sou · H9B335 · 2022-01-01 00:00:00 — Exempelvis kan gärningspersonen (som upp- gifterna avser) hålla sig undan, t.ex. genom att fly landet. Han eller hon kan också avlida innan åtal hinner väckas. Sådana omständig- heter utesluter inte att uppgifterna som den tilltalade lämnat om den andres brott har varit av väsentlig betydelse för utredningen. Även i fall då någon gärningsperson inte kan knytas till ett brott kan upp- gifter som lämnas vara av väsentlig betydelse för utredningen, t.ex. om uppgifterna medfört att narkotika eller vapen har kunnat tas i be- slag eller att egendom som är värdefull för allmänheten, såsom stulna konstklenoder, återfunnits. Att den tilltalade (som lämnat uppgifter om annans brott) lagförs innan lagföring sker av personen eller per- sonerna som uppgifterna avser utesluter heller inte att uppgifterna har varit av väsentlig betydelse för utredningen av det andra brottet. Uppgifter om annans brott kan däremot inte anses som väsentliga om dessa lämnas efter det att brottet (som uppgifterna avser) har preskriberats. Det innebär att uppgifter om vissa mycket allvarliga brott, t.ex. mord, alltid kan vara av väsentlig betydelse, medan upp- gifter om mindre allvarliga brott kan ge strafflindring enligt denna bestämmelse. Om den tilltalade har medverkat i utredningen av annans brott i sådan omfattning att en straffnedsättning kommer i fråga bör det – i enlighet med vad som gäller vid utredningsmedverkan av eget brott –normalt sett ske en relativt påtaglig justering av straffet. Straff- lindringen ska som utgångspunkt sättas i relation till framför allt graden av den tilltalades medverkan, detta gäller i synnerhet om brotts- ligheten inte hade kunnat upp utan sådan medverkan. Bero- ende på omständigheterna kan det bli fråga om en omfattande ned- sättning, sett eller till och med år. I situationer då den tilltalade i stor utsträckning har medverkat till utredningen av ett eller flera brott och han eller hon dessutom lider eller riskerar att lida så allvarligt men till följd av uppgiftslämnandet att även straff- lindringsgrunden i 5 § första stycket 9 kan tillämpas, bör straffet kunna reduceras med uppemot hälften av straffvärdet. Tredje stycket motsvarar vad som gäller enligt 5 § andra stycket och innebär att rätten, om särskilda skäl påkallar det, får döma till ett lindrigare straff än som är föreskrivet för brottet. I 30 kap. 4 § införs också en bestämmelse som innebär att rätten vid valet av påföljd ska beakta vad som anges i 5 a §. Vid val av påföljd ska rätten fästa särskilt avseende vid omständigheter som talar för en lindrigare påföljd än fängelse. Därvid ska rätten beakta sådana omständigheter som anges i 29 kap. 5 och 5 a §§. Som skäl för fängelse får rätten, utöver brottslighetens straffvärde och art, beakta att den tilltalade tidigare gjort sig skyldig till brott. Paragrafen behandlar vilka omständigheter rätten ska beakta vid val av påföljd. Övervägandena finns i avsnitt 5.6.3. Första stycket andra meningen ändras på så sätt att det anges att rätten, vid valet av påföljd, ska beakta omständigheter som anges i 29 kap. 5 a §. Den i bestämmelsen angivna paragrafen är ny och be- handlar förutsättningarna för strafflindring vid medverkan till utred- ning av brott (se författningskommentaren till 29 kap. 5 a §). Hän- visningen till den nya bestämmelsen innebär ingen förändring i sak; rätten ska beakta omständigheterna i 29 kap. 5 a § på motsvarande sätt som omständigheterna i 29 kap. 5 §. 