sou · H9B3100 · 2022-01-01 00:00:00 — Vid tillämpning av bestämmelsen bör den praxis som har utveck- lats vad gäller bedömningen av när det är uppenbart oskäligt med förverkande fortsatt kunna anses vägledande (se härom författnings- kommentaren). 4.11.2Regleringen om förebyggande åtgärder i stället för förverkande Vårt förslag: Det ska, som , finnas en bestämmelse som an- ger att rätten i stället för att besluta om förverkande får besluta om åtgärd som kan förhindra att egendomen missbrukas. Regler- ingen ska tillföras bestämmelser som tydliggör att rätten får ange Överväganden om en ny förverkandereglering i inom vilken tid åtgärden ska genomföras samt att egendomen får vara kvar i beslag . Den nuvarande bestämmelsen i 36 kap. 6 § anger att rätten i stället för förverkande äger föreskriva åtgärd till förebyggande av missbruk. Denna regel bör i moderniserad form finnas kvar. Ett problem med dagens reglering är att det är oklart om det finns en möjlighet för domstolen att föreskriva inom vilken tid en åtgärd måste vara genom- förd. En annan fråga gäller vilket stöd det finns att hålla egendomen kvar i beslag åtgärden vidtas. Vi föreslår, mot denna bakgrund, att det i förtydligande syfte och till undvikande av osäker- het om vad som gäller införs bestämmelser som tydliggör att rätten får ange inom vilken till åtgärden ska genomföras samt att egendomen får vara kvar i beslag under den tiden. 4.11.3Vad som händer med förverkad egendom Vårt förslag: Den nuvarande bestämmelsen om att förverkad egen- dom tillfaller staten bör finnas kvar, men med en reservation för vad som kan följa av ett rättens beslut om målsägandens rätt till medlen. Liksom (se 36 kap. 17 § första stycket) bör utgångspunkten vara att förverkad egendom tillfaller staten om inte annat är föreskrivet. Bestämmelsen bör alltså föras över till det nya 36 kapitlet. Reserva- tionsvis finns emellertid anledning att i paragrafen erinra om att rätten, till följd av de förslag som utredningen lämnar i kapitel 6, i vissa fall redan inom ramen för förverkandeprocessen ska ta ställning till om målsäganden har rätt till penningmedel som förverkas och då också kan besluta om att målsäganden har sådan rätt. I dessa fall ska staten lämna eller överföra egendomen till målsäganden. Överväganden om en ny förverkandereglering i 4.11.4Förverkandefrågan ska inte tas upp självmant av rätten Vårt förslag: Det ska införas en bestämmelse som anger att en fråga om förverkande eller företagsbot i domstol prövas efter talan mot den som saken gäller. Det ska därför inte längre framgå av den grundläggande bestämmelsen om företagsbot (jfr nuvarande 36 kap. 7 §) att företagsbot kan åläggas endast efter yrkande av åklagare. framgår av 36 kap. 7 § att företagsbot kan åläggas endast efter yrkande av åklagare. Vad gäller förverkande gäller att rätten självmant ska pröva frågan om förverkande, men detta innebär knappast mer än att rätten i och för sig kan initiera frågan. Enligt vår bedömning bör regleringen vad gäller förverkande i det här avseendet anpassas efter den som gäller för företagsbot. Detta kan lämpligen ske genom att det i en gemensam bestämmelse anges att en fråga om förverk- ande eller företagsbot i domstol (jfr det förhållandet att polis och åklagare i vissa fall har rätt att besluta om förverkande samt att före- tagsbot kan åläggas genom strafföreläggande) prövas efter talan mot den som saken gäller. Genom att utforma bestämmelsen på detta sätt kommer det också tydligt till uttryck att förverkande (liksom företags- bot) förutsätter en talan med ett yrkande riktat mot den från vilken förverkande ska ske (eller mot den som ska åläggas företagsbot). När en generell bestämmelse av detta slag införs kan den erinran som finns i nuvarande 36 kap. 7 § utgå (se 4.11.8 om att denna reglering föreslås bli överförd till det nya 36 kap.). Förslaget om att förverkande i domstol ska förutsätta en talan här- om innebär inte att rätten är bunden av de rättsregler som åklagaren åberopar eller av de rättsliga kvalifikationer hen gör. Principen att rätten känner till lagens innehåll (jura novit curia) gäller som vanligt, givetvis med de begränsningar som följer av rätten till en rättvis rättegång (jfr hur rättsläget ser ut när det gäller brottmål). 