sou · H9B320 · 2022-01-01 00:00:00 — Åtgärderna har nära anknytning till kroppsbesiktning, men kräver inte något beslut om sådan besikt- ning. (, Straffprocessuella tvångsmedel, 4 uppl. 2018, s. 601 och 724, se även SOU 1975:75 s. 358 f., SOU 1978:34 s. 202 ff., SOU 1995:47 s. 246 f. och SOU 2017:100 s. Att regleringen medger att fingeravtryck kan tas som ett led i ett frihetsberövande utan att det behövs av utredningsskäl ska enligt vår uppfattning ses mot bakgrund av det är rimligt att den som frihets- berövas för ett allvarligt brott också blir föremål för vissa åtgärder som kan underlätta identifieringen vid eventuella framtida brott (jfr , a.a., s. 715). Av det skälet är det också nödvändigt att samla dessa fingeravtryck i ett för polisen sökbart register, se vidare nedan. I 28 kap. 3 a § ställs krav på proportionalitet vid husrannsakan, dvs. att åtgärden får beslutas endast om skälen för åtgärden uppväger det intrång eller men i övrigt som åtgärden innebär för den misstänkte eller för något annat motstående intresse. Även om paragrafen inte är tillämplig vid tagande av fingeravtryck anses proportionalitetsprin- cipen också gälla i dessa fall (, a.a., s. 28 och 720, se 1Förordningen (1992:824) om fingeravtryck m.m. nämner även videofilmning samt avtryck av hand, fot eller öra (4 §). 2En språklig modernisering av paragrafen har föreslagits i bl.a. SOU 2017:100, se s. 88 f. och 844. 1988/89:124 s. 26 ff.). I polislagen (1984:387) finns en motsvarande proportionalitetsprincip som gäller när polisman tar fingeravtryck med tvång (8 § första stycket och 10 § första stycket 4). Enligt 28 kap. 14 § andra stycket får närmare bestämmelser om fingeravtryck meddelas av regeringen. Sådana be- stämmelser finns i fingeravtrycksförordningen, som vi behandlar nedan. har uttalat att bestämmelsen i 28 kap. 14 § om att ta fingeravtryck inte utgör lagstöd för ett beslut om att med tvång lägga en misstänkts finger på en mobiltelefon för att låsa upp telefonen eller en applikation i den (dnr 6849-2018, JO:s ämbets- berättelse 2020/21 s. 375). De närmare reglerna om fingeravtryck finns i förordningen (1992:824) om fingeravtryck m.m. (fingeravtrycksförordningen). Där regleras t.ex. ändamål och beslutsbehörighet. Förordningen innehåller inte bara tillämpningsföreskrifter till 28 kap. 14 § , utan reglerar även tagande av fingeravtryck m.m. med stöd av lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare eller lagen (1991:572) om särskild utlänningskontroll. Dessutom gäller den tagande av fingeravtryck m.m. av den som häktas i anledning av utlämning. Enligt 2 § första stycket fingeravtrycksförordningen ska finger- avtryck tas av den som har häktats som misstänkt för brott (1 p.) eller den som har anhållits som misstänkt för brott, om den anhållne är okänd eller om det behövs för att utreda brott (2 och 3 p.). Av paragrafens andra stycke framgår att fingeravtryck även får tas av annan om det behövs för att utreda brott på vilket fängelse kan följa. Med detta avses ett konkret brott (, Straffproces- suella tvångsmedel, 4 uppl. 2018, s. 717). Det är den undersökningsledare som utreder ett brott som fattar beslut om att ta fingeravtryck om det behövs för utredningen. I övrigt fattar beslut om fingeravtryck (6 §). Om någon annan myndighet än har tagit fingeravtrycket ska det, tillsammans med en beskrivning av personen, skyndsamt sändas till . Detta gäller dock inte bl.a. då avtrycket har tagits av någon som inte är misstänkt för brott. (7 §.) Med stöd av 8 § har beslutat föreskrifter och allmänna råd om fingeravtryck och annan signalementsupptagning i PMFS 2020:14, FAP 473-1. Lagen om unga lagöverträdare Enligt 36 § första stycket lagen (1964:167) med särskilda bestäm- melser om unga lagöverträdare får fingeravtryck enligt 28 kap. rätte- gångsbalken tas av en misstänkt som är om det finns särskilda skäl.3 Det är förutsatt att åtgärden ska användas restriktivt (prop. 2005/06:165 s. 118 ff., jfr prop. 2009/10:105 s. 46). Uppgifter om fingeravtryck