sou · H9B347 · 2022-01-01 00:00:00 — Det finns alltså inte någon rätt för var och en att överklaga. Hör klaganden inte till kretsen av saklegitimerade, ska överklagandet avvisas utan prövning i sak. Klagorätt har i första hand den som är part. Part är normalt den som är sökande i ansökningsärendet. Även fastighetsägaren, om denne är annan än sökande, bör anses vara part. Likaså bör intressenter som tidigare uppträtt i ärendet hos anses vara parter.128 Ett beslut kan angå också andra än parter. Även intressenter som inte tidigare uppträtt i ärendet kan vara klagoberättigade. Allmänt sett brukar det för klagorätt krävas att beslutet antingen påverkar personens rättsliga ställning eller rör ett intresse som på något sätt 1971:30 Del 2 s. 390 ff. och prop. 1985/86:80 s. 72. 128Se RÅ 1977 ref. 43 och RÅ 1997 not. 129Se HFD 2013 ref. 74. Handläggning av lov- och anmälningsärenden och andra processuella frågor Om det i specialförfattning regleras att vissa utpekade intressen- ter ska höras i ärendet medför detta normalt klagorätt för dessa in- tressenter. I 13 kap. 9 § PBL finns dock en bestämmelse som innebär att enbart det förhållandet att någon har underrättats eller ska ha underrättats enligt lagen inte ger denne rätt att överklaga vissa beslut. Den avvägning som domstolar och andra överprövande instanser ska göra vid avgränsningen av klagorätten är ofta komplicerad. Å ena sidan bör alla med beaktansvärda intressen i saken beredas det skydd som klagorätten innebär. Å andra sidan bör kretsen av klagoberät- tigade inte bli för vid och obestämd. Då blir det nämligen svårt att avgöra om ett beslut har fått laga kraft. Detta kan i så fall bli till nackdel för både enskilda och det allmänna som behöver kunna lita på att beslutet blir bestående. Utsträcker man klagorätten för mycket kan det slutliga avgörandet också försenas och fördyras i onödan. Av främst dessa skäl erkänns i inte någon rätt för vem som helst att överklaga (s.k. actio popularis).130 Som regel förutsätts för klagorätt att beslutets effekt drabbar klaganden direkt.131 Det räcker normalt inte med indirekta verkningar för t.ex. en närstående. Det ska också vara fråga om negativa verkningar. Utöver den sökande och fastighetsägaren anses beslut om bygg- lov och förhandsbesked normalt även angå ägare till de fastigheter som gränsar direkt till den fastighet som bygglovet gäller eller endast skiljs åt av en mindre väg (s.k. rågrannar).132 Utöver rågrannarna be- döms beslut om lov och förhandsbesked också angå ägare till fastig- heter i nära grannskap om de är särskilt berörda med hänsyn till arten och omfattningen av den aktuella åtgärden.133 Slutligen bedöms beslut om lov och förhandsbesked i vissa fall också angå de som ska under- rättas om en ansökan om lov eller förhandsbesked enligt bestämmel- serna i 9 kap. 25 § PBL. Detta innebär att kända bostadsrättshavare, hyresgäster och boende som berörs av beslutet får klagorätt. Deras klagorätt bedöms utifrån arten och omfattningen av den aktuella åt- gärden samt natur- eller trafikförhållandena på platsen m.m.134 130Se SOU 1964:27 s. 517 och 536. 131Se NJA 2017 s. 421. 132Se RÅ 2005 ref. 36. 133Se MÖD:s dom i mål nr P 4489-13 eller MÖD:s dom i mål nr P 7484-19. 134Se RÅ 2006 not. 112 och MÖD:s dom i mål nr P 11078-18. Handläggning av lov- och anmälningsärenden och andra processuella frågor För hyresgästföreningar, samfällighetsföreningar och vägföreningar gäller att de har rätt att klaga om de är att se som rågranne till den fastighet som omfattas av det överklagade beslutet.135 Även de som inledningsvis har lämnat ett godkännande till åtgär- den under prövningen av ansökan om lov har ansetts vara berörda och ha rätt att klaga.136 Genom överklagandet får det tidigare lämnade godkännandet anses återtaget. Rätt att överklaga utifrån en bevakning av ett allmänt intresse I praxis finns flera fall i vilka bedömningen gjorts att det är kommunen som har att beakta allmänna intressen och att klagande som endast åberopat allmänna intressen