10.3Förslaget till lag om ändring offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) Sekretess gäller för uppgift som hänför sig till en i annan stat beslutad skyddsidentitet, motsvarande den som avses i 5 §, som förekommer i en brottsutredning, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att verk- samheten hos de myndigheter som deltar i utredningen motverkas. Paragrafen behandlar frågan om sekretess för uppgift som hänför sig till en i annan stat beslutad skyddsidentitet. Övervägandena finns i avsnitt 7.4.4. Paragrafen ändras på så sätt att kravet på att uppgiften måste hän- föra sig till ett ärende enligt 15 § lagen (2003:1174) om vissa former av internationellt samarbete i brottsutredningar eller enligt lagen (2017:1000) om en europeisk utredningsorder tas bort. Det krävs heller inte längre att det måste vara fråga om en uppgift som rör en brottsutredning som genomförs av en tjänsteman med en i annan stat beslutad skyddsidentitet. Det räcker att en uppgift om en sådan identitet förekommer i brottsutredningen. Den utländska skydds- identiteten måste dock fortfarande motsvara en kvalificerad skydds- identitet enligt 5 §. Sekretessen enligt 1 § första stycket upphör att gälla hos de myndigheter och i de verksamheter som anges där, om uppgiften lämnas till domstol med anledning av åtal, om inte 1.sekretess för uppgiften ska gälla hos domstolen enligt 12 §, 12 b §, 13 a § eller 36 kap. 2 §, 2.uppgiften uppenbarligen saknar betydelse i målet, eller 3.uppgiften finns i en handling som har kommit från en annan myndig- het där uppgiften är sekretessreglerad. Paragrafen behandlar frågan om att sekretess för en uppgift enligt 1 § ska kvarstå när uppgiften överlämnas till domstol. Övervägandena finns i avsnitt 7.3.5. När en uppgift lämnas till domstol upphör, som huvudregel, sek- retessen enligt 1 § hos den överlämnande myndigheten att gälla för uppgiften. Från denna regel finns vissa undantag, vilka anges i punk- terna 1–3. I punkten 1 förs det in en hänvisning till bestämmelsen i 12 b § – sekretess för kontaktuppgifter till målsägande och vittne (se närmare om den bestämmelsen i kommentaren till 12 b §). Det innebär att sekretessen enligt 1 § inte upphör att gälla hos de myndigheter och i de verksamheter som anges där, om uppgiften lämnas till domstol med anledning av åtal, om sekretess för uppgiften ska gälla hos dom- stolen med stöd av 12 b §. Kontaktuppgifter till målsägande och vittne Sekretess gäller hos en domstol i ett brottmål, för uppgift om en målsägandes eller ett vittnes, eller en till honom eller henne anhörigs 1.bostadsadress eller annan jämförbar uppgift som kan lämna upplysningar om var någon av dessa personer bor stadigvarande eller tillfälligt, eller 2.telefonnummer, e-postadress, personnummer eller annan jämförbar upp- gift som kan användas för att komma i kontakt med någon av dessa personer, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att målsäganden eller vittnet eller någon närstående till honom eller henne lider men. Sekretess enligt första stycket gäller även i 1.ett tvistemål om enskilt anspråk i anledning av brott för motsvarande uppgift om en kärande eller ett vittne, eller om en anhörig till honom eller henne, och 2.ett ärende som rör brott för motsvarande uppgift om en sökande, eller om en anhörig till honom eller henne. För uppgift i en allmän handling gäller sekretessen i högst . Paragrafen, som är ny, behandlar sekretess för kontaktuppgifter till målsäganden och vittnen. Överväganden finns i avsnitt 7.3.5. I första stycket framgår att sekretess gäller hos en domstol i brott- mål för kontaktuppgifter till en målsägande eller ett vittne, eller en anhörig till honom eller henne. Med brottmål avses mål som inletts såväl genom att åklagare väckt allmänt åtal som att målsäganden väckt enskilt åtal. Begreppet anhörig har samma innebörd som i 21 kap. 3 §. Formuleringen annan jämförbar uppgift som kan lämna upplysning om var någon av dessa personer bor stadigvarande eller tillfälligt, i punkten 1, avser t.ex. adress till fritidsbostad eller hotell. Även del av en adressuppgift eller annan jämförbar uppgift som kan användas för att ta reda på var den enskilde bor omfattas av bestämmelsen. (Jfr prop. 2005/06:161 s. Formuleringen annan jämförbar uppgift som kan användas för att komma i kontakt med någon av dessa personer, i punkten 2, avser t.ex. uppgift om arbetsplats. Det kan däremot aldrig bli aktuellt att, med stöd av bestämmelsen, sekretessbelägga namnet på en målsägande eller ett vittne. Bestämmelsen