sou · H9B327 · 2022-01-01 00:00:00 — 52Jfr m.fl., su 17 (, Version 17, ), kommentaren till 53Bäcklund m.fl., su 17 (, Version 17, ), kommentaren till Den som bland barn eller ungdom sprider en skrift, bild eller teknisk upptagning, som genom sitt innehåll kan verka förråande eller på något annat sätt medföra allvarlig fara för de ungas sedliga fostran, döms för förledande av ungdom (16 kap. 12 § ). Bestämmelsen avser yrkesmässig eller annars mera planmässig spridning till barn och ungdom, t.ex. genom distribution i närheten av en skola. I rekvisitet förråande torde t.ex. rashetspropaganda kunna innefattas.54 Den som för oljud på allmän plats eller annars offentligen beter sig på ett sätt som är ägnat att väcka förargelse hos allmänheten, döms för förargelseväckande beteende (16 kap. 16 § ). Brottet tar alltså sikte på beteenden som är ägnade att väcka förargelse. Det anses inte få tillämpas så att det inkräktar på åsikts- eller yttrande- friheterna.55 Om någon bildar eller deltar i en sammanslutning, som måste anses vara avsedd att utgöra eller med hänsyn till sin beskaffenhet och det ändamål för vilket den är bildad lätt kan utvecklas till ett sådant makt- medel som militär trupp eller polisstyrka och som inte med veder- börligt tillstånd förstärker försvaret eller ordningsmakten, eller för en sådan sammanslutning tar befattning med vapen, ammunition eller annan dylik utrustning, upplåter lokal eller mark för dess verksamhet eller understödjer den med pengar eller på annat sätt, döms för olovlig kårverksamhet (18 kap. 4 § ). Straffbestämmelsen, som ursprungligen infördes genom den s.k. kårlagen , tillkom som ett led i dåtidens strävanden att för- hindra och försvåra det politiska arbetet för de s.k. ytterlighets- inriktningarna, se mer i kap 5. Kårlagens bestämmelser överfördes först till strafflagen och sedan till . 54Jfr Politisk information i skolan – ett led i demokratiuppdraget (SOU 2016:4) s. 134 och där gjorda hänvisningar. 55Jfr bl.a. prop. 2001/02:59 s. 19 f. 18 kap. 4 § framgår att regleringen syftar till att före- bygga bildandet av organisationer som skulle kunna utöva en inte önskvärd makt i samhället.56 De straffbara handlingarna i bestämmelsens första led består i att bilda eller delta i en på visst sätt beskriven olovlig sammanslutning. Det framgår inte av förarbetena vad som närmare avses med att delta i sammanslutningen. I rättslitteraturen sägs att varje deltagare i sam- manslutningen är straffbar.57 I bestämmelsens andra led straffbeläggs att för en sådan samman- slutning ta befattning med vapen, ammunition eller annan dylik ut- rustning, upplåta lokal eller mark för dess verksamhet eller under- stödja den med pengar eller på annat sätt. Det andra ledet tar alltså sikte på handlingar som typiskt sett främjar den olovliga samman- slutningen. Det kan i det närmaste uppfattas som en utvidgning av medverkansansvaret enligt 23 kap. 4 § genom att främ- jandet inte avser en viss gärning utan den olovliga sammanslutningen som sådan.58 Som nämns i avsnitt 3.4 utgör bestämmelsen en begränsning av föreningsfriheten för enskilda som är med i sammanslutningar vilkas verksamhet är av militär eller liknande natur, jfr 2 kap. 24 § andra stycket regeringsformen som redovisas utförligt i samma avsnitt. Samröre med en terroristorganisation och annan terroristbrottslighet har en förhållandevis omfattande kriminalisering när det gäller terrorism. Förenklat handlar det, utöver det nya samröresbrottet som beskrivs närmare i det följande, om terroristbrott, finansiering av terrorism, offentlig uppmaning till terrorism, rekrytering till terrorism, utbildning för terrorism och resa i terrorismsyfte. Bestäm- melserna finns främst i lagen (2003:148) om straff för terroristbrott (terroristbrottslagen), lagen (2002:444) om straff för finansiering av särskilt allvarlig brottslighet i vissa fall (finansieringslagen) och i lagen (2010:299) om straff för offentlig uppmaning, rekrytering och utbildning avseende särskilt allvarlig brottlighet (rekryteringslagen). 