sou · H9B356 · 2022-01-01 00:00:00 — I 5 § anges att 3 och 4 §§ även gäller när ett föräldraskap enligt 1 kap. 9 § har fastställts i eller det här pågår en rättegång om föräldraskapet. Detta innebär bl.a. att en faderskaps- bekräftelse som har gjorts i ett annat nordiskt land inte gäller i om föräldraskapet redan har fastställts här genom bekräftelse eller om det har fastställts genom dom i en rättegång som påbörjades innan faderskapet fastställdes i det andra nordiska landet. Om det pågår en rättegång om faderskap i ett annat nordiskt land, ska talan i om fastställande av föräldraskap avvisas eller förklaras vilande. får då inte heller godkänna en bekräftelse av föräldraskap. (Se prop. 2004/05:137, s. 69 f.) Nordiska domar eller fastställelser avseende faderskap gäller alltså i , förutsatt att inga hinder enlig lagen står i vägen. Bestämmel- serna i 7–10 b §§ lagen om internationella faderskapsfrågor tillämpas inte i förhållande till de nordiska länderna. Däremot gäller övriga be- stämmelser i lagen om internationella faderskapsfrågor även i förhål- lande till dessa länder. Lagen om erkännande av nordiska faderskapsavgöranden basera- des på liknande överväganden som lagen om internationella faderskaps- frågor, men tillkom p.g.a. ett nordiskt lagstiftningssamarbete på området. Lagen antogs därför innan man tagit ställning till vad som borde gälla i internationella förhållanden i övrigt (se prop. 1979/80:5 s. 12 f.). Lagen om erkännande och verkställighet av dom som meddelats i Enligt lagen (1936:79) om erkännande och verkställighet av dom som meddelats i gäller schweiziska tvistemålsdomar, däri- bland faderskapsdomar, i allmänhet i . Vissa villkor som bland annat gäller den schweiziska domstolens behörighet måste dock vara uppfyllda (4 och 5 §§). Lagen grundas på en konvention och utgör inget hinder för tillämpning av 7 § lagen om internationella faderskapsfrågor om er- kännande av utländska domstolsavgöranden i fråga om schweiziska domar om faderskap. I de flesta fall kan både 7 § och lag åberopas till stöd för giltigheten av en schweizisk dom i . lag är dock exklusivt tillämplig på schweiziska domar som innebär ett ogillande av en talan i ett faderskapsmål, eftersom be- stämmelsen i 7 § lagen om internationella faderskapsfrågor inte om- fattar ett sådant avgörande (se prop. 1984/85:124, s. 55). Av 10 § andra stycket lagen om internationella faderskapsfrågor framgår att om det pågår en rättegång i , ska 7 § lag i stället tillämpas. Av sistnämnda bestämmelse framgår att talan i ska avvisas om schweizisk domstol är behörig att pröva frågan enligt lag. Inledning och allmänt om adoption Regler om adoption finns i 4 kap. . Kapitlet omarbeta- des helt och fick en ny lydelse . Lagändringarna syftade till att modernisera regelverket, stärka barnrättsperspektivet och skapa bättre förutsättningar för ett effektivt förfarande med högt ställda krav på rättssäkerhet. Genom lagändringarna fick sam- bor samma möjligheter som makar att adoptera gemensamt. De nya reglerna tillämpas direkt från ikraftträdandet. Några särskilda över- gångsbestämmelser finns inte. (Se prop. 2017/18:121 s. 1, 37 och 136.) Vid adoptionsärenden ska barnens bästa ges största vikt. Ett barn får adopteras endast om det med beaktande av samtliga omständig- heter är lämpligt (se 1 och 2 §§). Även om portalparagrafen om bar- nets bästa är ny gällde även före lagändringen att barnets bästa skulle beaktas i alla adoptionsärenden. Vid lämplighetsövervägandena ska hänsyn bl.a. tas till barnets behov av adoptionen och de alternativ som finns för barnet, varvid de biologiska föräldrarnas vilja och för- måga att utöva sitt föräldraansvar beaktas. (Se a. prop. s. 138 och 142 f.) En ansökan om adoption ska göras hos tingsrätten. Rätten ska se till att ärendet om adoption blir tillräckligt utrett och, om ansökan avser ett barn, uppdra åt socialnämnden att utreda om förutsätt- ningarna för adoption är uppfyllda. (Se 4 kap. 12–15 §§.) Både rätten och