sou · H9B351d2 · 2022-01-01 00:00:00 — Utredningens förslag: ska ta över ansvaret för den tillsyn gällande timmer och produkter tillverkade av CITES- listade träslag som åligger länsstyrelserna. ansvarar för tillsyn av handel med timmer och produkter tillverkade av trä inom ramen för EU:s timmerförord- ning197 samt den svenska timmerlagen198 och timmerförordningen199. Syftet med detta regelverk är att motverka handel inom EU med olag- ligt avverkat virke och trävaror från sådant virke. Reglerna omfattar skyldigheter för verksamhetsutövare som släpper ut timmer och trä- varor på den inre marknaden . Utredningen konstaterar att bedriver den nuva- rande tillsynen systematiskt och riskbaserat enligt genomtänkta rutiner. Sammanlagt 1,5 årsarbetskraft är avsatta för tillsynen under 2021.200 När det gäller timmer och produkter tillverkade av träslag som är CITES-listade ligger ansvaret för tillsynen på länsstyrelserna enligt miljötillsynsförordningen201. Utredningen känner dock inte till att länsstyrelserna bedriver någon systematisk riktad tillsyn avseende kommersiella aktiviteter med CITES-listat timmer och trävaror. En svårighet med all tillsyn gällande trävaror är att identifiera olika träslag. Här bedöms ha bättre kompetens än länsstyrelserna i att skilja olika träslag från varandra, både i form av timmer och i bearbetade produkter. har också funge- rande rutiner för kontroller och provtagning i syfte att identifiera trävaror. tillsyn inriktas dock främst på kontroller vid import, medan ansvar vad gäller CITES-listade träslag omfattar alla former av kommersiella aktiviteter. Länsstyrel- sen tillsynsansvar kan därmed omfatta även annonsering, försäljning, 197Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 995/2010 av om fastställande av skyldigheter för verksamhetsutövare som släpper ut timmer och trävaror på marknaden. 198Lag (2014:1009) om handel med timmer och trävaror. 199Förordning (2014:1010) om handel med timmer och trävaror. 200Skogsstyrelsen (2021), Samlad tillsynsplan 2021, s. 21–22. 2012 kap. 7 § punkterna 4 och 5 miljötillsynsförordning (2011:13). Förslag som syftar till att förebygga artskyddsbrott etc. inom landet, men även andra verksamheter där CITES-listade träslag används i kommersiellt syfte. Utredningen bedömer att det innebär en samordning och effek- tivisering av tillsynen gällande timmer och träprodukter att överlåta länsstyrelsernas tillsyn av CITES-listade träslag till . ska för detta utökade ansvarsområde få resursförstärk- ning motsvarande en halv årsarbetskraft i löpande verksamhet. 14.26Förslag: Inför möjlighet för myndigheter att sekretessbelägga vissa personuppgifter Utredningens förslag: En bestämmelse införs som medger sek- retess för namn, adress och andra kontaktuppgifter som finns i ett ärende om importtillstånd för jakttroféer av arter som om- fattas av skydd enligt CITES-förordningen. hanterar bland annat frågor om import av jakt- troféer. Troféerna kan tas in till om de har införskaffats på laglig väg och uppfyller alla krav från både ursprungs- och mottagar- land. Vissa troféer kan dock vara stöldbegärliga, till exempel om de innehåller elfenben eller noshörningshorn. har fått begäran om att lämna ut handlingar som inne- håller namn och adress till privatpersoner som har fått importtill- stånd för att ta in jakttroféer. har inte kunnat neka utlämning av allmän handling i dessa fall, vilket medför en ökad risk för att dessa personer utsätts för stölder. Enligt 20 kap. 1 § offentlighets- och sekretesslagen202 finns det möjlighet att skydda uppgifter om en djur- eller växtart som är i behov av skydd och som det finns ett intresse av att bevara i ett livskraftigt bestånd, om det kan antas att ett sådant bevarande av arten inom lan- det eller del av landet motverkas om uppgiften röjs. SLU Artdata- banken har krav på behörighet för användare som kan se skydds- klassade data om artfynd. När uppgifter förekommer hos andra myn- digheter kan dessa ha svårt att neka till att lämna ut uppgifterna.203 Utredningen bedömer att det är motiverat ur artskyddssynpunkt att utöka möjligheten att skydda personuppgifter i ärenden om import- 20220 kap. 1 § lag (2009:400 om offentlighet och sekretess. 