sou · H9B310 · 2022-01-01 00:00:00 — 3 § Ord och uttryck i denna förordning har samma betydelse som i lagen (2010:950) om ansvar och ersättning vid radiologiska olyckor. Prövning och godkännande i vissa fall 4 § Myndigheten för samhällsskydd och beredskap får godkänna åtgärder enligt 7 § första stycket 3 lagen (2010:950) om ansvar och ersättning vid radiologiska olyckor. Åtgärder som en annan myndig- het är ålagd i författning att vidta anses dock godkända genom myn- dighetens beslut att vidta åtgärden. 5 § får meddela beslut och föreskrifter enligt 13 § och 31 § 2 lagen (2010:950) om ansvar och ersättning vid radiologiska olyckor. En ansökan om beslut enligt 31 § 1 samma lag lämnas till Strål- säkerhetsmyndigheten, som överlämnar ansökningen med eget ytt- rande till regeringen. En ansökan om beslut enligt 13 eller 31 § ska vara skriftlig och innehålla 1.en beskrivning av kärnämnet, kärnavfallet, anläggningen eller transporten, inklusive uppgifter om mängden och karaktären av de kärnämnen eller det kärnavfall som avses eller omfattas, 2.en analys av riskerna för och omfattningen av en radiologisk olycka i samband med verksamheten och 3.ett förslag till belopp som ska täckas av säkerhet. får meddela föreskrifter om ytterli- gare uppgifter som ska lämnas i en ansökan. 6 § får meddela beslut enligt 24 § lagen (2010:950) om ansvar och ersättning vid radiologiska olyckor. En ansökan ska vara skriftlig och innehålla 1.en beskrivning av transporten, 2.uppgifter om mängden och karaktären av de kärnämnen eller det kärnavfall som transporten avser och 3.bevis om säkerhet och om samtycke från anläggningshavaren. 7 § utfärdar intyg enligt 40 § lagen (2010:950) om ansvar och ersättning vid radiologiska olyckor. får meddela föreskrifter om ytterligare uppgifter som ett transportcertifikat ska innehålla. Krav för att en säkerhet ska kunna godtas 8 § Ekonomisk säkerhet enligt 30–32 §§ lagen (2010:950) om ansvar och ersättning vid radiologiska olyckor ska godtas om säkerheten, ensam eller tillsammans med andra säkerheter, är betryggande för sitt ändamål och anläggningshavaren på ett tillfredsställande sätt sörjt för reglering av uppkommande skador med medel från säkerheten. 9 § Om det inte är möjligt för anläggningshavaren att skaffa till- räcklig säkerhet enligt 30–32 §§ lagen (2010:950) om ansvar och ersättning vid radiologiska olyckor, får skyldigheten att se till att säkerhet ställs uppfyllas genom att staten ställer en garanti för ersätt- ningsansvaret. beslutar i frågan om beviljande av garanti. En garanti får ställas endast om anläggningshavaren på ett till- fredsställande sätt sörjt för reglering av uppkommande skador med medel från garantin. Redovisning av säkerheter och av hur skaderegleringen ordnats 10 § Anläggningshavare ska till redovisa den eller de säkerheter som ställts enligt 30–32 §§ lagen (2010:950) om ansvar och ersättning vid radiologiska olyckor för . Säkerheter som avser en transport ska i stället redovisas senast en månad innan transporten påbörjas. 11 § ska följa värdet på säkerheterna och fort- löpande bedöma om de är godtagbara. I frågan om anläggningshavaren på ett tillfredsställande sätt sörjt för reglering av uppkommande skador med medel från säkerheten ska inhämta underlag från Kammarkollegiet. Om en anläggningshavares säkerheter inte är tillräckliga, ska Riks- gäldskontoret förelägga anläggningshavaren att redovisa ändrade eller ytterligare säkerheter. Om anläggningshavaren inte efterkommer föreläggandet får Riks- gäldskontoret ordna så att godtagbar säkerhet ställs på anläggnings- havarens bekostnad. 12 § En underrättelse enligt 34 § 1 lagen (2010:950) om ansvar och ersättning vid radiologiska olyckor om att en säkerhet har upphört att gälla ska lämnas till . En anläggningshavare ska genast underrätta om det inträffar någon omständighet som kan ha betydelse för kon- torets bedömning av om säkerheterna är godtagbara. 