sou · H9B3100 · 2022-01-01 00:00:00 — Paragrafen har ändrats för att möjliggöra att en utredningsorder utfärdas i respektive erkänns och verkställs i också i sådana utredningar som avser självständigt förverkande av brotts- vinster eller en motsvarande reglering i utlandet. Övervägandena finns i avsnitt 8.9.1 och 8.9.3. 13.62Förslaget till lag om ändring i lagen (2018:649) om förbud mot innehav av berusningsmedel m.m. vid hem för vård eller boende Om egendom som har omhändertagits enligt 3 § kan antas bli förverkad enligt 36 kap. 11 § , 6 § narkotikastrafflagen (1968:64) eller 9 kap. 5 § vapenlagen (1996:67), ska den som förestår verksamheten vid hemmet skyndsamt anmäla omhändertagandet till . Beslutet att omhänderta egendomen får bestå tills frågan om huruvida egendomen ska tas i beslag har prövats. I paragrafen har enbart gjorts redaktionella anpassningar som är för- anledda av de ändringar som gjorts i 36 kap. . Inga änd- ringar i sak är avsedda. Övervägandena finns i avsnitt 9.5. 13.63Förslaget till lag om ändring i spellagen (2018:1138) Insatser som tagits emot vid brott enligt denna lag ska förverkas. Även andra vinster av sådant brott ska förverkas. Detsamma gäller utrustning, handlingar och annan egendom som har varit föremål för ett sådant brott. Om en spelautomat förverkas ska även dess innehåll förverkas. Förverkande får inte ske om det är uppenbart oskäligt. Utrustning, handlingar och annan egendom som har använts som hjälp- medel vid brott enligt denna lag får förverkas, om det behövs för att förebygga brott eller om det annars finns särskilda skäl. Detsamma gäller egendom som varit avsedd att användas som hjälpmedel vid sådana brott, om brottet har fullbordats. Förverkande kan, utöver vad som framgår av 36 kap. 2 och 10 §§ brotts- balken, ske hos den som yrkesmässigt tillhandahållit egendomen. I stället för egendomen kan dess värde förverkas. I paragrafen har dels gjorts språkliga och redaktionella anpassningar som är föranledda av de ändringar som gjorts i 36 kap. , dels begreppet utbyte ändrats till vinster. Beträffande de språkliga och redaktionella anpassningarna är inga ändringar i sak avsedda. fande vinster av brott kan ledning vid tillämpningen sökas i det som anges i författningskommentaren till 36 kap. 1 § . Övervägandena finns i avsnitt 4.1.2, 4.2.1 och 9.5. 13.64Förslaget till lag om ändring i lagen (2018:1653) om företagsnamn Den egendom som ett brott enligt 1 § gäller ska förverkas, om det inte är uppenbart oskäligt. I stället för egendomen får dess värde förverkas. Även vinster av sådant brott ska förverkas, om det inte är uppenbart oskäligt. Detsamma gäller vad någon har tagit emot som ersättning för kostnader i samband med ett sådant brott, eller värdet av det mottagna, om mot- tagandet utgör brott enligt 1 §. Egendom som har använts som hjälpmedel vid brott enligt 1 § får för- verkas, om det behövs för att förebygga brott eller om det annars finns särskilda skäl. Detsamma gäller egendom som varit avsedd att användas som hjälpmedel vid brott enligt 1 §, om brottet har fullbordats eller om förfarandet har utgjort ett straffbart försök eller en straffbar förberedelse. I stället för egendomen får dess värde förverkas. I paragrafen har dels gjorts språkliga och redaktionella anpassningar som är föranledda av de ändringar som gjorts i 36 kap. , dels begreppet utbyte ändrats till vinster. Beträffande de språkliga och redaktionella anpassningarna är inga ändringar i sak avsedda. Beträf- fande vinster av brott kan ledning vid tillämpningen sökas i det som anges i författningskommentaren till 36 kap. 1 § . Övervägandena finns i avsnitt 4.1.2, 4.2.1 och 9.5. 