sou · H9B351 · 2022-01-01 00:00:00 — och gemensamma riktlinjer för handläggning av artskyddsärenden i skogsbruket, Riktlinjerna119, inne- håller myndigheternas gemensamma tolkningar och rekommenda- tioner för handläggning av ärenden där skogsbruksåtgärder berör frid- lysta arter och publicerades . Riktlinjerna har i olika sam- manhang beskrivits som inledningen på en skärpning av regelverket från myndigheternas sida. Det som kan uppfattas som en omsväng- ning i myndigheternas praxis handlar i själva verket om en långsam genomförandeprocess mot tydligare och mer samordnad tillämpning av befintliga regler, vilket beskrivs i sammanfattning nedan. Mot bakgrund av utredningens slutsatser rörande 2 kap. miljö- balkens tillämplighet och den fördröjning med vilken hänsynsregler har börjat tillämpas på areella näringar, anser vi det nöd- vändigt att se till när olika författningar antogs och vilka händelser i övrigt som påverkade dessas genomförande som ägt rum, från det att biologisk mångfald blev en fråga fram till tiden för Riktlinjernas publicering, 2016. , konventionen för skydd av europeiska vilda djur och växter samt deras naturliga miljö120, ratificerades av och den trädde i kraft för 118Treschow et al., a.a., s. 10. 119Naturvårdsverket, (2016). Gemensamma riktlinjer för handläggning av art- skyddsärenden i skogsbruket, . 120För en utförligare beskrivning av , se avsnittet om den internationella regleringen av biologisk mångfald. Rådighetsinskränkningar och ersättningsrätt – bakgrund I samband med det uppdrog regeringen åt att vidta de åtgärder som erfordras för konventionens tillämpning i . Utredningen har inte kunnat se att implementeringen av medförde några omedelbara ändringar i natur- vårdslagen121, naturvårdsförordningen122 eller före- skrifter under i och med att nästa större lagändring gällande artskydd ägde rum , när biotopskydd införs i 19 § naturvårdslagen. trädde en ny bestämmelse som in- förts i 23 § naturvårdsförordningen i kraft. Bestämmelsen innebar att den som gör en avverkningsanmälan till ska anses ha anmält åtgärden för samråd enligt 20 § samma förordning. Genom att gick med i EU uppstod en skyldighet att genom- föra de båda naturvårdsdirektiven, fågeldirektivet samt livsmiljö- direktivet, såväl faktiskt (med avseende på resultat) som rättsligt (med avseende på rättsligt bindande regler som upprätthålls).123 En ny bestämmelse infördes i 19 b § naturvårdslagen som gav regeringen rätt att utse särskilda skydds- och bevarandeområden enligt direk- tiven. Utpekade områden förtecknades i bilaga 4 till naturvårdsför- ordningen genom en tilläggsförordning (1996:203) som trädde i kraft . Året efter världsmiljökonferensen i (i samband med vil- ken konventionen för biologisk mångfald, CBD antogs124), dvs. , bildades , , i . Grun- darna kom från många olika länder och ville med FSC skapa ett mark- nadsdrivet verktyg för att främja ett ansvarsfullt bruk av världens skogar.125 FSC kom till , vilket medförde att markägarna fick ett ökat behov av information om hur de skulle göra för att upp- fylla kraven enligt certifieringen, vad gäller hänsyn till naturvärden. Efter ikraftträdande har det varit klart att bal- ken ska tillämpas parallellt med skogsvårdslagen och att balken gäller i skogen. I propositionen 1997/98:90 om följdlagstiftning till miljö- balken konstateras också att allmänna hänsynsregler ska iakttas av var och en samt att reglerna innebär att förebyggande åtgärder och andra försiktighetsmått ska vidtas så snart det kan be- 121Naturvårdslag (1964:822). 122Naturvårdsförordning (1976:484). 123Se avsnittet om biologisk mångfald i EU och vilka skyldigheter som åligger medlems- staterna när direktiv implementeras. 