sou · H9B351d2 · 2022-01-01 00:00:00 — De arter eller produkter som omfattas av importförbuden återfinns i bilagan till kommissionens förordning 2019/1587. Nya importförbud ska offentliggöras i Europeiska gemenskapens officiella tidning (EUT).15 Kommissio- nen har också antagit förordning 865/2006 om närmare föreskrifter för tillämpningen av rådets CITES-förordning 338/97. Här regleras bland annat detaljerade villkor och kriterier för behandlingen av an- sökningar om tillstånd och intyg och för utfärdande, giltighet och användning av sådana handlingar, vad som ska gälla för behandlingen av exemplar av djurarter som är födda och uppvuxna i fångenskap och 15Rådets CITES-förordning 338/97, artikel 4.6 d. Förslag som syftar till att förebygga artskyddsbrott för exemplar av växtarter som har förökats artificiellt, så att undan- tagen som gäller för dessa exemplar tillämpas på ett enhetligt sätt. För del är det som är den admi- nistrativa myndigheten och som är den vetenskap- liga myndigheten som anges i , i rådets CITES- förordning 338/97 och i kommissionens förordning 865/2006. Havs- och vattenmyndigheten ska som vetenskaplig myndighet bistå Natur- vårdsverket i frågor som gäller artskydd i havs- eller vattenmiljön. Om och kommer öve- rens om det, får museet biträda verket som vetenskaplig myndighet.16 får meddela närmare föreskrifter för verk- ställigheten av artskyddsförordningen, rådets CITES-förordning 338/97 och kommissionens CITES-förordning 865/2006.17 Handeln på EU:s inre marknad Bestämmelserna om den interna handeln återfinns huvudsakligen i rådets CITES-förordning 338/97 artikel 8. Här nämns inte begreppet handel utan begreppet kommersiella aktiviteter som omfattar •att erbjuda sig att köpa, •att förvärva för kommersiella ändamål, •att för kommersiella ändamål för allmänheten förevisa, •att använda i vinstsyfte, •att inneha för försäljning, •att för försäljning transportera. All handel (används av oss synonymt med kommersiell aktivitet) med arter upptagna i bilaga A är förbjuden.18 Av artikel 8.3 och 8.4 i rådets CITES-förordning 338/97 följer vissa undantag från handels- 1668 § artskyddsförordningen (2007:845). 1767 § artskyddsförordningen (2007:845). 18Rådets CITES-förordning 338/97 artikel 8.1. Förslag som syftar till att förebygga artskyddsbrott förbudet i artikel 8.1. Huvudregeln vid undantag är att ett särskilt in- tyg utfärdas av den behöriga administrativa myndigheten, ett så kallat CITES-intyg. Kommissionen kan också fastställa allmänna undantag från handelsförbudet.19 I de fall ett allmänt undantag är tillämpligt krävs inte CITES-intyg för att handel med exemplaret ska vara till- låten.20 Undantag från handelsförbudet får endast medges om den sökande på ett tillfredställande sätt har visat för den administrativa myndigheten att förutsättningarna för att bevilja undantag är upp- fyllda.21 Handelsförbudet gäller också för arter upptagna i bilaga B, om de inte bevisligen har legalt ursprung.22 Ett CITES-intyg är endast giltigt inom EU och kan till exempel ut- färdas om arten har importerats i enlighet med rådets CITES-för- ordning 338/97, eller om djuret eller växten har sitt ursprung i en medlemsstat och tagits ur sin naturliga miljö enligt gällande lagstift- ning.23 Det är även möjligt att beviljas CITES-intyg om exemplaret importerats eller förvärvats innan arten upptagits på bilaga I till , respektive bilaga A till rådets CITES-förord- ning 338/97, och regelverken därmed blev tillämpliga på arten i fråga.24 All sådan information finns tillgänglig i webbverktyg Species+.25 Ikommissionens CITES-förordning 865/2006, artikel 62, har kom- missionen fastställt ett allmänt undantag från kravet på intyg för handel inom EU. Undantaget kallas allmänt för antikundantaget, och gäller för exemplar som medlemsstaten i fråga har kunnat försäkra sig om att de bearbetades före . I rådets CITES-för- ordning 338/97 artikel 2 w definieras bearbetade exemplar som exem- 19Rådets CITES-förordning 338/97 artikel 8.4. 