4.11.5En upplysningsbestämmelse om rättegången Vårt förslag: Det ska i 36 kap. upptas en bestämmelse som upplyser om hur en talan om förverkande eller företagsbot ska handläggas. Överväganden om en ny förverkandereglering i Av dagens reglering i lagen (1986:1009) om förfarandet i vissa fall vid förverkande och lagen (2008:369) om förfarandet vid förverk- ande av utbyte av brottslig verksamhet i vissa fall framgår hur en talan om förverkande handläggs när frågan inte gäller någon som är tilltalad för brott. Indirekt kan av bestämmelserna sägas framgå att talan ska handläggas enligt regler när frågan gäller någon som är tilltalad för brott som ska handläggas i samma rätte- gång. Även om bestämmelser som motsvarar de nämnda finns också i den förfarandelag som utredningen föreslår, så bedömer vi att det skulle vara en fördel om det i 36 kap. , dvs. i anslut- ning till de materiella förverkandebestämmelserna, fanns en upplys- ningsbestämmelse som anger hur en talan om förverkande kan föras och som leder tillämparen till den relevanta regleringen. Vi föreslår därför att en sådan bestämmelse införs. 4.11.6Förverkande från unga och personer som handlat under påverkan av en allvarlig psykisk störning Vårt förslag: Möjligheten att förverka egendom från unga och personer som handlat under påverkan av en allvarlig psykisk stör- ning bör utökas på så sätt att förverkande av brottsvinster från någon som har begått brott innan denne fyllt eller som handlat under påverkan av en allvarlig psykisk störning inte längre ska förutsätta att det med hänsyn till hens psykiska tillstånd gärningens beskaffenhet och omständigheterna i övrigt kan anses skäligt. I stället ska som begränsning gälla den allmänna regeln om att förverkande inte ska ske om det är uppenbart oskäligt. I nuvarande 36 kap. 13 § föreskrivs att om brott har begåtts av någon som inte har fyllt eller som handlat under påverkan av en allvarlig psykisk störning får förverkande eller annan särskild rätts- verkan beslutas endast under förutsättning det om och i den mån det med hänsyn till hans psykiska tillstånd gärningens beskaffenhet och omständigheterna i övrigt kan anses skäligt. Som utredningen föreslår och lämnat närmare överväganden om i avsnitt 4.1 (se även avsnitt 5.6.1) ska ingen få njuta frukterna av sin brottslighet. Det förhållandet att den som gjort brottsvinsten är eller har handlat under påverkan av en allvarlig psykisk Överväganden om en ny förverkandereglering i störning bör principiellt sett inte påverka den bedömningen. Utred- ningen ser det vidare som särskilt angeläget att i största möjliga mån skydda barn från att dras in i brottslig verksamhet. Frågan är dock hur den ambitionen på bästa sätt kan åstadkommas inom ramen för utredningens förslag. utgör FN:s konvention om barnets rättigheter svensk lag.16 vilar på fyra grundläggande principer: principen om ickediskriminering (artikel 2), principen om barnets bästa (artikel 3), barnets rätt till liv, överlevnad och utveck- ling (artikel 6) och barnets rätt att komma till tals (artikel 12). I arti- kel 40 behandlas rättigheter för barn som är misstänkta eller åtalade för, eller har befunnits skyldiga till, brott. Staterna ska bl.a. främja ett särskilt förfarande för barn och att hänsyn ska tas till barnets ålder. Artikeln anger också att ett barn som misstänks för brott ska få sitt privatliv till fullo respekterat under alla stadier i förfarandet. Det är angeläget, i linje med vad som föreskrivs i artikel 3 i barn- konventionen, att alla åtgärder som rör barn ska vidtas med beaktande av barnets bästa. Åtgärder som motverkar att barn dras in i brottslig verksamhet är särskilt angelägna. Att det finns möjligheter att för- verka egendom mot barn – vilket är ett ingrepp i deras