sou · H9B327 · 2022-01-01 00:00:00 — Mot bakgrund av den straffrättsliga regleringen har , under olika regeringar, ansett att svensk rätt är förenlig med våra åtaganden enligt FN:s rasdiskriminerings- konvention i fråga om organisationer som främjar och uppmanar till rasdiskriminering. Det är alltjämt regeringens inställning. Även om det inte kan ses som ett avgörande skäl för ny lagstiftning så kan det konstateras att ett organisationsförbud skulle innebära att tillmötesgår dessa rekommendationer. Det kan vara av värde bl.a. med tanke på trovärdighet i inter- nationella sammanhang. Uppdraget att se hur andra länder har begränsat rasistiska organisationers möjlighet att verka Vid en internationell jämförelse kan man konstatera att länder har valt olika sätt att begränsa utrymmet för rasistiska organisationer att verka. Vissa länder har i likhet med förbjudit olika uttryck för rasism men inte uttryckligen lagstiftat mot rasistiska organisa- tioner. I länder som har infört förbud förekommer dels förbud mot deltagande i organisationer, dels förbud mot organisationerna som sådana. Förbuden tar inte nödvändigtvis sikte på just rasistiska organisationer utan kan ha en vidare träffyta. Inför att utredningen ska överväga ett förbud avseende rasistiska organisationer i finns det ett värde i att ta del av andra länders reglering och vilka erfarenheter länderna har av tillämpningen. •göra en kartläggning av hur rasistiska organisationers möjlighet att verka har begränsats i andra länder och ta del av vad som är känt om begränsningarnas effekter. Uppdraget att överväga ett förbud avseende rasistiska organisationer Ett förbud som riktar sig mot rasistiska organisationer kan bestå i att deltagande i sådana organisationer görs straffbart. Det kan också handla om att förbjuda organisationerna som sådana. Regeringen anser att båda möjligheterna bör övervägas. När det gäller frågan om att genom ett särskilt straffansvar för- bjuda deltagande i rasistiska organisationer kan en sådan kriminalisering vara värdefull som ett komplement till den nuvarande regleringen, t.ex. straffansvaret för hets mot folkgrupp, och kunna försvåra organisationernas rekrytering av medlemmar och andra aktiva. Kriminaliseringen av olovlig kårverksamhet i 18 kap. 4 § kan tjäna som en förebild. Som framgår av tidigare överväganden på området är en utmaning i det sammanhanget att utforma ett brott som är tillräckligt väl avgränsat för att vara godtagbart ur ett rättssäkerhetsperspektiv. får det inte vara så snävt att en persons deltagande i praktiken går ostraffat. Det bör stå kommittén fritt att ta ställning till vilka gärningar som är så straffvärda att de bör omfattas av straffansvaret. Att ordet del- tagande används i uppdraget bör inte hindra att kommittén föreslår ett straffansvar för sådana mellanhavanden med en organisation som i strikt mening kanske inte kan ses som ett deltagande i organisationen (jfr utformningen av straffansvaret för olovlig kårverksamhet). Ett förbud mot rasistiska organisationer som sådana skulle kunna innebära att en otillåten organisation tvingas att upphöra med sin verksamhet och därmed inte längre t.ex. kan hyra möteslokaler. Ett sådant förbud skulle i den meningen kunna ses som mer effektivt än ett förbud som riktas mot deltagarna i organisationen. Signalvärdet i ett tydligt förbud mot rasistiska organisationer skulle också vara stort. måste det beaktas att det kan vara svårt att utforma ett organisationsförbud som inte blir alltför lätt att kringgå, bl.a. med tanke på möjligheterna för en upplöst organisation att åter- uppstå i form av en ny juridisk person. Även risken för att organisationerna går under jorden måste beaktas. Det kan t.ex. innebära att det krävs större ansträngningar för att Polismyndig- heten och Säkerhetspolisen ska kunna kartlägga och följa miljöernas verksamhet och utveckling. Ett förbud kan också leda till fler icke tillståndsgivna demonstrationer, vilket skulle försvåra polisens möjligheter att hålla ordning i samband med demonstrationerna. Ett förbud kan tänkas utformas antingen som en i huvudsak civilrättslig eller offentligrättslig reglering och skulle även kunna bestå av en kombination av regler av dessa olika slag. En särskild svårighet vid utformningen av civilrättsliga regler är att det saknas associationsrättsliga regler om ideella föreningar att anknyta till. De intressen som