i första stycket är utformad med ett s.k. omvänt skaderekvisit, vilket innebär att det råder en presumtion för sekre- tess. Med men avses olägenhet av personlig art. Begreppet närstående har samma innebörd som i 21 kap. 3 §. Enligt andra stycket 1 gäller sekretess enligt första stycket också i ett tvistemål om enskilt anspråk i anledning av brott för motsvarande uppgift om en kärande eller ett vittne, eller om en anhörig till honom eller henne. Ett sådant mål kan avse såväl en fullgörelsetalan som en fastställelsetalan i anledning av brott. Det krävs inte att talan om det enskilda anspråket handläggs gemensamt med brottmålet. Enligt punkten 2 gäller sekretess enligt första stycket även i ett ärende som rör brott för motsvarande uppgift om en sökande. Det kan t.ex. handla om ett ärende om begäran om förordnande av målsägandebiträde. Förhör genom ljudöverföring eller ljud- och bildöverföring i domstol Sekretess gäller hos en domstol för uppgift om var den befinner sig som, i ett brottmål eller ett tvistemål om enskilt anspråk i anledning av brott, hörs genom ljudöverföring eller ljud- och bildöverföring, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den hörde lider men. Detsamma gäller för motsvarande uppgift, även om personen inte hörs, om var en målsägande eller tilltalad befinner som deltar i ett sammanträde i ett brottmål och var en part befinner sig som deltar i ett sammanträde i ett tviste- mål om enskilt anspråk i anledning av brott. För uppgift i en allmän handling gäller sekretessen i högst . Paragrafen, som är ny, behandlar sekretess för uppgift om var den som deltar i förhandlingen genom ljudöverföring eller ljud- och bild- överföring befinner sig. Överväganden finns i avsnitt 7.3.5. Bestämmelsen i första stycket korresponderar, som utgångspunkt, med förutsättningarna för inställelse genom ljudöverföring eller ljud- och bildöverföring enligt 5 kap. 10 § RB. I bestämmelsen fram- går därför också att den är tillämplig om den som hörs gör det genom ljudöverföring eller ljud- och bildöverföring. Med ett brottmål avses mål som inletts såväl genom att åklagare väckt allmänt åtal som att målsäganden väckt enskilt åtal. Med ett tvistemål om enskilt anspråk i anledning av brott avses såväl en fullgörelsetalan som en fastställelse- talan i anledning av brott. Sekretess gäller för uppgift om platsen för förhör under förut- sättning att det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den hörde lider men. Med men avses olägenhet av personlig art. Det innebär att om rätten fattat ett beslut om inställelse genom ljudöverföring eller ljud- och bildöverföring eftersom den som ska höras känner rädsla för att närvara i rättssalen eller om det kan antas att han eller hon utsätts för påtryckningar (jfr 5 kap. 10 § tredje stycket 2 och 3 RB) bör, som utgångspunkt, sekretess gälla för uppgift om var personen befinner sig vid förhörstillfället. Sekretess bör, i vissa fall, även kunna gälla för upp- gift om platsen för förhöret om beslutet om att delta genom ljud- överföring eller ljud- eller bildöverföring är nödvändigt av säkerhets- mässiga skäl (jfr 5 kap. 10 § tredje stycket punkten 4 RB). Det kan t.ex. handla om att det finns en konkret hotbild mot den som ska höras. Om beslutet om sådan inställelse däremot grundar sig i de kostnader eller olägenheter som skulle kunna uppkomma (jfr 5 kap. 10 § tredje stycket 1 RB), bör sekretess inte gälla för uppgifter om förhörsplatsen. Bestämmelsen uppställer inte – i linje med vad som gäller enligt 5 kap. 10 § RB – något krav på vem det är som hörs. Sekretess kan alltså gälla för uppgift om förhörsplatsen när en målsäganden eller ett vittne hörs, men också vid förhör med en tilltalad eller en sakkunnig. Enligt bestämmelsen i andra stycket gäller sekretess enligt första stycket för motsvarande uppgift om var den befinner sig som deltar i ett sammanträde, men utan att han eller hon hörs. Så kan fram- för allt ske i överrätt, men det kan också förekomma i tingsrätt. I brottmål gäller