egendomsfär och som i förstone kan ses som ett ingrepp i strid med principen om barnets bästa – är en nödvändig konsekvens för att i förläng- ningen kunna skydda barn från att dras in i brottslig verksamhet. Att inte införa möjligheter att förverka brottsvinster från barn skulle, som nämnts, riskera att barn i än högre utsträckning utnyttjades för otillbörliga syften. Det är också, från effektivitets- synpunkt, angeläget att det i systemet inte heller finns kryphål som möjliggör att kriminellas tillgångar kan fredas från förverkande genom att de överlåts eller anförtros åt någon som är . Sammantaget måste en reglering som innebär att brottsvinster som huvudregel ska förverkas också från barn anses fullt förenlig med de särskilda hänsyn som bör tas till barn. Detsamma gäller per- soner som handlat under påverkan av en allvarlig psykisk störning. Den föreslagna regleringen innebär i och för sig att bl.a. barn i större utsträckning än tidigare kommer att utsättas för ett förfarande gällande förverkandefrågan, men detta måste anses motiverat med hänsyn till intresset av att skydda barn mot att dras in i brottslighet och intresset av att upprätthålla den grundläggande tanken att brott 2017/18:186. Överväganden om en ny förverkandereglering i inte ska löna sig. I sammanhanget bör framhållas att det allmänna undantaget för fall där ett förverkande skulle vara uppenbart oskäligt bör ha ett relativt sett större tillämpningsområde när det gäller de nu aktuella kategorierna. En annan sak är att själva förverkandeprocessen måste anpassas och föras med utgångspunkt i de särskilda hänsynstaganden och rätts- säkerhetsgarantier som aktualiseras rörande barn (se närmare om denna fråga i avsnitt 8 där förslaget till ny förfarandelag berörs). Vi föreslår mot denna bakgrund att dagens reglering överförs till det nya 36 kap. men att brottsvinster undantas från regler- ingens tillämpningsområde. Som redan framgått bygger denna för- ändring på den grundläggande utgångspunkten att brottsvinster ska förverkas. Vi kan inte se att det förhållandet att en person är ung eller begår brott under inflytande av en allvarlig psykisk störning är ett för- hållande som – annat än i fall ett förverkande skulle te sig uppenbart oskäligt – bör föranleda att denne får behålla brottsvinsten. 4.11.7Regleringen av förverkande vid dödsfall och preskription förenklas Vårt förslag: Regleringen i nuvarande 36 kap. 14 § förs över till det nya 36 kap. med vissa redaktionella ändringar. Regleringen omfattar situationer när förverkande på grund av ett kon- kret brott hindras på grund av den brottsliges död eller av preskrip- tionsreglerna. De båda hindren har mycket olika karaktär. Medan dödsfall kan inträffa plötsligt är preskription en omständighet som i regel är helt förutsebar. Vad gäller regleringen i samband med den brottsliges död har ut- redningen inte funnit skäl att föreslå några förändringar. Beträffande preskription kan emellertid ifrågasättas vad reglerna i grunden tjänar för funktion. När regleringen ursprungligen infördes ifrågasattes om inte för- verkande vad gäller preskription skulle kunna följa den vanliga pre- skriptionstiden. ansågs emellertid vara en alltför kort pre- skriptionstid när det gäller förverkande och fall av åtalspreskription kom därför att omfattas av det första stycket. Utredningen ser inte skäl att nu göra en annan bedömning. Överväganden om en ny förverkandereglering i Vad gäller preskription kan emellertid ifrågasättas varför regler- ingen i andra stycket, som ger ett extra år efter preskriptionstidpunk- ten behövs. Att preskription kommer att inträda är ju, som redan noterats, normalt sett helt förutsebart och det skäl som har att göra med att en tvåårig preskriptionstid är för kort gör sig inte gällande. Inte heller kan det förhållandet att den brottslige avlider nära inpå preskriptionstidens slut anses utgöra ett skäl för att i just de fallen förlänga preskriptionstiden. Ett bärande skäl för att medge en något förlängd möjlighet att väcka talan om förverkande är emellertid att det skapar möjlighet att – efter att försök har gjorts att, ända fram till preskriptionstidens slut, delge den misstänkte i brottmålet – an- vända de regler om delgivning genom kungörelse som kan användas i förhållande till förverkande. Utredningen föreslår därför, trots allt, att preskriptionsfallen fortsatt ska omfattas av det andra stycket. 