124Se avsnittet om regleringen av biologisk mångfald på internationell nivå. Rådighetsinskränkningar och ersättningsrätt – bakgrund faras att skada eller olägenhet för människors hälsa eller miljön kan uppkomma.126 Innebörden är att och andra lagar gäller parallellt och att något särskilt stadgande om detta inte behövs. Huvud- regeln ska vara att materiella krav utgör miniminivå. Det innebär att alla verksamheter som riskerar att medföra likartad negativ påverkan på hälsa, miljö och hushållning med naturresurser omfattas av de grundläggande materiella kraven i . Skill- nad bör inte göras mellan verksamheter som enbart regleras i balken och verksamheter som även regleras i andra lagar.127 Genom SFS 1998:821 utökades Skogsvårdslagen (1979:429) med följande bestämmelse: 4 § Bestämmelser i denna lag eller med stöd av lagen meddelade före- skrifter ska inte tillämpas i den mån vad där sägs strider mot 7 kap. 11 § andra stycket eller mot föreskrifter som har meddelats med stöd av 7 eller 8 kap. samma balk eller med stöd av annan lag. Bestämmelsen i skogsvårdslagen trädde i kraft , alltså med samt de delar av artskydds- förordning som inte redan trätt i kraft per . Det finns således inte något begränsande i skogsvårdslagen utan ska tillämpas parallellt. Det som finns är en erinran om att skogs- vårdslagens bestämmelser (eller lagens förskrifter) inte ska tillämpas i den mån den strider mot föreskrifter som meddelats med stöd av bland annat 7 eller 8 kap. . I miljöbalkspropositionen är regeringen tydlig med att balkens tillämpningsområde framgår av dess bestämmelser och inte behöver regleras särskilt. Regeringen påpekar att det inte är ovanligt; att olika lagar gäller parallellt märks väl för den som vill bedriva näringsverk- samhet eftersom en verksamhet alltid ska bedrivas med beaktande av bokföringsregler, skatteregler, arbetsrättsregler, särskilda regler för den aktuella verksamheten som till exempel kan innebära krav på till- stånd med hänsyn till hälsoskydd, olycksrisk och miljö och vissa kom- petenskrav på utövaren.128 artskyddsförordning fanns en begränsning för tillämp- ningen av nationella fridlysningsregler vad avser pågående markan- vändning i 1 e §. Förbud fick inte hindra att marken utnyttjades på ett ändamålsenligt sätt, om inte annat föreskrevs när förbud med- 1997/98:90. Följdlagstiftning till m.m., s. 143. 127Ibid., s. 148. 128Ibid., s. 189. Rådighetsinskränkningar och ersättningsrätt – bakgrund Begränsningen var alltså inte absolut. Begränsningen omfat- tade heller inte de arter som skyddas av EU:s naturvårdsdirektiv utan enbart nationellt fridlysta arter. Begränsningen togs bort i och med revideringen av artskyddsförordningen . bestod fram till av tio fristå- ende Skogsvårdsstyrelser samt en övergripande Skogsstyrelse. Dessa slogs därefter ihop till en sammanhållen myndighet: . Året efter organisationsförändringen försvann en betydande del av underlaget för myndighetens uppdragsverksamhet när regeringen beslutade att avveckla arbetsmarknadsåtgärden Gröna jobb. Skogs- styrelsens ekonomiska resurser minskade därigenom kraftigt. Bildan- det av en myndighet och den minskade uppdragsvolymen medförde att fick ekonomiska problem. publiceras I handbokens avsnitt 3.1.1 om hänsynsregler för areella näringar fram- håller att det finns ett behov av att hänsynsregler och föreskrifter tydligare kopplas till artskyddsförordningen130 och anpassas till dess regler, till exem- pel med tvingande krav och påföljder. I handboken kunde viss kritik mot utläsas (kritik riktades för övrig även mot Jord- bruksverkets föreskrifter). Som exempel på förändringar att över- väga angavs avverkningsförbud i vissa skogstyper då hotade fågelarter häckar, skydd av vissa hotade arters boträd och området närmast omkring samt förbud mot tidig avslagning av vall i vissa områden.131 hade också fått omfattande kritik från Riksrevi- sionen för att inte ha följt regelverket för intern styrning och kon- troll samt för brister i den ekonomiska redovisningen.132 presenterade Statskontoret sin analys i en rapport.133 I rapporten kon- staterar Statskontoret att det finns hög risk för resursbrist inom lag- tillsynen hos , vilket kan leda till att tillsyn i fält och kontakten med ombud och skogsägare inte hinns med och att resur- serna för handläggning och kontroll av avverkningsanmälningar blir otillräckliga. Den försämrade ekonomiska situationen hade påverkat vissa av myndighetsuppgifter, till exempel hade Skogs- 129Naturvårdsverket (2009), Del 1 – fridlysning och dispenser. 