som stöd för sitt överklagande inte har bedömts ha klagorätt.137 Se dock miljöorganisationers rätt överklaga nedan under rubriken överklaga enligt Århuskonventionen och MKB-direktivet. Se också mer nedan avseende statens och kom- munens rätt att överklaga. Statens rätt att överklaga Av 13 kap. 10 § PBL följer att ett beslut som gäller staten i egenskap av fastighetsägare eller innehavare av en särskild rätt till en fastighet får överklagas av den statliga myndighet som förvaltar fastigheten. Av förarbetena framgår att bestämmelsen infördes med nya PBL 2011 och att avsikten då var att komma tillrätta med de oklarheter som avsaknaden av reglering på detta område tidigare ledde till.138 och de centrala myndigheternas roller vid bevak- ningen av de allmänna intressena berörs kortfattat i förarbetena till ÄPBL. Det framgår där att syftet med regleringen i dåvarande 12 kap. var att ska ges en stark ställning som det samordnande organet på den statliga sidan med en uppgift att självständigt agera för statens räkning i beslutsprocessen. Andra statliga myndigheter ska inte kunna få överklaga beslut i frågor som rör den statliga kontrollen. Den mycket begränsade möjlighet att agera som 135Se MÖD:s domar i mål nr P 8071-14 respektive i mål nr P 1669-15. 136Se NJA 2014 s. 445. RÅ 1993 ref. 14; jfr även RÅ 1994 ref. 39. 1985/86:1 s. 106, 334 ff. och 800 samt prop. 2010/11:170 Del 1 s. 362 och 503. Handläggning av lov- och anmälningsärenden och andra processuella frågor statliga sektorsmyndigheter kan ha i dessa avseenden inskränker sig enligt propositionen till att de kan begära att regeringen utfärdar plan- föreläggande. Med den tydliga rollfördelning på den statliga sidan vad gäller ingripanden enligt 12 kap. ÄPBL (numera 11 kap. 10–12 §§ PBL), som framgår av propositionen, var det naturligt att olika sektors- myndigheter inte heller genom överklagande enligt 13 kap. borde kunna få till stånd en ytterligare prövning av hur olika allmänna intressen hade behandlats.139 Av uttalanden i specialmotiveringen i förarbetena till ÄPBL fram- går dock att den angivna rollfördelningen endast avsågs gälla bevak- ningen av statliga intressen av mera allmän karaktär gällande mark- användningen. I propositionen anfördes följande.140 Det bör vidare framhållas att den prövning som kan ske med stöd av 12 kap. (numera 11 kap. 10–12 §§ PBL; vår anmärkning) inte är avsedd för fall där staten uppträder som markägare eller sakägare i övrigt. I så- dana fall har staten besvärsrätt enligt bestämmelser som skall gälla för sakägare i allmänhet, dvs. enligt 13 kap. Genom prövning enligt 12 kap. skall staten bevaka de intressen som den kan ha i en planeringsfråga utan att i det skedet vara sakägare. Som exempel kan nämnas an- språk på att behövliga vägreservat läggs ut i planer. Har vägrätt uppkom- mit, är väghållaren sakägare och kan agera enligt 13 kap. Regeringen har således i förarbetena utgått från att statliga myndig- heter som kan betraktas som sakägare ska anses ha rätt att överklaga ett beslut enligt PBL på samma sätt som andra sakägare. Regeringens praxis följde också denna princip. Högsta förvaltnings- domstolen ansåg dock i ett uppmärksammat mål (RÅ 1993 not. 125) att (numera ) inte hade rätt att överklaga ett beslut rörande bygglov för en reklamskylt invid en riksväg. Detta beslut följde en tidigare praxis från den gamla byggnadslagstiftningens tid (RÅ 1972 ref. 60). Högsta förvaltningsdomstolens ställningstagande verkade bl.a. ha utgått från principen att det krävs ett uttryckligt för- fattningsstöd för att en myndighet ska ha rätt att överklaga ett beslut av en annan myndighet. 139Didon m.fl., (2010:900) En kommentar, , kommen- taren till 13 kap. 10 §. 