfyllt. Upplåning efter att valutareserven tagits i anspråk Om valutareserven har tagits i anspråk för åtgärder som syftar till att värna den finansiella stabiliteten (dvs. generellt likviditetsstöd, nödkrediter eller handel med värdepapper som inte är statspapper i syfte att tillfälligt stödja systemviktiga finansiella marknaders funktionssätt) får besluta om upplåning i utländsk valuta i syfte att återställa reserven. Återställningen får avse högst det belopp som använts för att lämna sådant stöd. Någon återställning får dock inte göras av den del av valutareserven som finansierats med upplåning. I övrigt är låneutrymmet för att återställa valutareserven obegränsat. Det skulle kunna förekomma att valutareserven behöver tas i anspråk för att t.ex. lämna krediter till IMF eller för att genomföra valutainterventioner. Vad gäller krediter till IMF föreslås att särskilda bestämmelser om detta ska gälla. Behovet av att ta valutareserven i anspråk för att genomföra valutainterventioner är enligt regeringen begränsat. Till skillnad från () och direktion anser regeringen att återställning av valutareserven genom upplåning inte bör få ske om den har tagits i anspråk för andra syften än för åtgärder som syftat till att främja den finansiella stabiliteten. Om beslutar om upplåning för att förstärka eller återställa valutareserven ska enligt lagförslaget ta upp lån till staten i detta syfte. ska ta ut full ersättning för statens kostnader för upplåningen. Eventuella kreditförluster som uppkommer i samband med att ger likviditetsstöd ska belasta . ska betala tillbaka ett lån till när det inte längre finns skäl för upplåningen. ska fatta beslut om upplåning eller återbetalning av lån efter att har fått tillfälle att lämna synpunkter. Enligt gällande rätt får, efter särskilt bemyndigande som lämnas för ett budgetår i sänder, regeringen eller, efter regeringens bestämmande, ta upp lån till staten för att tillgodose behov av valutareserv (5 kap. 1 § första stycket 5 budgetlagen [2011:203]). Sådan upplåning genomförs i praktiken genom att tar upp lån på kapitalmarknaden till ett visst bestämt belopp. ger ut en för ändamålet skräddarsydd obligation till som speglar det lån som kontoret har tagit upp (7 kap. 3 § 2 lag och 5 kap. 1 § andra stycket budgetlagen). Det är enligt regeringen mest kostnadseffektivt att det är som lånar upp utländsk valuta för statens räkning, inklusive för behov. utrymme att enligt lag ge ut skuldebrev i utländsk valuta har endast tillkommit för att ska kunna ge ut särskilda obligationer till för ett ändamål som speglar de lån som tar upp för räkning. Till skillnad från ECB och direktion anser regeringen därför att bara ska få ta upp lån genom och att banken inte ska ha rätt att ge ut egna skuldebrev i utländsk valuta i syfte att förstärka valutareserven. Handel med utländsk valuta ska enligt lagförslaget få köpa och sälja utländsk valuta för att finansiera åtgärder som syftar till att värna den finansiella stabiliteten. Bestämmelsen saknar motsvarighet lag och innebär att får handla svenska kronor mot utländsk valuta, i syfte att kunna finansiera generellt likviditetsstöd, nödkrediter och handel med privata värdepapper för att tillfälligt stödja systemviktiga finansiella marknaders funktionssätt. Detta kan göras utan att det krävs något syfte att påverka kronans växelkurs eller att bidra till att uppnå prisstabilitetsmålet (jfr 2 kap. 5 §). Bestämmelsen reglerar inte vilka tillgångar som ingår i valutareserven. Till skillnad från direktion anser regeringen, på motsvarande sätt som vid återställning av valutareserven, att det saknas skäl att utvidga förslaget till fler åtgärder. direktion efterlyser ett klargörande av hur förslaget förhåller sig till valutainterventioner i penningpolitiskt syfte. Regeringen konstaterar att skillnaden består i syftet med åtgärden. Om syftet är att påverka växelkursen för svenska kronor för att uppnå prisstabilitet bör det penningpolitiska verktyget valutainterventioner användas. Om syftet är att finansiera valutareserven för att lämna olika former av likviditetsstöd är den föreslagna ordningen tillämplig. För att kunna fullgöra sina uppgifter och befogenheter får enligt förslaget ingå avtal om lån i utländsk valuta och valutaåterköpsavtal eller liknande avtal. Ett sådant avtal får ingås med en annan centralbank eller Banken för internationell betalningsutjämning (BIS). Vidare får lämna