bestämmelsen dock endast för uppgift om var en målsägande eller tilltalad befinner sig och i aktuella tvistemål gäller bestämmelsen endast för uppgift om var en part befinner sig. 10.4Förslaget till förordning om ändring i förundersökningskungörelsen (1947:948) I samband med att den som skäligen misstänks för brott för vilket det inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse eller försök, förberedelse eller stämpling till sådant brott om gärningen är belagd med straff, underrättas om misstanken, ska han eller hon också få information om 29 kap. 5 a § . Paragrafen, som är ny, reglerar under vilka förutsättningar informa- tion ska ges angående möjlighet till strafflindring vid utrednings- medverkan. Övervägandena finns i avsnitt 5.6.4. Information om förutsättningarna för strafflindring vid utrednings- medverkan ska lämnas först när en förundersökning har kommit så långt att någon skäligen misstänks för brott enligt 23 kap. 18 § första stycket RB. Informationen ska dock lämnas endast i fall då det för brottet är föreskrivet fängelse i lägst eller försök, förbere- delse eller stämpling till sådant brott om gärningen är belagd med straff. Informationen ska vara allmänt hållen. Den bör ange innehållet i gällande rätt, dvs. vad som gäller enligt 29 kap. 5 a § BrB, men också att utredningsmedverkan, beroende på omständigheterna, kan inverka på valet av påföljd enligt 30 kap. 4 § första stycket BrB. Det bör tyd- ligt anges att några garantier aldrig kan lämnas när det gäller hur dom- stolen kommer att bedöma påföljdsfrågan. Av informationen bör det dessutom framgå vad som gäller enligt 45 kap. 4 § andra stycket RB, dvs. att om åklagaren anser att 29 kap. 5 a § BrB ska tillämpas så ska han eller hon lämna ett förslag till påföljd i stämningsansökan. Ett vittne som kallas till ett förhör och, om det behövs och är möjligt, ett vittne i övriga förhörssituationer ska informeras om –de kontaktuppgifter som behövs för att få upplysningar om det ärende som han eller hon förekommer i, –den fortsatta handläggningen och vilken roll han eller hon kommer att ha –rätten till ersättning för kostnader vid inställelse till förhör och samman- träden i domstol, –att han eller hon på begäran kan få information om hur ärendet fort- skrider hos polisen, åklagare eller domstol om det kan ske utan men för utred- ningen, och –vilka organisationer som kan lämna stöd och hjälp. Paragrafen, som är ny, behandlar information som ska lämnas till vitt- nen under förundersökningen. Övervägandena finns i avsnitt 7.2.3. Informationen som ska lämnas till vittnen motsvarar, i huvudsak, vad som gäller för målsäganden (jfr 13 a § tredje stycket 5, 6, 7, 9 och 11:e strecksatserna FUK). Till skillnad från vad som gäller för måls- äganden behöver informationen till ett vittne inte lämnas , utan först i anslutning till att han eller hon förhörs i utred- ningen. Informationen ska alltid lämnas till ett vittne som kallas till ett förhör. Det betyder dock inte att informationen måste framgå i kallel- sen. I vissa fall kan ett vittne kallas till förhör muntligt, t.ex. per telefon, eller genom ett kortfattat e-postmeddelande, och det kan då ofta vara lämpligare att informationen lämnas i anslutning till att förhöret hålls. Om ett förhör hålls utan att en kallelse skickas till vittnet, t.ex. om han eller hon förhörs på platsen där ett brott har begåtts, ska informationen också lämnas till vittnet, men endast om det behövs och är möjligt. Det är personen som genomför förhöret som bör göra den bedömningen. Exempel på när det inte är möjligt att lämna sådan information är om någon brådskande åtgärd måste vidtas i anslut- ning till förhöret. Bestämmelsen gäller för samtliga myndigheter som kan hålla för- hör med vittnen under en förundersökning. Av förundersökningsprotokollet ska det framgå vem som är undersöknings- ledare, vem som har varit förhörsledare och vem som har sammanställt pro- tokollet. Den som sammanställer protokollet ska även ange i protokollet när sammanställningen