1962:10 med förslag till brottsbalk s. 267 B 57Bäcklund m.fl., su 17 (, Version 17, ), kommentaren till 58Ett särskilt straffansvar för deltagande i en terroristorganisation (Ds 2017:62) s. 53 Den straffrättsliga regleringen på terrorismområdet är i ständig utveckling såväl internationellt som nationellt. Detta har resulterat i att lagstiftningen skärpts vid ett flertal tillfällen de senaste åren.59 Som framgår i avsnitt 3.4 beslutade regeringen genom lagråds- remissen Ett särskilt straffansvar för deltagande i en terroristorgani- sation att inhämta Lagrådets yttrande över ett förslag om straff- ansvar för den som deltar i verksamheten i en terroristorganisation på ett sätt som är ägnat att främja, stärka eller understödja organisa- tionen. Lagrådet delade inte regeringens uppfattning att förenings- friheten inte omfattar olovlig verksamhet utan menade att över- vägande skäl i stället talade för att en kriminalisering av deltagande i en terroristorganisations verksamhet innebar en begränsning av föreningsfriheten. Lagrådet ansåg sig därför inte kunna tillstyrka att förslaget lades till grund för lagstiftning. I propositionen Ett särskilt straffansvar för samröre med en terror- istorganisation (prop. 2019/20:36) föreslogs därmed i stället ett nytt samröresbrott. gjordes bedömningen att det fortfarande finns ett behov av att kunna ingripa mot deltagandet i en terrorist- organisation som sådant. Regeringen beslutade mot denna bakgrund att en parlamentariskt sammansatt kommitté skulle utreda behovet av att möjliggöra ytterligare begränsningar i föreningsfriheten i förhållande till sammanslutningar som ägnar sig åt terrorism. grundlagskommitté överlämnade, som framgår i avsnitt 3.4, delbetänkandet Föreningsfrihet och terroristorganisa- tioner (SOU 2021:15). Regeringen anförde i propositionen ett antal skäl som samman- taget talade för att sådant samröre med en terroristorganisation som typiskt sett främjar, stärker eller understödjer en terroristorganisa- tion borde vara straffbart. Som skäl angavs bl.a. följande. Det finns inte någon straffbestämmelse som särskilt tar sikte på att ha samröre med eller på liknande sätt stödja en terroristorganisation. Olika former av samröre med en terroristorganisation kan däremot straffas med stöd av t.ex. reglerna om medverkan, förberedelse och stämpling till terroristbrott. Det skulle även kunna utgöra brott mot exempelvis finansieringslagens bestämmelser om straffansvar för finansiering av 59Terroristbrottsutredningen, som bl.a. hade i uppdrag att genomföra en systematisk översyn av den straffrättsliga lagstiftningen på terrorismområdet i syfte att åstadkomma en ända- målsenlig, effektiv och överskådlig reglering, föreslår i betänkandet En ny terroristbrottslag (SOU 2019:49) att de tre nu nämnda lagarna ersätts av en ny lag som samlat reglerar straff- ansvaret för de olika brotten. Den nya lagen benämns terroristbrottslagen och föreslås träda i kraft . Förslagen bereds i . bl.a. terroristbrott eller av en person eller en sammanslutning av perso- ner som t.ex. begår eller medverkar till sådan brottslighet. Även med- verkan till brott enligt rekryteringslagen och finansieringslagen är straff- bar. Slutligen kan flera av de tänkbara gärningarna utgöra brott enligt eller vapenlagen (1996:67). I sådana fall är det, vid sidan av ansvar för medverkan, ofta även föreskrivet ansvar för bl.a. förberedelse eller stämpling till brott. Om det är oklart på vilket sätt en persons agerande har bidragit till ut- förandet av en viss brottslig gärning inom ramen för en terroristorgani- sation, eller vilken brottslig gärning agerandet syftat till, kan den nu- varande regleringen dock vara svår att tillämpa. Den fråga man bör ställa sig är därför om det finns gärningar som är straffvärda på den grunden att de bidrar till en terroristorganisations förmåga att planera och be- driva brottslig verksamhet, men som likväl inte omfattas av det nuvarande