20Rådets CITES-förordning 338/97 artikel 8.4 och kommissionens genomförandeförordning (EU) 2017/1915 artikel 62. 21Kommissionens genomförandeförordning (EU) 2019/1587, artikel 59. 22Rådets CITES-förordning 338/97, artikel 8.5. 23Se kommissionens genomförandeförordning (EU) 2019/1587, bilaga IV samt CITES-för- ordningen, artikel 8.3 c, g och h. 24Rådets CITES-förordning 338/97, artikel 8.3 a). 25UNEP/CITES, webbplats Species+: (). Förslag som syftar till att förebygga artskyddsbrott plar vilkas obearbetade naturliga utseende på ett påtagligt sätt har förändrats för att utgöra smycken, prydnads-, konst- eller nyttoföre- mål, eller musikinstrument. Sådana exemplar kan emellertid bara an- ses som bearbetade exemplar om de utan tvekan hör till någon av de nämnda kategorierna och kan användas utan att skulpteras, bearbetas eller förändras ytterligare. Det handlar alltså om ett fyra villkor som ska vara uppfyllda.26 1.Exemplaret har på ett påtagligt sätt förändrats från sitt naturliga utseende, 2.exemplaret ska tillhöra någon av kategorierna smycken, musik- instrument, prydnads-, konst- eller nyttoföremål, 3.exemplaret kan användas utan att skulpteras, bearbetas eller för- ändras ytterligare, och 4.den administrativa myndigheten har försäkrat sig om att produk- ten har förvärvats innan (det vill säga innan rådets CITES-förordning 338/97 trädde i kraft). har utarbetat riktlinjer27 för hur antikundantaget kan tolkas, särskilt vad avser begreppet bearbetat exemplar, dessutom finns en Reference guide28 till hela regelverket gällande CITES. Rek- visitet förvärv avser allt besittningstagande för personligt innehav och omfattar förvärv som skett genom arv, gåva eller genom att ha tagits i besittning efter att djuret har dödats. Det behöver inte vara den nuvarande ägaren av exemplaret som förvärvat exemplaret sedan.29 Enligt kommissionens riktlinjer får be- arbetade exemplar i allmänhet inte omarbetas, och måste behålla sitt ursprungliga bearbetade skick efter , oberoende av det aktuella materialets ålder. Det är emellertid orealistiskt, påpekar kommissionen, att förvänta sig att föremål överlever flera århund- raden i ursprungligt skick, och därför tillåts legitima kommersiella verksamheter för renovering av antikviteter. Renoveringen får inte ändra exemplarets ursprungliga ändamål. Omarbetning av CITES- listat material som görs efter innebär att föremålet 26Se till exempel mål C-154/02 , punkten 29. 27Kommissionen (2017) Riktlinjer för bearbetade exemplar enligt EU:s förordningar om handel med vilda djur och växter (Tillkännagivande 2017/C 154/07). 28EU-kommissionen (2020) Reference Guide A practical tool to support implementation of the Wildlife Trade Regulations of Union. 29Mål C-154/02 , punkterna 41–44. Förslag som syftar till att förebygga artskyddsbrott inte längre omfattas av undantaget. Kommissionen tar som exempel att exemplar av Dalbergia nigra (äkta palisander, riopalisander), så- som golvskivor eller paneler, omarbetas till gitarrkropp för nya gitarrer. Detta skulle inte anses vara renovering. Definitionen utesluter också användning av två skadade föremål för att tillverka ett felfritt före- mål. Om exempelvis två skadade teskrin plockas ner i delar och ett nytt teskrin därefter tillverkas av de oskadade delarna, skulle defini- tionens villkor inte vara uppfyllda.30 Mål C-154/02 rörde bland annat frågan om det krävs en bedöm- ning av myndigheten för att undantaget ska vara tillämpligt. Målet gällde ett åtal rörande att , enligt åklagaren, med uppsåt eller av oaktsamhet olovligen hade köpt monterade döda exemplar av två sparvhökar, två lärkfalkar, två blåa kärrhökar, en slaguggla, fyra kattugglor, en duvhök, två tornfalkar, en fjälluggla, en hökuggla, en jorduggla, en tornuggla, en brun kärrhök, fyra ormvråkar, en horn- uggla, en trana, en kungsörn och en havsörn, trots att dessa arter upp- tagits i bilaga A till rådets