sou · H9B3100 · 2022-01-01 00:00:00 — Vi föreslår också att staten, liksom , ska svara för att ge ut sådan brottsvinst som har förverkats och som svarar mot ansprå- ket. Staten ska svara i den förpliktades ställe intill värdet av vad som har tillfallit staten på grund av beslutet om förverkande. Förslagen syftar till att målsägandens möjlighet att göra sin rätt gällande blir enklare och tydligare. Liksom ska följaktligen utgångspunkten vara – såvida inget annat är föreskrivet – att förverkad egendom tillfaller staten. Dess- utom ska, i linje med vad som i övrigt gäller i fråga om verkställighet av förverkandebeslut där egendomen varit föremål för säkerhetsåt- gärder, verkställa förverkandebeslutet i domen genom att betala ut penningmedlen till målsäganden. är det alltså som har i uppgift att verkställa förver- kandebeslut. De eventuella kostnader som uppstår som en följd av utredningens förslag är inte större än att de ryms inom befintlig an- slagsram. Möjligheter för staten i egenskap av målsägande att få kompensation ur förverkade penningmedel samt vissa frågor om brottsvinstförverkande vid skattebrott Som framgår av allmänmotiveringen och föregående avsnitt föreslår viatt en ny bestämmelse införs i 36 kap. som klargör att rätten, om målsäganden fört talan om ett anspråk i anslutning till brottmålet, i samband med domen ska uttala sig om den enskilde har sådan rätt till förverkad egendom som krävs för att staten ska betala ut ersättningen. Det ankommer på som ska verk- ställa förverkandebeslutet i domen att betala ut penningmedlen till målsäganden. I de fall där staten är målsägande uppstår frågan – som en följd av förslagen om möjligheterna för målsäganden att få kompensation ur förverkade penningmedel – hur anspråket ska återföras till den myn- dighet eller annan del i staten där t.ex. skadan som uppstått till följd av brottet har uppstått. Utredningen kan visserligen konstatera att fördelningen av statens inkomster i nu aktuellt hänseende egentligen är en fråga för staten själv. En naturlig utgångspunkt bör emellertid vara att inkomster som inte får disponeras av den myndighet som har att fullgöra en viss uppgift – i detta fall – bör redovisa sådana inkomster mot inkomsttitel på statens budget. Vi föreslår också att bestämmelsen i 13 a § skattebrottslagen ska ändras så att förverkande av brottsvinster enligt den föreslagna 36 kap. 1 § första meningen inte får beslutas om en brottsvinst enligt skattebrottslagen har neutraliserats genom be- skattning. På så sätt öppnas en för möjlighet att förverka brottsvins- ter från skattebrott. Den principiella fråga som berörs i föregående stycke om hur statliga anspråk ska hanteras – i detta fall förverkande av brottsvinster som föranletts av skattebrott – aktualiseras även i detta sammanhang. Även i dessa fall bör en naturlig utgångspunkt vara att inkomster som inte får disponeras av den myndighet som har att fullgöra en viss uppgift – i detta fall – bör redovisa sådana inkomster mot inkomsttitel på statens budget. är det alltså som har i uppgift att verkställa förverkandebeslut. De eventuella kostnader som uppstår som en följd av utredningens förslag är inte större än att de ryms inom befintlig anslagsram. 12.4.6Förslagen som förväntas medföra ökade årsvisa kostnader för Säkerhetspolisen Självständigt förverkande av brottsvinster Förslaget om ny förverkandeform – självständigt förverkande av brottsvinster –innebär att en ny ärendetyp kommer att tillföras de brottsbekämpande myndigheterna. Det är svårt att bedöma i vilken utsträckning dessa utredningar kommer att leda till prövningar i domstol och i vilken utsträckning utredningar läggs ner. Vid en grov uppskattning bedömer utredningen, bl.a. utifrån uppskattningar som gjorts av Säkerhetspolisen, att den nya måltypen kan generera om- kring 10 ärenden , för att sedan öka successivt. Med beaktande av de kostnader som hos uppstår för sådana utred- ningar bedömer utredningen att förslaget om att införa denna nya förverkandeform innebär årliga kostnadsökningar, enligt denna ytterst grova uppskattning, med . Utredningen lämnar förslag om att ett nytt generellt tvångsmedel – penningbeslag – införs. Att tvångsmedelskatalogen utökas kan i sig inte förväntas leda till ökade kostnader, varken för domstolarna eller de brottsbekämpande myndigheterna. Det kan dock inte uteslutas att möjligheten för den som drabbas av penningbeslag att begära för- handling om saken kan innebära vissa kostnadsökningar. Dessa kostnadsökningar kan emellertid inte antas bli större än att de kan hanteras inom befintliga anslagsramar. 