socialnämnden har en omfattande utredningsskyldighet. Vilka som får adoptera Bestämmelserna i 4 kap. 5 och 6 §§ reglerar vilka som får adoptera. Här framgår att den som får adoptera måste ha fyllt . gällde att personen skulle ha fyllt . Av för- arbetena framgår att sökandens ålder och även åldersskillnaden mellan sökanden och den som sökanden vill adoptera är omstän- digheter som ska beaktas vid bedömningen av om adoptionen är lämplig (se prop. 2017/18:121, s. 147). Enligt 6 § är utgångspunkten att makar och sambor endast får adoptera gemensamt, inte enskilt. En make eller sambo får dock adoptera sin make eller sambos barn med dennes samtycke. I vissa undantagsfall får också en make eller sambo adoptera ensam, näm- ligen när den andra maken eller sambon vistas på okänd ort eller är varaktigt förhindrad att adoptera till följd av en psykisk sjukdom eller något annat liknande förhållande. Efter en sådan adoption blir sökanden ensam förälder till adoptivbarnet (se 4 kap. 21 §). Något rättsförhållande uppstår inte mellan adoptivbarnet och den andra maken eller sambon.22 Av 6 § tredje stycket framgår att andra än makar och sambor inte får adoptera gemensamt. Detta innebär t.ex. att vänner som bor till- sammans eller syskon inte får adoptera gemensamt. Inte heller de som lever i ett parförhållande men som inte stadigvarande bor till- sammans på det sätt som avses i sambolagen får adoptera. Regering- en har tillsatt en utredning som bl.a. ska ta ställning till om personer som är gifta eller sambor bör kunna adoptera gemensamt eller adoptera varandras barn (se Dir. 2020:132). Utredningen ska redovisa sitt arbete . En person som inte är gift eller sambo har möjlighet att adoptera ensam. Frågan om en sådan adoption ska tillåtas bedöms, liksom i andra fall, utifrån lämplighetsöverväganden och barnets bästa enligt 4 kap. 1 och 2 §§. (Se a. prop. s. 148 f.) Samtycke från vårdnadshavare och föräldrar Den som inte har fyllt får inte adopteras utan samtycke från den förälder som är vårdnadshavare (se 4 kap. 8 § ). Enligt 8 § andra stycket behövs inte något samtycke om föräldern är varaktigt förhindrad att samtycka till följd av en psy- kisk sjukdom eller något annat liknande förhållande eller om föräl- dern vistas på okänd ort. Inte heller behövs något samtycke om det finns synnerliga skäl. Sistnämnda undantag är avsett att tillämpas i särpräglade situationer då det framstår som mycket angeläget att en 2017/18:121 s. 148 och jfr NJA II 1917 s. 482. adoption kan genomföras trots att föräldern inte lämnat sitt sam- tycke. Avsikten är att undantaget ska kunna tillämpas framför allt vid internationella adoptioner där regelverket och förutsättningarna för samtycke kan se annorlunda ut än i . Men det har även uttalats att undantaget i något fall också kan komma att användas vid nationella adoptioner. Undantaget är avsett att tillämpas i fall då det i det närmaste skulle framstå som stötande om adoptionen inte kom- mer till stånd. (Se prop. 2017/18:121 s. 60 och 151 f.) Rätten ska, enligt 4 kap. 18 § första stycket, ge den som är föräl- der till den som sökanden vill adoptera möjlighet att yttra sig, även om föräldern inte är vårdnadshavare. Detta gäller dock inte om det är uppenbart obehövligt eller om det finns synnerliga skäl. Undan- taget kan tillämpas t.ex. när det står klart att adoptionen inte kan bifallas på annan grund eller vid en internationell adoption om det står klart att den biologiska föräldern uppfattar adoptionsprocessen som avslutad (se a. prop. s. 160). Det är inte någon förutsättning för en adoption att en förälder som inte är vårdnadshavare samtycker till adoptionen. Vad föräldern tycker om adoptionen har dock stor betydelse för bedömningen av om en adoption är lämplig. (Se a. prop. s. 54, 142, 151 och 161.) har genom två avgöranden i mål Ö 5227-19 och Ö 6118-19 prövat förutsättningarna för s.k. styvbarnsadoption (närståendeadoption där make eller sambo velat adoptera sin make eller sambos barn) i fall där den