1985/86:1 s. 800. Handläggning av lov- och anmälningsärenden och andra processuella frågor Den tidigare Plan- och byggutredningen föreslog, med anledning av beslut, att skulle ges en särskild rätt att överklaga vissa beslut enligt PBL.141 Mot denna bakgrund ansåg regeringen det vara angeläget att den nya PBL tydligt reglerar denna fråga. Statliga myndigheters rätt att överklaga har därför tagits upp i förevarande paragraf, som innebär att staten i egenskap av fastighetsägare eller innehavare av en särskild rätt till en fastighet har rätt att överklaga beslut som går staten emot. I ett sådant fall får beslutet överklagas av den myndighet som för- valtar fastigheten. Av bestämmelsen framgår att det är staten som sådan, inte berörd myndighet, som har den ställning som grundar rätten att överklaga, men att det är den statliga myndighet som förvaltar fastigheten som får överklaga. Av 1 kap. 6 § Lantmäteriets föreskrifter (LMVFS 2006:1) om hur fastighetsregistrets inskrivningsdel ska föras framgår att i uppgifter om lagfart ska för staten anges förvaltande myndighets namn före- gånget av ordet staten. Även om registeruppgifter kan vara brist- fälliga innebär angivna föreskrifter att det normalt inte ska finnas någon oklarhet om eller några praktiska svårigheter att konstatera när en fastighet som berörs av ett beslut enligt PBL tillhör staten eller om vilken myndighet som har ansvaret för förvaltningen.142 Fråga om myndighets rätt att överklaga beslut med stöd av 13 kap. 10§ PBL har prövats av regeringen. I ett ärende fann reger- ingen att , i egenskap av fastighetsägare och för- valtare av en flygplats, hade rätt att överklaga beslut om antagande av detaljplan inom kommun. Regeringen fann att den aktuella detaljplaneändringen fick anses angå på sådant sätt att rätt att överklaga beslutet fanns.143 I beslut från fann regeringen däremot att Försvarsmakten inte hade rätt att överklaga ett detaljplanebeslut med hänvisning till riksintresset för totalförsvaret. Regeringen konstaterade att det i stället är länsstyrel- sen, som inom ramen för sin överprövning enligt 11 kap. PBL, har att bedöma om en detaljplan tillgodoser ett riksintresse. 141Se SOU 1994:134 s. 131. 142Didon m.fl., (2010:900) En kommentar, , kommen- taren till 13 kap. 10 §. 143Se N2016/02252/PBB. Handläggning av lov- och anmälningsärenden och andra processuella frågor framkom inte heller att detaljplanen angick Försvarsmakten i egenskap av fastighetsägare eller innehavare av särskild rätt.144 har vidare i praxis uttalat att när en statlig myndighet överklagar med stöd av 13 kap. 10 § PBL, agerar myndig- heten inte som företrädare för det allmänna utan som företrädare för staten i egenskap av innehavare av en fastighetsanknuten rättighet. Det är alltså enligt domstolen fråga om en situation där staten har en ställning motsvarande ett privaträttsligt subjekt, när en statlig myn- dighet överklagar med stöd av 13 kap. 10 § PBL.145 Se nedan avseende synpunkter som har inkommit, i första hand från Försvarsmakten, avseende rätt att överklaga beslut om lov och förhandsbesked. Rätt att överklaga beslut inom skydds- eller säkerhetsområden Enligt 13 kap. 14 § PBL får beslut om lov eller förhandsbesked över- klagas av vissa myndigheter om åtgärd ska utföras inom skydds- eller säkerhetsområden i närheten av en befintlig eller planerad anläggning för totalförsvaret, statlig flygplats, annan flygplats för allmänt bruk, kärnreaktor, annan kärnenergianläggning eller annan anläggning som kräver ett skydds- eller säkerhetsområde. Om beslutet rör en civil flygplats får det överklagas av Transportstyrelsen. Om beslutet rör en kärnkraftsreaktor eller en annan kärnteknisk anläggning får det över- klagas av . I andra fall får besluten över- klagas av Försvarsmakten eller Myndigheten för samhällsskydd och beredskap. Vi kan konstatera att det inte har inkommit några synpunkter på denna bestämmelse. Däremot har Försvarsmakten framfört att den också bör ha en generell rätt att överklaga andra beslut om lov eller för- handsbesked som avser åtgärd som avses utföras inom eller i anslutning till sådana områden som avses i 3 kap. 9 § andra stycket än sådana som följer av bestämmelsen i 9 kap. 13 § PBL. Utan en sådan generell möjlighet att överklaga denna typ av beslut behöver Försvars- makten uppfylla kraven i 42 § förvaltningslagen för att få klaga. I praxis har de inte bedömts ha rätt att överklaga denna typ av beslut. Se våra överväganden i denna fråga i avsnitt 7.21.4. 