sou · H9B351d2 · 2022-01-01 00:00:00 — …anta och genomföra skogsbruksplaner, där hänsyn tas till lämpliga samråd med allmänheten, inklusive effektiva åtgärder för bevarande och återhämning av skyddade arter och livsmiljöer och relaterade ekosystem- tjänster.139 Av kommissionens vägledning rörande artikel 12 i livsmiljödirek- tivet framgår att artskyddet handlar om direkt påverkan på själva arten och (vad gäller djurarter) deras ägg, häckningsplatser och viloplatser. Dessutom framgår att reglerna är av förebyggande karaktär och ford- rar att medlemsstaterna undviker och förhindrar ett antal situationer som kan påverka en art negativt.140 Enligt kommissionen är en lösning att införa ett förebyggande system med instrument som kan vägleda skogsbruket så att en kon- tinuerlig ekologisk funktion upprätthålls och konflikter med art- skyddet kan undvikas.141 Kommissionen ser ett sådant system som 2019/20:188. genomförande av Agenda 2030 s. 12 och 19. 2019/20:188. genomförande av Agenda 2030 s. 26. 139Michanek et al. (2019) Landskapsplanering av skog – för biologisk mångfald och ett varierat skogsbruk, 6909, s. 16 f. För fullständiga referenser och källor, se rapporten. 140Kommissionens vägledning (2007), s. 13. 141Kommissionens vägledning (2007), s. 47. Förslag på nytt 8 kap. mer eller mindre nödvändigt, mot bakgrund av att utrymmet för dis- pens är litet. Att utrymmet för dispens är så litet innebär, enligt kom- missionen, att flera av förbuden i direktiven kan betraktas som abso- luta för till exempel skogsbrukets del. Kommissionens pragmatiska tolkning av reglerna innebär att skyddet inte nödvändigtvis omfattar alla livsmiljöer utan bara en tillräcklig mängd. Så länge en kontinuer- lig ekologisk funktion hos livsmiljön upprätthålls, det vill säga möj- ligheten för arten att fortplanta sig och söka skydd och vila i land- skapet, så t aktiveras inte förbudet.142 Kommissionen förslag bygger på en proaktiv modell där hänsyn tas till landskapets värden som hel- het och inte enbart till enskilda artindivider och livsmiljöer. Som exempel på instrument för att åstadkomma en förebyggande modell anger kommissionen planering.143 11.7.3EU-domstolen om sammanhängande och samordnade konkreta och specifika skyddsåtgärder av förebyggande karaktär har förklarat att medlemsstaterna, för att följa artikel 12.1 a–c i livsmiljödirektivet, inte enbart ska in- föra ett heltäckande regelverk, utan även att de ska vidta konkreta och specifika skyddsåtgärder. Enligt domstolen innebär (och förutsätter) ett strikt skyddssystem även ett krav på att sammanhängande och samordnade åtgärder av förebyggande karaktär vidtas. Ett sådant strikt skyddssystem ska således göra det möjligt att på ett effektivt sätt förhindra att exemplar av skyddade arter skadas på de sätt som anges i artikel 12.1 a–c.144 För att målen med livmiljödirektivet ska förverk- ligas krävs det, enligt domstolen, att behöriga myndigheter har möjlig- het att förebygga verksamhet som skulle kunna vara skadlig för de arter som skyddas i detta direktiv. Det är härvidlag oviktigt huruvida den aktuella åtgärden har till syfte att döda eller störa dessa arter.145 I en prövningssituation, menar domstolen, ankommer det således på den nationella domstolen att pröva huruvida till exempel skogs- bruksåtgärder grundar sig på en förebyggande strategi, som tar i be- 142Kommissionens vägledning (2007), s. 40. 143Kommissionens vägledning (2007), s. 47. 