får inte vara sökbara och på så vis kunna användas för framtida identifiering, utan ska enbart kunna användas i det aktu- ella ärendet. Därför får sådana uppgifter inte registreras, se 5 kap. 12§ tredje stycket lagen (2018:1693) om polisens behandling av per- sonuppgifter inom brottsdatalagens område. Uppgifterna får alltså inte föras in i det fingeravtrycksregister som förs av Polismyndig- heten (se vidare nedan). Enligt brottsdatalagen (2018:1177) får biometriska uppgifter, t.ex. uppgifter som kan följa av fingeravtryck, behandlas endast om det är särskilt föreskrivet och det är absolut nödvändigt för ändamålet med behandlingen (1 kap. 6 § och 2 kap. 12 §, jfr prop. 2017/18:232 s. 434 f.). Sådana bestämmelser finns i den nämnda lagen om polisens behandling av personuppgifter inom brottsdatalagens område. Enligt vad som närmare föreskrivs där, se 5 kap. 11–17 §§, får fingeravtryck som har tagits med stöd av eller lagen om särskild utlänningskontroll behandlas i fingeravtrycks- register (jfr prop. 2017/18:232 s. 85 f., 150 f. och 447 f., se även prop. 2017/18:269 s. 168 f. och 309 f. och prop. 2009/10:85 s. 233 ff. och 355 ff.). Det bör här noteras att bestämmelserna i 5 kap. 11–17 §§ lagen om polisens behandling av personuppgifter inom brottsdatalagens område även tar sikte på signalementsregister, som är skilt från fingeravtrycksregistret. 3Bestämmelsen avser bl.a. även fotografi av den misstänkte. Rätten att föra registret I 5 kap. 11 § lagen om polisens behandling av personuppgifter inom brottsdatalagens område anges att får föra finger- avtrycksregister i syfte att förebygga, förhindra eller upptäcka brotts- lig verksamhet (1 p. ), utreda eller lagföra brott (2 p. ), fullgöra för- pliktelser som följer av internationella åtaganden (3 p. ), underlätta identifiering av okända personer (4 p.) och kontrollera fingeravtryck som med stöd av 9 kap. 8 § utlänningslagen (2005:716) har tagits av (5 p. Vad fingeravtrycksregistret får innehålla regleras i 5 kap. 12 § lagen om polisens behandling av personuppgifter inom brottsdatalagens område. I registret får uppgifter behandlas om en person som är misstänkt eller dömd för brott och som har varit föremål för åtgärd enligt 28 kap. 14 § (första stycket 1) eller har läm- nat fingeravtryck enligt 19 § lagen om särskild utlänningskontroll (första stycket 2). Vidare får uppgifter om fingeravtryck som inte kan hänföras till en identifierbar person behandlas om uppgifterna har kommit fram i en utredning om brott (andra stycket). Som tidigare konstaterats får inte fingeravtryck som har hämtats in med stöd av 36 § lagen med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare behandlas i registret (5 kap. 12 § tredje stycket lagen om polisens behandling av personuppgifter inom brottsdatalagens område). I registret får även uppgifter behandlas vad gäller en person som har dömts för brott i en annan medlemsstat inom EU och vars fingeravtrycks- eller signalementsuppgifter har överförts hit med stöd av artikel 4.2 i rambeslutet om Ecris. Sådana uppgifter får dock endast behandlas om det för motsvarande gärning i är föreskrivet fängelse och den som uppgifterna avser vid tid- punkten för gärningen hade fyllt , se 5 kap. 13 §. Syftet med en begränsning kopplad till brottets allvar är enligt regeringen att hindra registrering av fingeravtryck som har tagits i den dömande medlemsstaten med anledning av mindre allvarliga brott, vilka san- nolikt inte skulle ha medfört att fingeravtryck hade tagits i . Enligt regeringen är det också främmande att föra in fingeravtryck som har tagits på en person eller som dömts för en gär- ning som inte motsvarar ett brott enligt svensk lag. 2011/12:163 s. 33 f. och 60 f.) En uttömmande reglering av de uppgifter som fingeravtrycks- och signalementsregistren får innehålla finns i 5 kap. 14 §. Där fram- går att registren får innehålla uppgift om fingeravtryck, signalement, fotografi, videoupptagning, identifieringsuppgifter, ärendenummer och brottskod. Med fingeravtryck