144Se Fi2019/01236/SPN. 145Se Högsta domstolens beslut i mål nr Ö 3380-20. Handläggning av lov- och anmälningsärenden och andra processuella frågor Kommunens rätt att överklaga beslut om bygglov Frågan om byggnadsnämnd har rätt att överklaga beslut av länsstyrel- sen eller dom av domstol att upphäva beslut om lov eller förhands- besked har prövats i en lång rad mål både enligt ÄPBL och PBL med olika utgång. –1990-talen bedömdes inte vara behörig att föra talan mot beslut som upphävts eller inhiberats av länsstyrelsen.146 bedömdes byggnadsnämnd –efter att ha intagit motpartsställning i överinstans – kunna ha rätt att överklaga motsvarande beslut.147 Av praxis framgår att Mark- och ändrat sin bedömning och menar att det inte kan anses vara uppdrag att som första beslutande myndighet bevaka sitt beslut att ge bygglov i en efterföljande domstolsprocess och överklaga om be- slutet upphävs.148 När det fattade beslutet inte kan anses gå nämnden emot har nämn- den inte heller rätt att ansöka om resning.149 har inte partsställning vid mark- och miljö- domstols prövning i PBL-mål i de fall en sådan ideell förening eller en annan juridisk person som avses i 16 kap. 13 § har överklagat och målet avser något annat än planer enligt PBL (jfr 5 kap. 2 § andra och tredje styckena lagen om mark- och miljödomstolar).150 har det framkommit synpunkter på att , på sätt som var praxis, borde få överklaga överinstansens avgörande om det innebär att nämndens beslut upp- hävs. Skäl för detta uppges vara att det ibland kan finnas skäl för att få fram ett prejudikat i den fråga som beslutet avser och om bygg- nadsnämnderna inte får rätt att överklaga blir möjligheten att få fram prejudikat helt beroende av om den sökande överklagar eller inte. Ett annat skäl som har förts fram är att bör få klaga för att inte ”felaktiga” avgöranden ska bli bestående. Se våra överväganden i denna fråga i avsnitt 7.21.4. RÅ 1988 not. 482, RÅ 1993 not. 588 eller RÅ 1997 not. RÅ 1999 not. 17 och 2010 not. 82, MÖD 2003:19, MÖD 2012:22, MÖD 2012:23 och MÖD 2014:7. 148Se t.ex. MÖD 2018:26 samt MÖD:s dom i mål nr P 10076-17 och den 21september 2020 i mål nr P 2658-20. 149Se MÖD:s dom i mål nr P 11974-17. 150Se NJA 2020 s. 190. Handläggning av lov- och anmälningsärenden och andra processuella frågor Rätten att överklaga ett beslut om startbesked Enligt 13 kap. 15 § PBL får ett beslut om startbesked endast överklagas av sökanden eller anmälaren i ärendet. Rätten för sökanden i ett bygglovsärende att överklaga ett nega- tivt beslut ifråga om startbesked tillkom eftersom ett sådant beslut påverkar förutsättningarna att genomföra åtgärden i beslutet om bygglov. Begränsningen av vem som skulle anses klagoberättigad in- fördes ursprungligen för att undvika att samma krets som har rätt att överklaga ett beslut om lov även skulle få rätt att klaga på beslutet om startbeskedet då detta endast ansågs beröra sökanden i ärendet.151 Grannar m.fl. skulle således inte kunna ”okynnesöverklaga” be- slutet om startbesked när de frågor som berör grannen redan var prö- vade i beslutet om bygglov och startbeskedet huvudsakligen syftade till att säkerställa att de tekniska egenskapskraven enligt 8 kap. 4 § PBL tillgodoses (10 kap. 23 § PBL).152 Utgångspunkten att startbeskedet huvudsakligen syftar till att tillgodose de tekniska egenskapskraven och att de frågor som berör grannen redan har utretts i beslutet om bygglov har dock förändrats , särskilt efter införandet av bestämmelserna om anmälnings- plikt i stället för lovplikt för komplementbostadshus, komplement- byggnader m.fl. s.k. attefallsåtgärder. Således framgår av praxis att även andra än de som räknas upp i 13 kap. 15 § PBL kan tillerkännas klagorätt med stöd av den rätt till domstolsprövning som följer av artikel 6 i . Mark- och har exempelvis i praxis funnit att