sou · H9B332 · 2022-01-01 00:00:00 — Vår uppfattning är att verk som i någon mening kan betraktas som unika, eller som framställs i ett begränsat antal exemplar ofta i avsikt att upplevas under vissa förhållanden och vars värde relateras till det aktuella exemplaret, i plikthänseende ska kategoriseras efter sina visuella kvaliteter i stället för efter framställningsteknik. Vi menar därför att exempelvis grafiska blad och videokonst (även om de visas på museer och offentliga platser) är att betrakta som visuella medier. Sådana uttryck faller därmed utanför det som ska samlas in med plikt. Skulle de uttryck som skapats i ett visuellt, muntligt eller skriftligt medium avbildas i tryckt, elektriskt eller digitalt medium kan avbild- ningen komma att omfattas av plikt. Det gäller t.ex. när ett grafiskt blad eller ett videokonstverk dokumenteras och förs in i en utställ- ningskatalog, en bok eller på en webbsida. För muntliga medier kan detsamma inträffa om ett liveframträdande, som t.ex. en konsert eller en teaterföreställning, spelas in och sprids på en teknisk upptagning, genom en tv-sändning eller online (se vidare avsnitt 8.2–8.3). 8.2Det som kännetecknar ett material Förslag: Med material avses ett innehåll som lagrats som en av- gränsad informationsmängd av text, bild, rörlig bild eller ljud för att läsas, avlyssnas eller tittas på. Vi föreslår att pliktinsamlingen ska omfatta material som, enligt definitionen i avsnitt 2.3, består av ett innehåll som lagras på en bärare. Materialets innehåll ska i första hand kunna uppfattas med syn och hörsel.1 Definitionen är avsedd att begränsa det som avses med material så att lagen enbart träffar avgränsade informations- mängder av text, bild, rörlig bild och ljud. Förslaget innehåller ett antal begrepp; de använder vi på följande sätt. –Avgränsad informationsmängd: Informationen har avgränsats för ett visst ändamål, uppfattas som en helhet och kan särskiljas från andra informationsmängder. –Text: En sammanhängande, meningsfull följd av skrivna ord eller numeriska tal med viss innebörd som kan läsas.2 Texten kan vara skriven på vilket språk och med vilket alfabet som helst, även i punktskrift. –Bild: En visuell framställning (design eller representation).3 Med bild avses stillbild. –Rörlig bild: Bilder, som när de visas i snabb följd, skapar en illusion av rörelse eller förändring.4 Här inkluderas fast bestämda och interaktiva bilder samt 3D-grafik. –Ljud: Innehållet i en hörselförnimmelse.5 Innehållet ska alltså ha dokumenterats i text, bild, rörlig bild eller ljud, eller i två eller flera av dessa i kombination. För att omfattas av regelverket ska informationsmängden dessutom lagras på en bärare så att den kan läsas, avlyssnas eller tittas på vid upprepade tillfällen och på olika platser. Det som omfattas av lagen definieras alltså inledningsvis utifrån att innehållet lagrats i text, bild, rörlig bild eller ljud på en bärare oberoende av medium, teknik eller format. Resultatet blir en mycket vid definition vilket också rekommenderats av . Enligt riktlinjer bör definitionen av pliktmaterial utformas så att den omfattar alla typer av material som gjorts tillgängliga för allmän- heten oberoende av om det skett i form av böcker, fotografier, noter, 1Förslaget omfattar även punktskrift vilken uppfattas med känseln. 2Jfr respektive , Text. 3Jfr , Picture, betydelse 1. 4Jfr , Motion picture, betydelse 1. 