sou · H9B351 · 2022-01-01 00:00:00 — en skärpning av den allmänna hänsynsregeln 1 § tredje stycket samt slopande av det i vissa lagrum (18, 20 och 21 §§) upptagna villkoret att ingripanden av naturvårdsskäl inte fick vara oskäligt betungande. Även enligt vattenlag gällde att någon ersättning inte utgick vid inskränkningar till skydd för ett grundvattenområde som inte gick utöver vad som följde av den allmänna hänsynsregeln i 2 kap. 63 § vattenlagen. Enligt denna hänsynsregel skulle den som ville vidta en åtgärd som kunde befaras menligt inverka på grundvatten- tillgången vidta de anordningar, tåla de begränsningar av verksamhe- ten eller i övrigt vidta de försiktighetsmått, som skäligen föranledas av omständigheterna. Det var endast mindre ingripande inskränk- ningar som avsågs.227 Då bestämmelserna om vattenskyddsområde infördes vattenlag fann man att de inskränkningar som dessa bestämmelser kunde medföra var av samma art som de som kunde tillskapas genom förordnanden om naturreservat enligt naturvårdslagen och att man därför borde utforma ersättningsrätten vid förordnande om vatten- skyddsområde på samma vis.228 Kravet på att inskränkningen måste avsevärt försvåra pågående markanvändning blev en förutsättning för att ersättning skulle utgå.229 Frågan om hänsynsreglernas räckvidd har alltså även tidigare varit avgörande för ersättningsrättens omfattning. kan tillstånd vägras, återkallas eller förenas med nya villkor till uppfyllande av försiktighetsprincipen utan att någon ersättning lämnas.230 Motsvarande utveckling i synsättet fanns vad gäller skogsbruket. skogspolitiska kommitté231 menar att skogslandskapet kan delas in i det till ytan helt dominerande vardagslandskapet där ansvar och kostnader för miljöhänsynen ska ligga på skogsbrukaren men att mer känsliga områden därutöver ska bevaras genom att stat, kommun och skogsbruk delar på ansvar och kostnader. I detta sammanhang poängterades att ju mer åtgärderna avsåg bevarande av livskraftiga populationer av växter och djur, desto mer borde kostnadsansvaret ligga på skogsnäringen. Slutligen skulle de områden som är så känsliga att de inte tål annat än en ringa grad av mänsklig påverkan skyddas; Ersättning vid rådighetsinskränkningar, s. 76 f. som hänvisar till prop. 1981/82:130 med förslag till ny vattenlag m.m., s. 137 f. 228Ibid., s. 77 med hänvisning till prop. 1981/82:130 med förslag till ny vattenlag m.m., s. 138. 229Ibid., med hänvisning till prop. 1981/82:130 med förslag till ny vattenlag m.m., s. 677. Skogspolitiken inför 2000-talet. Rådighetsinskränkningar och ersättningsrätt – bakgrund främst av staten genom områdesskydd. Detta eftersom det i dessa områden handlade om att säkerställa de känsliga områdena genom mer eller mindre fullständigt skydd.232 Regeringen233 föreslog i samband med införande att ska innehålla regler om ersättning vid beslut om natio- nalpark, naturreservat, kulturreservat, biotopskyddsområde, vatten- skyddsområde samt föreläggande och förbud enligt den s.k. samråds- paragrafen samt att om ett sådant beslut innebär att mark tas i anspråk eller att pågående markanvändning inom berörd del av en fastighet av- sevärt försvåras betalas ersättning för intrånget. Sådan reglering har också införts i 31 kap. 4 § . 8.9.2När ersättning ska utgå enligt 31 kap. 4 § I samband med införande betonade , när det gäller bevarandet av skyddsvärda naturområden m.m., vikten av att åstadkomma en lämplig och ändamålsenlig fördelning av ansvaret mellan samhället och den enskilde.234 framhöll därtill tidigt att ökade kunskaper visar att ansvaret för att säkerställa den biologiska mångfalden inte får begränsas till att bli en fråga om statens ekono- miska resurser för intrångs- och inlösenersättningar235 och uttalade att en princip, användaren betalar-principen, bör utformas, parallell med den så kallade PPP-principen (Polluter Pays Principle).236 Även om en uttrycklig user pays prinicple inte infördes i antogs långtgående hänsynsregler som gäller för alla verksamheter, inklu- sive skogsbruket.237 Inte heller skulle innehålla regler som medger rätt till ersättning om avslag meddelas på ansökan om tillstånd till täktverk- 232Ibid, s. 139 f. 233Prop 1997/98:45. Del 1, s. 546 f. 1997/98:45. Del 1 s. 549. 