sou · H9B344 · 2022-01-01 00:00:00 — De tekniska hjälpmedel som avses i e-handels- lagen avser dock inte hjälpmedel för personer med funktionsnedsätt- ning. Det är i stället hjälpmedel som gör det möjligt för en tjänstemot- tagare att upptäcka och rätta till sina eventuella inmatningsfel innan denne gör en beställning som menas. Informationssamhällets tjänster definieras i lagen som ”tjänster som normalt utförs mot ersättning och som tillhandahålls på distans, på elektronisk väg och på individuell begäran av en tjänstemottagare”. I lagens förarbeten poängterades att elektronisk handel (e-handel) har vuxit fram som ett av de potentiellt mest betydelsefulla användnings- områdena för den moderna informationstekniken (prop. 2001/02:150 s. 18 f.). konstaterades att det inte fanns någon klar eller all- mängiltig definition av begreppet elektronisk handel. Begreppet infor- mationssamhällets tjänster hade valts då det ansågs ha en bredare inne- börd. Till skillnad från elektronisk handel, vilket oftast avser själva handeln med varor och tjänster över internet, inbegriper begreppet informationssamhället tjänster även övriga tjänster som är kopplade till handeln av varor och tjänster över internet eller andra nät. pet ingår därför, förutom själva handeln, en mängd olika tjänster såsom informationstjänster, finansiella tjänster, fastighetsmäklartjänster, webb- hotell och söktjänster. En förutsättning för att en tjänst ska omfattas av begreppet är att den tillhandahålls online, det vill säga via en för- bindelse som möjliggör direkt interaktiv kommunikation. Med tjänsteleverantör avses i e-handelslagen en fysisk eller juri- disk person som tillhandahåller någon av informationssamhällets tjäns- ter. I lagens förarbeten uttalas att definitionen inbegriper till exem- pel internetleverantörer, tillhandahållare av sökmotorer, serverägare och näringsidkare som erbjuder varor och tjänster online (prop. 2001/ 02:150 s. 110). Om en tjänsteleverantör inte lever upp till informationskraven eller inte tillhandahåller föreskrivna tekniska hjälpmedel i samband med beställning ska samma förfarande som beskrivs i marknadsförings- lagen nedan tillämpas, med undantag för bestämmelserna om mark- nadsstörningsavgift. Marknadsföringslagen (2008:486) syftar till att främja konsumenternas och näringslivets intressen i samband med marknadsföring av produk- ter och att motverka marknadsföring som är otillbörlig mot konsumen- ter och näringsidkare. Produkter som det definieras i marknadsför- ingslagen har dock en vidare innebörd än i tillgänglighetsdirektivet. Lagen är främst avsedd att vara en konsumentskyddande lagstiftning och genomför delvis flera EU-direktiv bland annat Europaparlamen- tets och rådets direktiv /29/EG av om otillbör- liga affärsmetoder och och rådets direktiv / 114/EG av om vilseledande och jämförande re- klam, AV-direktivet och e-handelsdirektivet. I lagen finns bestämmelser om otillbörlig marknadsföring, vilken information som en näringsidkare måste lämna till en konsument innan ett avtal ingås samt förbud och ålägganden som kan meddelas en näringsidkare som inte följer lagen. Lagen innehåller även bestäm- melser om marknadsstörningsavgift och tillsyn och ger konsumentom- budsmannen vissa befogenheter för att kontrollera att näringsidkare följer lagen. Lagen reglerar även när det får beslutas om marknadsstörnings- avgift om lägst och högst . Bris- tande information utgör dock inte skäl att besluta om en sådan avgift. Däremot kan en näringsidkare bli skadeståndsskyldig för skada som kan uppstå till följd av att ett åläggande om att lämna information har åsidosatts. 