CITES-förordning 338/97, samt att han med uppsåt eller av oaktsamhet olovligen köpt en monterad brunbjörn trots att denna art upptagits i bilaga A till förordning nr 338/97. Den svenska domstolen som ställde frågorna till ansåg att det fanns skäl att påstå att de aktuella djuren inte skulle anses vara bearbetade i den mening som avses i förordningen. Den svenska domstolen menade också att det inte var uppenbart huruvida det kan anses utgöra förvärv i förordningens mening att få exemplaren i gåva eller arv eller genom att döda ett djur och sedan ta det i besittning. Vidare undrade den svenska domstolen också över huruvida undan- tagen i artikel 32 i förordning nr 1808/2001 även innefattar den be- dömning som enligt artikel 2 w i rådets CITES-förordning nr 338/97 ska göras av den administrativa myndigheten. konstaterade först att sådana djur som anges i bilaga A till den nämnda förordningen, men som är uppstoppade, kan kvalificeras som bearbetade exemplar, i den mening som avses i dessa bestämmelser. Därefter konstaterade den att det utgör ett för- värv att få exemplar i gåva eller arv eller genom att döda ett djur och sedan ta det i besittning. Det krävs inte heller att den som förvärvat exemplaren är den nuvarande innehavaren. När det gäller den sista frågan framhöll att även om 30Kommissionen (2017) Riktlinjer för bearbetade exemplar enligt EU:s förordningar om handel med vilda djur och växter (Tillkännagivande 2017/C 154/07), avsnitt 4.1–4.3. Förslag som syftar till att förebygga artskyddsbrott CITES-intyg inte är nödvändigt när antikundantaget är tillämpligt så får undantag från handelsförbudet i artikel 8.1 i rådets CITES- förordning 338/97 endast medges när den sökande på ett tillfredstä- llande sätt har visat för den administrativa myndigheten att villkoren är uppfyllda. Domstolen besvarade frågan på så sätt att den admini- strativa myndigheten ska försäkra sig om att villkoren i rådets CITES- förordning 338/97 artikel 2 w är uppfyllda även i fall CITES-intyg inte är nödvändigt. Förverkade exemplar och beslag enligt CITES När ett exemplar har förklarats förverkat, ska det anförtros en be- hörig myndighet i den medlemsstat som har genomfört förverkandet. Den behöriga myndigheten ska, efter samråd med en vetenskaplig myn- dighet i samma medlemsstat, placera ut eller överlämna exemplaret under sådana förhållanden som den anser lämpliga och förenliga med syftet för och bestämmelserna i konventionen och denna förord- ning. När ett levande exemplar har införts till gemenskapen kan den behöriga myndigheten, också efter samråd med vetenskaplig myn- dighet samt efter samråd med det exporterande landet, återsända ex- emplaret till detta land på bekostnad av den person som dömts för införseln.31 Om ett levande exemplar av en bilaga A-, B- eller C-art anländer till platsen för införsel till gemenskapen och erforderligt gällande tillstånd eller intyg saknas, ska exemplaret tas i beslag. Det får då förklaras förverkat. Om mottagaren inte vill kännas vid exemplaret kan de behöriga myndigheterna i den medlemsstat som är ansvarig för införselplatsen, om det är lämpligt, vägra att ta emot försändelsen och kräva att transportören återsänder exemplaret till avsändning- sorten.32 Fågeldirektivets och livsmiljödirektivets primära syften är inte att kontrollera handeln med hotade djur och växter, men direktiven inne- håller bestämmelser som handlar om handel med djur och växter. 