13 § En anläggningshavare ska som anges i 10 § eller efter Kammarkollegiets föreläggande redovisa för Kammarkol- legiet 1.hur anläggningshavaren sörjt för reglering av uppkommande skador med medel från de säkerheter som redovisats enligt 10 §, 2.hur anläggningshavaren avser att efter en olycka ordna skade- regleringen med medel som tillhandahålls enligt 43 § lagen (2010:950) om ansvar och ersättning vid radiologiska olyckor, och 3.hur anläggningshavaren avser att efter en olycka informera all- mänheten om hur och vart skadeståndsanspråk ska lämnas. Om en anläggningshavare inte efterkommer ett föreläggande enligt första stycket, eller om det som redovisas inte är tillfredsstäl- lande, får ett nytt föreläggande förenas med vite. Kammarkollegiet får också besluta att på anläggningshavarens bekostnad låta utreda förutsättningarna enligt första stycket 2. 14 § Samtliga anläggningshavare ska tillsammans bekosta en skade- prövningsnämnd, vars reglemente godkänns av regeringen. Nämndens ledamöter utses av regeringen efter förslag från Kammarkollegiet, som även utför administrativa och handläggande uppgifter åt nämnden. 15 § ska efter samråd med Kammarkollegiet besluta om ianspråktagande av säkerhet enligt 37 § lagen (2010:950) om ansvar och ersättning vid radiologiska olyckor. Säkerheten får tas i anspråk endast i den omfattning som behövs för att säkerheten tillsammans med ansvarsförsäkring ska täcka ersätt- ningsansvaret upp till det belopp som ska täckas av säkerhet enligt samma lag. Ianspråktagna medel ska förvaltas av , som självmant eller efter ansökan av utställaren ska besluta om åter- betalning av medel som inte längre behövs. ska efter ansökan av anläggningshavaren, den som har ställt säkerhet eller Kammarkollegiet besluta om utbetal- ning av medel som ska användas för betalning av skadestånd enligt samma lag. 16 § ska meddela Kammarkollegiet i vilken om- fattning säkerheter tas i anspråk. 17 § Om en radiologisk olycka inträffat, ska Kammarkollegiet se till att allmänheten på lämpligt sätt informeras om hur anspråk på skadestånd kan lämnas. 18 § Kammarkollegiet får efter en radiologisk olycka meddela före- skrifter om verkställigheten av 48 och 49 §§ lagen (2010:950) om ansvar och ersättning vid radiologiska olyckor. Sådana föreskrifter får innebära att, om utredningen inte föranleder annat, medel om högst efter olyckan inte får betalas ut eller får betalas ut med bara en viss andel av full ersättning. 19 § Om det kan befaras att medel behöver tillhandahållas enligt 43 § lagen (2010:950) om ansvar och ersättning vid radiologiska olyckor ska Kammarkollegiet underrätta regeringen om detta och förelägga den ansvarige anläggningshavaren att redovisa hur denne avser att ombesörja skadereglering med sådana medel. Ett sådant föreläggande får förenas med vite. Kammarkollegiet får ordna så att skaderegleringen genomförs på den ansvarige anläggningshavarens bekostnad, om denne inte efter- kommer ett föreläggande enligt första stycket eller om det som redo- visas inte är tillfredsställande. Ett sådant beslut får när som helst återkallas. 20 § Kammarkollegiet får även i andra fall än det som anges i 19 § ordna så att skaderegleringen genomförs, om anläggningshavaren har upplösts på grund av konkurs eller av annat skäl är förhindrad att genomföra skaderegleringen. 21 § Ansvarsförsäkringsgivare ska hålla Kammarkollegiet under- rättat om skaderegleringen och särskilt om sin bedömning om i vad mån försäkringsmedlen kommer att räcka till full ersättning till skadelidande eller när medlen kan förväntas ta slut. Om ersättning betalas från annan säkerhet än försäkring, åligger skyldigheten enligt första stycket i stället anläggningshavaren. 22 § Kammarkollegiet tillhandahåller medel enligt 42 § lagen (2010:950) om ansvar och ersättning vid radiologiska olyckor. 23 § Innan den skadelidande erbjuds uppgörelse i en sådan vikti- gare ersättningsfråga som anges i reglementet för den nämnd som anges i 14 §, ska frågan hänskjutas till . Nämn- dens yttrande ska också inhämtas om den skadelidande begär det. 24 § ska, utöver vad som sägs i 10–12 §§, utöva tillsyn över att lagen (2010:950) om ansvar och ersättning vid radio- logiska olyckor och denna förordning följs i fråga om ställande av säkerhet. 