144C‑88/19, Alianța pentru combaterea abuzurilor, punkt 23 (där domstolen hänvisar till C‑441/17 Białowieżaskogen, punkt 231 och där angiven rättspraxis samt mål C‑674/17 Tapiola, punkt 27 och de förenade målen C-473/19 och C-474/19 Skydda skogen, p. 145De förenade målen C-473/19 och C-474/19 Skydda skogen, p. Förslag på nytt 8 kap. aktande behovet att bevara de berörda arterna, och huruvida åtgär- derna planerats och kommer att utföras på ett sätt som inte åsido- sätter förbuden i artikel 12.1 a–c i livsmiljödirektivet, med hänsyn till ekonomiska, sociala och kulturella behov och till regionala och lokala särdrag i enlighet med vad som framgår av artikel 2.3 i samma direktiv.146 Utredningen konstaterar här att sådan prövning förutsätter att det finns en sådan förebyggande strategi som beaktat såväl behovet av att bevara berörda arter samt huruvida åtgärderna kan genomföras utan att åsidosätta förbuden i artikel 12.1. a–c, med hänsyn till ekonomiska, sociala och kulturella behov samt regionala och lokala särdrag. Parterna till landskapskonventionen, däribland , har förbun- dit sig att genomföra en landskapspolitik där landskapens värden och särdrag kartläggs och värderas i aktiv samverkan med berörda parter.147 Ilandskapskonventionens artikel 1f definieras landskapsplaner- ing som just kraftfulla framtidsinriktade åtgärder för att förbättra, återställa eller skapa landskap. Tanken är att parterna till konven- tionen ska sätta mål för landskapskvalitet och för att genomföra land- skapspolitiken ska instrument inrättas som syftar till att ”skydda, förvalta och/eller planera landskapet”.148 Av 2019:1149 framgår att hela natur- och kulturmiljövårdsarbetet i odlingslandskapet måste samordnas bättre, så att det finns en gemensam långsiktig syn på vilka insatser som behövs, var de behövs samt hur styrmedel bör utformas, differenti- eras och fördelas för att ge bäst miljöeffekt lokalt och nationellt och som också har acceptans hos lantbrukarna. Med en gemensam plan för arbetssätt, mål och insatser som näringen, politiken och natur- och kulturmiljövården kan enas om, är det möjligt att nå längre med 146De förenade målen C-473/19 och C-474/19 Skydda skogen, p. 147Europeisk landskapskonvention, SÖ 2011:5, artiklarna 5 och 6. 148Artikel 6 d) och e) ELK. 149Wallander et al. Plan för odlingslandskapets biologiska mångfald Ett samverkansprojekt inom . Förslag på nytt 8 kap. att bevara odlingslandskapets biologiska mångfald. Utgångspunkten för bevarandearbetet i odlingslandskapet är att mycket behöver be- varas genom skötsel. Om resurserna är mindre än behoven så måste prioriteringar göras. görs prioriteringar utifrån befintlig kun- skap och befintliga resurser, både på nationell och på regional nivå. Det kan dock behövas tydligare principer för hur prioriteringar ska göras på nationell och regional nivå.150 11.7.6Kunskapsunderlag – behov och ansvar Vi menar att det finns skäl att ta fasta på den förebyggande karak- tären i planering, dels i syfte att förhindra att situationer som kan påverka en fridlysta art negativt överhuvudtaget uppstår, dels i syfte att uppmuntra ett beteende som påverkar arterna positivt. Det ska alltså inte endast handla om vad som är förbjudet att göra, utan in- riktningen bör vara positiv och klargöra vad man bör göra för att nå de uppsatta målen. Detta bör vara en del av statens ansvar när det handlar om att tillhandahålla nödvändigt underlag ifråga om art- skydd. Mot bakgrund av de särskilda förutsättningar som gäller på- gående markanvändning, det vill säga att verksamheten bedrivs utan skydd av ett lagakraftvunnet tillstånd, och utifrån nödvändigheten att anmäla varje åtgärd som kan komma att väsentligt ändra natur- miljön finns det, för att kunna skapa en viss förutsebarhet, behov av sådant underlag. För att planering av artskydd ska få avsedd effekt måste den om- fatta ett större landskapsavsnitt, där olika naturmiljöer förekommer i betydande arealer. Bara i den skalan kan olika former av verksam- heter och markanvändning balanseras mot varandra för att undvika negativ påverkan på fridlysta och hotade arter. Vi menar därför att det inom ramen för statens ansvar ifråga om att tillhandahålla nöd- vändigt underlag ska tas fram ett sådant livsmiljöunderlag (se nedan avsnitt 11.8). Utgångspunkten för att sätt in arterna i ett landskapsperspektiv bör vara arternas skyddsbehov och livsmiljöernas ekologiska funk- tion, samt hur art och livsmiljö påverkas av den handling som ska be- dömas. Viktigt är också att informationen kring detta är