avses avtryck av finger eller hand (1 kap. 5 §). Längsta tid som personuppgifter får behandlas Utgångpunkten är att så länge det finns uppgifter om personen i an- tingen belastningsregistret eller misstankeregistret får uppgifterna vara kvar i fingeravtrycks- och signalementsregister. Uppgifterna i registren om en misstänkt person får därför inte behandlas efter det att uppgifterna om den registrerade tagits bort ur misstankeregistret som förs enligt lagen (1998:621) om misstanke- register och ur belastningsregistret som förs enligt lagen (1998:620) om belastningsregister (5 kap. 15 § första stycket lagen om polisens behandling av personuppgifter inom brottsdatalagens område, se även prop. 2009/10:85 s. 233 ff.). Uppgifter i fingeravtrycks- och signalementsregister som behand- las för att fullgöra ett internationellt åtagande får inte behandlas längre än vad som behövs för det ändamålet (5 kap. 16 § första stycket). Arkivlagstiftningen har inte företräde framför dessa bestämmel- ser. All automatiserad behandling ska alltså upphöra när den angivna tiden har löpt ut. (5 kap. 15 § tredje stycket och 16 § tredje stycket, se även prop. 2017/18:269 s. 309 f.) Säkerhetspolisen, , , Kustbevak- ningen och får för ett syfte som anges i 1 kap. 2 § brotts- datalagen medges direktåtkomst till personuppgifter i fingeravtrycks- och signalementsregister (5 kap. 17 § lagen om polisens behandling av personuppgifter inom brottsdatalagens område). Samtliga nu angivna myndigheter har fått sådan direktåtkomst. Bestämmelser om sekretess som rör uppgifterna i fingeravtrycks- och signalementsregister finns i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400). Av 35 kap. 1 § första stycket 5 framgår att sekretess gäller för uppgift om en enskilds personliga och ekonomiska förhållanden som förekommer i sådana register, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till honom eller henne lider skada eller men. I 35 kap. 10 § görs vissa undantag från denna sekretess, bl.a. om det föreskrivs i lagen om polisens be- handling av personuppgifter inom brottsdatalagens område (se p. I lagen om polisens behandling av personuppgifter inom brottsdata- lagens område finns sådana sekretessbrytande bestämmelser i 2 kap. 7–12 §§. Med hänsyn till behovet av att skydda det allmännas brottsföre- byggande och brottsbeivrande arbete gäller även sekretess för verk- samhet som syftar till att förebygga, uppdaga, utreda eller beivra brott. Denna sekretess tar sikte på bl.a. uppgifter i fingeravtrycks- och signalementsregistren. Sekretess gäller om det kan antas att syftet med beslutade eller förutsedda åtgärder motver- kas eller den framtida verksamheten skadas om uppgiften röjs. (18 kap. 1 § första stycket och andra stycket 2 offentlighets- och sekretess- lagen, se även m.fl., Offentlighets- och sekretesslagen, , version 22, , kommentaren till 18 kap. 1 §.) 8.2.2Fingeravtryck enligt lagen om särskild utlänningskontroll Enligt 19 § lagen (1991:572) om särskild utlänningskontroll kan en utlänning underkastas bl.a. husrannsakan och kroppsbesiktning om det är av betydelse för att utreda om utlänningen eller en organisa- tion eller grupp som han eller hon tillhör eller verkar för planlägger eller förbereder terroristbrott enligt 2 § lagen (2003:148) om straff för terroristbrott. Det är också tillåtet att bl.a. ta fingeravtryck av utlänningen. Säkerhetspolisen eller beslutar om en sådan åtgärd. I övrigt gäller 28 kap. i tillämpliga delar.4 8.2.3Fingeravtryck i vissa andra situationer I 9 kap. utlänningslagen finns dels bestämmelser om att Migrations- verket och under vissa förutsättningar får foto- grafera en utlänning och, om utlänningen har fyllt , ta hans eller hennes fingeravtryck (8 §), dels bestämmelser om att utlänning i vissa situationer är skyldig att låta sig fotograferas eller lämna fingeravtryck (8 a–f §§). I passlagen (1978:302), vilken gäller pass för svenska medborgare, finns också bestämmelser om skyldighet att låta sig fotograferas och lämna