12.4.7Förslagen som förväntas medföra ökade årsvisa kostnader för och Självständigt förverkande av brottsvinster Förslaget om en ny förverkandeform – självständigt förverkande av brottsvinster –innebär att en ny ärendetyp kommer att tillföras de brottsbekämpande myndigheterna. Det är svårt att bedöma i vilken utsträckning dessa utredningar kommer att leda till prövningar i domstol och i vilken utsträckning utredningar läggs ner. Vid en grov uppskattning bedömer utredningen, bl.a. utifrån uppskattningar som gjorts av vars skattning tagit sin utgångs- punkt i uppgifter om vilken egendom (t.ex. bilar, motorcyklar, klockor, kontanter och smycken) som utmätts inom ramen för den myndighetsgemensamma satsningen mot organiserad brottslighet, att den nya måltypen kan generera omkring cirka 600 ärenden för att sedan öka successivt och att cirka 500 av dessa leder till en domstolsprövning. Med ledning av den genomsnittliga styckkostna- den för ett s.k. projektärende hos och för ärenden med motsvarande omfattning och komplexitet hos Åklagar- myndigheten bedömer utredningen att förslaget om denna nya för- verkandeform innebär kostnadsökningar, enligt denna ytterst grova uppskattning, med hos Ekobrotts- myndigheten respektive . Ökade möjligheter att förverka brottsvinster från unga och personer som handlat under inverkan av en allvarlig psykisk störning Utredningen lämnar också förslag som innebär att möjligheterna att förverka brottsvinster från unga och psykiskt störda personer stärks i förhållande till förverkande av brottsvinster och självständigt för- verkande av brottsvinster. En försiktig uppskattning av den ökade mängd ärenden som för- slagen förväntas medföra ger vid handen att ytterligare omkring 100 ärenden med bäring på det nu aktuella förslaget kan komma att initieras hos varav 80 av dessa leder till en dom- stolsprövning. Med ledning av den genomsnittliga styckkostnaden för ärenden med motsvarande omfattning och komplexitet hos bedömer utredningen att förslaget om ökade möjligheter att förverka brottsvinster från unga och personer som handlat under inverkan av en allvarlig psykisk störning innebär kost- nadsökningar, enligt denna ytterst grova uppskattning, med hos . Utredningen lämnar förslag om att ett nytt generellt tvångsmedel – penningbeslag – införs. Att tvångsmedelskatalogen utökas kan i sig inte förväntas leda till ökade kostnader, varken för domstolarna eller de brottsbekämpande myndigheterna. Det kan dock inte uteslutas att den möjlighet som påbjuds den som drabbas av ett penningbeslag att begära en förhandling om saken kan innebära vissa kostnadsök- ningar. Dessa kostnadsökningar är emellertid inte större än att de kan hanteras inom befintliga anslagsramar. 12.4.8Förslagen som förväntas medföra ökade årsvisa kostnader för Domstolar Självständigt förverkande av brottsvinster Förslaget om att en ny förverkandeform – självständigt förverkande av brottsvinster – införs innebär att en ny måltyp kommer att tillfö- ras de allmänna domstolarna (tingsrätterna, hovrätterna och ). Det är svårt att bedöma i vilken utsträckning dessa av- göranden kan komma att överklagas. Vid en grov uppskattning be- dömer utredningen, utifrån uppskattningar som gjorts av Polismyn- digheten och Säkerhetspolisen att den nya måltypen kan generera omkring cirka 500 mål i domstol för att sedan öka successivt (vilket kan jämföras med hur många utredningar som