5Jfr , Ljud, betydelse 2. kartor, dagspress etc. och oberoende om materialet är fysiskt eller digitalt tillgängligt, off- eller online, dynamiskt eller statiskt.6 Vår definition av material är avsedd att träffa företeelser som motsvarar rekommendationer. I dagens informations- flöden återfinns text och bild, i kombination eller var för sig, typiskt sett i tidningar, böcker, broschyrer, affischer, kataloger etc. som lagras antingen i fysisk form, huvudsakligen på papper, eller i en digital fil. En sådan digital fil kan i sin tur sparas ner på en teknisk upptagning, som en cd-skiva, eller förvaras på en server, i en databas eller motsvarande. Rörliga bilder och ljud förekommer både var för sig och som en helhet. Ofta sätter vi likhetstecken mellan rörlig bild och film av olika slag som t.ex. tv-sänt material, men här kan både dataspel och andra interaktiva medier inkluderas. När ljudet står självt kan det förknippas med tal, sång och musik, t.ex. ljudböcker och radio-sänt material. För att rörlig bild och ljud ska ses som material i detta sammanhang krävs, precis som för text och bild, att innehållet lagras så att det kan uppfattas och på olika platser. Rörlig bild och ljud lagras huvudsakligen i digitala filer som på samma sätt som text och bild kan sparas på en teknisk upptagning eller lagras på en server eller motsvarande, men det före- kommer också att rörlig bild och ljud lagras på elektriska medier, t.ex. filmbas eller LP-skivor. 8.3Material som ska omfattas av pliktlagstiftningen Förslag: Pliktmaterial är material som är avsett för, riktar sig till och görs tillgängligt för allmänheten här i landet genom att –bjudas ut till försäljning, uthyrning eller utlån eller annars spridas, –återges offentligt, eller –göras åtkomligt på annat liknande sätt. 6Unesco/Larivière, , s. 46 ff. punkt 7.1.4 och 7.3.2. I rikt- linjerna, s. 49 ff. punkt 7.4–7.5, nämns ytterligare materialtyper. Material omfattar, som framgår av avsnitt 8.2, lagrade texter, bilder, rörliga bilder och ljud utan några egentliga avgränsningar, men alla material ska inte omfattas av plikt. För detta krävs att materialet görs tillgängligt för allmänheten. Syftet med att samla in pliktmaterial är bl.a. att samla in uttryck för det offentliga samtalet. Ett material kan alltså endast utgöra pliktmaterial om det gjorts tillgängligt för all- mänheten. Tillgängliggörandet ska ske på något av de sätt som räk- nas upp i lagen. För att utgöra pliktmaterial ska materialet också vara avsett för och rikta sig till allmänheten här i landet. Avgränsningen av det som utgör pliktmaterial är en förutsättning för att insamlingen ska kunna begränsas till det som kan anses rimligt att ta ansvar för ur ett nationellt perspektiv. Digitaliseringen, nätpubliceringen och näthandeln ger åtkomst till material som framställs utomlands i en annan utsträckning . I dagens medielandskap har de nationella gränserna relativt liten betydelse och den som befinner sig i kan ta del av och delta i det offentliga samtalet på ett internationellt plan. Det är där- för varken rimligt eller möjligt att tänka sig en fullständig insamling av alla uttryck som kan anses ingå i det offentliga samtalet. Ett visst urval måste ske. EU, och har i olika sammanhang under- strukit att varje land har ansvar för att samla in och bevara sitt kultur- arv.7 I finns en motsvarande ansvarsfördelning när det gäller hur kulturarvet omhändertas. På samma vis som endast för- väntas ta hand om det nationella kulturarvet är statens ansvar begränsat i förhållande till exempelvis kommunala och privata aktörer. Ser vi till kulturarv som staten omhändertar är ansvaret fördelat mellan museer, arkiv och bibliotek.8 bygger på denna ansvarsfördelning och innebär i princip att sådant som typiskt sett omhändertas av biblio- tek och som har gjorts tillgängligt för allmänheten i omfattas av krav på pliktleverans. och tekniska upptagningar som framställts utomlands och publiceras här i landet samt för material som publiceras online gäller som huvudregel också att materialet ska 7Se exempelvis artikel 167 C 326/47, punkt 58 resolutionen /2306(), artikel 3 Protocol to Convention for the Protection of the Audiovisual Heritages, recommendation CM/Rec(2007)16, rekommendation om skydd och bevarande av rörliga bilder 1980, särskilt s. 7 ff. och /Larivière, , s. 46 punkt 7.1.3. 