fingeravtryck (5 a och 6 §§). De fingeravtryck som tas med stöd av utlänningslagen och pass- lagen får inte behandlas i fingeravtrycksregistret, jfr 5 kap. 12 § lagen om polisens behandling av personuppgifter inom brottsdatalagens område.5 8.2.4Utbyte av fingeravtryck enligt Prümrådsbeslutet Vissa europeiska stater ingick 2005 en konvention i den tyska orten med målsättningen att utveckla informationsutbytet inom hela EU vad gällde dna-, fingeravtrycks- och fordonsuppgifter (den s.k. Prümkonventionen). Konventionens bestämmelser utgjorde grunden för en överenskommelse vid möte i rådet för rättsliga och inrikes frågor 2007 om ett fördjupat gränsöverskridande samarbete, särskilt för bekämpning av terrorism och gränsöverskridande brottslighet, 4I SOU 2020:16 har föreslagits att lagen om särskild utlänningskontroll ska ersättas av en ny lag, lagen om särskild kontroll av vissa utlänningar. 5Bestämmelser om fingeravtryck finns också bl.a. i lagen (2000:344) om Schengens informa- tionssystem (4 och 10 §§). Fingeravtrycken får användas för att fastställa någons identitet vid en träff i det register som ska vara den svenska nationella enheten i Schengens informations- system (SIS). Även i övrigt finns möjligheter att ta upp en utlännings fingeravtryck utan att det finns någon koppling till brottslig verksamhet, t.ex. genom och rådets förordning (EG) nr 810/2009 av om införande av en gemenskapskodex om viseringar (viseringskodex). Av 5 kap. 12 § lagen om polisens behandling av personuppgifter inom brottsdatalagens område följer att inte heller dessa fingeravtryck får behandlas i Polis- myndighetens fingeravtrycksregister. det s.k. Prümrådsbeslutet. Rådet antog Prümrådsbeslutet 2008.6 antogs ett beslut med administrativa och tekniska bestäm- melser för genomförandet av rådsbeslutet, framför allt när det gäller det automatiska utbytet av dna-uppgifter, fingeravtrycksuppgifter och uppgifter ur fordonsregister.7 Av rådsbesluten följer att medlemsstaterna ska ge varandra till- gång till uppgifter i bl.a. de nationella fingeravtrycksregistren. Upp- gifterna utbyts via nationella kontaktställen som kan göra automatiska sökningar bland referensuppgifter som tillhör övriga medlemsstaters register. Även före rådsbesluten kunde utbyte ske av uppgifter om bl.a. fingeravtryck. Rådsbesluten innebar däremot att sökningar ska kunna ske och att den som behöver informationen direkt kan få besked om det finns någon uppgift av intresse. Genomförande av Prümrådsbeslutet i svensk rätt De delar av Prümrådsbeslutet som gäller automatiserat utbyte av dna-, fingeravtrycks- och fordonsuppgifter genomfördes i svensk rätt under 2011.8 Bestämmelserna inordnades i huvudsak i den dåvarande lagen (2000:343) om internationellt polisiärt samarbete med tillhö- rande förordning (2010:705).9 finns motsvarande bestäm- melser i lagen (2017:496) om internationellt polisiärt samarbete med tillhörande förordning (2017:504).10 I fråga om uppgiftsbehandling gäller lagen om inte annat följer av brottsdatalagen eller registerför- fattning för respektive myndighet (6 kap. 1 § lagen om internatio- nellt polisiärt samarbete). Enligt 7 kap. 3 § lagen om internationellt polisiärt samarbete får, vid samarbete enligt Prümrådsbeslutet, ett utländskt kontaktställe medges direktåtkomst till referensuppgifter i svenska fingeravtrycks- register som förs med stöd av lagen om polisens behandling av per- sonuppgifter inom brottsdatalagens område. I påföljande paragraf anges att i syfte att förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig 6Rådets beslut /615/RIF av om ett fördjupat gränsöverskridande sam- arbete, särskilt för bekämpning av terrorism och gränsöverskridande brottslighet. 7Rådets beslut /616/RIF av om genomförande av beslut /615/RIF om ett fördjupat gränsöverskridande samarbete, särskilt för bekämpning av terrorism och gräns- överskridande brottslighet. 2010/11:129. 9När det gäller utbyte av fingeravtryck fanns bestämmelserna i 18 och 19 §§ i lagen och i 3 kap. 4a–c §§ i förordningen. 