regelverket.60 När det gäller frågan om huruvida ett förbud mot att ha samröre med en terroristorganisation kan innebära en begränsning av förenings- friheten gjorde regeringen följande bedömning. Ett förbud mot vissa former av samröre med en terroristorganisation syftar i förlängningen till att motverka terroristbrott och annan särskilt allvarlig brottslighet. En sådan straffbestämmelse syftar däremot inte till att begränsa möjligheterna för enskilda att bedriva verksamhet i för- eningsform, varken uttryckligen eller underförstått. Det är alltså inte fråga om ett förbud som direkt riktar sig mot deltagande i föreningars verksamhet. Även om det, precis som för den straffrättsliga reglering som tar sikte på finansiering av en terroristorganisation, är tänkbart att en straffbestämmelse om samröre kan försvåra organisationens möjligheter att bedriva verksamhet, kan en sådan tänkbar effekt inte sägas vara ett naturligt led i straffregleringen (jfr prop. 2015/16:78 s. 55–56).61 De nya bestämmelserna, som innehåller en definition av vad som avses med terroristorganisation och en bestämmelse om straff för den som har samröre med en sådan organisation, finns i 2 a och b §§ rekryteringslagen och har följande lydelse. 2 a § Med terroristorganisation avses i denna lag en sammanslutning av personer som begår särskilt allvarlig brottslighet eller gör sig skyldiga till försök, förberedelse, stämpling eller medverkan till sådan brottslig- het. 2019/20:36 s. 17 2 b § Till fängelse i högst döms, om gärningen är ägnad att främja, stärka eller understödja en terroristorganisation, den som 1.för terroristorganisationen tar befattning med vapen, ammunition, brandfarliga eller explosiva varor eller transportmedel, 2.upplåter lokal eller mark till terroristorganisationen, eller 3.lämnar annat liknande stöd till terroristorganisationen. Med sammanslutning avses i 2 a § såväl juridiska personer som mer eller mindre varaktiga grupperingar och nätverk. Det måste vara fråga om personer som samverkar under en inte helt obetydlig tids- period. För att det ska vara fråga om en terroristorganisation krävs också att sammanslutningen ägnar sig åt terroristgärningar. Sådana gärningar beskrivs som särskilt allvarlig brottslighet eller försök, förberedelse, stämpling eller medverkan till sådan brottslighet. Be- greppet särskilt allvarlig brottslighet omfattar bl.a. vissa brott mot liv och hälsa, frihet och frid samt vissa allmänfarliga brott när dessa begås i visst syfte, såsom att injaga allvarlig skräck i en befolkning (2 §). När det gäller den brottsliga gärningen uttalade regeringen i pro- positionen följande. Att ha samröre med en terroristorganisation kan ske på en mängd olika sätt. För att så tydligt som möjligt definiera och avgränsa det straffbara området är det angeläget att så långt det går precisera vilka slags hand- lingar som avses. Därvid kan den ovan nämnda regleringen av olovlig kårverksamhet i 18 kap. 4 § , i den del som inte avser att bilda eller delta i en sammanslutning, tjäna som förebild. Av intresse i sam- manhanget är också det förslag som Kommittén om straffansvar för organiserad brottslighet, m.m. övervägde i form av en ny straffbestäm- melse i 23 kap. om ansvar för bl.a. främjande av brottslig verksamhet, även om det förslaget inte ledde till lagstiftning. Den brotts- liga handlingen, alltså främjandet, beskrevs i det förslaget som att lämna ekonomiskt bidrag, upplåta hus, del av hus eller mark eller lämna annat liknande stöd till en sammanslutning där allvarlig brottslig verksamhet förekommer (Organiserad brottslighet, hets mot folkgrupp, hets mot homosexuella, m.m. – straffansvarets räckvidd, SOU 2000:88 s. 180).62 Straffansvaret träffar alltså den som har samröre med en terrorist- organisation genom att för organisationen ta befattning med viss typ av utrustning, upplåta lokal eller mark till organisationen eller lämna annat liknande stöd till organisationen. För straffansvar krävs att gärningen är ”ägnad att” stärka, främja