13.65Förslaget till lag om ändring i lagen (2019:742) om tjänstepensionsföretag Ett företag som vid fullgörandet av skyldigheter enligt detta kapitel får sådan kunskap som avses i 36 §, är skyldigt att lämna ut uppgifter om enskildas förhållanden till företaget, om det under en utredning enligt bestämmelserna om förundersökning i brottmål eller utredning om själv- ständigt förverkande av brottsvinster begärs av undersökningsledaren eller om det begärs av åklagare i ett ärende om rättslig hjälp i brottmål, på fram- ställning av en annan stat eller en mellanfolklig domstol, eller i ett ärende om erkännande och verkställighet av en europeisk utredningsorder. Upp- gifterna ska lämnas ut utan dröjsmål och i elektronisk form. Paragrafen har ändrats endast på så vis att det har lagts till att sådana uppgifter som enligt bestämmelsen på begäran ska lämnas t.ex. under en utredning enligt bestämmelserna om förundersökning i brottmål även ska lämnas vid en utredning om självständigt förverkande av brottsvinster. Uppgifterna som begärs vid en utredning om självstän- digt förverkande av brottsvinster ska, i likhet med det som sedan tidi- gare gällt för utlämnande av andra uppgifter enligt bestämmelsen, lämnas ut utan dröjsmål och i elektronisk form. Övervägandena finns i avsnitt 8.9.1–8.9.2. Den undersökningsledare eller åklagare som begär uppgifter enligt 37 § får besluta att företaget samt dess styrelseledamöter och anställda inte får röja för kunden eller för någon utomstående att uppgifter har lämnats enligt 37 § eller att det pågår en förundersökning, en utredning om självständigt förverkande av brottsvinster, ett ärende om rättslig hjälp i brottmål eller ett ärende om erkännande och verkställighet av en europeisk utredningsorder. Ett sådant förbud får meddelas om det krävs för att en utredning om brott inte ska äventyras eller för att uppfylla en internationell överenskom- melse som är bindande för . Förbudet ska vara tidsbegränsat, med möjlighet till förlängning, och får inte avse än vad som är motiverat med hänsyn till syftet med förbudet. I ett ärende om rättslig hjälp i brottmål eller om erkännande och verkställighet av en europeisk utredningsorder får dock förbudet tids- begränsas bara om den stat eller mellanfolkliga domstol som ansökt om rättslig hjälp eller den utländska myndighet som har utfärdat utrednings- ordern samtycker till detta. Om ett förbud är motiverat med hänsyn till syftet med förbudet, ska undersökningsledaren eller åklagaren besluta att förbudet ska upphöra. Paragrafen har ändrats endast på så vis att det har lagts till att under- sökningsledare eller åklagare även vid utredning om självständigt förverkande av brottsvinster, under samma förhållanden och på samma sätt som om det pågår bl.a. en förundersökning, får meddela förbud för den som lämnat uppgifter att röja för kunden eller för någon utomstående att uppgifter har lämnats eller att det pågår en utredning om självständigt förverkande av brottsvinster. Övervägandena finns i avsnitt 8.9.1–8.9.2. 13.66Förslaget till lag om ändring i lagen (2020:272) om konto- och värdefackssystem Följande ska, om de enligt annan författning har rätt att begära att få ta del av uppgifterna, få tillgång till uppgifter genom konto- och värdefacks- systemet: 1.Polismyndigheten och Säkerhetspolisen om det behövs för en utred- ning om penningtvätt och finansiering av terrorism. 2.undersökningsledare om det begärs under en utredning enligt bestämmelserna om förundersökning i brottmål, eller utredning om själv- ständigt förverkande av brottsvinster, 3.åklagare i ett ärende om rättslig hjälp i brottmål, på framställning av en annan stat eller en mellanfolklig domstol, eller i ett ärende om erkän- nande och verkställighet av en europeisk utredningsorder, 4.Skatteverket för att utföra revision och annan kontrollverksamhet och för att fullgöra åtaganden att lämna upplysningar inom ramen för deltagande i det administrativa samarbetet inom Europeiska unionen i fråga om beskattning eller andra avtal som medför en skyldighet att lämna upplysningar i skatteärenden, och –utreda om någon har egendom som kan tas i anspråk för utmätning, kvarstad eller betalningssäkring, –utöva tillsyn över meddelade näringsförbud, –fullgöra åtaganden vid gränsöverskridande