2016/17:116. röra svenska förhållanden för att omfattas.9 Avgränsningen har lag- tekniskt lösts på olika sätt. Pliktexemplarslagens reglering utgår från materialtyp medan bestämmelserna i e-pliktlagen är utformade så att samma krav gäller för allt material. Det nationella bör även vara utgångspunkten för en ny lag, men det nationella kan betraktas och identifieras på olika sätt. Det kan knytas till uppgifter som finns i det faktiska materialet. Exempel på det är att innehållet rör en plats eller företeelse med svensk anknyt- ning, tillkomstort, språk etc. Ett annat sätt att identifiera anknyt- ningen till är att utgå från det som ingår i det offentliga samtalet här i landet och knyta an till det material som är tillgängligt för och riktar sig till de som vistas i landet. Ytterligare ett sätt är att se till huruvida materialet gjorts tillgängligt av aktörer som omfattas av svensk jurisdiktion. I vårt förslag kombineras främst de två sist- nämnda. Vi återkommer till frågan om aktörerna i kapitel 9–12 och koncentrerar oss här på vad som kan anses tillgängligt för allmän- heten här i landet. En genomgående förutsättning för pliktinsamlingen är enligt vårt förslag, liksom i gällande pliktlagstiftning, att materialet ska ha gjorts tillgängligt för allmänheten här i landet. Till skillnad från hur detta är utformat föreslår vi att förutsättningarna för tillgänglig- görandet beträffande samtliga materialtyper ska framgå direkt av den nya lagen samt att tillgängliggörandet ska ses som ett uttryck för viljan att delta i det offentliga samtalet. av skrifter styrs av tryckfrihets- förordningen på så sätt att insamlingen enligt 5 § endast träffar skrifter som omfattas av och är utgivna enligt tryckfrihetsförord- ningen.10 Radio- och tv-program omfattas enligt de förutsättningar som anges i 18 § pliktexemplarslagen om de har sänts här i landet. För övriga materialtyper gäller enligt 3 § att materialet omfattas av 9Undantag från kravet att materialet ska röra svenska förhållanden har gjorts för periodiska skrifter för vilka svenskt utgivningsbevis gäller samt för film och videogram, se 6 § första stycket 1 samt 12 § pliktexemplarslagen. Något krav på att materialet ska röra svenska förhållanden gäller inte heller enligt pliktexemplarslagen för radio- och tv-program. Sådana program omfattas om de har sänts här och inspelningsskyldighet gäller enligt 5 kap. 3 § tillämpningslagen (18 §). 10Tryckfrihetsförordningen är i första hand tillämplig på fysiska skrifter, se Axberger, Tryck- frihetsförordningen, kommentaren till 1 kap. 2 §. plikt om det gjorts tillgängligt för allmänheten här i landet genom att bjudas ut till försäljning, uthyrning eller utlåning eller annars spridas till allmänheten eller när informationen i dokumentet återges offentligt eller i förvärvsverksamhet inför en större sluten krets. För att omfattas av e-pliktlagen ska materialet enligt 3 § ha gjorts till- gängligt för allmänheten här i landet genom överföring via nätverk. Vidare krävs att materialet gjorts tillgängligt med grundlagsskydd eller yrkesmässigt. Eftersom våra förslag så långt möjligt ska vara medie-, teknik- och formatoberoende har vi försökt undvika regleringar som utgår från hur materialet utformats eller lagrats. Det framstår därför som mindre lämpligt att i den nya lagen peka ut pliktmaterialet som sådant med hjälp av tryckfrihetsförordningens och yttrandefrihets- grundlagens regler. Det gäller både i fråga om det material som ska omfattas av pliktlagstiftningen och hur tillgängliggörandet ska ske. Mot en sådan koppling talar även att den kan leda till tolknings- svårigheter om t.ex. vad som krävs för att en skrift ska anses utgiven. KB har i detta avseende påpekat att den gällande lagstiftningen inne- bär problem i förhållande till små upplagor och den växande produk- tionen av skrifter som framställs som ”print on demand”. Vi föreslår därför att pliktmaterialet ska definieras utifrån det sätt på vilket materialet gjorts tillgängligt för allmänheten. Ett material omfattas alltså endast om det gjorts tillgängligt på något av de sätt som anges i lagen. Sker tillgängliggörandet på något av dessa sätt ut- gör materialet pliktmaterial och omfattas av lagen oavsett om det tillgängliggjorts