initieras av de brottsbekämpande myndigheterna, se närmare om det ovan). Med hänsyn till att prövningstillstånd inte kommer att krävas finns det anledning att förvänta sig att merparten av de mål som prövas även kommer bli föremål för en överinstansprövning i hovrätterna. Med beaktande av den genomsnittliga styckkostnaden för ett mål i tings- rätter respektive hovrätter innebär det en kostnadsökning, enligt denna ytterst grova uppskattning, med . Ökade möjligheter att förverka brottsvinster från unga och personer som handlat under inverkan av en allvarlig psykisk störning Som berörts i föregående avsnitt ger en försiktig uppskattning av den ökade mängd ärenden som förslagen om ökade möjligheter att förverka brottsvinster från unga och personer som handlat under in- verkan av en allvarlig psykisk störning vid handen att ytterligare om- kring 80 av dessa kommer att leda till en domstolsprövning. Med ledning av den genomsnittliga styckkostnaden för ärenden med mot- svarande omfattning och komplexitet bedömer utredningen att för- slaget innebär kostnadsökningar, enligt denna ytterst grova upp- skattning, med hos Domstolar. Utredningen lämnar förslag om att ett nytt generellt tvångsmedel – penningbeslag – införs. Att tvångsmedelskatalogen utökas kan i sig inte förväntas leda till ökade kostnader, varken för domstolarna eller de brottsbekämpande myndigheterna. Det kan dock inte uteslutas att den möjlighet som påbjuds den som drabbas av ett penningbeslag att begära en förhandling om saken kan innebära vissa kostnadsök- ningar. Dessa kostnadsökningar är emellertid inte större än att de kan hanteras inom befintliga anslagsramar. Möjligheten för tredje man att väcka talan mot staten I avsnitt 12.4.8 beskrivs mer i detalj vilka konsekvenser förslaget om möjligheten för tredje man att väcka talan mot staten kan generera i termer av tillkommande ärenden för och i förlängningen domstolarna. I linje med de uppgifter utredningen har erhållit från bedömer utredningen följaktligen att drygt 30 stycken mål där tredje man väcker talan mot staten i fråga om förverkande kommer att anhängiggöras i domstol med anledningen av utred- ningens förslag. Med beaktande av den genomsnittliga styckkostnaden om cirka som enligt kan komma i fråga för denna typ av ärenden, samt det förhållandet att det för denna måltyp –liksom vad som gäller för tvistemål i övrigt – finns ett krav på pröv- ningstillstånd, innebär det en kostnadsökning, enligt denna ytterst grova uppskattning, med . Möjligheten för tredje man att väcka talan mot staten Vi föreslår att det ska införas en reglering som innebär att egendom förverkas trots att tredje man har påstått att egendomen tillhör hen ska domstolen, om det finns skäl för det, förelägga tredje man att senast inom den tid då domen får överklagas väcka talan om saken mot staten. Staten ska i en sådan process företrädas av . Förslaget bär i det här avseendet väsentliga likheter med den ordning som föreskrivs enligt 4 kap. 22 § utsökningsbalken om tredje mans möjlighet att väcka talan mot utmätningsborgenären. Som vi redan framhållit är ett förslag som det nu aktuella – som innebär att en ny ärendetyp kommer att tillföras myndigheter och de allmänna domstolarna – av sådant slag att det inte på ett säkert sätt kan beräknas vilka effekter förslaget får förrän regleringen varit i kraft . Det är fråga om särskilt komplexa orsakssamband som beror av en rad olika faktorer varav flera inte låter sig beräknas. Viss ledning bör dock kunna hämtas i hur motsvarande frågor hanteras i utsökningsärenden. Av uppgifter utredningen har erhållit från framgår att ärenden där tredje man väcka talan mot utmätningsborgenären – och intar rollen som borge- närsföreträdare – uppgick till 30 stycken med en styckkost- nad per ärende om . Även om utsökningsrätten uppbärs av andra ändamål än förverkandelagstiftningen rör det sig – i förhållande till tredje man – om i allt väsentligt samma fråga: vem är egendomens rättmätige ägare? Utredningen kan