31Rådets CITES-förordning 338/97, artikel 16. Förslag som syftar till att förebygga artskyddsbrott Enligt fågeldirektivets artikel 6 ska medlemsstaterna bland annat förbjuda försäljning och förvaring för försäljning, samt salubjudande av döda fåglar och av lätt igenkännbara delar eller derivat av sådana fåglar. För de djurarter som omfattas av livsmiljödirektivets bilaga IV a ska medlemsstaterna bland annat förbjuda försäljning och byte av exemplar som insamlats i naturen. För växtarterna i livsmiljödirek- tivets bilaga IV b kan medlemsstaterna reglera bland annat försälj- ning och utbjudande till försäljning. Naturvådsdirektiven genomför också bland annat inom EU. Itimmerförordningen33 finns bestämmelser om handel med olag- ligt avverkat virke samt produkter av sådant virke inom EU. Tim- merförordningen omfattar alla trädarter och således inte enbart sär- skilt skyddsvärda arter. Förordningen fastställer skyldigheter för verksamhetsutövare som släpper ut timmer och trävaror på den inre marknaden , liksom skyldigheterna för handlare.34 Timmerförordningens artikel 3 reglerar status för timmer och trä- varor som omfattas av FLEGT35 och CITES36 och artikel 4 reglerar verksamhetsutövarnas skyldigheter. 14.4Förbud, sanktioner eller straffrättsliga sanktioner Artikel 16 i rådets CITES-förordning 338/97 anger att medlemssta- terna ska vidta nödvändiga åtgärder för att ålägga sanktioner åt- minstone mot ett antal uppräknade överträdelser av bestämmelserna i förordningen. Åtgärderna ska anpassas efter överträdelsens art och svårhetsgrad. Åtgärderna ska även omfatta bestämmelser om beslag, och om det är lämpligt, även bestämmelser om förverkande.37 Åt- minstone mot följande överträdelser ska medlemsstaterna vidta nöd- vändiga åtgärder för att ålägga sanktioner: 33Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 995/2010 av om fastställande av skyldigheter för verksamhetsutövare som släpper ut timmer och trävaror på marknaden, timmerförordningen. 34Timmerförordningen, artikel 1. 35Handlingsplanen för skogslagstiftningens efterlevnad samt förvaltning av och handel med skog: Timmer som används i trävaror som förtecknas i bilagorna II och III till förordning (EG) nr 2173/2005 och som härrör från partnerländer som förtecknas i bilaga I till den för- ordningen samt är förenliga med den förordningen och dess tillämpningsföreskrifter ska anses vara lagligt avverkat enligt Timmerförordningen. 36Timmer från arter som förtecknas i bilaga A, B eller C till CITES-förordningen, och som uppfyller kraven i den förordningen och dess tillämpningsföreskrifter, ska anses vara lagligt avverkat enligt Timmerförordningen. 37Rådets CITES-förordning 338/97, artikel 16.2. Förslag som syftar till att förebygga artskyddsbrott •Införsel till gemenskapen eller export eller reexport från gemen- skapen av exemplar utan vederbörligt tillstånd eller intyg, eller med ett tillstånd eller intyg som är felaktigt, förfalskat, ogiltigt eller ändrat utan godkännande från den ansvariga myndigheten. •Åsidosättande av de villkor som föreskrivs i ett tillstånd eller in- tyg som utfärdats i enlighet med denna förordning. •Lämnande av en osann förklaring eller avsiktligt lämnande av en oriktig uppgift för att erhålla ett tillstånd eller ett intyg. •Användande av ett tillstånd eller intyg som är felaktigt, förfalskat eller ogiltigt, eller som har ändrats utan godkännande, för att er- hålla ett inom gemenskapen utfärdat tillstånd eller intyg eller för varje annat officiellt syfte som har samband med denna förordning. •Underlåtenhet att anmäla import eller avgivande av en osann importanmälan. •Transport av levande exemplar som inte tillräckligt har förberetts så att riskerna för skador, sjukdom eller grym behandling mini- meras. •Användandet av exemplar av arter som upptagits i bilaga A för andra ändamål än de som anges i det godkännande som lämnades vid utfärdandet av importtillståndet eller . •Handel med artificiellt förökade växter i strid mot de bestäm- melser som antagits i enlighet med förordningens artikel 7.1 b. •Transport av exemplar till eller från gemenskapen och transiter- ing av exemplar via gemenskapen utan vederbörligt tillstånd eller intyg utfärdat i enlighet med bestämmelserna i denna förordning och, vid export eller reexport från ett tredje land som är konven- tionspart, i enlighet med bestämmelserna i konventionen, eller utan tillfredsställande bevis på att det finns ett sådant tillstånd eller intyg. •Köp, anbud om