vetenskapligt grundad, dels för att skyddet ska bli kostnadseffektivt, dels för att 150Wallander et al. a.a., s. 11. Förslag på nytt 8 kap. motverka restriktioner som är oproportionerligt hårda för den en- skilde fastighetsägaren. Förutsättningarna för adekvat information antas öka om de enskilda markägarna eller verksamhetsutövarna aktivt deltar i planeringen.151 Den vetenskapliga utgångspunkten innebär att det å ena sidan måste finnas en högre acceptans av negativ påver- kan på arter som har gynnsam bevarandestatus, jämfört med säll- synta och hotade arter, men också att vissa metoder eller tekniker kan behöva totalförbjudas i vissa miljöer i de fall metoden eller tek- niken uppenbart skadar ett ekosystem. Med långsiktigt arbete, planering och samråd bör det vara möjligt att anpassa mänsklig verksamhet i tillräcklig utsträckning för att arterna ska kunna skyddas, om den mänskliga verksamheten be- drivs. Det som krävs är i korthet: •Kännedom om var i landskapet naturvärden finns och var det finns potential att återskapa värden. •Kunskap om vilka faktorer som är viktiga för att dessa natur- värden ska bestå eller återupprättas. •Kunskap om förekommande arters behov i olika miljöer •Kunskap om hur olika åtgärder/verksamheter påverkar miljöer och förekommande arter. •Kunskap om vilka möjligheter det finns att minimera påverkan på förekommande miljöer och arter och ändå bedriva den önskade verksamheten/vidta den planerade åtgärden. •Att den kunskap som tas fram av olika aktörer förmedlas mellan myndigheter/markägare/verksamhetsutövare. •Att samrådet, i de fall flera verksamheter/åtgärder bedöms påverka ett och samma område, även omfattar de övriga och deras planer i nära framtid för att kunna ta hänsyn till kumulativa effekter. •Att myndigheter/markägare/verksamhetsutövare i och med sam- rådet tillsammans gör nödvändiga prioriteringar där utgångspunk- ten förvisso måste vara arternas behov men där andra (exploater- ings-)intressen kan beaktas. I vilken utsträckning de kan beaktas beror på vilken störning de skapar, vilka skyddsåtgärder som kan vidtas samt vilken eller vilka arter och vilken naturtyp det handlar 151Jfr et al. a.a., s. 21 f. Förslag på nytt 8 kap. Om det är fråga om strikt artskydd måste artskyddet prio- riteras. 11.7.7Exempel på genomförande i praktiken I kapitlet om kunskapskrav och utredningsansvar har vi redogjort för hur ansvarsfördelningen avseende kunskap ser ut mellan det all- männa och verksamhetsutövare som påverkar arterna samt hur det, enligt vårt förslag, bör förtydligas. Nedan inleder vi med exempel på befintliga metoder och förvaltningsmodeller när det gäller att ta fram underlag, och därmed en översikt över vilka underlag som kan finnas tillgängliga för genomförandet av artskyddet. Därefter diskuterar vi rikstäckande insamling av data, riktlinjer för hänsynskrävande natur- miljöer samt åtgärdsprogram för hotade arter. Syftet med dessa avsnitt är att visa att det redan finns metodik för sammanställande av kun- skap och färdiga underlag som kan användas i samband med fram- tagandet av de livsmiljöunderlag vi föreslår nedan (avsnitt 11.8). Genom antagandet av EU:s ramdirektiv för vatten skapades ett rätts- ligt ramverk för en avrinningsområdesbaserad vattenförvaltning i EU, med det övergripande syftet att uppnå en god status i alla vatten- förekomster i medlemsstaternas inlandsvatten, övergångsvatten, kust- vatten och grundvatten . Centralt för genomförandet av vattendirektivet är förvaltningspla- nerna för avrinningsdistrikten samt de tillhörande åtgärdsprogrammen. Planerna är ett resultat av en planeringsprocess (en planeringscykel) som bland annat innefattar karakterisering av vattenförekomster, be- dömning av miljöstatus, fastställandet av kvalitetskrav och framta- gande av åtgärdsprogram. Övervakning och utvärdering ska ge den information som behövs för att knyta ihop planeringscyklerna med varandra. Åtgärdsprogrammen syftar till att hantera konstaterad på- verkan och möjliggöra att