4.11.8Bestämmelser som oförändrade eller endast med redaktionella ändringar flyttas till det nya 36 kap. Vårt förslag: De nuvarande bestämmelserna i 36 kap. 5 b, 11–12 och 15 §§ flyttas med mindre redaktionella ändringar till det nya 36 kap. Även bestämmelserna om företagsbot i 36 kap. 7–10 a §§ brotts- balken flyttas över till det nya 36 kap. utan andra ändringar än de som följer av avsnitt 4.11.4. Vi har inte funnit skäl att göra annat än redaktionella ändringar i de regler som återfinns i nuvarande 36 kap. 5 b, 11–12 och 15 §§ brotts- balken. Vi föreslår därför att dessa regler flyttas in i det nya 36 kap. Detsamma gäller reglerna om företagsbot i 36 kap. 7–10 a §§ brotts- balken. I fråga om regleringen om företagsbot är det enbart tidigare 36 kap. 7 § som har genomgått en mindre ändring, så som framgår av avsnitt 4.11.4. 5Självständigt förverkande av brottsvinster För att minska incitamenten att begå brott krävs att rättsväsendet har ändamålsenliga möjligheter att beröva kriminella deras brotts- vinster. Den typ av brottslighet som leder till stora ekonomiska vinster bedrivs inte sällan av internationella kriminella nätverk och brotten begås utan hänsyn till landsgränser. Av den anledningen har olika internationella instrument tagits fram för att det ska säker- ställas att det finns effektiva och likartade förverkandemöjligheter i olika länder. En form av förverkande som blir allt vanligare internationellt är bestämmelser om förverkande utan ett direkt samband med en fäl- lande brottmålsdom. Det finns internationella regelverk som förut- sätter att sådana bestämmelser ska införas på nationell nivå, t.ex. konvention mot korruption (UNCAC) och en rekommendation utfärdad av Financial Action Task Force (FATF). Även i och rådets direktiv /42/EU av om frysning och förverkande av hjälpmedel vid och vin- ning av brott i Europeiska unionen (förverkandedirektivet) är förver- kande utan samband med fällande brottmålsdom reglerat. Förverkandedirektivets bestämmelser om förverkande utan sam- band med fällande brottmålsdom har genomförts i svensk rätt framför allt genom förändringar i 36 kap. 14 § , inne- bärande utökade möjligheter att besluta om förverkande till vissa fall där det på grund av den brottsliges död eller åtalspreskription är möjligt att döma till påföljd för brottet. I det svenska lag- stiftningsärendet om genomförandet av direktivet ifrågasatte några remissinstanser om de ändringar som genomfördes var tillräckliga för att skulle leva upp till direktivets krav. Självständigt förverkande av brottsvinster terade i sitt yttrande att de farhågor som framförts av remissinstan- serna inte saknade fog.1 Utredningen har fått i uppdrag att närmare överväga om möjligheterna till förverkande utan samband med brottmålsdom bör utvidgas i förhållande till nu gällande rätt eller om det finns behov av andra ytterligare möjligheter till förverkande. I det följande kallas denna form av förverkande för självständigt förverkande av brotts- vinster. Kapitlet inleds med en beskrivning av förslag till utvidgat förverkande och en slags presumtionsregel för ägande vid förverkandefrågor . Därefter redovisas den nu- varande möjligheten att förverka egendom utan samband med fäl- lande brottmålsdom samt internationella åtaganden som har samband med detta. I det efterföljande avsnittet beskrivs den irländ- ska och tyska modellen för självständigt förverkande av brotts- vinster samt det förslag som det norska läm- nade beträffande en ny reglering om sådant förverkande i . Kapitlet avslutas med utredningens överväganden kring om det bör införas någon form av självständigt