2016/17:139. verksamhet eller utreda brott får det svenska kontaktstället i enskilda fall genom direktåtkomst söka uppgifter i en annan stats fingerav- trycksregister. Uppgifter får behandlas endast i den utsträckning den andra staten tillåter det och om behandlingen i motsvarande fall hade varit tillåten i svenska fingeravtrycksregister som förs med stöd av lagen om polisens behandling av personuppgifter inom brottsdata- lagens område. Det svenska kontaktstället ansvarar för att kontrol- lera om det mottagna fingeravtrycket stämmer överens med det fingeravtryck som sökningen avsåg. I förordningen om internationellt polisiärt samarbete finns viss kompletterande reglering. De myndigheter som får begära sökningar vad gäller fingeravtryck är de som anges i bestämmelsen om direkt- åtkomst i 5 kap. 17 § lagen om polisens behandling av personupp- gifter inom brottsdatalagens område, dvs. Säkerhetspolisen, Eko- brottsmyndigheten, , och (5 kap. 3 § andra stycket 2 i förordningen). är svenskt kontaktställe vid utbyte av finger- avtryck enligt Prümrådsbeslutet (5 kap. 3 § tredje stycket i förord- ningen). Myndigheten ska föra en förteckning över de tjänstemän som är behöriga att göra sökningar (5 kap. 5 §). Sammanfattningsvis innebär det regelverk som har beslutats med anledning av Prümrådsbeslutet att en utländsk myndighet som t.ex. har hittat ett fingeravtryck på en brottsplats kan göra en automatisk sökning genom det nationella kontaktstället i övriga medlemsstaters register för att se om avtrycket förekommer där. Det är endast fråga om en begränsad åtkomst till systemet. Om det sökta fingeravtrycket finns med i registret får det utländska kontaktstället enbart tillgång till fingeravtrycket med en sifferbeteckning (referensuppgifter). Det är alltså inte möjligt att direkt identifiera vilken person som referens- uppgifterna hänför sig till. I stället måste myndigheten vända sig till den stat som för registret med en formell förfrågan om ytterligare uppgifter. Motsvarande gäller när den svenska får en träff i ett utländskt register. (Se vidare prop. 2010/11:129 s. 2 och 43 f.) Upptagande och lagring av fingeravtryck aktualiserar flera regelverk till skydd för den personliga integriteten. En genomgång av dessa regelverk finns i avsnitt 3.2. Som konstaterats innebär upptagande av fingeravtryck på den som t.ex. är misstänkt för brott eller som ska verkställa ett straff ett in- grepp i den kroppsliga integriteten. Det omfattas därför av skyddet mot påtvingade kroppsliga ingrepp i 2 kap. 6 § första stycket reger- ingsformen (se t.ex. , Straffprocessuella tvångs- medel, 4 uppl. 2018, s. 716, och SOU 1978:34 s. 204). Vidare omfattas lagring av fingeravtryck av skyddet mot intrång i den personliga integriteten enligt 2 kap. 6 § andra stycket regeringsformen. Ur ett europarättsligt perspektiv aktualiseras skyddet för privat- liv enligt artikel 8 i (jfr prop. 2014/15:32 s. 26). Vidare aktualiseras rätten till respekt för privatliv och skyddet av personuppgifter i artikel 7 respektive 8.1 i EU:s stadga om de grund- läggande rättigheterna. I fallet S. and Marper v. the United Kingdom11 hade fingeravtryck, cellprov och dna-profiler tagits inom ramen för brottmålsförfa- randen och lagrats i nationella databaser, även sedan personen i fråga hade frikänts eller förundersökningen lagts ned. Detta förfarande ansåg stå i strid med artikel 8 i . Domstolen kom till samma slutsats i fallet M.K. v. France12 som gällde en frikänd persons fingeravtryck, vilka kunde sparas i en data- bas och där det endast fanns små möjligheter att få uppgifterna raderade. and Marper v. the [GC], nos. 30562/04 and 30566/04, ECHR 2008. Se särskilt § 125. v. , no. 19522/09, . I fallet Gaughran v. the United Kingdom13 prövade domstolen hanteringen av fotografi, fingeravtryck och dna-profil rörande en person som dömdes för rattfylleri till böter. Informationen lagrades i databaser . Domstolen fann att förfarandet utgjorde ett oproportionerligt intrång i skyddet