235Ett exempel på när det kan bli så är situationen att överväger att inrätta ett naturreservat med föreskrifter som förbjuder avverkning av skog med värdefulla biotoper men medel saknas att ersätta markägare för att skogsråvaran på fastigheten inte får utnyttjas. Avsaknaden av medel innebär då att ett naturreservat inte kan bildas eller att föreskrifterna inte kan utformas så att biotoperna skyddas på det sätt som behövs från biologisk synpunkt; jfr principregeln som beskrevs ovan. (Exemplet formulerat av (2020) Den svenska miljörätten, s. 1990/91:JoU30 s. 255. 237Forsberg (2018) a.a., s. 90 f. Rådighetsinskränkningar och ersättningsrätt – bakgrund samhet.238 Ersättning för mindre skador och ersättning för intrång upp till den s.k. kvalifikationsgränsen ska inte betalas.239 8.10Avsevärt försvårande av pågående markanvändning inom berörd del av fastigheten Utredningens slutsats: Det finns beslut som till följd av fridlys- ningsbestämmelserna bör kunna medföra rätt till ersättning med stöd av 2 kap. 15 § andra stycket regeringsformen. Det gäller be- slut som i praktiken motsvarar ett områdesskydd, i den mån be- slutet inskränker förfoganderätten på ett sätt som innebär ett av- sevärt försvårande av pågående markanvändning. Att så är fallet måste tydliggöras och det lämpligaste sättet att tydliggöra detta är att med stöd av 2 kap. 15 § regeringsformen reglera situationen genom lag. Bedömningen av huruvida det föreligger ett avsevärt försvårande av pågående markanvändning inom berörd del av fastigheten måste göras i (minst) tre led. 1.Det måste konstateras att ett ingrepp sker i pågående markan- vändning genom att pågående (laglig) markanvändning försvåras. Att följa lagen innebär inte ett försvårande. 2.Ingreppet måste medföra att markanvändningen försvåras avse- värt (det måste nå upp till kvalifikationströskeln). 3.Det avsevärda försvårandet ska föreligga inom berörd del av fastigheten. Hela begreppet, avsevärt försvårande av pågående markanvändning inom berörd del av fastigheten, används, förutom i regeringsformen, bland annat i 31 kap. 4 § men också i plan- och bygg- lagen.240 I samband med ändring i naturvårdslagen diskute- rades begreppet pågående markanvändning och det konstaterades att 1997/98:45. Del 1, s. 546. 239Notera att efter 1987 (genom bestämmelser i ) har principen annars varit att all skada skulle ersättas, även den del som låg under toleransgränsen, så snart man kom över tröskeln (toleransgränsen). Se (1993/1995) Svensk miljörätt, s. 86. 240Se till exempel 14 kap. 6 § om ersättning på grund av vägrat marklov. Rådighetsinskränkningar och ersättningsrätt – bakgrund begreppet skulle ges en relativt generös tillämpning. Markägare som genom föreskrifter eller beslut hindras från att vidta en naturlig och normal rationalisering av pågående markanvändning bör få ersätt- ning. Exakt var gränsen ska dras måste bestämmas från fall till fall beroende på vilken typ av markanvändning det är fråga om och med utgångspunkt i vad som framstår som en naturlig fortsättning av den pågående markanvändningen. Vid bedömningen ska hänsyn tas till det allmännas syn på lämpliga bruknings- och ratio- naliseringsmetoder så som den kommer till uttryck i relevant lag- stiftning eller på annat sätt.241 En central fråga i sammanhanget är alltså hur begreppet pågående markanvändning ska tolkas. Vägledning för vad som ska anses vara en pågående markanvändning inom jordbruk, skogsbruk och i fråga om skyddsvärda byggnader finns i bostadsutskottets betänkande lagstiftningsärende om ny plan- och bygglag, när det gäller skogsbruket även i prop. 1990/91:3 och när det gäller jordbruket i miljöbalkspropositionen.243 Gemensamt är att i regel bedöms inte in- skränkningar som medför en förlust på grund av