8.7.4Lagen (2005:59) om distansavtal och avtal utanför affärslokaler Lagen (2005:59) om distansavtal och avtal utanför affärslokaler (dis- tansavtalslagen) genomför direktiv /7/EG om konsumentskydd vid distansavtal och direktiv /65/EG om distansförsäljning av finansiella tjänster till konsumenter. Direktiv /7/EG har numera ersatts av direktiv /83/EU om konsumenträttigheter. Distansavtalslagen innehåller bestämmelser om konsumentskydd vid distansavtal och avtal utanför affärslokaler. Med distansavtal avses avtal som ingås inom ramen för ett av näringsidkaren organiserat sys- tem för att träffa avtal på distans, om kommunikationen uteslutande sker på distans. Detta omfattar bland annat att en näringsidkare erbju- der varor eller tjänster på en webbplats där konsumenter kan göra beställningar (prop. 2004/05:13 s. 121 f.). Lagen föreskriver vad som ska gälla för avtal varigenom en näringsidkare överlåter varor eller utför en tjänst åt en konsument samt avtal om finansiella tjänster (till exempel kredit, betalning och försäkring) eller om överlåtelse eller emission av finansiella instrument mellan en näringsidkare och en kon- sument. Ett avtalsvillkor som i jämförelse med bestämmelserna i lag är till nackdel för en konsument är utan verkan mot denne, om inte annat anges i lag. I lagen regleras främst villkoren för ångerrätt samt den informa- tion som näringsidkaren ska tillhandahålla innan ett avtal sluts. Infor- mationen ska ges klart och begripligt och på ett sätt som är anpassat till det medel för distanskommunikation som används. Särskild hän- syn ska tas till behoven hos underåriga och andra särskilt utsatta personer. Innan ett avtal om finansiella tjänster eller emission av finansiella instrument ingås ska näringsidkaren i rimlig tid innan avtalet ingås informera konsumenten om bland annat. sina kontaktuppgifter, ansva- rig tillsynsmyndighet, den finansiella tjänstens eller det finansiella instrumentets huvudsakliga egenskaper och pris, de särskilda risker som följer med det finansiella instrument som avtalet avser, vad som gäller för betalning och ångerrätt, löptiden för avtalet, vad som gäller om uppsägning av avtalet eller ensidigt etcetera Informationen ska ges klart och begripligt och på ett sätt som är an- passat till det medel för distanskommunikation som används. Näring- sidkaren ska ta särskild hänsyn till behovet av skydd för underåriga och andra särskilt utsatta personer. Informationen och avtalsvillkoren ska ges i en handling eller i någon annan läsbar och varaktig form som är tillgänglig för konsumenten. Om avtalet ska ingås genom ett medel för distanskommunikation som inte tillåter att informationen och avtals- villkoren ges i sådan form före avtalsslutet, ska näringsidkaren ge kon- sumenten informationen i denna form efter det att avtalet har ingåtts. Många av informationskraven gäller dock inte när ett distans- avtal avser en betaltjänst enligt betaltjänstlagen (2010:751). Krav på för- handsinformation för betaltjänster anges i betaltjänstlagen i stället. För det fall näringsidkaren inte ger den föreskrivna informationen ska marknadsföringslagen (2008:486) tillämpas, med undantag av be- stämmelserna om marknadsstörningsavgift. Behörig domstol blir där- med även i dessa mål patent- och . och rådets direktiv (EU) 2016/2102 om tillgäng- lighet avseende offentliga myndigheters webbplatser och mobila app- likationer (webbtillgänglighetsdirektivet) innehåller 15 artiklar. Syftet med direktivet är enligt artikel 1 att förbättra den inre marknadens funktionssätt när det gäller tillgänglighetskraven avseende offentliga myndigheters webbplatser och mobila applikationer. Dessa webbplat- ser och mobila applikationer ska bli mer tillgängliga för användare, och då särskilt för personer med funktionsnedsättning. Direktivets bestämmelser gäller för offentliga myndigheters webb- platser och mobila applikationer. Direktivet är enligt artikel 1.3 inte tillämpligt på webbplatser och mobila applikationer tillhörande radio- och televisionsföretag med upp- drag i allmänhetens tjänst eller deras dotterbolag. I artikel 4 anges att medlemsstaterna ska säkerställa att offentliga myndigheter vidtar de åtgärder som är nödvändiga för att göra sina webbplatser och mobila applikationer mer tillgängliga genom att göra dem möjliga att uppfatta, hanterbara, begripliga och robusta. Enligt