av en privatperson, en organisation eller en myndig- het (beträffande myndighetsmaterial, se avsnitt 8.5). För material som tillgängliggjorts på annat vis är lagen således inte tillämplig. Det innebär exempelvis att material av privat karaktär, som brev och annat som skrivs för privat bruk liksom det som en privatperson lägger ut på en sida som inte vem som helst kan få åtkomst till t.ex. på sociala medier, faller utanför plikten. Den lösning vi föreslår, där plikten bygger på att materialet gjorts tillgängligt enligt vissa kriterier, innebär att det inte längre finns krav förknippade med att ett material ska ha mångfaldigats i ett visst antal exemplar eller på att tillgängliggörandet skett med grundlagsskydd för att materialet ska utgöra pliktmaterial och omfattas av lagen. För att materialet ska utgöra pliktmaterial krävs i stället att materialet ska ha tillgängliggjorts på ett sådant sätt att fler kan ta del av det oberoende av varandra, vid samma eller olika tillfällen. I annat fall kan materialet inte ansetts ha gjorts tillgängligt för allmänheten på det sätt som krävs för att det ska utgöra pliktmaterial. Den konstruktionen gör lagen i viss mån neutral vad gäller hur material sprids och till mate- rialets materiella egenskaper. Material som är åtkomligt för i princip vem som helst som uppe- håller sig här i landet är att betrakta som tillgängligt för allmänheten. Det gäller såväl gratis åtkomligt material som material som till- handahålls mot en avgift. Även sådant material som genom lösenord eller på annat vis endast är åtkomligt för medlemmar i en viss förening eller liknande omfattas, förutsatt att i princip vem som helst kan få ett sådant lösenord eller bli medlem i föreningen. Det sist- nämnda är inte uppfyllt om det ställs krav av sådant slag som alla inte kan uppfylla, som viss anställning, sjukdom, religiös övertygelse eller annat. Sådana krav innebär att materialet endast är tillgängligt för en sluten krets, dvs. en krets som inte vem som helst kan bli en del av. Sådana slutna kretsar utgör inte allmänheten i lagens mening. Materialet ska ha tillgängliggjorts på något av de sätt som anges i lagen, dvs. genom att överföras, bjudas ut till försäljning, uthyrning eller utlån eller annars spridas, återges offentligt eller genom att göras åtkomligt på annat liknande sätt. Förslaget är, liksom 3 § plikt- exemplarslagen, till viss del utformat med bestämmelsen i 2 § URL som förebild. Den nya lagen bör dock stå för sig själv på så sätt att pliktmaterialet definieras utifrån insamlingens förutsättningar snarare än genom begrepp som används i t.ex. URL för andra syften. Begreppet överföras avser samtliga distansöverföringar. Med detta menas att material på trådbunden eller trådlös väg görs till- gängligt för allmänheten från en annan plats än den där allmänheten kan ta del av materialet. Begreppet omfattar dels sådana överföringar över nätverk som faller under 3 § e-pliktlagen, dels överföringar som omfattas av 18 § pliktexemplarslagen. Som exempel på över- föringar som omfattas kan nämnas tillgängliggörande av radio- och tv-program, oavsett vilken teknik som används för överföringen. Detta innebär att såväl linjära sändningar och webbsändningar,11 som program som tillgängliggörs på nätplattformar där användaren väljer vilket program denne vill se/lyssna på och när programmet ska starta (typiskt sett via s.k. playtjänster) omfattas. 