köp, förvärv för kommersiella ändamål, använd- ning för kommersiella ändamål, förevisande för allmänheten i kom- mersiellt syfte, försäljning, innehav för försäljning, saluförande och transport i försäljningssyfte av exemplar i strid med förordningens artikel 8. Förslag som syftar till att förebygga artskyddsbrott •Användandet av ett tillstånd eller intyg för ett annat exemplar än det för vilket det har utfärdats. •Förfalskning eller ändring av ett tillstånd eller intyg som utfärdats i enlighet med denna förordning. •Underlåtenhet att informera om avslag på ansökningar om inför- sel till gemenskapen, export och reexport, i enlighet med förord- ningens artikel 6.3. Av rådets CITES-förordning 338/97 följer emellertid ingen skyldig- het för medlemsstaterna att införa straffrättsliga sanktioner (arti- kel 16 nämner endast sanktioner). Naturvårdsdirektiven föreskriver endast att medlemsstaterna ska förbjuda en rad handlingar, det nämns inget om sanktioner. 14.4.1Miljöbrottsdirektivet: Effektiva, proportionella och avskräckande straffrättsliga påföljder Straffrättsliga sanktioner ska, enligt miljöbrottsdirektivet38, föreskrivas för vissa gärningar. Medlemsstaterna ska säkerställa att vissa handlingar utgör straffbara gärningar när de är olagliga och begås uppsåtligen eller åtminstone av grov vårdslöshet.39 Olagliga gärningar enligt miljöbrottsdirektivet I miljöbrottsdirektivet avses med olagliga handlingar varje handling som innebär överträdelse bland annat av den EU-lagstiftning som är förtecknad i direktivets bilaga A eller nationell lag eller nationellt myndighetsbeslut som ger verkan åt den gemenskapslagstiftning som omfattas.40 I bilaga A listas bland annat fågeldirektivet, livsmiljödirek- tivet och rådets CITES-förordning 338/97. 38Europaparlamentets och rådets direktiv /99/EG av om skydd för miljön genom straffrättsliga bestämmelser. Direktivet benämns allmänt som just miljö- brottsdirektivet (se till exempel (2007) Fakta-PM om EU-förslag 2006/07: FPM64: KOM (2007) 51 slutlig) vilket kan vara vilseledande för tanken eftersom det omfattar så mycket mer än det som i 29 kap. har brottsrubriceringen miljöbrott. Eftersom det är en inarbetad benämning på direktivet fortsätter vi ändå använda den. 39Miljöbrottsdirektivet, artikel 3. 40Miljöbrottsdirektivet, artikel 2 a. Förslag som syftar till att förebygga artskyddsbrott Straffbara gärningar enligt miljöbrottsdirektivet Det ska säkerställas att det utgör en straffbar gärning: •Att uppsåtligen eller åtminstone av grov oaktsamhet döda, för- störa, inneha eller samla in exemplar av skyddade vilda djur eller växter. Undantag får göras för fall då handlingen avser en försum- bar mängd sådana exemplar och har en försumbar inverkan på bevarandestatus. •Att uppsåtligen eller åtminstone av grov oaktsamhet handla med exemplar av skyddade vilda djur eller växter eller delar av sådana eller produkter som framställts av dem. Också här får undantag göras för fall då handlingen avser en försumbar mängd sådana exem- plar och har en försumbar inverkan på bevarandestatus.41 •Att uppsåtligen eller åtminstone av grov oaktsamhet, genom någon form av handling orsaka en betydande försämring av en livsmiljö inom ett skyddsområde (det vill säga ett Natura 2000-område). Brotten ska beläggas med effektiva, proportionella och avskräckande straffrättsliga påföljder.42 Miljöbrottsdirektivet hindrar inte medlems- staterna att vidta strängare åtgärder än vad som föreskrivs, så länge de är förenliga med EU-fördraget.43 Medlemsstaterna ska säkerställa att anstiftan av och medhjälp till uppsåtliga handlingar utgör en straff- bar gärning.44 Skyddade vilda djur och växter enligt miljöbrottsdirektivet Med skyddade vilda djur och växter menas i miljöbrottsdirektivet de djur och växter som förtecknas i livsmiljödirektivets bilaga IV, fågel- direktivets bilaga I, regelbundet förekommande flyttfåglar som inte anges i fågeldirektivets bilaga I samt de djur och växter som förteck- nas i bilagorna A eller B till CITES-förordningen.45 41Miljöbrottsdirektivet, artikel 3 f och g samt skälen 7, 8 och 9. 