203Se dom från Kammarrätten i Mål nr 3641-11. Förslag som syftar till att förebygga artskyddsbrott Stölder av dessa föremål kan bidra till ökad handel på den illegala marknaden och i förlängningen till ökad efterfrågan på djur- delar från skyddade arter. Sekretessen bör vara stark och en skade- prövning ska göras om uppgifterna begärs ut. Uppgifterna ska dock kunna lämnas till andra myndigheter om sekretessen bibehålls. 14.27Förslag: Ansvar för nationell kunskapsförsörjning om artskydd Utredningens förslag: , Havs- och vattenmyn- digheten, och ska få i uppdrag i regleringsbrev att i samverkan ansvara för kunskapsförsörjning om artskydd till övriga berörda myndigheter. uppdrag bör omfatta kunskapsuppbygg- nad hos länsstyrelserna gällande fridlysningsfrågor, i samverkan med Havs- och vattenmyndigheten samt . uppdrag bör omfatta kunskapsuppbyggnad om CITES, utom tillsynsfrågor, till övriga berörda myndigheter, med stöd av och Havs- och vattenmyndigheten. Det finns brister i kunskapsförsörjning och vägledning till svenska myndigheter i arbetet mot artskyddsbrottslighet Tillsynsmyndig- heter och nationella myndigheter har svårt att upprätthålla kompe- hos personal, särskilt vid byte av handläggare. Det finns stort behov att tillhandahålla samlad kunskap, löpande utbildningar och fortbildning för alla berörda myndigheter. har enligt sin instruktion ansvar för central tillsynsvägledning204 till länsstyrelserna, som är tillsynsmyndigheter för biologisk mångfald enligt 8 kap. miljöbalken205. Länsstyrelserna ansvarar också för tillsyn av CITES enligt EU:s förordningar 338/97 och 865/2006.206 har inget tillsynsvägledande ansvar enligt myn- dighetens instruktion, men ansvarar som administrativ CITES-myn- dighet för handläggningen av merparten av CITES-ärenden i . är därmed den myndighet som har bäst kunskap om 2043 § Förordning (2012:989) med instruktion för . 2052 kap. 8 § punkt 8 miljötillsynsförordningen (2011:13). 2062 kap. 7 § punkterna 4 och 5 miljötillsynsförordningen (2011:13). Förslag som syftar till att förebygga artskyddsbrott tillämpningen av inom EU och i , vad gäller frågor om import, export, re-export och handel. bör få ansvar för att i samverkan med Jordbruks- verket, Havs- och vattenmyndigheten och samt övriga berörda myndigheter ansvara för kunskapsförsörjning om tillsyn gällande artskydd, både fridlysning och CITES, hos länsstyrelserna. bör få ansvar för att i samråd med Naturvårds- verket, Havs- och vattenmyndigheten och övriga berörda myndig- heter ansvara för kunskapsuppbyggnad om CITES-frågor hos Polis- myndigheten, , och . Utredningen bedömer att och Jordbruksver- kets uppdrag är så pass omfattande att båda myndigheterna bör få förstärkta resurser med en årsarbetskraft vardera, för att löpande bedriva kunskapsuppbyggande verksamhet hos alla berörda myndig- heter gällande artskydd. Havs- och vattenmyndigheten bör få för- stärkta resurser med en halv årsarbetskraft. bedöms kunna utföra detta uppdrag med de resurser som utredningen har föreslagit i övrigt. Utredningen vill också understryka att andra gemensamma resur- ser kan bidra till ett kunskapsuppbyggande arbete, exempelvis möj- ligheten att ta fram kunskapsunderlag inom ramen för Miljösam- verkan . Sådana projekt kan dock inte ligga till grund för det sammanhållna arbetet, men kan bidra med specifika underlag. 