avrinningsområdet eller vattenförekoms- ten uppnår en god status. En viktig del i den adaptiva förvaltningstanken är alltså upprättan- det av förvaltningsplaner för avrinningsdistrikten. En förvaltningsplan ska, enligt direktivets artikel 13, bland annat innehålla: Förslag på nytt 8 kap. •En allmän beskrivning av avrinningsdistriktets karakteristika. •En sammanfattning av betydande påverkan och effekter på ytvatt- nets och grundvattnets status, orsakade av mänsklig verksamhet. •En sammanfattning av registret över skyddade områden. •En förteckning över miljömål som fastställts för de olika vatten- dragen. •En sammanfattning av de åtgärdsprogram som antagits. •Förklaringar till varför satta mål inte uppnås. Allmänheten måste ges möjlighet att inkomma med synpunkter innan en slutlig version av förvaltningsplanen antas. En viktig del av förvaltningsplanerna är åtgärdsprogrammen enligt vattendirektivets artikel 11. Dessa är helt centrala vilket tydliggörs genom att direktivets artikel 4 som anger att det är genom åtgärds- programmen som direktivets miljökvalitetskrav ska nås. Att fastställa och genomföra åtgärdsprogram för avrinningsdistrikten är ett krav enligt ramdirektivet för vatten och en del av den adaptiva förvalt- ningen. Enligt 11 kap. 27 § ska den som bedriver (det vill säga verksamhetsutövaren) en tillståndspliktig vattenverksamhet för pro- duktion av vattenkraftsel se till att verksamheten har moderna miljö- villkor. Enligt 11 kap. 28 § ska det finnas en nationell plan för dessa prövningar som anger en nationell helhetssyn. Den natio- nella helhetssynen innebär att verksamheterna ska förses med moderna miljövillkor på ett samordnat sätt med största möjliga nytta för vatten- miljön och för nationell effektiv tillgång till vattenkraftsel. Den natio- nella planen ska beslutas av regeringen. Huvudfokus när det gäller vattenmiljönytta är att uppnå det bästa resultatet i fråga om kvalite- ten på vattenmiljön samt Natura 2000- och artskyddsbestämmel- serna.152 152Havs– och vattenmyndigheten (2020), Utkast till vägledning om samverkan inför prövning enligt den nationella planen (remiss) , Diarienr 2247–2020, s. 10. Förslag på nytt 8 kap. Enligt 42 a § förordningen (1998:1388) om vattenverksamheter ska emellertid länsstyrelserna samverka kring det underlag som be- hövs för effektiva prövningar enligt den nationella planen. Samver- kan ska ske med verksamhetsutövarna före det att de lämnar in sina ansökningar om prövning till domstolen. Samverkan ska även ske med berörda kommuner, myndigheter och intresseorganisationer. Verksamhetsutövarna ska lämna in sin ansökan till mark- och miljö- domstolen senast det datum som anges i bilagan till förordningen om vattenverksamheter.153 Det är länsstyrelserna, som har lokalkännedom och som har sam- lat kunskapsunderlag om avrinningsområdena, som är ansvariga för att samverkan genomförs.154 Vad som är lämplig mötesform i olika skeden av samverkan får avgöra från fall till fall.155 Syf- tet med samverkan är främst att verksamheterna, vid de senare pröv- ningarna i domstol, ska kunna förses med moderna miljövillkor som innebär ”största möjliga nytta för vattenmiljön och en effektiv till- gång till vattenkraftsel”.156 Utgångspunkten för samverkan är att myn- digheter bidrar med det underlagsmaterial som redan finns framtaget.157 Länsstyrelsernas ansvar bör enligt Havs- och vattenmyndigheten bland annat innebära att de bidrar med sådant befintligt kunskaps- underlag som finns hos och som kan bli aktuellt i sam- band med omprövningarna, identifierar var det finns kunskapsluckor och bidrar med beskrivning och analys av vilka miljöanpassningar som anser behövs inom avrinningsområdet i stort för att uppnå största möjliga vattenmiljönytta som en natio- nell effektiv tillgång till vattenkraftsel bibehålls.158 Varje område som omfattas av samverkan behöver en bakgrunds- beskrivning av olika intressen eller värden som finns i vattenmiljön och som berörs av de planerade omprövningarna för moderna miljö- villkor. Bakgrundsbeskrivningen innebär att befintligt underlags- material sammanställs (sammanfattningsvis) och redovisas, gärna i form av kartor. Viss information kring naturvärden, vattenkraftverk och dammanläggningar kan dock omfattas av sekretess och länssty- relsen måste därför göra en bedömning av vilken information som 153Havs- och vattenmyndigheten, a.a., s. 9. 