unionsförfaran- den i fråga om kvarstad på bankmedel i mål och ärenden av privaträttslig natur, –lämna upplysningar inom ramen för deltagande i det admi- nistrativa samarbetet inom Europeiska unionen i fråga om informations- utbyte mellan medlemsstaternas socialförsäkringsinstitutioner. Paragrafen har ändrats endast på så vis att det har lagts till att under- sökningsledare har rätt att få tillgång till uppgifter genom konto- och värdefackssystemet inte bara vid förundersökning om brott utan även vid en utredning om självständigt förverkande av brottsvinster. Övervägandena finns i avsnitt 8.9.1–8.9.2. 13.67Förslaget till lag om ändring i lagen (2020:968) med kompletterande bestämmelser till EU:s förordning om ömsesidigt erkännande av beslut om frysning och beslut om förverkande En åklagare får besluta om beslag av ett föremål trots att det inte är till- gängligt vid beslutet, om föremålet 1.skäligen kan antas vara förverkat på grund av brott eller på grund av att det härrör från brottslig verksamhet, och 2.kan antas komma att påträffas i en annan medlemsstat som är bunden av EU-förordningen. Det som sägs om föremål i första stycket gäller också om skriftlig hand- ling. I fråga om beslag av sådan egendom som avses i 27 kap. 2 och 3 §§ gäller även de förutsättningar som anges i de paragraferna. Paragrafen har ändrats endast på så sätt att det genom ett tillägg klar- görs att också ett beslag som avser föremål som kan antas vara för- verkat med stöd av 36 kap. 3 eller 5 § omfattas av bestämmelsen. Övervägandena finns i avsnitt 8.9.1 och 8.9.3. En åklagare får besluta om beslag av egendom i form av pengar, fordran eller någon annan rättighet, eller av ett motsvarande värde (penningbeslag), trots att egendomen i fråga inte är tillgänglig vid beslutet, om egendomen 1.skäligen kan antas vara förverkad på grund av brott eller på grund av att den härrör från brottslig verksamhet, och 2.kan antas komma att påträffas i en annan medlemsstat som är bunden av EU-förordningen. Paragrafen har ändrats dels på så sätt att det genom ett tillägg i den första punkten klargörs att också ett beslag som avser egendom som kan antas vara förverkad med stöd av 36 kap. 3 eller 5 § omfattas av bestämmelsen, dels som en följd av att penningbeslag gjorts generellt tillämpligt. Övervägandena finns i avsnitt 8.9.1 och 8.9.3. Särskilt yttrande av hovrättsrådet I fråga om utredningens förslag att utvidga möjligheterna till för- verkande av brottsvinster genom en bestämmelse om självständigt förverkande i 36 kapitlet reserverar jag mig mot den föreslagna lösningen och önskar anföra följande. Jag delar till fullo bedömning att det i brottsbekämpande syfte är angeläget att det finns en välfungerande reglering som tillåter att brottsvinster och egendom som härrör från brott kan förverkas i så stor utsträckning som möjligt. Jag är också väl medveten om att olika typer av förverkande utan koppling till en fällande brottmålsdom förekommer i ett flertal välfungerande rättssystem och att Europa- domstolen för mänskliga rättigheter accepterat denna typ av laglig inskränkning i rätten till egendom i syfte att bekämpa brottslighet. Det oaktat är det viktigt att noga överväga om och på vilket sätt denna typ av åtgärd kan införlivas i det svenska straffrättsliga regel- verket utan att äventyra grundläggande rättssäkerhetsgarantier eller trovärdigheten i det straffrättsliga systemet. För att det straffrätts- liga systemet ska vara trovärdigt och garantera grundläggande rätts- säkerhet behöver det vara sammanhängande, logiskt uppbyggt och förutsebart. Brott är enligt 1 kap. 1 § en gärning som är belagd med straff i den balken eller i annan lag eller författning. För att be- visa brott måste man alltså bevisa gärning. Förutom påföljd kan brott enligt 8 § i samma kapitel föranleda bl.a. förverkande av egendom eller annan särskild rättsverkan. Förverkande av brottsvinster enligt 36 kap. utgör alltså en särskild rättsverkan som kan be- slutas mot