14.28Förslag: får utökad befogenhet att besluta om beslagtagna levande exemplar Utredningens förslag: ska, efter begäran från , eller , i det en- skilda fallet få besluta att beslagtagna och förverkade djur och växter kan avlivas eller destrueras under vissa förutsättningar, där samtliga kriterier måste vara uppfyllda: •att det inte finns någon annan lämplig lösning, •att inte exemplaret ifråga är en individ som är särskilt viktig att bevara. Förslag som syftar till att förebygga artskyddsbrott är tillsynsmyndighet för artskyddsförordningen, men har inget lagstöd för att ta djur, växter eller produkter i beslag. Om det finns misstanke om artskyddsbrott kan sådana beslag i stället göras av med stöd av 27 kap. 4 § rättegångsbal- ken (1942:740). får ta levande exemplar i beslag med stöd av smugglingslagen207 och ges med stöd av 3 kap. 10 § kustbevakningslag (2019:32) samma rätt som Polismyndighe- ten att ta beslag med stöd av . Exemplar som har tagits i beslag måste placeras någonstans i vän- tan på att utredning/förundersökning slutförs, i väntan på frikän- nande eller fällande dom. Den myndighet som har fattat beslut om beslag ansvarar också för förvaring av beslaget under utrednings- tiden. Om brottsutredningen slutar i en fällande dom kan exempla- ret förklaras förverkat. I och med ett beslut om förverkande tar sta- ten över äganderätten och ska besluta vad som ska hända med djuret eller växten. kan alltså ta beslag med stöd av smugglingslagen. En- ligt 24 § smugglingslagen får en myndighet, som har hand om egen- dom som har tagits i beslag för att den skäligen kan antas bli för- verkad, antingen sälja eller låta förstöra exemplaret när vissa villkor är uppfyllda. Artskyddsförordningen medger inte samma agerande som 24 § smugglingslagen, vilket innebär att beslut om slutlig placering, för- säljning eller förstöring bara kan göras efter att ett exemplar har för- klarats förverkat. har därmed inte möjlighet att låta sälja eller förstöra ett exemplar som tagits i beslag med stöd av artskyddsförordningen innan det har förklarats förverkat. Det innebär att ett exemplar som tagits i beslag kan behöva förvaras medan utredning pågår. Förvaringen kan därmed komma att belasta med mycket höga kostnader. Egendom som har tagits i beslag av ska enligt 3 kap. 11 § kustbevakningslag (2019:32) förvaras av myndigheten själv, om inget annat är föreskrivet eller åklagaren bestämmer något annat. Placering av levande djur görs vanligen i ett så kallat rescue center som har godkända lokaler, kompetent personal och avtal med myn- digheterna. Avtalen innebär att den myndighet som gjort beslaget 207Lag (2000:1225) om straff för smuggling. Förslag som syftar till att förebygga artskyddsbrott betalar en löpande avgift så länge djuren är inhysta i anläggningen. Eftersom utredningar om artskyddsbrott kan pågå kan förvar och skötsel av levande djur bli väldigt dyrt för staten. finns det bara ett rescue center i som kan användas för placering av beslagtagna levande djur. Anläggningen har dock be- gränsat med utrymme och kan inte ta hand om exempelvis större däggdjur. I vissa fall har även andra utrymmen behövts, som då måste hyras in utöver det gällande avtalet med rescue center. Eftersom det bara finns ett rescue center kan beslagtagna djur behöva transporteras långa sträckor från beslagsplatsen. Levande exemplar av djur och växter som tas i beslag kan inte placeras var som helst, eftersom det ofta saknas tillförlitliga upp- gifter om härkomsten. Det innebär att exemplarens status vad gäller smittskydd är osäker. Eftersom det finns misstanke om brott kan det inte uteslutas att exemplaren kan vara olagligt infångade/insam- lade i naturen och/eller insmugglade. Om det inte med säkerhet kan styrkas att exemplaren kommer från en kontrollerad miljö, finns det risk att de bär på parasiter eller mikroorganismer som kan sprida sjuk- domar till människor och djur, men också till växter och i slutänden spridas i naturen. Det förekommer att beslagtagna djur inte kan placeras i någon lämplig anläggning och att de i stället får hållas kvar hos den person som är föremål för utredningen, vilket inte heller är någon lämplig lösning. På motsvarande sätt kan det vara olämpligt att placera be- slagtagna levande växter i till exempel botaniska anläggningar, efter- som det finns risk för spridning av skadeorganismer till exemplaren som redan finns i anläggningen. Om