förverkande av brottsvinster i svensk rätt. 5.2Förverkandeutredningens förslag om utvidgat förverkande 5.2.1Grunderna i utredningens förslag Ett utredningsförslag som inte har direkt bäring på frågan om för- verkande utan samband med fällande brottmålsdom, men som ändå är så pass närliggande att det förtjänar omnämnas i det här samman- hanget, är förslag om utvidgat förverk- ande som redovisades i betänkandet Effektivare förverkande- lagstiftning (SOU 1999:1472). föreslog att det skulle införas en bestämmelse som innebar att om en person dömdes för vissa närmare angivna brott3 skulle värdet av hans egen- 1Lagrådet ansåg dock att den föreslagna ordningen vilade på saklig grund och motsatte sig inte förslagen, se prop. 2015/16:155 s. 23–27 och 73). 2Se nämnda utredning s. 121 ff. 3Den föreslagna brottskatalogen bestod av grov oredlighet mot borgenärer, bokföringsbrott som är grovt, vinningsbrott enligt BrB för vilket är föreskrivet fängelse , brott enligt narkotikastrafflagen, grovt skattebrott eller grov varusmuggling. Självständigt förverkande av brottsvinster dom på yrkande av åklagaren kunna förklaras förverkat, om det var sannolikt att egendomen härrörde från brottslig verksamhet eller att dess värde annars motsvarade utbyte av sådan verksamhet. För- verkande skulle dock inte ske om det var oskäligt. I fråga om bevisbörda och beviskrav angav Förverkandeutred- ningen att, när någon döms för de i bestämmelsen angivna brotten, åklagarens bevisbörda vad gäller sambandet mellan viss egendom och begångna brott skulle vara lindrigare än enligt då gällande rätt. Av utredningens överväganden framgick vidare att flera andra länder hade infört bestämmelser som innebar att lagöverträdaren under vissa omständigheter fick bära bevisbördan för att hen förvärvat sin egendom på ett lagligt sätt. En så drastisk avvikelse från vedertagna rättssäkerhetsprinciper ansågs dock inte motiverad för den svenska bestämmelsen om utvidgat förverkande. Bevisbördan för sambandet mellan egendomen och begångna brott skulle därmed alltså även vid utvidgat förverkande åvila åklagaren. Däremot ansåg det rimligt att ett lindri- gare krav borde ställas på styrkan på den bevisning som åklagaren skulle prestera i detta hänseende. Efter en avvägning mellan olika intressen ansåg utredningen att borde vara tillräckligt att åklagaren förmådde göra sannolikt att egendomen i fråga härrörde från brotts- lig verksamhet eller att dess värde annars motsvarade av sådan verksamhet. Enligt förslaget skulle det alltså ankomma på åklagaren att klarlägga vilka tillgångar lagöverträdaren ägde, vilket värde de hade samt när och på vilket sätt de hade förvärvats. Vidare skulle åklagaren utreda vilka lagliga inkomster eller andra förvärv, t.ex. arv eller gåvor, som lagöverträdaren erhållit han anskaffat tillgångarna och hur stor del av dessa medel som rimligen kunnat disponeras för förvärv av egendom eller sparande. Om det mot bakgrund av en sådan ekonomisk utredning och övriga av åklagaren anförda omständigheter, t.ex. vad som fanns dokumenterat om lagöverträdarens tidigare brottslighet eller tidi- gare misstankar om brott, framstod som sannolikt att egendomen i fråga härrörde från brottslig verksamhet eller att lagöverträdaren annars berett sig genom sådan verksamhet, måste lagöver- trädaren, för att undgå förverkande, prestera en förklaring som med- för att detta kan anses sannolikt. Att under sådana för- hållanden ålägga lagöverträdaren en förklaringsbörda ansåg För- Självständigt förverkande av brottsvinster verkandeutredningen inte försvagade rättssäkerheten på ett så all- varligt vis att detta skulle tala emot att införa bestämmelsen. Slutligen bör beträffande förslaget även nämnas att det endast var värdet av egendom som tillhörde lagöverträdaren eller, under vissa förutsättningar, någon närstående till lagöverträdaren som skulle kunna förverkas enligt förslaget. motive- rade det med att det vanligtvis borde vara svårt att göra sannolikt att viss konkret egendom härrörde från brottslig verksamhet. Det anmärktes dock att såväl som hade bestämmelser om utvidgat förverkande som primärt var en form av sakförver- kande. Utvidgat förverkande avsåg komma i fråga främst i fall där utredningen visade att lagöverträdaren i fråga innehade tillgångar i en utsträckning som inte kunde förklaras av hens legala förvärv. Om lagöverträdaren haft vissa legala inkomster fanns det i normalfallet knappast några skäl att anta att just vissa pengar eller viss egendom härrörde från brottslig verksamhet. Därmed borde det utvidgade förverkandet konstrueras som en form av värdeförverkande. 