dock konstatera att inte med nödvändighet går att sätta likhetstecken avseende benä- genheten att som tredje man angripa ett utmätningsbeslut respektive ett beslut om förverkande. En försiktig, ytterst grov uppskattning leder dock utredningen till slutsatsen att ärenden torde uppgå till drygt 30 stycken . Med beaktande av den genomsnittliga styckkostnaden som enligt kan komma i fråga för denna typ av ärenden innebär det en kostnadsökning, enligt denna ytterst grova uppskattning, med . Bistå utredning om självständigt förverkande av brottsvinster Vi föreslår att ska biträda åklagaren i utredningar om självständigt förverkande av brottsvinster. Det är givetvis svårt att uppskatta i hur många fall ett biträde i sådana ärenden kan aktuali- seras. Vad som här kan sägas är att bistånd endast kan aktualiseras när myndighetens expertkompetens kan bidra till att driva ärendet framåt. En försiktig uppskattning leder oss till slutsat- sen att kan komma att bistå åklagaren i ärenden om självständigt förverkande av brottsvinster i cirka 15–20 fall . Utifrån uppgifter om styckkostnaden för ärenden med medelhög komplexitet där bistår brottsbekämpande myndigheter leder det oss till slutsatsen att denna nya uppgift inne- bär det en kostnadsökning, enligt denna ytterst grova uppskattning, med för del. 12.4.10Förslagen får inga ekonomiska konsekvenser för förvaltningsmyndigheter i övrigt Justitiekanslern uppgifter förändras inte på ett nämnvärt sätt Vi föreslår att en ny bestämmelse införs i 36 kap. som klargör att rätten, om målsäganden fört talan om ett anspråk i an- slutning till brottmålet, i samband med domen ska uttala sig om den enskilde har sådan rätt till förverkad egendom som krävs för att sta- ten ska betala ut ersättningen. Samma prövning ska göras om brottet avser efterföljande hantering av målsägandens egendom, såsom t.ex. vid penningtvättsbrott. Vi föreslår också att staten, liksom , ska svara för att ge ut sådan brottsvinst som har förverkats och som sva- rar mot det anspråket. Staten ska svara i den förpliktades ställe intill värdet av vad som har tillfallit staten på grund av beslutet om förver- kande. Förslagen syftar till att målsägandens möjlighet att göra sin rätt gällande blir enklare tydligare. Liksom får, i de fall målsäganden inte framställer något an- språk i den rättegång där förverkandeyrkandet prövas, frågan om statens ersättningsskyldighet prövas av Justitiekanslern. Justitiekans- lerns uppgift som skadereglerare förändras följaktligen inte på ett nämnvärt sätt. De ärenden som kan aktualiseras hos Justitiekanslern bedöms därför kunna hanteras inom befintliga anslagsramar. Förslagen får inga ekonomiska konsekvenser för förvaltningsmyndigheter i övrigt Vi bedömer att våra förslag inte heller i övrigt är kostnadsdrivande för staten eller dess myndigheter. Vad som däremot bör has i åtanke är att förslaget om att införa ett nytt generellt tvångsmedel – pen- ningbeslag – liksom förslaget att förbättra möjligheterna för staten i egenskap av målsägande att få kompensation ur förverkade penning- medel i högre utsträckning kan leda till att staten kan kompenseras för skador som föranletts av brottslighet. 12.4.11Förslagen som förväntas medföra ökade årsvisa kostnadsökningar för anslaget Rättsliga biträden m.m. Rätt till offentlig förvarare vid särskild talan om förverkande och företagsbot finns förutsättningar att förordna offentlig försvarare vid särskild talan om förverkande och företagsbot. Eftersom rätten till ett effektivt försvar utgör en grundläggande rättssäkerhetsaspekt föreslår dock utredningen att det bör klargöras i den nya förfarande- lagen under vilka förutsättningar offentlig försvarare kan förordnas. Eftersom förslaget i denna del endast utgör en kodifiering av gäl- lande rätt har förslaget inte någon påverkan på anslaget rättsliga bi- träden m.m. Trots vad som sagts innebär förslaget om att en ny förverkandeform – självständigt förverkande av brottsvinster – in- förs att en ny måltyp kommer att