en komplementbyggnad som bedömdes påverka sjöutsikten på gran- nens fastighet berörde grannen på ett sådant sätt att denne hade klagorätt.153 Mark- och fann att det överklagade startbeskedet rörde en prövning av grannarnas civila rättigheter och skyldigheter och att de därför enligt artikel 6.1 i Europakonventio- nen skulle medges rätt till domstolsprövning. I målet påtalades även att det förelegat en skyldighet för att före beslut bereda ägaren av grannfastigheten tillfälle att yttra sig över överklagandet samt att mark- och miljödomstolen borde ha hört ägaren till grann- fastigheten. Då detta inte gjorts undanröjde Mark- och miljööverdom- 2009/10:170 Del 1 s. 363. 2014/15:122 s. 39 f. 153Se MÖD:s dom i mål nr P 1451-16. Handläggning av lov- och anmälningsärenden och andra processuella frågor stolen mark- och miljödomstolens dom och återförvisade ärendet till för fortsatt handläggning. Samma utgång blev det i en senare dom.154 I målet hade ett start- besked för komplementbostadshus överklagats av ett bolag som var ägare till grannfastighet. Bolaget gjorde bl.a. gällande att byggnaden låg för nära tomtgränsen, att utsikten från bolagets fastighet påverka- des av den anmälda åtgärden och att trafiken i området ökade till följd av byggnationen och att dessa omständigheter påverkade fastighetens värde. Mark- och gjorde följande bedömning. Enligt artikel 1 i första tilläggsprotokollet till ska varje fysisk eller juridisk person ha rätt till respekt för sin egendom. Detta är även en grundlagsskyddad rätt enligt 2 kap. 15 § RF. Rätten till skydd för egendom är vidare en civil rättighet i den mening som avses i artikel 6 i och en kränkning av denna rättighet ger således rätt till domstolsprövning. En sådan rätt kan tillkomma även ägare av grannfastighet som t.ex. drabbas av olägenhet och värdeminsk- ning till följd av en åtgärd på en annan fastighet (, Mänskliga rättig- heter i europeisk praxis, 5 uppl. s. 167 f. samt avgö- randen mot , p. 27 och Ortenberg mot , p. Mot bakgrund av den koppling som finns mellan bolagets invändningar och påverkan på bolagets egendom anser Mark- och miljööverdom- stolen att beslutet om startbesked får anses beröra bolaget på ett sådant sätt att det har innefattat en prövning av bolagets civila rättigheter. Artikel 6.1 ger därför rätt till domstolsprövning av denna fråga. Vid denna bedömning ska bolaget med stöd av artikel 6.1 i Europakonven- tionen och med åsidosättande av 13 kap. 15 § PBL medges rätt att klaga på nämndens beslut. Underinstansernas avgöranden ska därför upphävas och målet återförvisas till för fortsatt handläggning. Också i ett senare avgörande har Mark- och funnit att en granne hade rätt att klaga på ett startbesked som avsåg uppförande av en bygglovsbefriad komplementbyggnad. Mark- och dom överklagades till , som beslutade att inte ge prövningstillstånd.155 Däremot bedömde Mark- och att granne inte hade rätt att överklaga en byggnadsnämnds beslut att ge fastig- hetsägare startbesked för installation av braskamin.156 I målet kon- staterade Mark- och att användningen av eld- staden och de utsläpp som användningen kunde medföra inte hade prövats genom startbeskedet och att grannen, om hon drabbades av 154Se MÖD 2017:50. 155Se MÖD 2018:22 och HD:s beslut i mål nr Ö 1929-18. 156Se MÖD:s dom i mål nr P 10674-18. Handläggning av lov- och anmälningsärenden och andra processuella frågor olägenheter på grund av användningen av eldstaden, hade möjlighet att få sin sak prövad genom att påkalla tillsyn enligt regler (jfr 26 kap. 9 § MB). Mark- och bedömde att bestämmelsen att ett beslut om startbesked endast får överklagas av sökanden eller anmälaren utifrån förutsättningarna i målet därmed inte stred mot bestämmelse om rätten till dom- stolsprövning. På samma sätt bedömde Mark- och inte att boende, i det flerbostadshus som ett beslut om startbesked för änd- ring i bärande konstruktion avsåg, hade rätt att överklaga nämndens beslut om startbesked.157 Domstolen anförde följande. Det överklagade