någon som en följd av att det visats att ett brott, alltså en brottslig gärning, begåtts. Med beaktande av legaldefinitionen på brott kan brottslig verksamhet inte bestå av annat än en eller flera gärningar som är belagda med straff. Även när det gäller utvidgat för- verkande enligt 36 kap. 1 b § , bygger förverkandet på att någon döms för brott (och på att egendom som den dömde för- fogar över med klar sannolikhetsövervikt bedöms utgöra utbyte av brottslig verksamhet). Att ålägga någon en särskild rättsverkan [av brott] utan koppling till ett brott, alltså en styrkt brottslig gärning, framstår mot den bakgrunden som främmande för den svenska rätts- ordningen. Jag menar därför att det på goda grunder kan ifrågasättas om förverkande utan koppling till en fällande brottmålsdom skulle kunna anses utgöra en särskild rättsverkan av brott; detta eftersom kopplingen till ett styrkt brott helt saknas. När det gäller det rättsliga institutet förverkande utan koppling till en fällande brottmålsdom bygger det på att man, i stället för att utgå ifrån en misstänkt brottslig gärning, utgår från påträffad egen- dom. Ingen gärning ska styrkas och ingen gärningsperson utpekas utan det är den påträffade egendomens misstänkt brottsliga eller olag- liga ursprung som ska utredas och styrkas. Enligt utredningens förslag till en bestämmelse om självständigt förverkande av brottsvinster i 36 kap. ska egendom för- verkas om det visas att den härrör från brottslig verksamhet. Bevis- kravet ska vara det i tvistemål vedertagna ”styrkt eller bevisat”, och därmed ligga mellan det som krävs för en fällande dom i ett brottmål (bortom rimligt tvivel) och vad som krävs för utvidgat förverkande (klart mera sannolikt). föreslår utredaren att det inte ska ställas krav på att något konkret brott bevisas (s. 317). I stället inne- bär förslaget att: […]vid bedömningen av en talan om självständigt förverkande bör bl.a. beaktas egendomens karaktär och de omständigheter under vilken de har påträffats (t.ex. stora kontantsummor), dokumentation om tillgångarna (och frånvaro av normal dokumentation), levnadsvillkoren för den som talan riktas mot t.ex. om denne har legala inkomster och vilken sysselsätt- ningsgrad hen har (eller finns det en oförklarlig diskrepans mellan levnads- villkor och sysselsättning), om personen har tillgång till dyra kapital- varor samt i viss mån den dömdes familjeförhållanden (exempelvis makes eller sambos inkomster och förmögenhet som kan förklara hög levnadsstandard). Sammantaget bör stor vikt läggas vid bedömningen av den finansiella utredning som kommer att göras . Den tänkta utredningen och den därigenom säkrade bevisningen förut- sätts alltså inte ge svar på frågan om vilket brott, eller ens vilken typ av brott eller brottslig verksamhet, egendomen härrör från. ningen ska enligt den ovan citerade motiveringen inte heller rikta in sig på brott eller brottslig verksamhet, alltså på gärningar, utan på omständigheter hänförliga till egendomen och dess innehavare (som inte ska utpekas som brottslig). Att man med en sådan utredning kan komma fram till, alltså bevisa, att egendomen inte är lagligt åt- kommen saknas skäl att ifrågasätta. Vad jag däremot ifrågasätter är om man utifrån de föreslagna utgångspunkterna kan komma fram till, alltså bevisa, att egendomen härrör från brottslig verksamhet. Här förtjänar det att påpekas att beviskravet för utvidgat förverkande ger utrymme att utifrån en sannolikhetsbedömning dra slutsatsen att egendomen härrör från brott. Något sådant utrymme ger inte det föreslagna beviskravet för självständigt förverkande, utan det ska vara styrkt att egendomen härrör från brottslig verksamhet, låt vara att beviskravet är lägre än vad som krävs för en fällande dom i brottmål. Jag ifrågasätter vidare om man på ett trovärdigt sätt kan hävda att viss egendom härrör från brottslig verksamhet om man inte kan svara på frågan om vilket slags brottslig verksamhet det rör sig om. Här vill jag