genetiske fadern utan del i vårdnaden motsatt sig adoptionen. ut- talade att förälderns rätt till familjeliv enligt artikel 8 i EKMR till- godoses genom att en bedömning också ska göras av den biologiske förälderns inställning och dennes relation till barnet vid lämplighets- prövningen. Domstolen framhöll också att enbart det förhållandet att barnet har en nära relation till sin styvförälder inte i sig innebär att barnet har ett behov av att bli adopterat. Bedömningen av barnets behov måste i stället fokusera på vilka positiva effekter som en adop- tion skulle få för barnet, t.ex. om den kan antas förstärka barnets känsla av trygghet i den familjekonstellation där barnet bor. Utgångs- punkten är att det är till barnets bästa att ha en nära, god och be- stående relation även till den förälder som inte är vårdnadshavare och finns det förutsättningar för en bestående relation talar det för att en adoption inte är i barnets intresse. I det första fallet (Ö 5227-19) var det fråga om ett barn som var och som hade levt med sin mor Kontakten mellan barnet och den andre genetiska föräldern hade upphört 2013. Föräldern hade iord- ningsställt ett rum åt barnet och önskade att barnet skulle vara med denne men hade inte vidtagit några åtgärder för att skapa en relation till barnet. , som uttalade att barnets inställning och vilja skulle ges stort inflytande över adop- tionsfrågan, bedömde adoptionen som lämplig och biföll ansökan. I det andra fallet (Ö 6118-19) hade barnet som var haft ett visst sporadiskt och begränsat umgänge med sin biologiske förälder. De hade aldrig förlorat kontakten med varandra och föräldern hade uttryckt önskemål om mer umgänge. fann att det inte saknades förutsättningar för att barnet och föräldern skulle kunna knyta familjeband till varandra på ett sätt där föräldern skulle kunna utgöra ett stöd för barnet och bidra till barnets trygghet och utveckling. Barnets vilja tillmättes inte avgörande betydelse vid bedömningen av om adoptionen skulle anses som lämplig. bedömde att det inte var lämpligt att adoptionen genom- fördes och avslog ansökan. Det finns några äldre rättsfall från rörande adoption där en förälder utan del i vårdnaden motsatt sig ansökan, se t.ex. NJA 1987 s. 116 och NJA 1987 s. 628. Rättsfallen kan fort- farande vara relevanta i dessa delar trots att de avser tiden innan lag- ändringarna. I dessa fall gavs tillstånd till adoption trots att den förälder som inte hade del i vårdnaden hade motsatt sig adoption. förklarade att hänsyn i dessa sammanhang bör tas till vilket värde ett umgänge med föräldern kan ha för barnet efter- som en adoption rycker undan den rättsliga grunden för umgänge mellan barnet och den tidigare föräldern. fäste i dessa fall vikt vid hur frekvent eller regelbundet umgänget mellan barnet och föräldern varit. Även har fäst stor vikt vid den andra förälderns åsikt i adoptionsfrågan. När kontakterna mellan föräldern och bar- net varit begränsade, familjeband existerat mellan barnet och adop- tivföräldern och barnets bästa beaktats har dock adoption mot för- älderns vilja kunnat komma ifråga. I Söderbäck mot (dom i mål 24484/94) var det fråga om en man som tillåtits adoptera sin hustrus barn, trots att barnets far motsatte sig adoption. kom fram till att den avvägning av de motstridiga intressena som gjorts av de svenska domstolarna var rimlig och att adoptionsbeslutet därför inte stred mot faderns rättig- heter enligt artikel 8. Samma bedömning gjordes i fallet Chepelev mot (dom i mål 58077/00). I rättsfallet NJA 1973 s. 62 bedömdes att ett av underrätt fattat beslut om adoption skulle upphävas av högre rätt om en förälder, vars samtycke krävs och som tidigare lämnat sitt samtycke, över- klagar beslutet och förklarar att samtycket återkallas. Rättsfallet som fortfarande bör vara relevant ger uttryck för en grundläggande prin- cip om att erforderligt samtycke ska föreligga när adoptionsansökan prövas. I rättsfallet NJA 2006 s. 505 behandlade en fråga om