för privatlivet enligt artikel 8 eftersom uppgifterna bevarades oavsett brottets svårhet och behovet av lagring och då det inte fanns någon reell möjlighet till omprövning. har t.ex. i sin dom , C-291/12, om förhands- avgörande rörande en förordning om bl.a. biometriska kännetecken i pass och resehandlingar, hänvisat till avgörande S. and Marper (se ovan). Förhandsavgörandet föranleddes av att en person inte fick något pass utfärdat eftersom han vägrade att lämna sina fingeravtryck för lagring i passet. Med hänvisning till artikel 7 och 8.1 i EU:s rättighetsstadga konstaterade domstolen – i linje med S. and Marper – att respekten för privatlivet vad avser behandling av personuppgifter omfattar varje upplysning som avser en identifierad eller identifierbar fysisk person och att detta omfattar uppgifter om fingeravtryck. Att lagra uppgifter om fingeravtryck i pass enligt för- ordningen innebar därför ett intrång i respekten för privatlivet och skyddet för personuppgifter. Åtgärden ansågs dock vara motiverad och proportionerlig.14 8.4Fingeravtryck i Ecris- och Ecris-TCN-systemen Uppgifter om fingeravtryck möjliggör en säkrare identifiering vid informationssökningar i Ecris- och Ecris-TCN-systemen. Rambeslutet om Ecris och förordningen om Ecris-TCN innehåller därför bestäm- melser om behandling av fingeravtryck. 13Gaughran v. the , no 45245/15, 13 February 2020. Angående lagring av dna- profiler, se även t.ex. v. the (dec. ), no. 29514/05, ECHR 2006-XV, Aycaguer v. , no. 8806/12, 22 2017, och Peruzzo and v. (dec. ), nos. 7841/08 and 57900/12, 4 2013. 14Dom , , C-291/12, EU:C:2013:670, se p. 26–30. Förordningen om Ecris-TCN innehåller strikta regler för åtkomst till Ecris-TCN och nödvändiga skyddsåtgärder. Det anges att den är förenlig med de grundläggande rättigheter och friheter som stadfästs särskilt i EU:s rättighetsstadga, inklusive rätten till skydd av person- uppgifter och principen om likhet inför lagen och det allmänna för- budet mot diskriminering. Det anges också att förordningen beaktar och om medborgerliga och politiska rättigheter. (Skäl 34.) Även i rambeslutet om Ecris anges att beslutet har utformats med respekt för grundläggande rättigheter och iakttagande av de prin- ciper som framgår av stadgan och (skäl 18 i rambeslutet, som även hänvisar till artikel 6 i fördraget om Euro- peiska unionen). Vid en underrättelse om en fällande dom som sker från centralmyn- digheten i den dömande medlemsstaten till centralmyndigheten i den medlemsstat där den dömde är medborgare ska även uppgift om fingeravtryck överföras, om uppgiften är tillgänglig för centralmyn- digheten i den dömande medlemsstaten, artikel 4.2 och 11.1 c (ii) i rambeslutet om Ecris. Samma sak gäller när den dömande medlems- staten underrättar medlemsstaten där den dömde är medborgare om eventuella ändringar eller strykningar av uppgifter i kriminalregistret (artikel 4.3 och 11.1). I syfte att kunna besvara ansökningar om uppgifter om domar får centralmyndigheten i den medlemsstat där personen är medborgare lagra uppgifter om bl.a. fingeravtryck (artikel 7 och 11.2). Till rambeslutet hör ett formulär för ansökan om uppgifter ur kriminalregistret. Fingeravtryck är då en av de identitetsuppgifter som kan anges (bilaga till rambeslutet om Ecris). Allmänna överväganden vid genomförandet Inför genomförandet av rambeslutet om Ecris konstaterade reger- ingen att dåvarande genom fingeravtrycks- och signalementsregister hade tillgång till uppgifter om fingeravtryck på ett sådant sätt som avses i rambeslutet. Vid underrättelser om domar enligt rambeslutet ansågs det därför finnas en skyldighet att föra över uppgifter om fingeravtryck som behandlas i fingeravtrycksregistret. Regeringen ansåg att överföringen av uppgifter inte skulle inne- bära att någon ytterligare registrering skedde i fingeravtrycks- och signalementsregister, utan endast att redan registrerade uppgifter i enskilda fall lämnas till centralmyndigheten i det land där personen i fråga var medborgare.