problematisera det faktum att egendom visserligen kan vara olagligt åtkommen genom brott (t.ex. snatterier, narkotika- försäljning eller kontraktsmord) men att egendom också kan vara olagligt åtkommen utan att den härrör från brott eller brottslig verk- samhet. Om någon t.ex. tjänat pengar på olaglig uthyrning i andra hand (alltså uthyrning utan tillstånd men till skälig hyra; jfr 12 kap. 65 c § Jordabalken), kan en viss del förvisso utgöra brottsvinst p.g.a. undandragen skatt, medan resten är olagligt åtkommen egendom men inte brottsvinst. Detsamma gäller väl alla former av svartarbete; olag- ligt intjänade pengar men inte brottsvinster utöver det eventuella skattebrottet. I dessa fall skulle den som riskerar självständigt för- verkande naturligtvis kunna försvara sig med att peka på den olagliga uthyrningen eller svartarbetet samt anföra att det är någon annan som är skattskyldig för den olagliga inkomsten. Exemplen visar emellertid att det inte går att sätta likhetstecken mellan olagligt åtkommen egen- dom och brottsvinst. Jag ifrågasätter alltså om man på det av utredningen föreslagna sättet kan bevisa att egendom härrör från brottslig verksamhet. En- kelt uttryckt skulle man kunna säga att det är svårt att bevisa brotts- lig verksamhet om man inte försöker bevisa någon gärning eller ens från vilken slags brottslighet egendomen härrör. Och som framgått ovan kan egendom som visats inte vara lagligt åtkommen härröra från verksamhet som är olaglig men inte brottslig. Man kan därför inte av det förhållandet att egendom visas inte [kunna] vara lagligt åtkommen dra slutsatsen att den härrör från brottslig verksamhet. Mot bakgrund av det sagda framstår det också som tveksamt om det är lämpligt att använda benämningen självständigt förverkande av brottsvinster. Även när det gäller penningtvättsbrott förutsätts att det styrks att den egendom som påstås vara föremål för penningtvätt härrör från (brott eller) brottslig verksamhet. Beviskravet är detsamma som i brottmål i allmänhet, alltså att det ska vara ställt bortom rimligt tvivel att egendomen härrör från (brott eller) brottslig verksamhet. I för- fattningskommentaren till propositionen om införande av penning- tvättsbrottet anges följande (prop. 2013/14:121 s. 109): Rekvisitet ”härrör från brottslig verksamhet” är uppfyllt även om det inte kan visas att några närmare angivna gärningar har ägt rum. Kravet på att verksamheten ska vara ”brottslig” förutsätter inte kännedom om kon- kreta gärningar utan avser en viss typ av brottslighet som inte behöver vara närmare preciserad i fråga om omfattning eller detaljer. Åklagaren ska kunna peka på konkreta omständigheter som tyder på brottslig verk- samhet av en viss typ, t.ex. ekonomisk brottslighet eller narkotikabrotts- lighet. är det inte nödvändigt att styrka närmare detaljer eller uppgifter om verksamhetens omfattning eller inriktning. Rekvisitet är framför allt tillämpligt i situationer där medel från flera och framför allt olika typer av brottsliga gärningar som inträffat blandats sam- man. Brottslig ”verksamhet” omfattar såväl brottslighet vid ett enda till- fälle som flera brott under en någorlunda sammanhängande tidsperiod, men även enstaka brott inom ramen för en verksamhet som bedrivs i mer eller mindre organiserade former. Som exempel på det sistnämnda kan nämnas den brottslighet som förekommer inom vissa s.k. mc-klub- bar och andra kriminella nätverk. Även planerade brott, som nått den punkt där gärningen är straffbar, kan ingå i den brottsliga verksamheten. För ansvar för penningtvättsbrott måste det alltså vara ställt bortom rimligt tvivel att egendomen härrör från brott eller brottslig verk- samhet av viss typ, t.ex. ekonomisk brottslighet. Utredningen måste ge svar på frågan om vilken slags brottslig verksamhet egendomen härrör från. Utan det kravet framstår det som svårt att se hur det ska vara möjligt att komma fram till att egendomen härrör från brottslig verksamhet. är jag väl