motiverar ett förbud av en rasistisk organisation och t.ex. tvångslikvidation av juridiska personer enligt befintliga regleringar är vidare inte desamma. Kommittén bör dock vara oförhindrad att överväga olika lösningar. Oavsett hur ett förbud mot rasistiska organisationer utformas måste ett flertal intressen av olika slag beaktas. Ett exempel är att en organisation som förbjuds kan ha affärsförbindelser med företag som kan påverkas negativt om förbindelsen avbryts. Det kan finnas anställda i organisationen och den kan ha gett säkerheter till kredit- givare som ska garantera förpliktelser. Kommittén behöver därför ta ställning till hur intresset av effektivitet och en snabb avveckling kan förenas med tillräckliga rättssäkerhetsgarantier för berörda aktörer. Även i denna del bör kommittén dock vara oförhindrad att fritt överväga olika lösningar. •överväga om det bör införas ett särskilt straffansvar för del- tagande i en rasistisk organisation och hur ett sådant skulle kunna utformas, •överväga om det bör införas ett förbud mot rasistiska organisa- tioner och vilka rättsverkningar och administrativa system som skulle kunna knytas till ett sådant förbud samt bedöma hur verkningsfullt ett sådant förbud skulle vara, och •lämna författningsförslag om kommittén kommer fram till att lagstiftning avseende dessa frågor bör införas. Vid samtliga överväganden behöver regleringen av grundläggande fri- och rättigheter enligt såväl svensk grundlag som internationella åtaganden beaktas. Det ingår inte i uppdraget att föreslå ändring i grundlag. Med rasistiska organisationer avses i uppdraget därmed sammanslutningar vars verksamhet innebär förföljelse av en folk- grupp på grund av etniskt ursprung, hudfärg eller annat liknande förhållande (jfr 2 kap. 24 § andra stycket regeringsformen). Konsekvensbeskrivningar och redovisning av uppdraget Förslagens konsekvenser ska analyseras och redovisas enligt 14– 15 a §§ kommittéförordningen (1998:1474). Konsekvenserna för det civila samhällets organisationer ska också belysas. Det ska även framgå om förslagen i betänkandet har betydelse för konventionsåtaganden om mänskliga rättigheter. Uppdraget ska redovisas . Kommittén om förbud mot rasistiska organisationer (Ju 2019:02) Förlängd tid för uppdraget Regeringen beslutade kommittédirektiv till en parla- mentariskt sammansatt kommitté med uppdrag att bl.a. överväga om det bör införas ett särskilt straffansvar för deltagande i en rasistisk organisation och ett förbud mot rasistiska organisationer som sådana (dir. 2019:39). Uppdraget skulle enligt direktiven redovisas . Uppdraget ska i stället redovisas . Förslag till lag om upplösning av rasistisk organisation Härigenom föreskrivs följande. 1 § Allmän domstol får på talan av Justitiekanslern besluta att en rasistisk organisation ska upplösas genom likvidation enligt denna lag. Ett beslut om upplösning får meddelas endast om det är ound- gängligen påkallat av hänsyn till allmän ordning och säkerhet. Med en rasistisk organisation avses i denna lag en ideell eller eko- nomisk förening som sammansluter personer som i föreningen genom brottslighet förföljer en folkgrupp på grund av gruppens etniska ur- sprung, hudfärg eller ras. 2 § I samband med ett beslut om upplösning enligt 1 § ska rätten förordna en eller flera likvidatorer. Rättens beslut om upplösning och om förordnande av likvidator gäller . Besluten ska, när fråga är om en ekonomisk förening, registreras i det föreningsregister som för. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om att besluten, när fråga är om en ideell förening, ska kungöras. 3 § I fråga om likvidation av en ideell eller ekonomisk förening enligt denna lag gäller i tillämpliga delar 17 kap. 18, 26, 29–32, 35, 37 och 38§§ lagen (2018:672) om ekonomiska föreningar, om inte något annat sägs i denna lag. I stället för att skifta resterande tillgångar enligt 17 kap. 35 § lagen om ekonomiska föreningar ska likvidatorn besluta att tillgångarna ska tillfalla staten, om det inte är uppenbart oskäligt. Föreningen är upplöst när likvidatorn har lagt fram sin slutredo- visning. Likvidatorn ska, när fråga är om en ekonomisk förening, genast anmäla detta för registrering i föreningsregistret. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela före- skrifter om att detta, när fråga är om en ideell förening, genast ska kungöras. 