132Statskontoret (2013) Myndighetsanalys av . 2010:13, s. 7. Rådighetsinskränkningar och ersättningsrätt – bakgrund styrelsen nedprioriterat kontroller och fältbesök inom tillsynen. Även verksamheten med rådgivning och information hade minskat och var i hög grad beroende av EU-medel. Inom lagtillsynen fanns också risk för bristande rättssäkerhet och kvalitet i handläggningen på grund av att skogsvårdslagen och tillämpades på olika sätt. Bristande kompetens inom detta område utgjorde också en tillhörande risk.134 Det konstaterades att hade lokal- kontor på 105 orter samt att närmare vart tionde kontor var beman- nat med en person. Det noterades också att inte ana- lyserat vilket mervärde det stora antalet kontor gav i förhållande till kostnaderna och att finansieringen av lokalkontoren utgör ett pro- blem för Skogsstyrelsen.135 I rapportens slutkapitel sammanfattade Statskontoret vilka utmaningar man såg för fram- tida verksamhet. Statskontoret föreslog bland annat att Skogsstyrel- sen, för att kunna styra verksamheten i riktning mot ökad enhetlighet, behövde följa upp vilka skillnader som fanns mellan distrikten eller regionerna när det gällde tillsynen, men även andra myndighetsupp- gifter. Enligt rapporten borde myndigheten också analysera varför det fanns skillnader och vid behov vidta åtgärder för att komma till- rätta med olikheter som inte kunde förklaras av att exempelvis skogs- bruket eller natur- och kulturmiljön skiljer sig åt i landet.136 Som en följd, bland annat av kritiken i hand- bok om att inte beakta artskyddsförordningen, påbörjade ett arbete med att uppdatera, komplettera och förtydliga föreskrifter och allmänna råd för 30 § skogsvårds- lagen. Del 1 publicerades och avhandlade Allmänna frågor, Träd- slagsblandning, Träd, trädsamlingar och döda träd, Hyggen, Skogsbil- vägar och traktorvägar, Hänsynskrävande biotoper, Kulturmiljöer och kulturlämningar, Skyddszoner, och vatten samt Återställande efter skada.137 Del 2 publicerades . meddelade dom i målet om den slova- kiska brunbjörnen.138 Domen kom att få stor betydelse i många EU- länder, inklusive , eftersom den typ av klagorättsregler som var aktuella i målet (i princip anses endast sökanden/fastighetsägare 134Ibid., s. 67 f. 135Ibid., s. 9. 136Ibid., s. 105. 137Skogsstyrelsens meddelande 2011:6. Översyn av föreskrifter och allmänna råd för 30 § SvL – del 1. 138Mål C-240/09, Lesoochranárske zoskupenie VLK mot Ministerstvo životného prostredia Rådighetsinskränkningar och ersättningsrätt – bakgrund och beslutande myndighet var berörda parter) var vanligt förekom- mande i flera medlemsstaters administrativa processlagar, vilket ute- slöt att till exempel miljöorganisationer kunde klaga på beslut som gick i gynnande riktning för den sökande, i alla fall om sökande och fastighetsägare är en och samma (beslutet anses då inte ha berört någon annan och ett gynnande beslut har ju inte gått sökanden emot). Enligt den slovakiska brunbjörnen ska nationell processrätt stå i öve- rensstämmelse med såväl både Aarhuskonventionen som målet att säkerställa ett effektivt domstolsskydd av rättigheterna enligt unions- rätten. Det innebär i sin tur att en miljöskyddsförening ska ges möj- lighet att vid domstol väcka talan mot ett beslut som kan strida mot unionens miljölagstiftning. Domen tydliggjorde miljöorganisationers klagorätt enligt såväl Aarhuskonventionen som . Mark- och klargjorde genom MÖD 2012:47 (åkergrodan i ) och MÖD 2012:48 (asfaltering av ) att miljöorganisationer kan överklaga tillsynsbeslut trots att denna beslutskategori inte nämns i 16 kap. 13 § . Dom- stolen pekade särskilt på Den slovakiska brunbjörnen och konstate- rade att tillsynsbeslut, att inte ingripa, tveklöst är beslut som om- fattas av Aarhuskonventionens