beslutet avser ett startbesked för ändringar av bärande konstruktion i det flerbostadshus där G S bor. Hennes invändningar mot startbeskedet tar sikte på olägenheter som uppstår till följd av de arbetsmoment, och således inte det slutliga resultat, som beslutet om startbesked ger upphov till. Domstolen bedömer att olägenheterna där- för faller utanför 2 kap. 9 § PBL:s tillämpningsområde och inte heller i övrigt kan angripas med stöd av nu nämnda lag. Eftersom beslutet om startbesked således inte har innefattat en prövning av de olägenheter som G S anser påverkar hennes civila rättigheter kan beslutet inte heller läggas till grund för klagorätt enligt . Eventuella olägenheter i samband med att åtgärderna enligt startbeskedet genom- förs får prövas i annan ordning. G S har därför inte haft rätt att överklaga nämndens beslut om startbesked. Mark- och miljödomstolens dom ska så- ledes upphävas och beslut ändras på så sätt att överklagandet dit avvisas. Nämndens beslut att ge startbesked ska därmed stå fast. Efter att Mark- och avgörande överklagats, har beviljat prövningstillstånd vad gäller frågan om klagorätt enligt 13 kap. 15 § PBL när annan än sökanden eller anmä- laren i ärendet överklagar ett beslut om startbesked.158 Mot bakgrund av denna praxis är frågan om begränsningen av klago- rätten till sökanden och anmälaren i 13 kap. 15 § står i strid med åtaganden enligt åtminstone avseende åtgärder som innebär uppförande av komplementbostadshus och komplementbyggnad. Se vår bedömning i avsnitt 7.21.5. 157Se MÖD:s beslut 2020 i mål nr P 6328-19. 158Se HD:s beslut i mål nr Ö 5175-20. Handläggning av lov- och anmälningsärenden och andra processuella frågor Rätt att överklaga enligt Århuskonventionen och MKB-direktivet är part till Århuskonventionen. Även EU har an- slutit sig till Århuskonventionen. Århuskonventionens övergripande syfte är att allmänheten ska ha rätt att få tillgång till information, delta i beslutsprocesser och få tillgång till rättslig prövning rörande miljöfrågor. Århuskonventionen föreskriver också en skyldighet för parterna att garantera att allmänheten ges en sådan rätt. Med all- mänhet avses enligt artikel 2.4 både fysiska och juridiska personer samt miljöorganisationer. Vissa av kraven gäller endast den berörda allmänhetens rätt och med begreppet avses enligt artikel 2.5 den all- mänhet som berörs eller kan beröras av eller som har intresse av ett beslut på miljöområdet. Sådana icke-statliga organisationer som främ- jar miljöskydd och som uppfyller de krav som uppställs i nationell rätt anses enligt samma artikel ha ett sådant intresse. När det gäller rätten att överklaga är det artikel 9.2 och 9.3 i Århus- konventionen som är av intresse. Enligt artikel 9.2 i Århuskonventionen ska varje part inom ramen för sin nationella lagstiftning se till att den berörda allmänheten som har ett tillräckligt intresse eller som hävdar att en rättighet kränkts har rätt att överklaga vissa beslut avseende vissa verksamheter. Det gäller sådana större verksamheter som avses i bilaga I till konventio- nen och, i enlighet med nationell rätt, andra verksamheter som kan ha en betydande påverkan på miljön. Artikel 9.2 har i ge- nomförts i artikel 11 i MKB-direktivet. har i sin praxis bekräftat att nationella bestämmelser som fastställer krav för att en ickestatlig miljöorganisation ska anses ha en rätt att överklaga, måste säkerställa en omfattande rätt till rättslig prövning och att bestäm- melserna i MKB-direktivet om rätt till rättslig prövning ges en ända- målsenlig verkan159. Med anledning av kraven i Århuskonventionen och det s.k. MKB- direktivet har bestämmelser införts i PBL om klagorätt för miljöorga- nisationer. Det första införandet 2008 begränsades till att miljöorga- nisationer gavs rätt att överklaga beslut att anta, ändra eller upphäva en detaljplan som kan antas medföra betydande miljöpåverkan på grund av att planområdet får tas i anspråk för verksamheter eller åt- gärder som anges i 4 kap. 34 § PBL (13 kap. 12 § PBL).