adoption efter ett surrogatarrangemang. Barnet hade i det fallet tillkommit med de tilltänkta föräldrarnas könsceller (kvinnans ägg och mannens spermier). Paret var gifta och surrogatmodern var mannens syster. Kort efter födseln undertecknade mannen en fader- skapsbekräftelse. Mannens maka ansökte om att få adoptera barnet. Mannen och surrogatmodern lämnade sitt samtycke till adoptionen. Tingsrätten biföll ansökan. Paret separerade därefter och mannen åter- kallade samtycket. Även surrogatmodern återkallade sitt samtycke. Vid hovrättens prövning var makarna fortfarande gifta. Hovrätten ändrade tingsrättens beslut och avslog ansökan om adoption eftersom det, när mannen återkallat sitt samtycke till adoptionen, inte fanns lagliga förutsättningar att bifalla ansökan. Högsta dom- stolen fastställde hovrättens beslut. Två justitieråd var skiljaktiga och ansåg att det återkallade sam- tycket inte utgjorde hinder mot att bifalla ansökan. Ledamöterna framhöll att adoptionen syftade till att uppnå överensstämmelse mellan det genetiska samt faktiskt utövade föräldraskapet och det rättsliga föräldraskapet, vilket ansågs i enlighet med barnets bästa. De pekade också på att ansökan visserligen kunde ses som en begäran om rättsordningens stöd för att erhålla rättslig verkan av ett förfarande som inte är accepterat i svensk rätt, och att det därför kunde sättas i fråga om en sådan talan över huvud taget skulle tillåtas i domstol. Ansökan ansågs dock inte i sig grundad på omständig- heter av otillbörlig karaktär och inte heller på att uppnå ett otill- börligt syfte.23 Ledamöterna pekade vidare på att kvinnan önskade adoptera sin makes och sitt genetiska barn, samt att de ändamål för kravet på samtycke, vilka i viss mån ansågs föråldrade, därför inte 23En hänvisning gjordes till NJA 1997 s. 93, NJA 2002 s. 322, och RH 2004:41. gjorde sig gällande. Det framhölls även att mannen i det fallet inte heller skulle förlora sin rättsliga ställning till barnet genom en adop- tion eftersom makarna i formell mening fortfarande var gifta. Avgörandet som har kommenterats av har uppfat- tats som ett absolut krav på makes samtycke till adoption, vilket allt- så minoriteten i mycket speciella fall kunde tänka sig att göra avsteg ifrån.24 Möjligheterna att göra undantag från vårdnadshavarens samtycke har härefter utvidgats genom 4 kap. 8 § andra stycket 3 . Som har beskrivits inledningsvis behövs inte något samtycke om det finns synnerliga skäl. I 4 kap. 9 § stadgas att samtycke från den som fött barnet får lämnas först sedan den föräldern har återhämtat sig tillräckligt efter barnets födelse. En liknande reglering fanns även i tidigare lagstiftning till skydd för den födande kvinnan. Rättsverkningar av adoption och upplysningsskyldighet Bestämmelserna om rättsverkningarna av en adoption finns i 4 kap. 21 och 22 §§ . Av 21 § framgår att den som har adop- terats ska anses som adoptivförälderns barn och inte som barn till sina tidigare föräldrar. Detta innebär att de tidigare föräldrarnas rättsliga ställning till barnet utsläcks. Det är inte möjligt att upphäva en adoption. Av bestämmelsen har dock ansetts följa att rättsverk- ningarna av en adoption kan upphöra genom en ny adoption. Det är alltså i och för sig möjligt för en förälder som har adopterat bort sitt barn att genom en ny adoption adoptera tillbaka barnet. Bestäm- melsen har inte hindrat att den som är adopterad kan få det bio- logiska faderskapet fastställt (se NJA II 1971 s. 592). Av 21 § fram- går vidare att den som har adopterats anses som makarnas eller sam- bornas gemensamma barn när en make eller sambo har adopterat den andra makens eller sambons barn. Innebörden av reglerna har (bort- sett från att de även omfattar sambor) inte förändrats i och med lagändring. (Se prop. 2017/18:121 s. 162 f.) Av 22 § framgår att barnet står under vårdnad av båda makarna eller samborna från den tidpunkt då adoptionsbeslutet får laga kraft om makar eller sambor gemensamt adopterar ett