förväntningar som en ändrad markanvändning.244 Det brukar uttryckas som att förvänt- ningsvärden inte kompenseras. Att fastigheten inte kunnat användas på ett sätt som planerats grundar alltså inte rätt till ersättning. Sam- tidigt framhåller förarbetena att begreppet pågående markanvänd- ning bör ges en relativt generös tillämpning; en markägare som hind- ras från att vidta en naturlig och normal rationalisering av pågående markanvändning bör få ersättning för detta.245 kan det dock uppstå vissa tolkningsproblem kring när en markanvändning ska anses vara påbörjad. Enligt förarbeten skulle pågående markanvändning anses föreligga om en markägare enligt detaljplanebestämmelser, byggnadslov eller annat tillstånd av Maj:ts proposition angående regional utveckling och hushållning med mark och vatten, bil. 2 s. 333 f. 242Detta avsnitt bygger till stor del på SOU 2013:59. Ersättning vid rådighetsinskränkningar, s. 51 f. 2431986/87: BoU 1 s. 144 f.; Prop. 1990/91:3. Om skogsbruket i fjällnära skogar. s. 46 f.; och prop. 1997/98:45. Del 1 s. 552. Maj:ts proposition angående regional utveckling och hushållning med mark och vatten bil. 2 s. 329 f. och 338 och prop. 2009/2010:162 s. 72. 245Ibid., s. 334. 1997/98:45. Del 1, s. 550. Rådighetsinskränkningar och ersättningsrätt – bakgrund myndighet får använda marken på annat sätt än tidigare och ändringen framstår som aktuell, dvs. att den inte ligger så långt fram i tiden att det är tveksamt om den ska komma att realiseras.246 Miljööverdom- stolen har gjort bedömningen att det inte kan vara fråga om en pågå- ende markanvändning när ett tillstånd inte har vunnit laga kraft.247 Bedömningen ska ske från fall till fall och med utgångspunkt i vad som framstår som en naturlig fortsättning av den pågående markanvändningen.248 Härvid bör bedömningen enligt Mark- och utgå från den mest lukrativa användning som är möjlig inom ramen för begreppet pågående markanvändning.249 I rättsfallet NJA 2015 s. 323 framhöll bland annat att gränsen mellan pågående och ändrad markanvändning fick avgöras genom en bedömning av samtliga omständigheter i det sär- skilda fallet och vad som allmänt sett framstod som samma eller en annan verksamhet; man fick också väga in om verksamheterna skiljer sig i fråga om omloppstider och ibland även om en ny användning skulle få påtagligt annorlunda konsekvenser för miljön. Vidare fram- höll HD att regler ska tolkas i ljuset av reglerna om egendomsskydd i grundlagen och EKMR, att ingrepp i egendomen måste vara proportionerligt samt att den enskildes rätt till ersättning här skulle ha betydelse. Om ett planerat förfarande är generellt tillståndspliktigt kan man i allmänhet utgå ifrån att det inte är fråga om en pågående mark- användning utan en ändring av tidigare markanvändning.250 Om det till exempel handlar om att utföra en tillståndspliktig anläggning för uppfödning av svin, lär man alltså i allmänhet kunna utgå från att det innebär en ändring i pågående markanvändning.251 I konsekvens här- med är det inte fråga om inskränkningar i en pågående markanvänd- ning när en tillståndsansökan för en planerad verksamhet vägras.252 Under alla förhållanden torde övergång till annan slags näringsverksam- het vara en ändring som inte kunde åberopas som grund för ersättning. Att marklov enligt krävs för till exempel träd- fällning eller schaktning inom detaljplanelagt område har inte ansetts 246Ibid., s. 333. 248Mark- och dom av i mål M 6093-13. Maj:ts proposition angående regional utveckling och hushållning med mark och vatten, bil. 2 s. 333; 1986/87:BoU 1 s. 145 f.; prop. 1997/98:45. Del 1 s. 552. 251Bengtsson et al. (, version 19) . Kommentaren till 31 kap. 4 §. 