eller understödja terroristorganisationen. Åklagaren behöver inte visa något visst syfte med samröret eller att en viss effekt har uppstått, dvs. att organisationen genom samröret har främjats, stärkts eller under- stötts. Samröret med organisationen ska däremot vara sådant att det typiskt eller generellt sett bidrar till organisationen på ett sådant sätt. I bestämmelsen straffbeläggs att ta befattning med vapen, ammu- nition, brandfarliga och explosiva varor samt transportmedel för en terroristorganisation (2 b § 1). Befattningen kan ske både genom fysiska åtgärder och genom åtgärder som inte innebär någon fysisk befattning. Vidare straffbeläggs att upplåta mark eller lokal till en terrorist- organisation (2 b § 2). Med upplåtelse avses att den som innehar mark eller lokal låter organisationen nyttja marken eller lokalen. Överlå- telse av lokal eller mark, genom t.ex. försäljning eller gåva, omfattas inte. Slutligen straffbeläggs att lämna annat liknande stöd till en terrorist- organisation (2 b § 3). Det stöd som då avses ska till sin art vara jäm- förbart med sådant stöd som avses i bestämmelsens båda andra punkter. Straffansvar enligt lagen (1998:112) om ansvar för elektroniska anslagstavlor Enligt lagen (1998:112) om ansvar för elektroniska anslagstavlor kan tillhandahållaren av en interaktiv webbplats under vissa särskilda förutsättningar hållas straffrättsligt ansvarig för vad annan publicerar på webbplatsen, bl.a. om denne inte tar bort ett sådant meddelande vars innehåll uppenbart är sådant som avses i brottsbalksbestämmel- serna om olaga hot, uppvigling och hets mot folkgrupp (5–7 §§). Lagen är subsidiär i förhållande till och praxis är mycket knapphändig (se dock rättsfallet NJA 2007 s. 805 I). Enligt en s.k. straffskärpningsgrund i 29 kap. 2 § 6 ska som försvårande omständigheter vid bedömningen av straffvärdet hos ett brott särskilt beaktas om brottet utgjort ett led i en brotts- lighet som utövats i organiserad form eller systematiskt eller om brottet föregåtts av särskild planering. Med brottslighet som utövas i organiserad form avses brottslig- het som begåtts inom ramen för en struktur där flera personer samverkat under en inte helt obetydlig tidsperiod för att begå brott. Syftet att begå brott ska ha sträckt sig längre än till enbart det aktu- ella brottet. Att brottet ska ha utgjort ett led i en brottslighet som utövats i organiserad form innebär att brottet ska ha haft ett natur- ligt samband med brottsligheten. Det är inte nödvändigt att brottet begåtts av den eller de som organiserat brottsligheten. Med brotts- lighet som utövats systematiskt avses brottslighet där ett visst till- vägagångssätt upprepats ett flertal gånger av antingen en ensam gär- ningsman eller av flera personer i samförstånd. Bestämmelsen beskrevs i samband med den i avsnitt 6.3 nämnda reformen som det närmaste man i svensk rätt kommer en definition av organiserad brottslighet.63 Även straffskärpningsgrunden i 29 kap. 2 § 7 ska nämnas. Enligt den bestämmelsen ska som en försvårande omständighet vid bedömningen av straffvärdet hos ett brott särskilt beaktas om ett motiv för brottet har varit att kränka en person, en folkgrupp eller en annan sådan grupp av personer på grund av ras, hudfärg, nationellt eller etniskt ursprung, trosbekännelse, sexuell läggning, könsöver- skridande identitet eller uttryck eller annan liknande omständighet. Skyddet är inte bara begränsat till dem som bestämmelsen om hets mot folkgrupp tar sikte på. Förutom att även enskilda individer skyddas, omfattas också kränkningar av personer eller grupper på grund av andra omständigheter, hänförliga till personen eller gruppen, som liknar de i bestämmelsen specifikt uppräknade omständig- heterna. Detta följer av bestämmelsens mer sammanfattande grund ”annan liknande omständighet”.64 2015/16:113 s. 31 f. som har i uppdrag att överväga en skärpt och mer effektiv straffrättslig reglering mot brott i kriminella nätverk, särskilt brott med kopplingar till kriminella uppgörelser, ska bl.a. se över tillämpningsområdet för bestämmelsen. Uppdraget ska redovisas , se Straffrättsliga åtgärder mot brott i kriminella nätverk (dir. 2020:62) och tilläggsdirektiv (dir. 2021:13). 