utredningen av ett misstänkt artskyddsbrott enligt 29 kap. 2 b § resulterar i att ett exemplar förklaras förverkat, ska besluta om placering, men slutlig placering av för- verkade levande exemplar får bara göras i anläggningar som är av- sedda för forskning eller liknande. Möjligheten att placera exemplar är därmed starkt begränsad, särskilt om ingen anläggning är intres- serad av att ta emot exemplaret. Avlivning eller destruktion ingår inte i de möjliga alternativ som har att besluta om. Det innebär att om ingen anläggning vill ha exemplaret finns ingen mottagare för att besluta om. Det har förekommit ärenden där inte har lyckats hitta någon anläggning som har varit beredd att ta emot ett levande Förslag som syftar till att förebygga artskyddsbrott exemplar som förverkats efter artskyddsbrott. har då i något fall beslutat att avstå från att placera exemplaret, varvid ansvaret faller tillbaka på staten som, genom den myndighet som har beslutat om förverkandet, övertar äganderätten till förverkad egen- dom. Denna myndighet får därefter besluta om vad som ska hända med exemplaret, med stöd av lagen om förfarande med förverkad egendom och hittegods208, som ger något vidare ramar än de regler som styr . Med stöd av den lagen kan myndigheten besluta att sälja exemplaret (4 §), eller, om det inte är lämpligt, att förstöra det (6 §). Det är emellertid inte klargjort om ”förstöra” även kan avse avlivning av levande djur. Både smugglingslagen och rådets CITES-förordning 338/97 med- ger att förverkade exemplar av listade arter som upptagits i bila- gorna B–D, och som har förverkats med stöd av förordningen, får säljas av myndigheterna. Sådan försäljning medför dock legalisering av illegala exemplar, och kan medföra introduktion på den öppna marknaden av arter som aldrig har exporterat lagligt från ursprungs- länderna. Om sådana exemplar används för kommersiell avel utan ursprungslandets godkännande kan verksamheten stå i strid med Nagoyaprotokollet och ABS-förordningen. Enligt vad utredningen erfar förekommer det att ansvariga myn- digheter avstår från att ta levande exemplar i beslag, även om det är befogat enligt regelverken, på grund av svårigheterna med att hantera exemplaren . 14.28.2Beslag och förverkande enligt och djurskyddslagen Beslag av levande djur och växter eller produkter med stöd av Om misstanke om artskyddsbrott övergår i en fällande dom enligt 29 kap. 2 b kan beslagtagna exemplar av djur eller växter förklaras förverkade. Förverkad egendom tillfaller staten och hanteras som beskrivs nedan. 208Lag (1974:1066) om förfarande med förverkad egendom och hittegods m.m. Förslag som syftar till att förebygga artskyddsbrott Beslag av levande djur med stöd av djurskyddslagen Länsstyrelserna kan omhänderta levande djur med stöd av 9 kap. 5– 7 §§ djurskyddslagen (2018:1192) om djuren utsätts för lidande. Djur som är väl omhändertagna kan därmed inte tas i beslag med stöd av djurskyddsreglerna, även om djuren är fridlysta eller CITES-listade och saknar laglig bakgrund. Möjligen skulle det kunna anses vara ett lidande att förvara djur som är vildfångade, men denna fråga är inte klarlagd. I är det förbjudet enligt föreskrifter att hålla vildfångade ryggradsdjur (med undantag för fiskar) för sällskap och hobby. Skälet till att det är förbjudet i är främst att vild- fångade djur har behov för sitt välbefinnande som de flesta privat- personer inte kan tillgodose. 