krediter till eller ingå valutaåterköpsavtal eller andra liknande avtal för att tillgodose en annan centralbanks behov av valuta om det tydligt förbättrar förutsättningar att uppnå målet om att bidra till ett stabilt och effektivt finansiellt system, eller efter medgivande. får också lämna krediter till eller ingå valutaåterköpsavtal eller andra liknande avtal med BIS inom ramen för verksamheten i den banken och med Europeiska unionens system för medelfristigt finansiellt stöd. lag finns inga bestämmelser om roll i granskningen av . Det anges bara att minst ska lämna en skriftlig redogörelse till finansutskottet om penningpolitiken. Utskottets ansvar för att utvärdera och granska penningpolitiken utgår i stället från regeringsformens generella bestämmelse att varje utskott ska följa upp och utvärdera riksdagsbeslut inom utskottets ämnesområde (4 kap. 8 § RF). Regeringen föreslår en ny bestämmelse i 7 kap. 9 § riksdagsordningen (RO) som förtydligar att hela verksamhet ska granskas av finansutskottet. Granskningen bör avse måluppfyllelse och effektivitet. För att möjliggöra en flexibel granskning bör det enligt regeringen inte regleras i riksdagsordningen hur granskningen ska genomföras. Det bör i stället vara en uppgift för finansutskottet att bedöma. De redogörelser som ska lämna till finansutskottet på regelbunden basis, eller när finansutskottet begär det, kan ligga till grund för granskningen. Likaså står det finansutskottet fritt att lägga granskning av till grund för utskottets uppföljning och utvärdering. När det gäller finansiell stabilitet kan enligt regeringen nuvarande ordning med utfrågningar av finansmarknadsministern, och övriga myndigheter vara tillräcklig om det inte förekommer några större störningar i det finansiella systemet. Under och framför allt efter en finansiell kris, när olika myndigheter vidtagit åtgärder på det finansiella stabilitetsområdet, kan det dock finnas skäl för finansutskottet att kräva en mer djupgående redovisning av som kan ligga till grund för granskningen. bör även granska övrig verksamhet såsom betalningssystemet, kontantverksamheten och beredskapsfrågor. När det gäller betalnings-avveckling och övervakning av den finansiella infrastrukturen finns enligt regeringen skäl att särskilt beakta att övervakar sin egen verksamhet med betalningsavvecklingssystem. granskning bör därför avse både övervaknings- och driftsfunktion. Regeringen föreslår att det införs en ny bestämmelse i lagen (2002:1022) om revision av statlig verksamhet m.m. där det framgår att revisionsberättelse ska innehålla ett uttalande om huruvida fullmäktiges beslut om disposition av årets resultat bör godkännas och om förvaltningen av följer tillämpliga föreskrifter. Vad gäller det sistnämnda ska granskningen göras med utgångspunkt i de viktigare beslut som framgår av årsredovisning (förvaltningsberättelsen) och vara en allmän granskning av lagligheten av dessa beslut. Riksbanksfullmäktiges främsta funktion enligt regeringsformen är att utse direktionsledamöter. Den andra centrala funktionen är att möjliggöra insyn och kontroll för huvudmannen, dvs. Fullmäktiges kontrollerande funktion ska förtydligas och stärkas enligt 7 kap. 4 § förslaget till ny riksbankslag. Fullmäktige ska följa direktionens arbete och verksamhet. Vidare ska fullmäktiges revisionsfunktion granska direktionens arbete. Fullmäktige ska underrätta finansutskottet om frågor av större betydelse, t.ex. om det finns betydande risker för stabiliteten i det finansiella systemet eller beslut som får stora samhällspåverkande effekter, och regelbundet eller på begäran redovisa sina iakttagelser till utskottet. Nuvarande bestämmelser om internrevision förs över till den nya riksbankslagen. Regeringen anser, till skillnad från utredningen, inte att det finns skäl att frångå den nuvarande ordningen i fråga om JO:s tillsyn eller finansutskottets åtalsrätt. Det innebär att direktionsledamöterna också i fortsättningen ska vara undantagna från JO:s tillsyn och omfattas av särskilda åtalsregler. Kapitel 11 i förslaget till ny riksbankslag innehåller bestämmelser om insyn och öppenhet. Redogörelser till finansutskottet och information till allmänheten oberoende ställer enligt regeringen krav på insyn och öppenhet i förhållande till finansutskottet och även i förhållande till allmänheten. Enligt lag ska lämna en skriftlig redogörelse om penningpolitiken till finansutskottet .