2001/02:59 s. 61. Avslutningsvis ska något kort sägas om begreppet hatbrott, som introducerades i . Begreppet avser inte ett specifikt brott och har inte heller någon särskild rättslig betydelse men används ofta i statistiska sammanhang. När man talar om ”hatbrott” brukar man utgå från gärningsman- nens motiv. Med begreppet tar man således sikte på sådant som brot- ten hets mot folkgrupp och olaga diskriminering samt andra brott där ett motiv för brottet varit att kränka en person, en folkgrupp eller en annan sådan grupp av personer på grund av t.ex. ras eller hudfärg (16 kap. 8 och 9 §§ samt 29 kap. 2 § 7 ). Att straffskärpningsgrunden i 29 kap. 2 § 7 brukar falla under begreppet innebär att i princip vilket brott som helst, vid sidan av hets mot folkgrupp och olaga diskriminering, kan vara ett ”hatbrott”. Det avgörande är här om ett motiv för brottet varit att kränka en person, en folkgrupp eller en annan sådan grupp av per- soner på grund av etniskt ursprung osv. I avsnitt 4.9 redogörs för statistik som avser hatbrott. Ett av de mest synliga inslagen i organiserad rasistisk verksamhet har varit demonstrationer och andra manifestationer på allmän plats. Tankar har, mot den bakgrunden, framförts om åtgär- der för att hindra de rasistiska organisationerna från att synas i sådana sammanhang, t.ex. genom ändringar i ordningslagen (1993:1617). Vid ställningstagandet till ett förbud mot rasistiska organisatio- ner måste även den lagstiftning beaktas som gäller möjligheterna att ingripa mot s.k. allmänna sammankomster och enskilda deltagare i sådana sammankomster. Det finns anledning att beröra frågan om hur ett eventuellt organisationsförbud skulle förhålla sig till reger- ingsformens regler om mötes- och demonstrationsfriheterna och förutsättningarna för att begränsa dessa. I detta kapitel lämnas där- för först en kort redogörelse för nu nämnda reglering i regerings- formen. Därefter redovisas mer ingående bestämmelserna i ordnings- lagen, men även vissa bestämmelser som gäller polisens befogenheter att ingripa vid ordningsstörningar och brott. 7.2Regeringsformens skydd av mötes- och demonstrationsfriheterna I avsnitt 3.3 redogörs allmänt för regeringsformens skydd för de grundläggande fri- och rättigheterna och särskilt för föreningsfrihe- ten. Som framgår där kan de s.k. positiva opinionsfriheterna – reli- gionsfriheten undantagen – visserligen begränsas genom lag men bara under vissa i regeringsformen angivna förutsättningar. Här ska alltså något särskilt sägas om mötes- och demonstrationsfriheterna och om möjligheterna att begränsa dessa. Mötesfriheten definieras i 2 kap. 1 § regeringsformen som en fri- het att anordna och delta i sammankomster för upplysning, menings- yttring eller annat liknande syfte eller för framförande av konstnär- ligt verk. Med demonstrationsfrihet avses en frihet att anordna och delta i demonstrationer på allmän plats. Liksom föreningsfriheten utgör mötes- och demonstrationsfriheterna grundläggande instru- ment i den fria åsikts- och opinionsbildningen och i värnandet om demokratin. Som framgår i avsnitt 3.3 gäller generellt för alla fri- och rättig- heter att en begränsning får göras endast för att tillgodose ändamål som är godtagbara i ett demokratiskt samhälle. Begränsningen får aldrig gå utöver vad som är nödvändigt med hänsyn till det ändamål som har föranlett den och inte heller sträcka sig så långt att den utgör ett hot mot den fria åsiktsbildningen såsom en av folkstyrelsens grund- valar. En begränsning får inte göras enbart på grund av politisk, reli- giös, kulturell eller annan sådan åskådning. (2 kap. 21 § regerings- formen) För mötes- och demonstrationsfriheterna gäller därutöver att dessa friheter får begränsas av hänsyn till ordning och säkerhet