5.2.2En slags presumtion för ägande förslag grundades på att en vidtagen eko- nomisk utredning visade att en person som dömdes för i samman- hanget relevant brottslighet disponerade över tillgångar i en utsträck- ning som inte kunde förklaras av hens deklarerade inkomster eller av vad som i övrigt kunde klargöras om personens lagliga förvärv. Bero- ende på vad den ekonomiska utredningen visade i fråga om diskre- pansen mellan lagöverträdarens lagliga förvärv och det faktiska inne- havet av ekonomiska tillgångar skulle ett utvidgat förverkande kunna avse värdet av en större eller mindre del av lagöverträdarens samlade tillgångar. Det maximala förverkandebeloppet skulle i princip kunna uppgå till värdet av lagöverträdarens samtliga tillgångar. För att avgöra hur stor del av lagöverträdarens tillgångar som skulle kunna förverkas på nu beskrivet sätt ansåg Förverkandeutred- ningen det angeläget att klargöra under vilka förutsättningar viss egendom skulle få utgöra underlag för beräkningen av förverkande- beloppet. Den principiella utgångspunkten borde då vara egen- domen skulle tillhöra lagöverträdaren för att kunna läggas till grund för beräkningen. Det ansågs emellertid svårt att i alla fall nå fullstän- Självständigt förverkande av brottsvinster dig klarhet i äganderättsfrågan och man måste även räkna med att det inte sällan kommer att göras mer eller mindre obefogade invänd- ningar om att viss egendom, som den mot vilken talan om utvidgat förverkande riktas har i sin besittning, rätteligen tillhör annan och därför inte kan ingå i underlaget för beräkningen av förverkande- beloppet. För att det utvidgade förverkandet inte skulle bli ineffektivt borde det därför uppställas någon form av presumtionsregler avseende lag- överträdarens äganderätt. föreslog att reg- lerna skulle utformas mot bakgrund av att utredningen förordade att ett utvidgat förverkande i princip inte borde kunna avse ett högre belopp än vad som motsvarade värdet av lagöverträdarens utmät- ningsbara tillgångar. Reglerna om utvidgat förverkande borde därmed överensstämma med regleringen som aktualiseras vid en kommande verkställighet av förverkandebeslutet. Följaktligen borde i huvudsak motsvarande presumtionsregler som gällde i fråga om utmätnings- förfarandet gälla även vid utvidgat förverkande, dvs. främst 4 kap. 18 och 19 §§ utsökningsbalken. Vid remissbehandlingen ställde majoriteten av remissinstanserna sig positiva till att möjligheterna till förverkande utökades. Många av de positiva remissinstanserna hade emellertid olika synpunkter på hur det nya förverkandeinstrumentet borde utformas lagtekniskt. Det framfördes också kritik mot att utredningen inte hade redovisat några närmare överväganden i viktiga principfrågor. Några remissinstanser avstyrkte förslaget om att det skulle vara tillräckligt att åklagare gör sannolikt att egendomen härrör från brottslig verksamhet då det ansågs finnas en risk att en sådan lösning ledde till en skyldighet för den enskilde att visa att hen inte ägnat sig åt brottslig verksamhet. Många remissinstanser ansåg att beviskravet var allt för lågt ställt och framförde invändningar om att en sådan bevislättnad skulle medföra avsevärda betänkligheter från rättssäker- hets- och integritetssynpunkt. Någon remissinstans ansåg att den nya förverkandeformen i praktiken skulle ha samma karaktär som ett straff. Självständigt förverkande av brottsvinster