25 § Om anläggningshavaren i väsentlig mån åsidosätter sina skyl- digheter enligt 30–32 §§ lagen (2010:950) om ansvar och ersättning vid radiologiska olyckor ska underrätta Strålsäker- hetsmyndigheten. ska till eller Åklagarmyn- digheten anmäla överträdelser av de bestämmelser som anges i 57 § lagen om ansvar och ersättning vid radiologiska olyckor, om det finns misstanke om brott. 26 § ska ta ut avgifter för sin tillsyn enligt denna förordning och besluta om avgifternas storlek. 27 § Kammarkollegiet ska av samtliga anläggningshavare ta ut av- gifter till täckande av kostnaderna för de uppgifter som myndigheten åläggs i denna förordning och för skadeprövningsnämndens verk- samhet enligt 14 och 23 §. För kostnader som föranleds av att en olycka inträffat ska avgifter tas ut enbart av den anläggningshavare som ansvarar för att betala ersättning enligt lagen (2010:950) om ansvar och ersättning vid radiologiska olyckor. Kammarkollegiet får meddela föreskrifter om avgifternas storlek. 28 § Bestämmelser om avgifter för prövning finns i förordningen (2008:463) om vissa avgifter till Strål- säkerhetsmyndigheten. 29 § I 40–43 §§ förvaltningslagen (2017:900) finns bestämmelser om överklagande till allmän förvaltningsdomstol. Beslut enligt denna förordning gäller om inte annat bestäms i beslutet. 1.Denna förordning träder i kraft . 2.Genom förordningen upphävs förordningen (1981:327) med förordnanden enligt atomansvarighetslagen (1968:45). 3.Redovisning enligt 10 § första stycket, som inte gäller trans- port, ska ske första gången efter denna förordnings ikraftträdande. 1.5Alternativt förslag till förordning om ansvar och ersättning vid radiologiska olyckor1 Härigenom föreskrivs följande. 1 § Denna förordning är meddelad med stöd av –14 § lagen (2010:950) om ansvar och ersättning vid radiologiska olyckor i fråga om 2 §, –7 § lagen om ansvar och ersättning vid radiologiska olyckor i fråga om 4 §, –13 § lagen om ansvar och ersättning vid radiologiska olyckor i fråga om 5 § första stycket, –24 § lagen om ansvar och ersättning vid radiologiska olyckor i fråga om 6 §, –40 § lagen om ansvar och ersättning vid radiologiska olyckor i fråga om 7 §, –38 § lagen om ansvar och ersättning vid radiologiska olyckor i fråga om 8 §, –36 och 56 §§ lagen om ansvar och ersättning vid radiologiska olyckor i fråga om 10–12 §§, –34 § lagen om ansvar och ersättning vid radiologiska olyckor i fråga om 12 §, –56 § lagen om ansvar och ersättning vid radiologiska olyckor i fråga om 13 och 14 §§, –56 a § lagen om ansvar och ersättning vid radiologiska olyckor ifråga om 15 §§, –8 kap. 11 § regeringsformen i fråga om 5 § fjärde stycket och 7 § andra stycket, och –8 kap. 7 § regeringsformen i fråga om övriga bestämmelser. 2 § Vid tillämpning av lagen (2010:950) om ansvar och ersättning vid radiologiska olyckor och denna förordning ska lik- ställas med en konventionsstat. 1Se avsnitt 8.1.2. 3 § Ord och uttryck i denna förordning har samma betydelse som i lagen (2010:950) om ansvar och ersättning vid radiologiska olyckor. Prövning och godkännande i vissa fall 4 § Myndigheten för samhällsskydd och beredskap får godkänna åtgärder enligt 7 § första stycket 4 lagen (2010:950) om ansvar och ersättning vid radiologiska olyckor. Åtgärder som en annan myndig- het är ålagd i författning att vidta anses dock godkända genom myn- dighetens beslut att vidta åtgärden. 5 § får meddela beslut och föreskrifter enligt 13 § lagen (2010:950) om ansvar och ersättning vid radio- logiska olyckor. En ansökan om beslut enligt 31 § samma lag lämnas till Strålsäker- hetsmyndigheten, som överlämnar ansökningen med eget yttrande till regeringen. En ansökan om beslut enligt 13 eller 31 § ska vara skriftlig och innehålla 1.en beskrivning av kärnämnet, kärnavfallet, anläggningen eller transporten, inklusive uppgifter om mängden och karaktären av de kärnämnen eller det kärnavfall som avses eller omfattas, 2.en analys av riskerna för och omfattningen av en radiologisk olycka i samband med verksamheten och 3.ett förslag till belopp som ska täckas av säkerhet. får meddela föreskrifter om ytterli- gare uppgifter som ska lämnas i en ansökan. 