vid sammankomsten eller demonstrationen eller till trafiken. I övrigt får dessa friheter begränsas endast av hänsyn till rikets säkerhet eller för att motverka farsot. (2 kap. 24 § första stycket regeringsformen)1 I förarbetena uttalades att inskränkningsändamålet ”ordning och säkerhet vid sammankomsten eller demonstrationen” åsyftade reg- leringen i lagen om allmänna sammankomster. Den lagen har ersatts av ordningslagen, som behandlas i avsnitt 7.3.2 Ianslutning till bestämmelserna om mötes- och demonstrations- friheterna uttalades också att den grundläggande regeln bör vara att ett ingrepp mot en person som är föranlett enbart av att denne deltar iett möte eller en demonstration ska betraktas som riktat också mot mötet respektive demonstrationen och därmed som ett ingrepp i mötes- respektive demonstrationsfriheten. Med den utgångspunk- ten angavs att straffbestämmelserna om t.ex. upplopp och ohörsam- 1I artikel 11 i anges bl.a. att var och en har rätt till frihet att delta i fred- liga sammankomster (punkten 1) och att utövandet av dessa rättigheter får inskränkas bara i vissa angivna fall, t.ex. om det är nödvändigt med hänsyn till den allmänna säkerheten, till förebyggande av oordning eller brott eller till skydd för andra personers fri- och rättigheter (punkten 2). 1975/76:209 om ändring i regeringsformen s. 156 het mot ordningsmakten i 16 kap. inte torde kunna uppfattas som begränsningar av dessa friheter.3 Till skillnad från 2 kap. 23 § regeringsformen, som behandlar yttrande- och informationsfriheterna och där det uttryckligen anges att dessa friheter får begränsas inte bara med hänsyn till allmän ordning och säkerhet utan också med hänsyn till förebyggandet och beivrandet av brott, talar 2 kap. 24 § första stycket alltså bara om hänsyn till ordning och säkerhet. I samband med införandet av ett maskeringsförbud angav reger- ingen som sin uppfattning att begränsningsgrunderna måste läsas och tolkas utifrån de frihetsintressen som de anknyter till. Den om- ständigheten att ”förebygga och beivra brott” inte nämns som be- gränsningsgrund för mötes- och demonstrationsfriheterna skulle således inte tolkas som att ”hänsyn till ordning och säkerhet vid sam- mankomsten” inte innefattar att förhindra brott. En sådan tolkning vinner enligt regeringen visst stöd av rättstillämpningen där ”ord- ningen” som begrepp har tolkats som att det innefattar en bredare samhällsordning där även kriminalitet ses som en störning av ord- ningen.4 Lagrådet hade i samma lagstiftningsärende angett att det knappast kan råda någon tvekan om att (numera) 2 kap. 24 § första stycket medger att åtgärder vidtas för att förebygga att mötes- och demon- strationsfriheterna störs av våld eller annan kriminalitet. Det innebar enligt Lagrådet att det angivna syftet med maskeringsförbudet – att förhindra ordningsstörningar, bl.a. i form av att brott begås i sam- band med demonstrationer och andra sammankomster – fick anses svara mot de krav som ställs upp i bestämmelsen.5 Allmän sammankomst – definition I 2 kap. ordningslagen finns bestämmelser om allmänna samman- komster och offentliga tillställningar. Med allmän sammankomst avses i lagen bl.a. sammankomster som utgör demonstrationer eller som annars hålls för överläggning, 4Se Maskeringsförbud (prop. 2005/06:11) s. 31 med där gjorda hänvisningar. opinionsyttring eller upplysning i allmän eller enskild angelägenhet samt andra sammankomster vid vilka mötesfriheten utövas.6 För att en sammankomst ska anses som allmän krävs att den anordnas för allmänheten eller att allmänheten har tillträde till den eller att sam- mankomsten med hänsyn till de villkor som gäller för tillträde till den bör anses jämställd med en sådan sammankomst (2 kap. 1 §). Både demonstrationer och allmänna möten är således att betrakta som allmänna sammankomster i ordningslagens mening. Krav på tillstånd eller anmälan Allmänna sammankomster får som huvudregel inte anordnas på offentliga platser utan tillstånd (2 kap. 4 §).