14.28.3 Nuvarande regler i artskyddsförordningen Enligt 62 § artskyddsförordningen får i det en- skilda fallet besluta att levande exemplar av djur eller växter som har förverkats får placeras på en djurpark med tillstånd, eller på någon annan lämplig anläggning för naturvårds-, forsknings- eller utbild- ningsändamål. Redan i samband med att ett sådant beslut om placer- ing fattas, ska bestämma hur exemplaret ska han- teras sedan det dött. Detta ska ske efter samråd med . Ett dött djur, en död växt eller en del av ett dött djur eller död växt som har förverkats får, efter beslut av Naturvårds- verket, överlämnas till eller någon annan eller utbildning. Det förverkade får även överlämnas till eller placeras hos någon annan för att användas i sådan verksamhet som bedöms vara till fördel för artskyddet. Innan beslutar om placering eller överlämnande ska verket samråda med , om det inte är uppenbart att det förverkade inte är av intresse för forskning eller utbildning, och Havs- och vattenmyndigheten, om beslutet gäller ett djur eller en växt som lever i hav eller vatten. Om utredningen av ett misstänkt artskyddsbrott enligt 29 kap. 2 b § resulterar i att ett exemplar förklaras förverkat, ska besluta om placering, men slutlig placering av för- verkade levande exemplar får bara göras i anläggningar som är av- Förslag som syftar till att förebygga artskyddsbrott sedda för forskning eller liknande. Möjligheten att placera exemplar är därmed starkt begränsad, särskilt om ingen anläggning är intres- serad av att ta emot exemplaret. Avlivning eller destruktion ingår inte i de möjliga alternativ som har att besluta om. 14.28.4Alternativ vid förverkande av levande exemplar enligt Inom beskrivs i artikel VIII, punkterna 1 b och 4, vilka åtgärder parterna ska vidta gällande konfiskerade levande exemplar. Lämpliga handlingsalternativ för hanteringen av förver- kade exemplar beskrivs utförligt i riktlinjer som framgår av annex I till konventionens resolution Conf. •Återsändande till ursprungslandet, under förutsättning att det mot- tagande landet är fullt införstådda med riktlinjerna för hantering av beslag. •Utsättning i naturen, under förutsättning att ett antal krav är upp- fyllda, som exempelvis att bevarandestatus gynnas av en utsättning, att exemplaret har förutsättningar att klara av ett liv i det vilda och inte kan sprida parasiter eller sjukdomar till den vilda populationen, samt att exemplaret inte kan medföra oönskad genetisk påverkan på den vilda populationen. •Fortsatt fångenskap eller förvaring i en anläggning, antingen i ur- sprungslandet, i det exporterande landet (om annat än ursprungs- landet), i landet som gjort beslaget eller i ett land som har anlägg- ningar speciellt avpassade för arten. Exemplaret kan också säljas, under vissa förutsättningar. •Avlivning enligt lagstiftning för god djurvälfärd eller destruktion av växter. Enligt riktlinjerna för ska beslut om hantering av beslagtagna levande djur syfta till att uppnå tre mål: 17.8, Disposal of illegally traded and confiscated specimens of CITES- listed species. Förslag som syftar till att förebygga artskyddsbrott •Maximera bevarandevärdet av exemplaret utan att äventyra hälsa, naturligt beteende eller bevarandestatus hos vilda eller fången- skapsuppfödda populationer av arten. •Motverka olaglig handel med arten. •Erbjuda en lösning med god djurvälfärd, oavsett om detta innebär att placera exemplaret i livslång fångenskap, att återföra exempla- ret till naturliga miljö eller genom avlivning. Återsändande till ursprungslandet av förverkade exemplar Levande exemplar av djur och växter kan bära på parasiter eller sjuk- domsalstrande mikroorganismer som kan utgöra en risk både för människors hälsa och för den biologiska mångfalden i naturen. Ett djur eller en växt som har fraktats olagligt till kan därmed inte självklart skickas tillbaka till ursprungs- eller exportlandet och återutsättas. Frakt av levande exemplar med okänd smittstatus är inte lämplig, eftersom all kontakt med och hantering av exemplaren inne- bär en potentiell smittrisk. Det är inte alltid känt varifrån exemplaret kommer och även om det är känt är det inte självklart att det finns någon mottagare som är villig att ta ansvaret för ett exemplar som ska återsändas. Enligt ska sådana exemplar åter- sändas på det exporterande landets bekostnad, men om exemplaret har flyttats olagligt är det ofta oklart vem som ska bära kostnaden för återtransport. Återsändande är sammanfattningsvis något som endast i undantagsfall är motiverat eller