6 § får meddela beslut enligt 24 § lagen (2010:950) om ansvar och ersättning vid radiologiska olyckor. En ansökan ska vara skriftlig och innehålla 1.en beskrivning av transporten, 2.uppgifter om mängden och karaktären av de kärnämnen eller det kärnavfall som transporten avser och 3.bevis om säkerhet och om samtycke från anläggningshavaren. 7 § utfärdar intyg enligt 40 § lagen (2010:950) om ansvar och ersättning vid radiologiska olyckor. får meddela föreskrifter om ytterligare uppgifter som ett transportcertifikat ska innehålla. Krav för att en säkerhet ska kunna godtas 8 § Ekonomisk säkerhet enligt 30–32 §§ lagen (2010:950) om an- svar och ersättning vid radiologiska olyckor ska godtas om säker- heten, ensam eller tillsammans med andra säkerheter, är betryggande för sitt ändamål och anläggningshavaren på ett tillfredsställande sätt sörjt för reglering av uppkommande skador med medel från säker- heten. 9 § I 39 § lagen (2010:950) om ansvar och ersättning vid radio- logiska olyckor finns bestämmelser om statlig återförsäkring, för den händelse att sådan behövs för att anläggningshavaren ska kunna skaffa tillräcklig säkerhet enligt 30–32 §§ samma lag. Redovisning av säkerheter och av hur skaderegleringen ordnats 10 § Anläggningshavare ska till Riks- gäldskontoret redovisa den eller de säkerheter som ställts enligt 30– 32 §§ lagen (2010:950) om ansvar och ersättning vid radiologiska olyckor för . Säkerheter som avser en transport ska dock i stället redovisas senast en månad innan transporten påbörjas. 11 § ska följa värdet på säkerheterna och fort- löpande bedöma om de är godtagbara. Om en anläggningshavares säkerheter inte är tillräckliga, ska Riks- gäldskontoret förelägga anläggningshavaren att redovisa ändrade eller ytterligare säkerheter. 12 § En underrättelse enligt 34 § 1 lagen (2010:950) om ansvar och ersättning vid radiologiska olyckor om att en säkerhet har upphört att gälla ska lämnas till . En anläggningshavare ska genast underrätta om det inträffar någon omständighet som kan ha betydelse för kon- torets bedömning av om säkerheterna är godtagbara. 13 § ska utöver vad som sägs i 10–12 §§ utöva tillsyn över att lagen (2010:950) om ansvar och ersättning vid radio- logiska olyckor och denna förordning följs i fråga om ställande av säkerhet. 14 § ska till eller Åklagar- myndigheten anmäla överträdelser av de bestämmelser som anges i 57 § lagen (2010:950) om ansvar och ersättning vid radiologiska olyckor, om det finns misstanke om brott. 15 § ska ta ut avgifter för sin tillsyn enligt denna förordning och besluta om avgifternas storlek. 16 § Bestämmelser om avgifter för prövning finns i förordningen (2008:463) om vissa avgifter till Strål- säkerhetsmyndigheten. 17 § I 40–43 §§ förvaltningslagen (2017:900) finns bestämmelser om överklagande till allmän förvaltningsdomstol. Beslut enligt denna förordning gäller om inte annat bestäms i beslutet. 1.Denna förordning träder i kraft . 2.Genom förordningen upphävs förordningen (1981:327) med förordnanden enligt atomansvarighetslagen (1968:45). 3.Redovisning enligt 10 § första stycket som inte gäller transport ska ske första gången efter denna förordnings ikraft- trädande. 