görs. I protokollet ska följande antecknas –angivelsen eller vad som annars har föranlett förundersökningen, –tid och plats för åtgärder under förundersökningen, –iakttagelser vid brottsplatsundersökning, –berättelser av hörda personer samt nödvändiga upplysningar om dem, –uppgift om att en anhörig eller någon annan närstående har underrät- tats om ett frihetsberövande eller att en sådan underrättelse inte har skett eller har skjutits upp, –uppgift om den misstänkte var påverkad av alkohol eller något annat berusningsmedel vid brottet, och om brottet kan antas ha samband med den misstänktes missbruk av alkohol eller något annat berusningsmedel, –namn på förhörsvittne och övriga närvarande vid förhör, –beslut om att någon annan än ett förhörsvittne har tillåtits att närvara vid förhör samt att det som har framkommit vid förhör inte får uppenbaras, –beslut om att en försvarare har förhindrats att närvara vid förhör och skälen för det, –framställningar till rätten om vittnesförhör eller annan utredning under förundersökningen, om upptagande av bevisning enligt 23 kap. 15 § rätte- gångsbalken, och om föreläggande att visa upp skriftligt bevis eller tillhanda- hålla föremål för besiktning samt beslut om detta, –beslut om uppgifter som rör användning av tvångsmedel, –underrättelse till en misstänkt enligt 23 kap. 18 § första stycket rätte- gångsbalken, samt till en misstänkt och hans eller hennes försvarare enligt 23 kap. 18 a § första stycket , med uppgift om de krävt ytter- ligare utredning eller i övrigt velat anföra något, –uppgift om att en misstänkt har informerats om 29 kap. 5 a § , –uppmaning enligt 2 § strafföreläggandekungörelsen (1970:60), –uppgift om målsägande eller den som övertagit målsägandens anspråk avser att föra ersättningstalan i anledning av brottet, –nödvändiga uppgifter om enskilt anspråk när åklagaren förbereder en sådan talan och, om det är möjligt, den misstänktes yttrande över ett sådant anspråk, –uppgift om uppmaning enligt 5 a §, –uppgift om det funnits ett barn som har bevittnat brottet och i så fall var barnet har befunnit sig, –uppgift om att det finns utredningsmaterial som inte har tagits med i protokollet, och –det som i övrigt är av betydelse att anteckna i protokollet. Protokollet ska innehålla nödvändiga diarieuppgifter, såsom nummer på inkommen angivelse och aktnummer (dossiernummer) och en kort beteck- ning av saken. Paragrafen reglerar vad som ska framgå av förundersökningsproto- kollet. Övervägandena finns i avsnitt 5.6.4. Andra stycket ändras på så sätt att en ny strecksats införs som an- ger att det i förundersökningsprotokollet ska antecknas uppgift om att en misstänkt har informerats om 29 kap. 5 a § BrB. När det gäller förutsättningarna att lämna sådan information, se 12 c §. Särskilt yttrande av experten Genom det s.k. 34-punktsprogrammet har regeringen tillsammans med stödpartierna föreslagit ett antal åtgärder för att bekämpa den grova organiserade brottsligheten. En del av dessa åtgärder inne- fattas av direktiven till denna utredning, till exempel gäller det för- slagen om anonyma vittnen och s.k. kronvittnen. Utredningen konstaterar på goda grunder att det saknas skäl att införa anonyma vittnen då det skulle få ingen eller liten effekt för att bekämpa den grova organiserade brottsligheten. De av Europa- domstolen fastslagna ramarna för anonyma vittnen innebär att det bland annat är enbart vid mycket grova brott som begås inom organi- serad brottslighet som det kan accepteras att vittnen hörs anonymt. Det snäva användningsområdet bekräftas även av våra nordiska grann- länder och andra länder som har lagstiftning om anonyma vittnen. Ett införande av anonyma vittnen skulle dessutom riskera att leda till att människor som bevittnat vardagsbrott skulle kräva att få vara anonyma för att ställa upp och vittna. Det finns således en uppenbar risk att benägenheten att vittna på ett generellt plan skulle minska om anonyma vittnen infördes i . Det är därför klokt av utred- ningen att