artikel 5 ska medlemsstaterna säkerställa att offentliga myndigheter tillämpar tillgänglighetskraven i den utsträckning som dessa krav inte lägger en oproportionell börda på myndigheterna. Artikel 7 anger att medlemsstaterna ska säkerställa att offentliga myndigheter tillhandahåller och regelbundet uppdaterar ett tillgänglig- hetsutlåtande om deras webbplatsers och mobila applikationers öve- rensstämmelse med direktivet. Tillgänglighetsutlåtandet ska även innehålla en kommentarsfunk- tion som gör det möjligt för enskilda att meddela den berörda aktö- ren att dess webbplats eller mobila applikation inte uppfyller tillgäng- lighetskraven. Genom kommentarsfunktionen ska enskilda också kunna begära ut viss information som undantagits i enlighet med artiklarna 1.4 och 5 i en för dem tillgänglig form. I artikel 8 anges att medlemsstaterna regelbundet ska övervaka att offentliga myndigheters webbplatser och mobila applikationer uppfyl- ler tillgänglighetskraven och regelbundet rapportera resultatet av över- vakningen till Europeiska kommissionen. Enligt artikel 9 ska medlemsstaterna säkerställa att det finns ett till- fredsställande och effektivt uppföljningsförfarande. I artiklarna 10, 11 och 13–15 finns bland annat bestämmelser om Europeiska kommis- sionens befogenheter att anta delegerade akter, översyn av tillämp- ningen av direktivet och ikraftträdande. 8.8.2Lagen om tillgänglighet till digital offentlig service Webbtillgänglighetsdirektivet har i genomförts genom lagen (2018:1937) om tillgänglighet till digital offentlig service (DOS-lagen). Lagen innebär att digital service som tillhandahålls av en offentlig aktör genom en teknisk lösning som står under aktörens kontroll ska vara tillgänglig i enlighet med tillgänglighetskraven i föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen. Därutöver ska även digital ser- vice som tillhandahålls av en offentlig aktör genom en teknisk lösning som står under tredje parts kontroll, så långt det är möjligt, uppfylla Lagens tillämpningsområde omfattar statliga och kom- munala myndigheter, beslutande församlingar i kommuner och lands- ting, offentligt styrda organ samt sammanslutningar av dessa aktörer. Lagen omfattar även privata aktörer, som med offentlig finansie- ring bedriver yrkesmässig verksamhet inom förskola, skola, hälso- och sjukvård samt omsorg. Detsamma gäller enskilda utbildningsanord- nare med tillstånd att utfärda examina, och som till största delen har statsbidrag som finansiering av högskoleutbildning på grundnivå eller avancerad nivå eller för utbildning på forskarnivå. De ovan nämnda kraven på tillgänglighet kommer framför allt till uttryck i lagens 10 § som innebär att digital service som tillhandahålls av en offentlig aktör genom en teknisk lösning som står under aktö- rens kontroll ska följa tillgänglighetskraven enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen, samt 11 § som innebär att digital ser- vice som tillhandahålls av en offentlig aktör genom en teknisk lösning som står under tredje parts kontroll ska, så långt det är möjligt ska följa tillgänglighetskraven enligt föreskrifter som meddelats med stöd av lagen. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om vilka tekniska krav som ska gälla. Av 12 § följer vidare att en offentlig aktör inte behöver uppfylla kraven enligt lagen om det är oskäligt betungande att fullgöra kraven. Den offentliga aktören ska enligt 13 § tillhandahålla en tillgänglig- hetsredogörelse. Denna ska innehålla en funktion som gör det möj- ligt för en enskild person att meddela den berörda aktören att dess digi- tala service inte uppfyller tillgänglighetskraven. Om en offentlig aktör bedömer att det är oskäligt betungande att fullgöra tillgänglighets- kraven, ska bedömningen återges i redogörelsen. Den bedömningen kan i sin tur mötas av en begäran om tillgäng- liggörande. Det vill säga den som på grund av funktionsnedsättning inte kan tillgodogöra sig innehåll, för vilket aktören åberopar att det är oskäligt betungande att uppfylla lagens tillgänglighetskrav, kan begära att innehållet tillgängliggörs (15 §). Om begäran helt eller delvis avslås är den offentliga aktören på begäran skyldig att lämna ett skriftligt beslut som innehåller de skäl som har bestämt utgången. Beslutet kan som huvudregel överklagas till all- män förvaltningsdomstol. Den myndighet som regeringen bestämmer utövar tillsyn över lagen. ska också övervaka att digital service som tillhandahålls av en offentlig aktör uppfyller lagens krav. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får vidare meddela föreskrifter om hur övervakningen ska genomföras. Den som anser att en offentlig aktör inte uppfyller ett eller flera av tillgänglighetskraven får anmäla det till tillsynsmyndigheten. Tillsyns- myndigheten kan i sin tur genom övervakning eller efter anmälan ge- nom påpekanden eller liknande förfaranden försöka åstadkomma rät- telse av eventuella brister. Leder insatserna enligt första stycket inte till rättelse får tillsyns- myndigheten besluta att förelägga den offentliga aktören att vidta åtgär- der för att uppfylla kraven. Ett nytt föreläggande om samma sak får förenas med vite. Även dessa beslut kan överklagas till allmän förvaltningsdomstol. är Myndigheten för digital förvaltning, DIGG. DIGG har beslutat om föreskrifter om tillgänglighet till digital offent- lig service (MDFFS 2019:2). I (2010:900) [PBL] finns bestämmelser om plan- läggning av mark och vatten och om byggande. I lagens portalparagraf slås fast att bestämmelserna bland annat syftar till att främja en sam- hällsutveckling med jämlika och goda sociala levnadsförhållanden (1 kap. 1 § PBL). Planläggning ska vidare med hänsyn till natur- och kulturvärden, miljö- och klimataspekter samt mellankommunala och regionala för- hållanden främja bland annat en från social synpunkt god livsmiljö som är tillgänglig och användbar för alla samhällsgrupper. Vid plan- läggning, i ärenden om bygglov och vid åtgärder avseende byggnader som inte kräver bygglov ska vidare bebyggelse och byggnadsverk utfor- mas och placeras på den avsedda marken på ett sätt som är lämpligt med hänsyn till en rad faktorer, däribland möjligheter för personer med nedsatt rörelse- eller orienteringsförmåga att använda området (2 kap. 6 § PBL). Det innebär att det vid planläggning och bebyg- gelse ska läggas stor vikt vid användbarheten för alla samhällsgrupper –varvid avses bland annat personer med nedsatt rörelse- eller oriente- ringsförmåga. Närmare reglering om detta finns i 8 kap. PBL och 3 kap. plan- och byggförordningen (PBF). Av PBL följer att en byggnad ska vara lämplig för sitt ändamål, ha en god form, färg- och materialverkan och vara tillgänglig och använd- bar för personer med nedsatt rörelse- eller orienteringsförmåga (8 kap. 1 § PBL). En byggnad ska vidare ha vissa tekniska egenskaper, däribland de tekniska egenskaper som är väsentliga i fråga om tillgäng- lighet och användbarhet för personer med nedsatt rörelse- och orien- teringsförmåga (8 kap. 4 § 8 PBL). De allmänna utformningskraven på en byggnad (det vill säga lämp- lighet, god form, färg- och materialverkan samt tillgänglighet och användbarhet) ska uppfyllas för hela byggnaden vid nybyggnad och ombyggnad. Vid ombyggnad behöver dock kraven, däribland kravet på tillgänglighet, inte uppfyllas för hela byggnaden, om det ”inte är rim- ligt”. I så fall ställs bara kravet på den betydande och avgränsbara del av byggnaden som påtagligt förnyas genom ombyggnaden. Vid annan ändring av en byggnad än ombyggnad ska kraven uppfyllas i fråga om ändringen. Obebyggda tomter som ska bebyggas ska ordnas på ett sätt som är lämpligt med hänsyn till stads- eller landskapsbilden och till natur- och kulturvärdena på platsen. Tomten ska bland annat ordnas så att personer med nedsatt rörelse- eller orienteringsförmåga ska kunna komma fram till byggnadsverk och på annat sätt använda tomten, om det med hänsyn till terrängen och förhållandena i övrigt inte