154Havs- och vattenmyndigheten, a.a., s. 5 ff. 155Havs- och vattenmyndigheten, a.a., s. 9. 156Havs- och vattenmyndigheten, a.a., s. 10. 157Havs- och vattenmyndigheten, a.a., s. 11. 158Havs- och vattenmyndigheten, a.a., s. 5 ff. Förslag på nytt 8 kap. kan publiceras offentligt. I samband med bakgrundsbeskrivningen kan även brister eller avsaknad av underlag beskrivas och hur detta underlag skulle kunna tas fram. Bakgrundsbeskrivningen ska inte redo- visa förslag på miljöanpassningar utan den ska fungera som en gemen- sam utgångspunkt för det fortsatta arbetet.159 Bakgrundsbeskrivningen bör, bland annat redovisa skyddade områden (exempelvis Natura 2000, nationalparker, naturreservat), fridlysta arter enligt artskyddsförord- ningen och de områden de är beroende av för att upprätthålla livs- kraftiga populationer, övriga vattenmiljövärden, exempelvis rödlistade arter eller lokalt svaga bestånd, kulturmiljövärden och andra allmänna intressen som kan beröras av eventuella miljöanpassningar.160 Nytt underlag som kommer fram under samverkan och som kan ha betydelse för kartläggning, statusklassificering, normsättning och åtgärdsprogram ska tas om hand av vattenmyndigheterna. Detta för att eventuella ändringar, så långt möjligt, ska kunna genomföras innan de enskilda verksamhetsutövarna lämnar in sina ansökningar till dom- stol.161 Åtgärdsprogram för hotade arter SLU Artdatabanken har på uppdrag av och Havs- och vattenmyndigheten identifierat cirka 200 arter och flera natur- typer, som har behov av riktade insatser, och där särskilda åtgärds- program har tagits fram som kunskapsunderlag för åtgärder. En del av de utvalda arterna, till exempel sydlig kärrsnäppa, läder- bagge, och havsnejonöga, är så kallade paraplyarter. Genom att förvalta landskapet så att det blir funktionellt för dessa arter, kan en stor del av den övriga biologiska mångfalden bevaras, utan exakt kunskap om alla arters förekomst och ekologi. Genom att fokusera på vissa specifika arters ekologiska behov kan förvaltning av områden utformas, även om kunskap om markhistoria och störningsregimer inte är fullständig. Åtgärdsprogrammen beskriver arternas och naturtypernas eko- logiska krav och vad som kan medföra hot. Varje underlag utgör där- med en samlad kunskapskälla för just den arten eller naturtypen. 159Havs- och vattenmyndigheten, a.a., s. 20 f. 161Havs- och vattenmyndigheten, a.a., s. 5 ff. Förslag på nytt 8 kap. I har vi en regionaliserad viltförvaltning med flera ansvariga myndigheter. är nationell jakt- och viltmyndighet och ansvarar för att de nationella målen nås. Arbetet utgår ifrån Strategi för svensk viltförvaltning. Det är ansvar att: •besluta om föreskrifter för bland annat jakt, inventering och ersätt- ning för skador som orsakats av vilt •fastställa miniminivåer för antalet rovdjur •ta fram nationella förvaltningsplaner för olika viltarter •fastställa inventeringsresultat för rovdjur •följa länsstyrelsernas arbete på regional nivå •fördela medel till länsstyrelserna för rovdjursinventering, akut- verksamhet, informationsinsatser och viltskador •ge vägledning och information •fördela medel till viltforskning och ta fram kunskapsunderlag •fatta beslut om till exempel typgodkännande av fångstredskap, forskningsjakt och skyddsjakt efter säl. Länsstyrelserna har det regionala ansvaret inom viltförvaltningen. Länsstyrelserna ansvarar för inventering, som ofta genomförs i sam- arbete med jägare och andra naturintresserade. Det finns en viltför- valtningsdelegation i varje län som fattar övergripande beslut om vilt- förvaltningen i länet. Länsstyrelsernas viltförvaltningsdelegationer beslutar om förslag till länets minimininivåer för stora rovdjur. Vilt- förvaltningsdelegationen fattar beslut om övergripande riktlinjer för: •skötsel av älgstammen samt hjort och vildsvin (om dessa finns) •licensjakt och skyddsjakt inom länet •bidrag och ersättning för viltskador. 