avfärda detta förslag. Beträffande kronvittnen avstår utredningen från att föreslå ett införande av kronvittnen i strikt formell mening i enlighet med den form som finns i common law-länder. Däremot lämnas ett förslag till strafflindring vid medverkan till annans brottslighet. Det infördes en möjlighet till strafflindring vid medverkan av utredningen om egen brottslighet. Bestämmelsen finns i 29 kap. 5 § första stycket 5 BrB. Bestämmelsen förefaller ha fått mycket begränsad tillämpning. De effektivitetsskäl som åberopades till stöd för införandet av bestämmelsen har således inte infriats. berättar om sin egen brottslighet riskerar normalt sett inte att drabbas av hämndaktioner. Risken för hämndaktioner blir däremot väsentligt mycket högre om någon berättar om en annan persons brottslighet. Inte minst om det handlar om grov organiserad brottslighet. Sanno- likheten att ett införande av strafflindring för den som berättar om annans brottslighet skulle effektivisera bekämpningen av den grova organiserade brottsligheten är därför en utopi. När domstolarna gör en bedömning av bevisvärdet av en förhörs- persons utsaga anses uppgifter från medtilltalade om en annan tilltalads medverkan ha ett mycket lågt bevisvärde. Detta oav- sett om den som berättar riskerar något genom att berätta eller inte. Detta är något som måste beaktas då man ska bedöma vilket bevis- värde en uppgift från medtilltalad skulle få om denne får möjlighet till strafflindring. Det är uppenbart att bevisvärdet då skulle bli ännu lägre eftersom uppgiftslämnaren kan se fram emot en belöning om uppgifter lämnas som är till nackdel för andra tilltalade. Syftet med 34-punktsprogrammet är att komma åt den grova orga- niserade brottsligheten. Tystnadskulturen i dessa miljöer är oerhört sträng och sannolikheten att någon skulle våga berätta är låg. Detta inte minst då total straffrihet inte kommer bli möjlig. Den som lämnar negativa uppgifter om medtilltalade som är medlemmar i gäng som sysslar med grov brottslighet riskerar att drabbas av allvarliga re- pressalier inne på anstalterna. Möjligheterna för Kriminalvården att skydda dessa personer är i dagens överfyllda anstalter ytterst begrän- sade. Ett införande av strafflindring för uppgifter om annans brotts- lighet riskerar således att få en mycket begränsad användning och i de fall det kan komma till användning så är risken stor att dessa personer riskerar liv och hälsa både för egen del och för närståendes del. Den misstänkte som överväger att lämna uppgifter om övriga till- talade kommer med all sannolikhet vilja ha garantier från polis och åklagare att han kommer komma i åtnjutande av strafflindring. Av principiella skäl, som jag delar, anser utredningen inte att åklagare ska kunna binda domstolen i detta avseende. Även denna omstän- dighet kommer minska incitamentet att lämna uppgifter om medtill- talade. För den misstänkte kommer för staten bindande förutsägbar- het vara ett krav. Detta krav kommer inte kunna uppfyllas genom det förslag som lämnas av utredningen. Sammanfattningsvis innebär en bestämmelse om strafflindring vid medverkan till utredningen av annans brott att en udda fågel införs i den svenska rättsordningen. För att ett sådant införande ska vara motiverat krävs att övertygande argument presenteras för detta. Det har i utredningen inte presenterats argument av sådan tyngd att det motiverar införandet av en strafflindringsbestämmelse vid medverkan av utredningen om annans brottslighet. En stärkt rättsprocess och en ökad lagföring har antalet skjutningar med dödlig utgång i kriminella sammanhang ökat. Men brottsligheten är inte endast be- gräsad till skjutvapenvåld. Narkotikabrott, rån och utpressning är bara några exempel på brott som är vanligt förekommande i sådana sammanhang. Brott som begås inom ramen för kriminella nätverk kan av olika skäl vara särskilt svåra att utreda. Det finns därför ett behov av att överväga åtgärder med det övergripande syftet att stärka rättsprocessen och öka lagföringen.