är orim- ligt (8 kap. 9 § 5 PBL). Det som gäller i fråga om tomter ska i skälig utsträckning tilläm- pas också på allmänna platser och på områden för andra anläggningar än byggnader, dock att personer med nedsatt rörelse- eller orienter- ingsförmåga ska kunna använda platsen eller området i den utsträck- ning som följer av föreskrifter meddelade med stöd av PBL (8 kap. 12 § första stycket PBL) Mer detaljerade bestämmelser om egenskapskrav avseende tillgäng- lighet och användbarhet finns i Plan- och byggförordningen och föreskrifter och allmänna råd, BFS 2011:5 och 2011:6 BBR. 8.9.2Skyldigheten att åtgärda enkelt avhjälpta hinder Hinder mot tillgänglighet eller mot användbarhet av lokaler dit allmän- heten har tillträde ska alltid avhjälpas, om hindret med hänsyn till de praktiska och ekonomiska förutsättningarna är enkelt att avhjälpa (8 kap. 2 § andra stycket PBL). Sak samma gäller hinder mot tillgäng- lighet eller användbarhet på en allmän plats (8 kap. 12 § andra stycket PBL). använder i sina föreskrifter och allmänna råd begreppet publika lokaler för att beskriva platser som omfattas av kravet (se BFS 2011:13, HIN; föreskrifter och allmänna råd om avhjälpande av enkelt avhjälpta hinder till och i lokaler dit allmänheten har tillträde och på allmänna platser). Det är sådana lokaler som riktar sig till, och används av, allmänheten. Det är till exempel receptioner på sjukhus, vårdcentraler och myndigheter. Andra lokaler som riktar sig till allmän- heten finns exempelvis i idrottsanläggningar, bibliotek, teatrar, biogra- fer, samlingslokaler, buss-, taxi- och järnvägsstationer, terminaler, apo- tek, kiosker, restauranger och affärslokaler. I BFS 2011:13 HIN 3 finns föreskrifter om vad som ska avhjälpas och allmänna råd om hur detta kan gå till. Det rör sig om exempelvis fysiska hinder i form av mindre nivåskillnader och tunga dörrar, hin- der i form av bristande kontrastmarkering och bristande varnings- markering, hinder i form av bristande utformning av orienterande skyltning, hinder i form av bristande eller bländande belysning, samt hinder i form av brist på och bristande utformning av balansstöd. I anslutning till varje hinder som ska avhjälpas finns utförliga allmänna råd om hur detta kan gå till. Att hindret med hänsyn till de praktiska och ekonomiska förutsätt- ningarna ska vara enkelt att avhjälpa innebär enligt föreskrif- ter att detta ska ske så snart det inte är orimligt med hänsyn till de praktiska och ekonomiska förutsättningarna. De ekonomiska konse- kvenserna får inte bli orimligt betungande för fastighetsägaren, lokal- hållaren eller näringsidkaren. Kommunernas byggnadsnämnder ska utöva tillsyn över att reglerna om enkelt avhjälpta hinder följs. Ett tillsynsärende kan aktualiseras efter en anmälan utifrån eller på eget initiativ. Oav- sett vilket är skyldig att ta upp en tillsynsfråga till prövning om det finns anledning att anta att en överträdelse har skett (se 8 kap. 2 § [2011:338] plan och byggförordningen). Om anser att ett hinder är enkelt att avhjälpa ska kommunen ingripa vilket kan göras genom ett beslut om åtgärds- föreläggande. Ett sådant föreläggande får förenas med vite eller beslut om att åtgärden ska genomföras på den försumliges bekostnad. kan även ansöka om handräckning hos Kronofogdemyn- digheten för att få ett hinder som omfattas av åtgärdsföreläggande av- hjälpt (se 11 kap. 19, 27, 37, 39 §§ PBL). 