1997/98:45. Del 2 s. 514. Rådighetsinskränkningar och ersättningsrätt – bakgrund avgörande för frågan om markanvändningen kan anses ändrad.253 För att ersättningsskyldigheten ska påverkas ska det tydligen vara fråga om sådana mera grundläggande tillstånd som är nödvändiga för att en verksamhet av den aktuella typen alls ska kunna bedrivas (jfr NJA 2015 s. 323).254 menar dock att det å andra sidan stämmer väl med förarbetenas inställning till rationaliseringsåtgärder och att skogs- plantering på jordbruksmark enligt förarbeten inte är pågående markanvändning. Detta med hänsyn bland annat till de långa omloppstiderna inom skogsbruket, skillnaden mot jordbruk i fråga om användning av gödsel och bekämpningsmedel samt särskilt in- verkan på landskapsbilden. Energiskogsodling har regeringen där- emot, under hänvisning till den aktuella jordbrukspolitiken, till EU:s inställning och till den relativt korta omloppstiden, funnit övervä- gande skäl till att betrakta som jordbruk; förhindras sådan odling skulle det alltså utgöra ingrepp i pågående markanvändning.255 Att påbörja en husbehovstäkt till exempel av grus lär däremot utgöra ändrad markanvändning. Till stöd för detta kan åberopas att det för större täkter gäller anmälningsplikt (tidigare kunde tillstånds- plikt införas) och att marken på detta vis används på ett helt nytt sätt med påtagliga konsekvenser för miljön. Däremot anses ett fortsatt uttag ur en redan öppnad täkt som pågående markanvändning, i varje fall om inte täkten utvidgas på ett sätt som kräver tillstånd. På lik- nande sätt torde man få bedöma torvtäkt respektive undersöknings- arbete enligt lagen (1985:620) om vissa torvfyndigheter.256 Oavsett om det handlar om 2 kap. 15 § andra stycket regeringsfor- men eller 31 kap. 4 § så begränsas pågående markanvänd- ning till vad som får anses vara en laglig markanvändning. Utred- ningen om ersättning vid rådighetsinskränkningar menar att principen om lagenlig markanvändning är så grundläggande att man bör kunna tala om den som ett generellt krav.257 Vi instämmer i det. 253BoU 1986/87:1 s. 145 f. 254Bengtsson et al. (, version 19) . Kommentaren till 31 kap. 4 § . 255Ibid., med hänvisning till prop. 1997/98:45. Del 1, s. 552 f. Ersättning vid rådighetsinskränkningar, s. 66, med hänvisning till uttalanden i prop. 1997/98:45. Del 2 s. 514 och prop. 2009/10:80. En reformerad grundlag, s. 170. Rådighetsinskränkningar och ersättningsrätt – bakgrund Principen innebär, kortfattat, att en verksamhetsutövare är skyl- dig att utan någon ersättning underkasta sig rådighetsinskränkningar som vidtas med stöd av bestämmelser som gällde när verksamheten påbörjades. Detsamma gäller rådighetsinskränkningar som vidtas till följd av att villkoren i ett tillstånd inte följs. Det är svårare att be- döma om principen även kan tillämpas i fall då användningen av mark eller byggnad visserligen inte stred mot någon norm när den på- börjades, men en senare tillkommen reglering har medfört att verk- samheten blivit olaglig.258 8.10.3Principen om lagenlighet: hänsynsregler och artskydd I förarbetena till miljöbalken259 framhölls att en underförstådd och självklar begränsning i uttrycket pågående markanvändning är att endast en begränsning av lagenlig användning av mark eller byggnad berättigar till ersättning. En verksamhetsutövare är ju skyldig att följa hänsynsregler, oavsett om myndigheten ingriper med tillsyn eller inte.260 Tillsynsmyndigheter kan också ingripa direkt med stöd av hänsynsreglerna för att kräva rättelse och reglerna ska ligga till grund för villkor vid domstolars och andra myndigheters tillstånds- prövningar och omprövningar av tillstånd.261 Eftersom en verksamhetsutövare är skyldig att iaktta hänsyns- reglerna bör en myndighets meddelande föreläggande eller förbud som syftar till att reglerna ska följas inte innebära ett ingrepp i pågå- ende markanvändning som medför att 31 kap. 4 § blir tillämplig; endast lagenlig användning kan berättiga till ersättning.262 Lagstiftaren kan knappast ha avsett att ersättningsrätt vid beslut enligt 12 kap. 6 § fjärde stycket ska saknas så snart en begränsning eller ett förbud av en verksamhet behövs med hänvis- ning till 2 kap. . Det skulle innebära att ersättningsrätt med stöd av 31 kap. 4 § första stycket i princip är omöjlig. Av domskälen i MÖD 2013:13 framgår bland annat följande. 