2Utredningens uppdrag och arbete har ratificerat Konventionen om skade- ståndsansvar på atomenergins område () och dess tilläggskonvention (Brysselkonventionen). Kon- ventionerna reglerar ansvaret för skador som uppkommer till följd av radiologiska olyckor vid kärntekniska anläggningar och under trans- port av kärnämnen och kärnavfall. De svenska reglerna om ansvar och ersättning för atomskador bygger på dessa konventioner och finns i atomansvarighetslagen (1968:45) och förordningen (1981:327) med förordnanden enligt atomansvarighetslagen (1968:45). Båda konventionerna har ändrats genom ändringsproto- koll, som förutses träda i kraft /2022. För genom- förande av ändringsprotokollen har en ny lag redan antagits, lagen (2010:950) om ansvar och ersättning vid radiologiska olyckor (LRO). Den träder i kraft den dag regeringen bestämmer, vilket avses vara med ändringsprotokollens ikraftträdande. Lagen behöver kompletteras med regler om en heltäckande finansieringslösning och ett skaderegleringssystem. Utredningsuppdraget omfattar bl.a. att –föreslå godtagbara former av säkerhet för skadeståndsansvaret –föreslå när och hur en säkerhet ska få tas i anspråk –föreslå hur de medel som garanteras enligt konventionerna ska för- delas Utredningens uppdrag och arbete –utforma ett system för reglering av skador med de medel som garanteras enligt konventionerna –lämna nödvändiga författningsförslag. Utredningsdirektiven finns i bilaga 1. Utredningens arbete påbörjades , som corona- virusutbrottet. Pandemin har påverkat förutsättningarna för arbetets bedrivande. Fysiska möten med experterna har inte hållits. Experterna lämnade skriftliga synpunkter på prome- morior, som gällde olika aspekter av uppdraget. Med början har utredningen sedan vid fem tillfällen haft videomöten med exper- terna för genomgång av utkast till betänkandetexter. Experterna har också löpande kontaktats i enskilda frågor. Utredaren ska enligt direktiven –samråda med berörda myndigheter och företag –hålla sig informerad om och beakta relevant arbete som gjorts på området nationellt och internationellt, framför allt i de övriga stater som berörs av konventionerna och ändringsprotokollen –beakta relevant arbete som pågår inom –beakta utvecklingen inom försäkringsmarknaden. Samråd med myndigheter och företag har skett med hjälp av exper- terna, som också i stor omfattning har bidragit med kunskapsunder- lag i ovan nämnda frågor, i vissa fall genom egna undersökningar. har utredningen inhämtat information från det spanska om övervägandena bakom vissa spanska bestäm- melser. 3Gällande och tidigare föreslagna regler om ersättning för radiologisk skada 3.1.1Allmänt om konventionerna om skadeståndsansvar1 Konventionen om skadeståndsansvar på atomener- gins område () har utarbetats inom Organisa- tionen för ekonomiskt samarbete och utveckling (), och vilar på följande huvudprinciper: –Strikt skadeståndsansvar för innehavaren av en kärnteknisk anlägg- ning –Ensamt ansvar för innehavaren (kanalisering) –Ett begränsat ansvar för innehavaren –Begränsning av ansvaret i tiden (preskription) –Skyldighet för innehavaren att ställa säkerhet för sitt ansvar. Tilläggskonventionen till om skadeståndsansvar på atomenergins område (Brysselkonventionen) säkerställer en högre ersättning till skade- lidande vid en radiologisk olycka genom föreskrivande av en skyldig- het för konventionsstaterna att skjuta till ytterligare medel. Bryssel- konventionen bygger på och endast stater som är part till kan vara parter till Brysselkonventionen. 1En utförlig beskrivning av den internationella atomansvarsregleringen finns i SOU 2006:43. Konventionstexterna finns i bilaga 2–3. Tilläggsprotokollen finns i bilaga till prop. 2009/10:173. Gällande och tidigare föreslagna regler om ersättning för radiologisk skada Ersättning under konventionerna sker i tre steg inom olika belopps- intervall: –Medel från den säkerhet som anläggningshavaren ställt (det första steget) –Allmänna medel från den konventionsstat där anläggningen är belägen (anläggningsstaten, det andra steget) –Allmänna medel från samtliga konventionsstater (det tredje steget). och Brysselkonventionen är i kraft. avta- lades protokoll om ändring av dessa konventioner. Ändringsproto- kollen har ännu inte trätt i kraft. Ändringarna innebär huvudsakligen följande: –Det lägsta ansvarsbeloppet höjs till (med möj- lighet till lägre nivåer för