8.9.3Förordning (EU) nr 1300/2014 I förordning (EU) nr 1300/2014 av om tekniska specifikationer för driftskompatibilitet (TSD) avseende tillgänglig- heten till Europeiska unionens järnvägssystem för personer med funk- tionsnedsättningar och personer med nedsatt rörlighet fastställs tek- niska specifikationer för att uppnå tillgänglighet. Det handlar om att järnvägsnätet i ska göras tillgängligt för personer med funktionsnedsättningar och personer med nedsatt rörlighet, dels i samband med nybyggnationer, dels i samband med modernisering och ombyggnad av befintlig infrastruktur. De tekniska specifikationerna beskrivs närmare i bilagor till direk- tivet. Bilagorna listar ett antal väsentliga krav för tillgänglighet, som ställs på följande delområden: 1.Parkeringsmöjligheter för personer med funktionsnedsättningar och personer med nedsatt rörlighet 5.Markering av genomskinliga hinder 7.Inredning och fristående enheter 8.Biljettförsäljning, informationsdiskar och kundtjänster 10.Visuell information: skyltar, piktogram, tryckt eller dynamisk information 14.Hjälputrustning för på- och avstigning som förvaras på plattformar På samtliga delområden ställs specificerade krav på fysisk tillgänglig- het. Bilagan är omfattande och tekniskt detaljerad och det finns inte skäl att här i detalj redogöra för varje aspekt av kraven. 8.10Lagstiftning om bank- och finansiella tjänster Tillgänglighetsdirektivets bestämmelser om bank- och finansiella tjänster hänvisar till flera direktiv som införlivats i svensk rätt. Det är i första hand fråga om konsumentkreditlagen, lagen om verksamhet med bostadskrediter, lagen (2007:528) om värdepappershandel, lagen (2010:751) om betaltjänster samt lagen (2011:755) om elektroniska pengar. Konsumentkreditlagen (KkredL) innehåller dels civilrättsliga regler, dels ett stort antal marknads- och näringsrättsliga regler som rör till exempel informations- och dokumentationskrav samt frågor om till- syn och ingripanden. I fråga om en bostadskredit ska näringsidkaren enligt 9 § KkredL ge konsumenten information i enlighet med det stan- dardiserade , som ska tillhandahållas i en handling eller i någon annan läsbar och varaktig form som är tillgänglig för konsu- menten. Lagen om värdepappershandel innehåller bestämmelser om att infor- mation ska lämnas till kund. I 8 kap. 14 § första stycket föreskrivs att ett värdepappersinstitut ska förse sina kunder med lämplig och lätt- begriplig information enligt 15–17 §§ innan institutet till- handahåller en investeringstjänst eller sidotjänst. Informationen ska ge kunderna rimliga möjligheter att förstå arten av de investerings- tjänster och finansiella instrument som institutet erbjuder och vilka risker som är förknippade med dem. I lagrummets tredje stycke före- skrivs bland annat att all information ett värdepappersinstitut lämnar till sina kunder ska vara rättvisande och tydlig och får inte vara vilsele- dande. Det saknas i lagen bestämmelser som reglerar hur information ska tillhandahållas personer vilka har en funktionsnedsättning. Lagen om betaltjänster innehåller bestämmelser om vilken informa- tion som ska ges i samband med tillhandahållande och genomförande av betaltjänster och vilka krav som ställs i samband med att betalnings- transaktioner genomförs. I kapitel fyra i lagen om betalningstjänster finns bestämmelser om informationskrav vid tillhandahållande av betaltjänster. I 4 kap. 5 § föreskrivs bland annat att information som lämnas av betaltjänst-leve- rantören innan ett avtal ingås ska tillhandahållas på ett lättillgängligt sätt och vara lätt att förstå. På begäran av betaltjänstanvändaren ska informationen tillhandahållas på papper eller på något annat varaktigt medium. Lagen ställer också i 9 kap. krav på att institut eller filialer som tillhandahåller betalkonton med grundläggande funktioner till konsumenter ska tillhandahålla platser för kontantuttag och att institut eller filialer som tillhandahåller betalkonton till företag ska tillhanda- hålla platser för dagskasseinsättningar. Bestämmelserna avser insti- tut och filialer som har inlåning från allmänheten som överstiger 70 mil- jarder kronor. ska utöva tillsyn över att insti- tuten och filialerna uppfyller sina skyldigheter. Om ett svenskt institut inte fullgör sina skyldigheter, kan ingripa mot institutet genom beslut om föreläggande och sanktionsavgift. 8.10.4Lagen om elektroniska pengar Lagen om elektroniska pengar reglerar utgivning av elektroniska pengar samt om pengar och registrerade utgivare. I lagen saknas bestämmelser om tillhandahållande av information.