258Ibid., s. 67. 1997/98:45. 260De s.k. hänsynsreglerna finns i 2 kap. och av 2 kap. 1 § följer att när frågor prövas om tillåtlighet, tillstånd, godkännande och dispens och när sådana villkor prövas som inte avser ersättning samt vid tillsyn enligt denna balk är alla som bedriver eller avser att bedriva en verksamhet eller vidta en åtgärd skyldiga att visa att de förpliktelser som följer av detta kapi- tel iakttas. 1997/98:45. Del 1, s. 551. 262Bengtsson et al. (, version 19) . Kommentaren till 31 kap. 4 § . Rådighetsinskränkningar och ersättningsrätt – bakgrund Mark- och finner, i likhet med , att artskyddsförordningen är att se som en precisering av vad som kan följa av de allmänna hänsynsreglerna när det gäller skydd av arter. En del i prövningen blir då att med tillämpning av relevanta fridlysningsbestäm- melser i artskyddsförordningen, bedöma hur de skyddade arterna på- verkas av den planerade verksamheten. Genom att föreskriva villkor om försiktighetsmått och skyddsåtgärder kan prövningen leda fram till att verksamheten inte kommer i konflikt med fridlysningsbestämmelserna och att det därför inte blir aktuellt med dispensprövning. Vid tillståndsprövning enligt , där frågan om påverkan på skyddade arter aktualiseras måste alltså ställning tas till om det finns beaktansvärd risk för skada på fridlysta arter på sätt som anges i art- skyddsförordningen och, om så är fallet, en prövning göras av om det är möjligt att föreskriva särskilda skyddsåtgärder, så att skada inte uppstår. För detta ändamål måste det finnas underlag som medger en tillräckligt säker bedömning av risken för påverkan på fridlysta arter. Även om det uttryckligen står att artskyddsförordningen är att se som en precisering av vad som kan följa av de allmänna hänsynsreglerna så är den prövning som sedan förutskickas snarare en tillämpning av de allmänna hänsynsreglerna. Det MÖD gör är att med stöd i 2 kap. pröva vilka försiktighetsmått (till exempel enligt 3 §) som kan krävas. Det innebär att även rimlighetsavvägningen i 7 § borde aktualiseras. Ett problem, i den mån reglerna följer av naturvårds- direktiven och ska följas, är att även om kraven inte kan ställas enligt 2 kap. 7 § så får verksamheten inte tillåtas ändå. Att till- lämpa 2 kap. 7 § skulle i princip betyda att ytterligare ett dispensskäl infördes och det är inte tillåtet eftersom direktivens dis- pensskäl är uttömmande.263 Det kan i sådana fall tänkas att ingreppet går utöver vad som kan fordras av allmän hänsyn på ett sådant sätt att ersättning aktualiseras, trots principen om lagenlighet. Det är också tänkbart att resonera utifrån systematiken ovan, att man låter artskyddsregler endast omfatta det direkta skyddet av arter och artindivider medan de artskyddsregler som i praktiken är om- rådesskyddsregler också kallas för områdesskyddsregler som kan ge möjlighet till ersättning och som heller inte behöver omfattas av den praxis som handlar om artskyddet. 263Se och (2015) Vindkraft, fåglar och brister i höjden. Om artskyddet vid prövningen av vindkraftverk – analys, del II, JP Miljönet . Rådighetsinskränkningar och ersättningsrätt – bakgrund Skogsvårdslagen och allmän hänsyn i Det finns uttalanden i propositionen om följdlagstiftning till miljö- balken m.m. som kan tolkas som att skogsvårdslagstiftningen pekas ut som lex specialis i förhållande till de allmänt hållna reglerna i 2 kap. . Det måste här framhållas att lex specialis är en lagvals- regel som tillämpas i en enskild situation, när tillämpningen av två tillämpliga regler leder till oförenliga resultat. Det handlar inte om ett allmänt åsidosättande av en lagstiftning. Uttalandet måste ses i ljuset av att regeringen uttalat att föreskrifter som meddelas med stöd av skogsvårdslagen ska vara förenliga med de allmänna hänsynsreglerna i 2 kap. och att de ska främja uppfyllandet av miljö- balkens mål, sådant som detta kommer till uttryck i 1 kap. 1 § miljö- balken. Vidare har regeringen uttalat att, i den mån en