lågriskanläggningar och transporter). –Anläggningshavaren ska ställa säkerhet för minst samma belopp. –Om ansvarsbeloppet är lägre än ska anlägg- ningsstaten skjuta till medel upp till detta belopp (det första och det andra steget kan således slås ihop). –Därutöver, , ska medel tillskjutas av konventionsstaterna gemensamt (tredje steget). –Det klargörs att det är tillåtet att föreskriva ett obegränsat ansvar för anläggningsinnehavaren. Det obegränsade ansvaret ska täckas av medel enligt vad som ovan beskrivits. –Ersättningsgill radiologisk skada ska omfatta kostnader för åter- ställande av miljön och för förebyggande åtgärder, samt vissa fall av inkomstförlust till följd av försämring av miljön. –Preskriptionstiden för personskador förlängs till från olyckan (för övriga skador gäller ). –Det geografiska tillämpningsområdet utökas. För i nu gällande lydelse har de fördragsslutande staterna antagit en förklarande text, en exposé des motifs. Exposés des motifs har också antagits för båda konventionerna i den lydelse de kommer att ha efter det att tilläggsprotokollen har trätt i kraft. Gällande och tidigare föreslagna regler om ersättning för radiologisk skada Antagandet skedde 2010 för Brysselkonventionen och 2016 för . Texterna finns att tillgå på hemsidan för för atomenergifrågor, Nuclear Energy Agency.2 3.1.2Något om parter till konventionerna och om ändringsprotokollens ikraftträdande Parter till både och Brysselkonventionen är följande stater: , , , , , Neder- länderna, , , , , och . ändringsprotokoll träder i kraft för Pariskonven- tionen när det ratificerats av två tredjedelar av parterna (se artikel 20 i konventionen och p. II e i protokollet), och för tilläggskonven- tionen när det ratificerats av alla parter (se artikel 21 i konventionen och p. II e i protokollet). har ratificerat bägge konventionerna med samtliga tilläggs- protokoll och kommer därmed att bli part till konventionerna när ändringsprotokoll träder i kraft. Även har ratificerat ändringsprotokoll. EU har exklusiv behörighet när det gäller vissa frågor som Paris- konventionens tilläggsprotokoll reglerar. Enligt Euro- peiska unionens råds beslut (2004/294/EG) ska de medlemsstater som är parter till ratificera eller ansluta sig till tilläggsprotokollet i Europeiska gemenskapens in- tresse. Det ska ske . En ratificering av bägge tilläggsproto- kollen för de EU-medlemsstater som är parter till väntas ske /2022, vilket innebär att protokollen då träder i kraft. 3.1.3Wienkonventionen och det gemensamma protokollet av om ansvarighet för atom- skada och dess tilläggsprotokoll har utarbetats inom Interna- atomenergiorganet () och bygger på samma grundlägg- ande principer som Paris- och Brysselkonventionerna. 2Se (2020)1-final-en.pdf () och (2017)4-final-en.pdf (Brysselkonventionen). Gällande och tidigare föreslagna regler om ersättning för radiologisk skada kollet trädde i kraft . har 42 stater som parter och 14 stater är parter i tilläggsprotokollet. Ingen stat är part i både och Wienkonven- tionen. Konventionerna har dock länkats samman genom det s.k. gemensamma protokollet, som upprättades inom 1988. Det innebär att en anläggningshavare i en stat som är ansluten till Paris- konventionen är ersättningsskyldig för skador i en stat ansluten till och vice versa. och 29 andra stater är parter i det gemensamma protokollet, som trädde i kraft . 3.1.4Konventionen om supplerande ersättning för atomskada Konventionen om supplerande ersättning för atomskada har utarbe- tats inom . Den antogs 1977 och trädde i kraft . Syftet med konventionen var att utöka möjligheten till skadestånd med offentliga medel och att i ett globalt ersättningssystem inkludera även sådana kärnkraftsnationer som stod utanför Paris- och Wien- konventionerna. Konventionen kan nämligen tillträdas inte bara av parter till eller , utan även av andra stater som har motsvarande civilrättsliga regler om skadestånd vid radiologiska olyckor. Det har , , och gjort. har i stället tillträtt .