11Linjära sändningar och webbsändningar är sändningar där mottagaren kommer in i sänd- ningen där den befinner sig, SOU 2020:45, s. 67. heten omfattar också annat material – t.ex. bloggar, tidningsartiklar, musik, böcker etc. – som läggs ut på internet eller något annat nät- verk.12 I avsnitt 8.3.3 diskuteras vad som ska gälla för material som överförs. Som nämnts ovan saknar det betydelse för tillämpningen om överföringen sker gratis eller mot avgift, om materialet är fritt till- gängligt eller kräver ett abonnemang. Det avgörande är att materialet är tillgängligt för var och en som så önskar. Det spelar heller ingen roll om överföringen kan resultera i en egen kopia eller om materialet enbart är temporärt tillgängligt. Material som överförs genom interna kommunikationsnät, s.k. intranät, faller utanför pliktinsam- lingen eftersom materialet inte har tillgängliggjorts för allmänheten. För att någon ska ha åtkomst till ett intranät krävs att personen har en viss anställning, är medlem i en viss organisation eller liknande. Sådana slutna kretsar utgör som ovan nämnts inte allmänheten. Material på intranät ska därför inte omfattas av pliktinsamlingen. Överföringar via e-post faller normalt sett också utanför.13 Pliktinsamlingen ska också omfatta material som görs tillgängligt för allmänheten genom att bjudas ut till försäljning, uthyrning eller utlån. Härmed avses en spridning av fysiska exemplar. För tillämp- ningen saknar det betydelse om exemplaren bjuds ut till försäljning, uthyrning eller utlån i fysiska butiker, på bibliotek eller liknande eller om det sker online, i en postorderkatalog eller dylikt. Bestäm- melsen omfattar dock endast utbjudande av fysiska exemplar, exem- pelvis en tryckt bok som kan köpas i en fysisk bokhandel eller beställas från en nätbokhandel. Om samma titel bjuds ut till för- säljning som e-bok utgör tillgängliggörandet i stället en överföring till allmänheten. Med att materialet ”annars sprids till allmänheten” avses t.ex. gratisdisdistribution. Liksom för övriga distributionssätt i denna strecksats omfattas endast spridning av fysiska exemplar. Med att materialet återges offentligt menar vi i detta avseende att materialet återges för en närvarande publik med hjälp av tekniska hjälpmedel. Till denna kategori hör främst biografvisad film. Vis- ningen av sådan film utgör oftast ingen överföring till allmänheten eftersom det normalt sett inte sker någon distansöverföring. Enligt URL:s terminologi torde biografvisad film falla in under begreppet 2004/05:110, s. 378 f. 13Massutskick av e-post med samma innehåll till allmänheten som e-posttidningar och till- handahållande av material genom prenumeration av s.k. RSS-flöden och liknande kan dock omfattas, se vidare avsnitt 10.1.3. ”offentligt framförande”. Till de offentliga framförandena hör emeller- tid också bl.a. liveframträdanden, vilka i egenskap av muntliga medier inte omfattas av plikt. Begreppet ”offentligt framförande” passar där- för mindre väl in i pliktlagstiftningen (skulle liveframträdanden däremot spelas in och lagras på ett elektriskt eller digitalt medium så kan detta omfattas av plikt i den mån inspelningen tillgängliggörs för allmänheten, jfr avsnitt 8.1). Vi har därför valt att behålla det begrepp som används i 3 § pliktexemplarslagen. Den sista strecksatsen – göras åtkomligt på annat liknande sätt – har tillkommit för att täcka upp för eventuella nya distributions- kanaler som kan uppkomma och inte ryms i de tidigare nämnda. Enligt pliktexemplarslagen omfattas även material som återges i förvärvsverksamhet inför en större sluten krets av plikt. Någon mot- svarande bestämmelse finns inte i e-pliktlagen. Bestämmelsen i plikt- exemplarslagen har 2 § fjärde stycket URL som förlaga. Enligt den sistnämnda bestämmelsen jämställs överföringar och framföranden som i förvärvsverksamhet anordnas till eller inför en större sluten krets med överföring till allmänheten och offentligt framförande. Som exempel på förfaranden som omfattas av URL:s bestämmelse kan nämnas musik som spelas i högtalarna i arbetslokaler, lunchrum och liknande.14 Bestämmelsen i URL syftar till att rättighetsinne- havarna ska få betalt för sina prestationer även vid användning på detta sätt. Vilket material som pliktexemplarslagen tar sikte på i detta av- seende framgår inte närmare av lagens förarbeten. Vi anser inte att det finns skäl för en sådan bestämmelse i vårt förslag till ny lag. 8.3.2Begreppet ”här i landet” Vi föreslår alltså att pliktlagstiftningen ska begränsas till en in- samling av det offentliga samtalet så som det