artikel 9.3. Besluten har också en nära koppling till dispens från artskyddsförordningen och tillstånd enligt Natura 2000-reglerna, vilket båda är kategorier som täcks av 16 kap. 13§ och som dessutom omfattas av . Därmed finns inte bara en förpliktelse som följer av Aarhuskonventionen, utan även en materiell EU-rättslig skyldighet som den nationella dom- stolen ska säkerställa.139 trädde föreskrifter om ändring i föreskrifter och allmänna råd (SKSFS 2011:7) till Skogsvårdslagen i kraft och enligt dessa ska hänsyn tas till naturvården, kulturmiljö- vården och rennäringen. Bland annat ska vid all avverkning buskar och enstaka träd, trädsamlingar och döda träd lämnas kvar, av hänsyn till arter, kulturmiljön och landskapsbilden. meddelade dom i Änok- målet140 och konstaterade bland annat följande (noterna i punktlistan hänvisar till HFD:s referenser). 139För vidare analys, se (2020) Om allmänhetens stöd och icke-beslut i skogen, JP infonet , s. 6. 140HFD 2014 ref. 8. Rådighetsinskränkningar och ersättningsrätt – bakgrund •Det nationella miljömålet för skogsbruket är jämställt med pro- duktionsmålet.141 •Skogen ska skötas så att den uthålligt ger god avkastning sam- tidigt som den biologiska mångfalden behålls.142 •Målparagrafen i 1 kap. 1 § och de allmänna hänsyns- reglerna i 2 kap. gäller också verksamheter enligt skogsvårds- lagen.143 •Miljöbalken tillämpas parallellt med skogsvårdslagen men har företräde i vissa avseenden; det gäller bestämmelser om biotopskyddsområden och föreskrifter meddelade enligt miljö- balken om områdesskydd eller skydd för djur- och växtarter.144 •Artikel 9.3 i Aarhuskonventionen är tillämplig på ett bredare spekt- rum av handlingar och försummelser och den lagstiftning som avses är inte begränsad till lagstiftning rörande rätten till informa- tion och deltagande eller till lagstiftning som enligt sin rubrik behandlar miljöfrågor. Det avgörande är om bestämmelsen på något sätt är relaterad till miljön. Det krävs inte att det är fastslaget att det föreligger en lagstridighet, utan det räcker med ett påstående om förekomsten av en handling eller försummelse som strider mot nationell lagstiftning relaterad till miljön.145 •För att säkerställa tillgång till effektiva rättsmedel för allmän- heten bör besluten anses angå miljöorganisationer i den mening som avses i 22 § förvaltningslagen; föreningen hade således haft rätt att överklaga besluten. Härigenom stod det alltså klart att miljöorganisationer också enligt förvaltningslagen har rätt att klaga på beslut som rör bestämmelser som på något sätt är relaterade till miljön vid påstående om före- komsten av en handling eller försummelse som strider mot nationell lagstiftning relaterad till miljön. Sådana beslut angår miljöorganisa- tionerna.146 1992/93:226. Om en ny skogspolitik, s. 31 och prop. 2007/08:108. En skogspolitik i takt med tiden, s. 33. 1421 § skogsvårdslagen. 1997/98:90. Följdlagstiftning till m.m., s. 241 ff. 1444 § skogsvårdslagen. 145Handbok till Aarhuskonventionen, s. 206 f. 146För vidare analys, se (2014) Med lagstiftaren på åskådarplats. Om implementeringen av Århuskonventionen genom rättspraxis. InfoTorg Juridik-Rättsbanken , s. 5. Rådighetsinskränkningar och ersättningsrätt – bakgrund , publicerades del 2 av de föreskrifter som Skogs- styrelsen börjat ta fram inom projektet för översyn av förskrifter och allmänna råd. Del 2 avhandlade Prioritering av hänsyn samt Växt- och djurarter. konstaterar bland annat föl- jande.147 •Skogsstyrelsen har, enligt miljötillsynsförordningen, inte ansvar för tillsynen av artskyddsförordningen. •Länsstyrelserna har ansvar för tillsynen av artskyddsförordningen. •Skogsstyrelsen har, som sektorsmyndighet, ett ansvar att bidra till implementering och efterlevnad av naturvårdsdirektiven genom att arbeta fram generella föreskrifter, rådgivning och information. •Skogsbruk kan enligt gällande kriterier i naturvårdsdirektiven inte ges dispens från reglerna. •Redan i dagsläget arbetar med artskydd i