tillföras de allmänna domstolarna (tingsrätterna, hovrätterna och ). En naturlig konsekvens av förslaget är att det i en del av dessa fall kan finnas skäl att förordna en offentlig försvarare för förverkandesubjektet. Som vi redan framhållit är det förenat med stor osäkerhet att be- räkna ekonomiska konsekvenser för en reform av nu aktuellt slag. I linje med de uppskattningar av antal ärenden om självständigt för- verkande av brottsvinster som kan komma att initieras bedömer vi att det i drygt hälften av fallen torde finnas skäl att förordna en offentlig försvarare i cirka 250 ärenden . Den genomsnittliga kostnaden för offentliga försvarare i en tvåinstansprövning, inbegri- pet kostnader under förundersökningen uppgår för till . En ytterst grov uppskattning, med beaktande av att det för självständigt förverkande av brottsvinster inte kommer att finnas ett krav på prövningstillstånd för att målet ska tas upp till sak- prövning, leder utredningen till slutsatsen att möjligheten att i dessa fall förordna offentliga försvarare kommer innebära kostnadsök- ningar med . Rätt till rättsligt biträde för en tredje man i mål om förverkande Utredningen föreslår också att en tredje man som hävdar sin rätt till egendom som kan bli föremål för förverkande ska ha rätt till ett rättsligt biträde om det med hänsyn till tredje mannens personliga förhållanden eller övriga omständigheter föreligger särskilda skäl. Förslaget föranleds av de krav som följer av och beskrivs närmare i allmänmotiveringen. Som närmare framgår av förslaget möjligheten att förordna så- dana biträden ska behandlas med försiktighet och urskillning av domstolarna. Det bör därför endast i undantagsfall komma i fråga att förordna rättsliga biträden för tredje män i dessa fall. Utifrån de uppskattningar som gjorts avseende hur många ärenden där en tredje man hävdar sin rätt till egendomen bedömer utredningen att det torde finnas skäl att förordna rättsligt biträde i en ytterst begränsad omfattning. Utredningen bedömer därför att eventuella tillkom- mande kostnader kan hanteras inom befintliga anslagsramar. Våra förslag resulterar sammantaget – enligt den ovan gjorda upp- ställningen – till ökade kostnader för staten med cirka 115 000 000 kro- nor. Det ska återigen betonas att den nu redovisade beräkningen bygger på relativt grova uppskattningar av konsekvenserna av våra förslag. Det är inte möjligt att med någon exakthet förutse hur för- slag av den karaktär som lämnas får. Det finns dessutom ett klart samband mellan användande av regelverket och kostnadsökningar. Ju mer de brottsbekämpande myndigheterna använder sig av förver- kandesanktionen som ett verktyg i brottsbekämpningen desto högre kommer kostnaderna att bli för respektive myndigheter. Uppskatt- ningarna som här har gjorts är förenade med stor osäkerhet och får närmast ses som en indikation på den sammanlagda effekten av våra förslag. 12.4.13 Finansiering av förslagen Bedömning: De ökade kostnaderna för den nya förverkande- sanktionen självständigt förverkande av brottsvinster och försla- gen i övrigt kan inte förväntas leda till minskad brottslighet och minskade därmed förbundna kostnader på ett sådant sätt att det täcker annat än en liten del av kostnaderna för förslagen. Det krävs därför att förslagen finansieras på annat sätt. Finansieringen av våra förslag bör ske inom ramen för eventuellt reformutrymme på statsbudgeten. Som framgår av föregående avsnitt kan de förslag som vi har presen- terat – i sina renaste former och grovt uppskattat – förväntas leda till kostnadsökningar. En utredning som lämnar förslag som innebär kostnadsökningar eller intäktsminskningar för staten eller kommu- ner ska utredaren enligt 14 § i kommittéförordningen föreslå en finansiering av förslagen. De ökade kostnaderna som förväntas uppstå till följd av utred- ningens förslag kan – även om förslagen bör kunna förväntas ha brottspreventiva effekter – inte förväntas leda till minskad brotts- lighet och minskade därmed förbundna