möjligt att genomföra i praktiken. Regler för utsättning av prydnads- och trädgårdsväxter i naturen i Utsättning av växter i naturen regleras vad gäller yrkesmässig han- tering via bland annat föreskrifter210 och EU:s regel- verk för yrkesmässig handel med bland annat trädgårds- och pryd- nadsväxter. Syftet med reglerna är främst att garantera kvaliteten för 210SJVFS 2020:11 Statens jordbruksverks föreskrifter om saluföring m.m. av förökningsmate- rial av prydnadsväxter samt av annat föröknings- och plantmaterial av grönsaker än utsäde. Förslag som syftar till att förebygga artskyddsbrott köpare samt att hindra spridning av växtskadegörande organismer. Dessa regelverk gäller dock inte för privatpersoner. Växter som är invasiva och kan orsaka skada i miljön kan omfattas av förordning (2018:1939) om invasiva främmande arter). I naturom- råden som är skyddade enligt 7 kap. kan särskilda regler gälla för utplantering av växter genom de föreskrifter som ingår i be- slutet för varje skyddat område. Utplantering och sådd av genmodifierade grödor omfattas också av särskilda regelverk. Regler för utsättning av djur i naturen i Av skäl som har nämnts ovan är det olämpligt att släppa ut djur med oklar smittstatus i naturen, eftersom det kan leda till att sjukdomar sprids till människor eller i naturen. Det förekommer också genetisk variation hos populationer inom och i andra länder. Vid ett frisläppande bör det därför säkerställas att exemplaret inte kan med- föra oönskad genetisk påverkan på vilda artfränder. I är det förbjudet att sätta ut vilt (däggdjur och fåglar) i frihet, enligt jaktförordningen,211 utom när har be- viljat undantag. Det gäller alla arter av vilt, från mufflonfår och dov- hjort till stenhöns och steglitser men också exotiska arter som pape- gojor, amerikanska ekorrar och tvättbjörnar. När det gäller invasiva arter finns särskild lagstiftning212. Utsättning av fisk, blötdjur och vattenlevande kräftdjur regleras i fiskelagstiftningen. Enligt 28 § fiskelagen (1993:787) får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddela krav på särskilt tillstånd och om villkor i övrigt för att fisk ska få sättas ut, flyttas eller odlas. Fisk får inte utan tillstånd av sättas ut eller flyttas från ett vattenområde till ett annat enligt 16 § förord- ningen (1994:1716) om fisket, vattenbruket och fiskerinäringen. Till- stånd får inte ges för sådana fiskarter eller fiskstammar som är olämpliga med hänsyn till vattenområdets särart. Ett annat skäl för prövning är att förhindra spridning av smittsamma sjukdomar och parasiter. 211Jaktförordning (1987:905) 41 §. 212Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1143/2014 av om förebyggande och hantering av introduktion och spridning av invasiva främmande arter samt förordning om invasiva arter (SFS 2018:1939). Förslag som syftar till att förebygga artskyddsbrott Reptiler, groddjur och ryggradslösa djur som inte förekommer naturligt i får inte sättas ut i naturen av smittskydds- och djur- skyddsskäl. Exotiska djur kan bära på smittor som riskerar att skada både människor och andra organismer om de sprids i naturen. Exem- pel på detta är ranavirus och chytridsvamp som finns inom EU och , och som utgör ett hot mot vilda populationer av groddjur.213 Innan ett djur kan släppas ut i naturen är det nödvändigt att be- döma om djuret har förutsättningar att klara sig på egen hand. Ett djur som är uppfött i fångenskap saknar både den kun- skap och fysiska förmåga som krävs för ett liv i vilt tillstånd. Djur som har fötts upp av människan kan sakna viktiga naturliga beteend- en som de normalt får av sina föräldrar. Att släppa ut ett djur som inte har förutsättningar att klara sig på egen hand innebär att döma djuret till stort lidande och en säker död. Enligt djurskyddslagen214 är det förbjudet att överge tamdjur. Att släppa ut fångenskapsuppfödda djur innebär i formell mening det- samma som att överge tamdjur, vilket alltså inte är tillåtet av djur- skyddsskäl.