skogen men kunskapen behöver fortsätta att utvecklas inom hela myn- digheten. •De nu beslutade föreskrifterna och den efterföljande implemen- teringen kommer att bidra på ett bra sätt för att höja denna kun- skapsnivå därmed förbättra hänsynen till arter i skogen. •Hänsynsreglerna enligt 30 § skogsvårdslagen gäller vid all skötsel av skog. •Ett beslut med stöd av 30 § skogsvårdslagen kan inte vara så in- gripande att pågående markanvändning avsevärt försvåras. •Samrådsparagrafen i 12 kap. 6 § är generellt utformad och gäller alla verksamheter eller åtgärder som kan komma att väsentligt ändra naturmiljön. Samrådsparagrafen täcker därmed även fall som inte omfattas av 30 § skogsvårdslagen men blir tillämplig först vid en viss nivå (väsentligt ändra). •En åtgärd som kan komma att väsentligt ändra naturmiljön måste anmälas enligt 12 kap. 6 § . 147Skogsstyrelsens meddelande 2014:1 Översyn av föreskrifter och allmänna råd för 30 § SvL – del 2, s. 43. Rådighetsinskränkningar och ersättningsrätt – bakgrund •Skogsstyrelsen har i föreskrifter pekat ut ett antal skogsbruksåt- gärder som väsentligt kan ändra naturmiljön, till exempel avverk- ning i nyckelbiotoper. •Var och en alltid är skyldig att följa regler även om inte har möjlighet att agera som tillsynsmyndig- het enligt balken. •Ett föreläggande eller förbud kan meddelas enligt även om pågående markanvändning avsevärt försvåras. Ett sådant beslut kan medföra rätt till ersättning. •Att tillsynen av artskyddet i skogen är delad innebär risk att frå- gor hamnar mellan stolarna och skyddet för arter i skogen blir lidande. Det vore önskvärt att det togs ett samlat grepp om denna frågeställning. I sitt remissvar ställde sig positivt till att arbeta vidare med frågorna tillsammans med bland annat . (2014) publicerade och Naturvårdver- ket, på initiativ av , en förstudie inför ett projekt om artskyddet i skogsbruket.148 Studien genomfördes med deltagande av , och fem länsstyrelser. Förstudien identifierar oklarheter kring tillämpningen av artskydds- förordningen samt praktiska och organisatoriska problem kopplade till det. Förstudien identifierar ett antal problemområden och fråge- ställningar att utreda och besvara i en kommande huvudstudie gäl- lande artskyddet i skogen: •Tillsynsansvarets fördelning mellan olika myndigheter är otydligt. •Förhållandet mellan olika författningar, vilket tolkningsutrymme som finns och hur de kan/ska tillämpas av tillsynsmyndigheten är otydligt. •Möjligheten till ersättning för markägare kan bero på vilka regler som tillämpas. •Verksamhetsutövarens eller markägarens ansvar när det gäller art- skydd i skogen är otydligt. 148Mattisson och (2014). Förstudie Artskydd i skogen. och Skogs- styrelsen Slutrapport 2014:7. Rådighetsinskränkningar och ersättningsrätt – bakgrund •Otillräckligt kunskapsunderlag för en rättssäker handläggning. •Kunskapsnivån hos handläggarna på respektive myndighet, om regelverk, handläggningsrutiner samt grundläggande begrepp, är ojämn och otillräcklig. •Ett systematiskt arbetssätt för artskyddsärenden i skogen saknas. •Länsstyrelserna och har olika rutiner för hanter- ing av 12:6-samråd. •Verksamhetsutövare saknar tillgång till kunskapsunderlag. tog åter ställning för rätts- skyddsprincipen genom att tolka överklagandereglerna i ljuset av Aarhuskonventionen och principerna som växt fram i EU-domsto- lens praxis.149 Den här gången handlade det om licensjakt på varg. Trots att beslut om licensjakt inte var överklag- bart enligt svensk lagstiftning kom HFD fram till att unionsrätten kräver att frågan om huruvida de klara och ovillkorligt formulerade förpliktelserna om det strikta artskyddet har uppfyllts på nationell nivå måste kunna prövas i domstol. Med hänvisning till såväl den slovakiska brunbjörnen som Wadenzee-målet150 konstaterade HFD att överklagandeförbudet stred emot unionsrätten varför Kammar- rätten borde ha bortsett från bestämmelsen (enligt principerna om ändamålsenliga verkan, effet utile, och gemenskapsrättens företräde) när den prövade överklagandena. Målet gällde alltså själva beslutets överklagbarhet.151 meddelade Mark- och dom i ett mål som gällde tillstånd till befintlig och utökad täktverk- samhet vid Klinthagentäkten i kommun.152 I korthet inne- bar domen att ny praxis etablerades i och med att MÖD konstate- rade att ifråga om verksamheter där syftet uppenbart är ett annat än att döda eller störa djurarter är det rimligt att det krävs en risk för påverkan på den skyddade bevarandestatus i området för att utlösa förbuden i 4 § 1 och 2 samt 8 och 9 §§ artskyddsförordningen. 