tar sig uttryck i . I detta avseende saknar det betydelse var och av vem materialet har producerats. I stället ska pliktinsamlingen avgränsas till material som görs tillgängligt för allmänheten här i landet på något av de sätt som anges i lagen. Det saknar betydelse om materialet är åtkomligt för allmänheten i hela eller i delar av landet. Både pliktexemplarslagen och e-pliktlagen villkorar plikten med att materialet ska röra svenska förhållanden. I de båda lagarna definieras 2004/05:110, s. 57 f och s. 79 f. det som avses med svenska förhållanden på något olika sätt.15 Enligt pliktexemplarslagen ska ett dokument anses röra svenska för- hållanden om dokumentet helt eller delvis är avfattat på svenska språket, helt eller delvis innehåller verk av svensk upphovsman eller framförande av svensk konstnär eller, om inte någon av dessa förut- sättningar föreligger, dokumentet ändå huvudsakligen är avsett att spridas inom landet.16 Enligt e-pliktlagen rör ett material svenska förhållanden om det inte i obetydlig omfattning innehåller svenska, innehåller verk av en svensk upphovsman eller framförande av en svensk konstnär, eller huvudsakligen riktar sig till allmänheten här i landet.17 Om elektroniskt material som rör svenska förhållanden har ett direkt samband med annat elektroniskt material, ska även det senare materialet anses röra svenska förhållanden.18 Kravet på att ett material ska röra svenska förhållanden gäller som ovan nämnts för allt material enligt e-pliktlagen medan pliktexem- plarslagen endast kräver en anknytning till svenska förhållanden för material som har framställts utomlands (undantaget periodiska skrif- ter med svenskt utgivningsbevis, radio- och tv-program som ska spelas in enligt tillämpningslagen samt film och videogram). För att filmer och videogram som framställs utomlands ska omfattas av plikt- exemplarslagen är det tillräckligt att filmen eller videogrammet har gjorts tillgängligt för allmänheten här på något av de sätt som anges i 3 §. Motivet till särregleringen var att utländsk film i så hög grad 15I 2 § andra stycket kulturarw3-förordningen finns en tredje definition för att specificera en insamling av det svenska, nämligen ”material som går att hänföra till genom sådan anknytning som adress, adressat, språk, upphovsman eller avsändare.” Eftersom Kulturarw3 inte hör till plikthanteringen hanteras inte denna definition i texten. 164 § pliktexemplarslagen. 1993/94:10, s. 18 f., sägs att det som ”huvudsakligen är avsett” främst rört invandrarlitteraturen och att den nu utvidgas till övriga dokumentslag (utom film och videogram). Som exempel nämns att en grupp invandrare framställer t.ex. ett fonogram utomlands för huvudsaklig spridning i . 174 § e-pliktlagen. 2011/12:121, s. 56, sägs att med svensk avses svensk medborgare. Vidare anges att det i regel bör framgå av sammanhanget där materialet publiceras om det riktar sig till allmänheten här. Publiceras det på en sida som i övrigt är på svenska får kravet normalt anses uppfyllt. Innehåller det elektroniska materialet en film som varken är textad eller dubbad till svenska kan den således omfattas av leveransplikt om den t.ex. tillhandahålls på en webbplats som huvudsakligen riktar sig till svenska konsumenter. Ett annat exempel som nämns i propositionen är material som är skrivet av andra än svenska medborgare på ett i officiellt minoritetsspråk, t.ex. samiska, och som riktas till en minoritet här i landet. Ett elektroniskt material kan alltså vara riktat till allmänheten här i landet även om endast en begränsad grupp individer förstår innehållet. Detsamma gäller även t.ex. information till invandrare i , material till språkkurser riktade till svenskar och turistinformation riktad till svenska turister. 18Med detta avses exempelvis att utländska filmer med svensk textning eller dubbade till svenska där den utländska filmen i original finns i en fil och det svenska i en annan fil som är avsedda att presenteras tillsammans. 2011/12:121, s. 56 f.