42Miljöbrottsdirektivet, artikel 5. 43Miljöbrottsdirektivet, skälen 12. 44Miljöbrottsdirektivet, artikel 4. 45Miljöbrottsdirektivet, artikel 2 b. Förslag som syftar till att förebygga artskyddsbrott 14.5Konvention, förordning eller direktiv Enligt FEUF46 äger förordningar allmän giltighet och är till alla delar bindande och direkt tillämpliga i varje medlemsstat.47 Ett medlems- land behöver därmed inte, och får inte heller (såvida det inte är sär- skilt stadgat i förordningen), transformera eller inkorporera en för- ordning i nationell rätt. Trots detta är det nödvändigt att införliva och implementera vissa genomförandebestämmelser i nationell lag- stiftning. Av rådets CITES-förordning 338/97 framgår det emeller- tid uttryckligen att bestämmelserna inte påverkar medlemsstaternas möjligheter att vidta eller upprätthålla strängare åtgärder i enlighet med fördraget, särskilt gäller det beträffande innehav av exemplar av de arter som omfattas av förordningen.48 Här skiljer sig alltså förordningar och direktiv. Enligt fördraget49 ska ett direktiv genomföras i nationell lagstiftning. Ett direktiv ska genomföras på ett sätt som är rättsligt bindande (och som inte kan ifrågasättas som sådant) och som är så specifikt, precist och tydligt som är nödvändigt för att uppfylla kraven på rättssäkerhet.50 Form och tillvägagångssätt för genomförandet är upp till nationella myn- digheter så länge det resultat som klart och tydligt formulerats i direk- tiven uppnås.51 Medlemsstaterna har dock en förpliktelse att välja de former och tillvägagångssätt som är bäst lämpade för att säkerställa direktivens ändamålsenliga verkan.52 Nationell lagstiftning behöver också kompletteras med straffrättsliga bestämmelser eftersom sådana ligger under medlemsstaternas kompetens. I vilka fall förbud eller sanktioner som medlemsstaterna ska föreskriva behöver vara straff- rättsliga framgår av miljöbrottsdirektivet.53 Sammantaget betyder detta att det är viktigt att noga överväga om vigenom våra förslag genomför något som redan är reglerat genom förordningen, och i så fall om förslagen är ett föreskrivet genomfö- rande av förordningen, om de går längre på ett godtagbart sätt, eller om de ligger helt utanför vad som regleras av förordningen, eller om 46Fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, FEUF. 47FEUF, artikel 288. 48Rådets CITES-förordning 338/97, skälen (3) samt artikel 11. 49Fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, FEUF. 50Se t.ex. C-6/04, kommissionen mot , punkten 27. 51FEUF artikel 288 (3), se också Mål C-494/01 kommissionen mot . 52Mål C-48/75 , punkterna 73 och 75. 53Europaparlamentets och rådets direktiv /99/EG av om skydd för miljön genom straffrättsliga bestämmelser, artikel 3. Förslag som syftar till att förebygga artskyddsbrott förslagen handlar om att genomföra ett direktiv, och i så fall om de gör detta på ett godtagbart sätt. 14.6.1Regleringen i 29 kap. I 29 kap. 2 b § regleras artskyddsbrott. Vad som utgör artskyddsbrott beskrivs i bestämmelsens fem punkter. Reglerna är utformade som blankettstraffbud. Vid sidan av artskyddsförordningens bestämmelser tillämpas även bestämmelser i jaktlagstiftningen och lagstiftning till skydd för fiske och vattenbruk med mera. Grovt jakt- brott och grovt artskyddsbrott har samma straffskala. Enligt 29 kap. 11 § gäller lagen (2000:1225) om smuggling (smugg- lingslagen) före 29 kap. 2 b § på så sätt att först om ansvar inte kan dömas ut enligt smugglingslagen döms till ansvar enligt 29 kap. Det kan här noteras att för straffbarhet enligt smugglingslagen krävs i fall av oaktsamhet att oaktsamheten är grov. Bestämmelserna i 29 kap. 2 b § är subsidiära i förhållande till miljöbrott enligt 1 §. Punkterna 1 och 2 De två första punkterna gäller fridlysningsbestämmelserna i art- skyddsförordningen.