149HFD 2015 ref. 79. 150Mål C-127/02. 151För vidare läsning om och en analys av detta mål, se (2017) Klaga inte på vargen ..! Om överklagandeförbudet i jaktförordningen och – Rättsfallskommentar till HFD 2015 ref. 79. Europarättslig tidskrift (ERT) 2017 s. 111. Rådighetsinskränkningar och ersättningsrätt – bakgrund fastställde så och de gemensamma riktlinjer för handläggning av skogsbruksärenden som berör arter som är fridlysta enligt 4 och 7 §§ artskyddsförordningen (2007:845). Riktlinjerna riktar sig till handläggare och konsulenter på länsstyrelserna och och syftar till att vara ett stöd i den dagliga handläggningen av ärenden samt i dialogen mellan myn- digheterna. I riktlinjerna behandlas inte giltigheten av den svenska fridlysning i 6, 8 och 9 §§ artskyddsförordningen (bilaga 2-arter) efter- som giltigheten av dessa bestämmelser har ansetts oklar vad gäller pågående markanvändning. Huruvida förvaltningsmyndigheternas riktlinjer och allmänna råd går utöver lagstiftningens krav Det som kan uppfattas som en omsvängning i myndigheternas praxis handlar i själva verket om en långsam genomförandeprocess rörande tillämpning av befintliga regler. Placeringen av utredningsansvar och bevisbörda (i den mån detta betraktas som en rådighetsinskränk- ning) har redan hanterats av utredningen och vår slutsats i den delen är att utredningskrav och bevisbörda gäller och har gällt sedan infördes . Den slutsatsen överensstäm- mer med såväl slutsats153 som Högsta förvaltnings- domstolens slutsats i HFD 2014 ref. 8. När det gäller möjligheten att, i syfte att skydda arter, förelägga om längre gående åtgärder än vad som ryms inom pågående mark- användning utan att avsevärt försvåra denna innehåller inte miljö- balken någon sådan begränsning. Den begränsning som finns regle- ras i 30 § skogsvårdslagen. I 1998-års artskyddsförordning fanns en motsvarande bestämmelse, men den gällande endast nationellt frid- lysta arter, alltså inte vilda fåglar eller arter som skyddas enligt EU:s livsmiljödirektiv. regel var heller inte absolut. Det har tagit tid för ansvariga myndigheter att få på plats genom- förandet av de krav som kan och ska ställas enligt och artskyddsförordningen, bland annat på grund av begränsningar i resurser men också på grund av svårigheter med att arbeta fram prak- tiska riktlinjer för tillämpningen av regelverket samt att sprida kun- skapen till alla som arbetar med frågorna inom myndigheterna. Stärkt äganderätt, flexibla skyddsformer och naturvård i skogen, s. 811. Rådighetsinskränkningar och ersättningsrätt – bakgrund annan anledning kan vara att praxisutvecklingen rörande artskydds- reglernas genomslag knappast existerade innan miljöorganisationer gavs möjlighet att klaga på för markägaren gynnande beslut. Sammanfattningsvis kan vi inte se annat än artskyddets inskrän- kande effekter på fastighetsägares effektiva ägande har författnings- stöd. Grunden finns i 8 kap. där bemyndigandet till reger- ingen återfinns. Med stöd av bemyndigandet har artskyddsförordningen antagits. Till detta kommer att flera av de inskränkande effekterna har sin grund i specifika regler i EU-direktiv som ställer klara, detal- jerade och ovillkorliga materiella krav på medlemsstaternas lagstift- ning samt att det är klarlagt att direktivbestämmelser som är tillräckligt precisa och ovillkorliga ger upphov till rättigheter för enskilda som ska kunna prövas i nationell domstol.154