barn. Detsamma gäller också om en make eller sambo adopterar den andra makens 24Se artikeln ”certa est”? i JT 2006/07 på s. 424 f. eller sambons barn. Om en person i annat fall ensam adopterar ett barn, står barnet under vårdnad av adoptivföräldern från den tidpunkt då adoptionsbeslutet får laga kraft. Genom adoptionen får adoptiv- föräldern alltså vårdnaden om barnet och blir skyldig att försörja barnet. Av 21 § framgår att lag eller annan författning som tillmäter släkt- skapet mellan barn och förälder rättslig betydelse ska tillämpas på den som har adopterats och hans eller hennes adoptivförälder. Detta innebär att adoptivbarnet har samma rätt till arv efter adoptivföräl- dern och dennes släktingar som adoptivförälderns eventuella andra barn. Adoptivbarnet har inte längre rätt till arv efter sina tidigare släktingar och dessa inte heller rätt till arv efter adoptivbarnet. I samband med lagändring infördes en ny bestämmelse i 4 kap. 23 § om att föräldrarna ska upplysa barnet om adoptionen så snart det är lämpligt. Bestämmelsen har sin bakgrund i 7 § barnkon- ventionen och även i praxis (se bl.a. Godelli mot , dom ). Detta ligger också i linje med de förstärkningar av barnets rätt till kännedom om sitt ursprung som skett i lagregleringen avseende assisterad befruktning och föräldra- skap (se a. prop. s. 49 f. och 164). Av 4 kap. 10 § framgår att en adoption inte får bifallas om det från någons sida har getts eller utlovats ersättning eller av- talats om ersättning för barnets underhåll. Det har förts diskussioner om förbudet mot vederlag i samband med adoptioner skulle hindra adoption efter ett surrogatarrangemang. Vissa argumenterar då för att adoption inte kan beviljas om vederlag utgått för surrogatarran- gemanget. Det är en grundläggande princip att adoption inte får ske mot be- talning. Handel med barn ska under inga omständigheter få före- komma. Principen om att adoption inte får ske mot ersättning kommer också till uttryck i (artikel 21), Haag- konvention (artikel 4) och Europarådskonvention (arti- kel 17). Enligt 7 kap. 2 § är det straffbart att vid annans adoption av ett barn utverka samtycke eller tillstånd till adoption, bl.a. genom att utlova eller ge otillbörlig ersättning. Den syn på ersättning i samband med adoption som nuvarande lagstiftning ger uttryck för har inte alltid gällt. adoptionslag tilläts att ersättning lämnades eller utlovades vid adoption. När ett förbud mot ersättning senare infördes behölls en möjlighet att lämna bidrag till barnets underhåll i form av ett engångsbelopp (se NJA II 1923 s. 496 f.). I samband med lagändringarna 2018 togs undantaget om under- håll i form av ett engångsbelopp bort bl.a. eftersom detta bedömdes sakna praktisk betydelse och för att understryka att det är en grund- läggande förutsättning i svensk adoptionslagstiftning att adoption inte får ske mot ersättning. Regeringen framhöll att för- budet mot betalning vid adoption inte innebär att en adoption inte kan vara förenad med kostnader. Som exempel angavs att en inter- nationell adoption kan innebära tämligen stora kostnader för sökan- den för bl.a. avgifter, översättning och resor. (Se prop. 2017/18:121 s. 93 f.) Frågan om de svenska adoptionsreglerna i förhållande till surro- gatarrangemang i utlandet diskuterades i betänkandet ”Olika vägar till föräldraskap”, SOU 2016:11. Utredningen pekade på sådana fall där en man efter ett surrogatarrangemang fastställts som barnets rättsliga far och fått ensam vårdnad om barnet. Eftersom det då inte krävs surrogatmoderns samtycke för faderns maka att adoptera barnet skulle det enligt utredningen i den situationen ofta vara svårt att hävda att vederlag utgått för adoptionen. Det vederlag som betalats till en surrogatmoder efter att hon fullgjort ett surrogatavtal kunde enligt utredningen inte betraktas som vederlag för en adoption som senare genomförs i eftersom det ofta torde saknas ett tillräckligt samband mellan vederlaget och adoptionen. (Se SOU 2016:11, s. 