162Naturvårdsverkets webbplats: /Miljoarbete-i-samhallet/Miljo arbete-i-Sverige/Viltforvaltning/ (). Förslag på nytt 8 kap. viltstammar är en resurs till nytta och glädje för många män- niskor, men som också orsakar skador på landsbygdens näringar och kan orsaka trafikolyckor. Grundregeln är att skador som orsakas av vilt ska förebyggas genom jakt. Detta gäller framför allt de arter som man normalt får jaga, till exempel klövvilt. Om skadorna orsakas av arter som man normalt inte får jaga, till exempel trana, varg eller säl, arbetar man i stället i första hand med att förebygga skador. Nationell strategi för formellt skydd av skog version av Nationell strategi för formellt skydd av skog163 är en del av och redovisning av reger- ingsuppdraget Värdefulla skogar och innebär en revidering av den befintliga strategin . Med formellt skydd menas naturreser- vat, biotopskyddsområde och naturvårdsavtal. Den reviderade nationella strategin syftar till att nå ett kostnads- effektivt formellt skydd av skog, och preciserar i första hand ett ända- målsenligt formellt skydd för skogsbiologiska värdekärnor164, även om det finns andra motiv för skyddet finns, som till exempel den tätortsnära naturens betydelse för friluftslivet. Strategin ska bidra till uppfyllandet av relevanta internationella och nationella mål.165 Stra- tegins huvudinriktning på kort sikt är att prioritera bevarandeåtgär- der för befintliga skogsbiologiska värdekärnor framför utvecklings- mark. Det är mer kostnadseffektivt att bevara befintliga värdekärnor än att tillåta avverkning för att senare återskapa värdefulla områden. Det senare bedöms som mer kostsamt, tidskrävande och även osäkert. En övergripande strävan är att skyddet ska inkludera områden av särskild betydelse för biologisk mångfald och att skogar med höga naturvärden skyddas från avverkning.166 Strategin har en värdebaserad ansats. När det gäller områden som berörs av åtgärder som är förbjudna enligt artskyddsförordningen omfattas de bara av strategin om området uppfyller grundkravet, det vill säga att det är en skogsbiologisk värdekärna.167 Om området upp- 163Naturvårdsverket och (2017) Nationell strategi för formellt skydd av skog. 164Med skogsbiologisk värdekärna menas i rapporten ett sammanhängande skogsområde som bedöms ha en stor betydelse för fauna och flora och eller för en prioriterad skogstyp. 165Naturvårdsverket och (2017), a.a., s. 13. 166Naturvårdsverket och (2017), a.a., s. 14 som hänvisar till regeringens beslut M2014/593/Nm. Etappmål för biologisk mångfald och ekosystemtjänster. 167Se och (2016) Gemensamma riktlinjer för handläggning av artskyddsärenden. Förslag på nytt 8 kap. fyller grundkravet så är frågan om formellt skydd en prioriterings- fråga som hanteras enligt prioriteringsmodellen.168 Utöver den nationella strategin för formellt skydd av skog har samtliga länsstyrelser utarbetat regionala planer för länens strategiska arbete med områdesskydd av skog. I samband med en enkät genom- förd av meddelade dock länsstyrelserna att de ibland gör avsteg från den strategiska planen för områdesskydd, oftast därför att de behöver hantera akuta hot mot naturvärden som framför allt uppstår till följd av avverkningsanmälningar.169 Länsvisa strategier för formell skydd av skog De länsvisa strategierna för formellt skydd av skog syftar till att på länsnivå nå ett kostnadseffektivt formellt skydd av skog och där- igenom bidra till måluppfyllelse av miljökvalitetsmålet Levande sko- gar. Strategierna preciserar i första hand ett ändamålsenligt arbetssätt med formellt skydd för skogsbiologiska värdekärnor, men utgör också ett kunskapsunderlag för länens arbete med grön infrastruk- tur.