fråga anses vara olämpligt reglerad i skogsvårdsförordningen eller föreskrifter, så ska reglerna naturligtvis ändras. ; vid utfärdandet av nya eller ändrade föreskrifter i skogslagstiftningen ska dessutom be- aktas hur frågan behandlas i miljöbalken.264 Lagstiftarens ambition var alltså att skogslagstiftningen skulle anpassas till . Så långt om hur regeringen menade att lagstiftaren skulle hantera situationen. Uttalandena om lex specialis gjordes sedan regeringen övergått till att diskutera frågan om huruvida tillämpningen av enskilda bestämmel- ser i skogsvårdsförfattningarna, trots skogslagstiftningens anpassning, skulle kunna leda till andra resultat än tillämpningen av motsvarande bestämmelser i . I sådana fall föreligger en konflikt mellan bestämmelserna som måste lösas. Här menade regeringen att före- skrifter i skogsvårdslagstiftningen i vissa fall är mer detaljerade (alltså lex specialis) än allmänna hänsynsregler. Som exempel nämndes att hänsynsregel om försiktighetsmått (2 kap. 3 §) därför endast blir tillämplig i de frågor som inte är särskilt regle- rade i skogsvårdsförfattningarna. När det kommer till det synsätt som etablerats i Mark- och miljö- överdomstolens praxis, att artskyddsreglerna ska ses som en preci- sering av allmän hänsyn, bör 4 § skogsvårdslagen noteras. Av bestäm- melsen följer att bestämmelser i skogsvårdslagen eller dess föreskrifter inte ska tillämpas i den mån det vad där sägs strider mot föreskrifter som har meddelats med stöd 8 kap. . Det innebär att de allmänna hänsynsreglerna har preciserats. 1997/98:90. Följdlagstiftning till m.m., s. 240 f. Rådighetsinskränkningar och ersättningsrätt – bakgrund lerna utgår från arternas behov i det enskilda fallet är de i många fall mer preciserade än de generella hänsynsreglerna i skogsvårdslagstift- ningen och således lex specialis i relation till skogsvårdslagstiftningen. Härtill kommer att det finns en uttrycklig lagvalsregel i skogsvårds- lagen som blir tillämplig, nämligen 4 § som uttrycker att det är skogs- vårdslagen som inte ska tillämpas om resultaten av bestämmelsernas tillämpning är oförenliga. hänsynsregler, som artskyd- det kan ses som en precisering av, innefattas alltså i den lagstiftning som måste följas och som det inte ger rätt till ersättning att man följer. 8.10.4Principen om lagenlighet: ny kunskap eller nya problem I miljöbalkspropositionen diskuteras vidare att ingripanden ibland sker från det allmänna sedan ny kunskap eller nya problem har fram- kommit. Det konstateras härvid att hänsynsreglerna syftar till att möta även nyupptäckta hot: inte heller i dessa situationer har därför verksamhetsutövaren rätt till ersättning för att han tvingas följa gällande regler. Härvid menar man att kravet på laglig markanvändning sna- rare bör knytas till uttrycket ”avsevärt försvåras” vilket skulle betyda att en markanvändning aldrig kan anses försvårad så länge det all- männas beslut enbart går ut på att fastighetsägaren ska följa en hän- synsregel.265 Enligt propositionen gällde denna begränsning redan vid miljö- balkens införande och kunde utläsas bland annat av förarbetena till vattenlagen. I det förslag till ny vattenlag266 som remitterades till Lag- rådet föreslogs att det uttryckligen skulle framgå av lagtexten att er- sättning vid vattenskyddsområden inte ska utgår för sådan begränsning i rätten att förfoga över fastighet som följer av aktsamhetsregeln i 1 § eller motsvarande bestämmelse i annan lag, exempelvis 5 § i den då gällande miljöskyddslagen. Lagrådet267 ansåg emellertid att en sådan bestämmelse var onödig: att ersättning inte ska utgå i sådana fall torde gälla utan att uttrycklig föreskrift meddelas om detta.268 Det sagda innebär att skulle man skärpa hänsynskraven på grund av ny kunskap om fridlysta arter eller därför att markanvändningen 1997/98:45. Del 1, s. 551. 1981/82:130 med förslag till ny vattenlag m.m., s. 249. 267Ibid., s. 362. 1997/98:45. Del 1, s. 551. Rådighetsinskränkningar och ersättningsrätt – bakgrund