kostnader på ett sådant sätt att det täcker annat än en liten del av kostnaderna för förslagen. Detta innebär att kostnadsökningarna måste finansieras på annat sätt. Utredningen kan konstatera att det inte är realistiskt att låta finansieringen av de förslag som lämnas ske med berörda myn- digheternas befintliga resurser. Inte heller framstår det som möjligt att finansiera förslagen genom att överföra medel till de myndigheter som drabbas av kostnadsökningar från någon annan del av rätts- väsendet. Ett genomförande av de förslag som vi har lämnat bedöms därför kräva tillskott av medel framför allt till de brottsbekämpande myndigheterna och de allmänna domstolarna. Våra förslag till ändringar i framför allt får anses ut- göra endast en del av de kriminalpolitiska överväganden som kan an- tas aktualiseras i . Vår bedömning: Förslagen antas innebära ett visst ökat intrång i den personliga integriteten när åtgärderna används i det enskilda fallet. kan förslagen förväntas bidra till ökad rättssäker- het för den enskilde och ökade möjligheter att ta brottsvinster från kriminella vilket i sin tur kan leda till ökade förutsättningar att ge brottsoffer upprättelse. Vissa av våra förslag – det nya generella tvångsmedlet penningbeslag och den nya förverkandesanktionen självständigt förverkande av brottsvinster med därtill kopplat processuellt regelverk – innebär att riskerna för enskildas personliga integritet kan antas öka i det en- skilda fallet när åtgärderna används. kommer förslagen att vara välkomna effektiva verktyg för de brottsbekämpande myndig- heterna. De kommer att innebära ökade möjligheter att utreda brott men också ökade möjligheter att ta brottsvinster från kriminella och kan i sin tur förväntas leda till ökad rättssäkerhet för den som drab- bas av brott. Genom förslagen skapas förutsättningar att ge upprät- telse för brottsoffer i ökad utsträckning. Dessutom förväntas rätts- säkerheten för den enskilde att öka genom ett modernt och tydligt regelverk omgärdat av åtskilliga rättssäkerhetsgarantier där även möjligheterna för tredje man ges en författningsreglerad möjlighet att hävda sin rätt till egendom som kan bli föremål för förverkande. Vår bedömning: Förslagen antas innebära ett visst ökat intrång i den personliga integriteten för underåriga när åtgärderna används i det enskilda fallet även om förslagen innebär att förverkande- processen ska vara särskilt anpassad när den berör barn. Samman- taget bedöms förslagen vara förenliga med principen om barnets bästa och bidrar till att tillförsäkra barnet det skydd som krävs enligt I förarbetena till lagen om att inkorporeras i svensk lagstiftning framhålls att konventionen bör synliggöras i för- arbeten till lagstiftning där konventionen kan vara relevant.1 I arti- kel 3 i konventionen fastslås att barnets bästa ska komma i främsta rummet vid alla åtgärder som rör barn, vare sig de vidtas av offentliga eller privata sociala välfärdsinstitutioner, domstolar, administrativa myndigheter eller lagstiftande organ. Det är angeläget att hela lag- stiftningsprocessen präglas av ett barnrättsperspektiv och att barns rättigheter uppmärksammas och fångas upp tidigt i de fall där det kan vara av relevans. Kommittéväsendet har en central funktion när det gäller att föra in kunskap och olika perspektiv i det politiska sy- stemet och att ta fram underlag för regeringens beslut inom olika områden. Om barnets rättigheter beaktas redan på utredningsstadiet och synliggörs i betänkanden, kan det bidra till att fördjupa diskus- sionen om de framlagda förslagen och ge ett bättre underlag inför det efterföljande lagstiftningsarbetet. Vi bedömer att våra förslag kan påverka barn. Genom de förslag som vi lämnar utökas möjligheterna att förverka brottsvinster från barn (ordinärt förverkande, utvidgat förverkande och självständigt förverkande av brottsvinster av brottsvinster). Förslagen innebär också att barn ska omfattas av den processuella reglering som ska gälla för dessa processer.