medveten om att ett sådant krav i många fall kan te sig svårt att uppfylla, vilket skulle riskera att göra den utökade möjligheten till förverkande till en – måhända stilig men dock – papperstiger. Ett sätt att komma ifrån den ovan beskrivna problematiken vore att införa regler som gör det möjligt att förverka olaglig vinst (även kallat olagligt berikande eller orättmätig vinst). Ett sådant förverkande- institut skulle enligt sin ordalydelse ha ett vidare tillämpningsområde än den föreslagna bestämmelsen om självständigt förverkande genom att den skulle träffa inte endast egendom som härrör från brott utan även annan olovligt åtkommen egendom. Det torde dock vara svårt att finna några starka argument mot att förverka egendom med ett bevisat olagligt ursprung. Fördelen med en sådan lösning skulle vara att man kommer ifrån behovet av att styrka – en svårbevisad och kon- struerad – koppling till brottslig verksamhet utan koppling till brotts- liga gärningar eller gärningsperson. Det skulle alltså räcka att visa att egendomen inte är (inte kan vara) lagligt åtkommen. En möjlighet att förverka olaglig vinst skulle kunna införas genom att straffbelägga olaglig vinst. På samma sätt som när det gäller be- fintliga regler om förverkande av brottsvinst i samband med en fäll- ande brottmålsdom skulle en sådan straffbestämmelse kopplas till regler om förverkande av den olagliga vinsten. En annan lösning vore att möjliggöra förverkande av olaglig vinst utan koppling till en fäll- ande brottmålsdom; alltså utan att straffbelägga olaglig vinst. Olika typer av regler som straffbelägger och/eller möjliggör för- verkande av olaglig vinst finns i ett hundratal jurisdiktioner, men är mindre vanligt i en europeisk kontext (se t.ex. , A, 2021. Illicit Enrichment: A Guide to Laws Targeting Unexplained Wealth. Att notera är att konvention mot korruption i artikel 20 uppmanar stater att överväga att straffbelägga uppsåtligt berikande (när det gäller offent- liga tjänstepersoner). Med olagligt berikande enligt den bestämmel- sen avses en väsentlig ökning av en offentlig tjänstepersons tillgångar som hen inte kan förklara i förhållande till sina lagliga inkomster. Vid övervägande av tillträde till konventionen noterades att en på det sättet utformad bestämmelse skulle lägga ansvaret på den misstänkte att bevisa sin oskuld, vilket skulle strida mot principen om att åklagaren har bevisbördan i brottmål. Inget torde dock ha hindrat ett genomförande där bevisbördan ligger på åklagaren. Med beaktande av att konventionen inte ställde något absolut krav på kriminalisering i nu aktuellt hänseende gjordes bedömningen det sak- nades skäl att utvidga det straffbelagda området när det gäller olagligt berikande (prop. 2006/07:74 s. 29). Sammanfattningsvis är jag tveksam till utredningens förslag om en bestämmelse om självständigt förverkande i 36 kap. . Jag anser att det kan ifrågasättas om det med utgångspunkt i om- ständigheter hänförliga till egendomen och den person som förfogar över den, och utan att – ens – försöka visa från vilken typ av brottslig gärning eller brottslig verksamhet egendomen härrör, på ett ur rätts- säkerhetsperspektiv acceptabelt och trovärdigt sätt kommer att kunna styrkas att egendomen härrör från brottslig verksamhet. Jag menar därför att det finns skäl att överväga andra lösningar för att i större utsträckning än kunna förverka brottsvinster och jag har i det föregående pekat på en sådan lösning. Jag anser också att konsekvenserna av att göra delar av det straff- rättsliga regelverket, däribland möjligheten att använda straffproces- suella tvångsmedel och att utse offentlig försvarare, tillämpligt på ett förfarande som inte syftar till att lagföra brott är svåröverskådliga och inte belysts i tillräcklig utsträckning. Med ovanstående synpunkter ansluter jag mig i övrigt till utred- ningens förslag. Effektivare möjligheter att ta brottsvinster från kriminella –en översyn av lagstiftningen om förverkande