561 f.) Frågan berördes inte i propositionen. Regeringen föreslog dock inte några ändringar i adoptionslagstift- ningen när frågan om föräldraskap vid surrogatarrangemang i utlan- det behandlades (jfr prop. 2017/18:155 s. Samma fråga har också behandlats i ett fall från (RH 2016:31). I det fallet hade ett embryo skapat av en svensk mans spermier och ett donerat ägg efter provrörsbefruktning utomlands överförts till en surrogatmoders livmoder varefter surrogatmodern födde tvillingar. Mannen hade fastställts som far och vårdnadshavare till barnen. Frågan var om mannens hustru skulle få adoptera barnen. Surrogatmoderns samtycke behövdes inte eftersom hon inte var vårdnadshavare. Hovrätten fann att det inte förelåg sådant samband mellan den ersättning som utgått till surrogatmodern och adoption- en att vederlagsförbudet i 4 kap. 10 § utgjorde hinder mot att bifalla en makes adoptionsansökan och tillät adoptionen. I be- tänkandet och svensk rätt gjordes bedömningen att hovrättens bedömning inte strider mot förbudet om ekonomisk i (se SOU 2020: 63, s. 892). I rättsfallet NJA 2019 s. 969 som gällde erkännande av moderskap efter surrogatarrangemang i utlandet framhöll att den tilltänkta modern hade ansökt om adoption av barnet i och att tingsrätten avslagit ansökan med motiveringen att vederlag utgått för surrogatmoderskapet. anförde att det inte kunde uteslutas att det skulle vara möjligt för kvinnan att få framgång med en ny ansökan om adoption men att det kunde betraktas som osäkert hur en prövning skulle utfalla. Högsta domstolens slutsats var därför att det inte finns något lämpligare sätt att tillgodose barnets rätt till privatliv och uppfylla principen om barnets bästa än att erkänna domen i . Med internationell adoption avses att en eller två personer med hem- vist i adopterar ett barn som har sin hemvist i ett annat land (jfr 1 § lagen [1997:192] om internationell adoptionsförmedling). Den som vill genomföra en sådan adoption ska enligt 4 § första meningen lagen om internationell adoptionsförmedling anlita en auk- toriserad adoptionssammanslutning. Det är Myndigheten för familje- rätt och föräldraskapsstöd (Mfof) som avgör frågor om auktorisa- tion och som har tillsyn över de auktoriserade sammanslutningarna (5 §). Vid s.k. enskild adoption som avser släktingbarn eller där det annars finns särskilda skäl, får adoption ske utan medverkan av en auktoriserad sammanslutning (4 § andra meningen). Mfof ska i så- dana fall pröva om förfarandet är godtagbart innan barnet lämnar ur- sprungslandet (4 § sista meningen). har antalet internationella adoptioner minskat. Detta beror bl.a. på att välståndet i flera tidigare ursprungsstater har ökat och att man på många håll i världen har fått bättre förutsätt- ningar att själva ta hand om barn som behöver nya föräldrar. Det minskade antalet internationella adoptioner beror även på att de alternativ till adoption som finns för ofrivilligt barnlösa personer i , t.ex. assisterad befruktning, används i ökad omfattning. (Se prop. 2017/18:121, s. Enligt 6 kap. 12 § socialtjänstlagen (2001:453) får ett barn som har sin hemvist utomlands inte tas emot i syfte att adopteras utan socialnämndens medgivande. Ett medgivande ska inhämtas innan barnet lämnar den stat där barnet har sin hemvist. Medgivande får bara lämnas om den som ansöker är lämpad att adoptera. Lämplighets- bedömningen har sin grund (artikel 5 a) men gäller oavsett om adoptionen sker från ett land som har tillträtt konventionen (jfr även artikel 10 Europarådskonvention angående utredningen inför en adoption). Kravet på medgivande gäl- ler oavsett om adoptionen förmedlas av en auktoriserad adoptions- sammanslutning eller om det rör sig om en enskild adoption. Att prövningen tar sikte på sökandens lämplighet hänger samman med att det vid medgivandeprövningen vanligtvis ännu inte är känt vilket barn som adoptionen kommer att avse. Vid prövningen ska socialnämnden göra en samlad bedömning av sökandens lämplighet.