4 § Likvidatorn har rätt till skälig ersättning av allmänna medel för arbete, tidsspillan och utlägg som uppdraget krävt, om inte ersättning kan betalas på annat sätt. En ansökan om ersättning görs hos den domstol som har förord- nat likvidatorn. 5 § En talan om upplösning väcks i tingsrätten i den ort där den ideella eller ekonomiska föreningen har sin hemvist. Om det inte finns någon behörig domstol enligt första stycket, är behörig domstol. 6 § Vid handläggningen i domstol av ett ärende om upplösning gäller bestämmelser om tvistemål där förlikning om saken inte är tillåten i tillämpliga delar, om inte något annat sägs i denna lag. Om den som har kallats till en förhandling uteblir, hindrar det inte att den fråga som förhandlingen gäller prövas och avgörs. Rättens avgörande sker genom beslut. 7 § Vid en huvudförhandling ska tingsrätten bestå av en lagfaren domare och tre nämndemän. Hovrätten ska vid en huvudförhandling bestå av tre lagfarna domare och två nämndemän. 8 § Den som efter det att en rasistisk organisation har upplösts enligt 3 § tredje stycket fortsätter organisationens verksamhet döms till böter eller fängelse i högst . Om gärningen är belagd med samma eller strängare straff i brotts- balken eller i annan lag, ska ansvar enligt denna lag inte dömas ut. 9 § Rättens beslut får överklagas. Prövningstillstånd krävs inte vid överklagande till hovrätten av ett beslut om upplösning enligt 1 §. 10 § En medlem eller en innehavare av förlagsandelar som är miss- nöjd med ett beslut enligt 3 § andra stycket får väcka talan mot staten efter det att föreningen upplöstes enligt 3 § tredje stycket. Talan väcks vid den domstol som beslutade om upplösning enligt 1 §. Denna lag träder i kraft den XX. Författningskommentar – förslaget till lag om upplösning av rasistisk organisation Allmän domstol får på talan av Justitiekanslern besluta att en rasistisk orga- nisation ska upplösas genom likvidation enligt denna lag. Ett beslut om upplösning får meddelas endast om det är oundgängligen påkallat av hänsyn till allmän ordning och säkerhet. Med en rasistisk organisation avses i denna lag en ideell eller ekonomisk förening som sammansluter personer som i föreningen genom brottslighet för- följer en folkgrupp på grund av gruppens etniska ursprung, hudfärg eller ras. Paragrafen innehåller den grundläggande bestämmelsen om när all- män domstol får besluta att en rasistisk organisation ska upplösas genom likvidation. Paragrafen innehåller en definition av vad som i lagen avses med en rasistisk organisation. Av paragrafen framgår också vem som får väcka talan om upplösning. I tredje stycket definieras vad som i lagen avses med en rasistisk organisation. En rasistisk organisation är enligt definitionen en ideell eller eko- nomisk förening som sammansluter personer som i föreningen genom brottslighet förföljer en folkgrupp på grund av gruppens etniska ur- sprung, hudfärg eller ras. I fråga om innebörden av ”rasistisk organisation” hänvisas till för- fattningskommentaren till 16 kap. 7 § och beskrivningen av motsvarande definition i det förslaget, se avsnitt 13.1. För att det ska röra sig om en rasistisk organisation i förevarande lags mening gäller som en ytterligare förutsättning att sammanslut- ningen är en ideell eller ekonomisk förening. Av allmänna principer följer att föreningen måste vara sådan att den kan förvärva rättig- heter och ikläda sig skyldigheter samt föra talan inför domstolar och andra myndigheter. Det måste alltså handla om en ideell eller ekono- misk förening som är en juridisk person. När det gäller en ideell förening krävs därmed att ett antal perso- ner kommit överens om att samverka för en gemensam målsättning och att överenskommelsen formaliserats i stadgar. Det får vidare för en ideell förening anses vara ett krav att den har någon form av styr- else eller ledningsorgan som kan företräda föreningen. När det gäller en ekonomisk förening i stället att den har registrerats i det föreningsregister som för, jfr 2 kap. 4 § lagen (2018:672) om ekonomiska föreningar (föreningslagen). kan verksamheten i en rasistisk organisation vara uppdelad i flera verksamheter med nära koppling till varandra. Varje sådan verk- samhet måste vara en rasistisk organisation enligt definitionen för att ett upplösningsbeslut ska kunna meddelas mot den. En annan sak är att det är rimligt att talan mot flera sådana juridiska personer prövas (i samma ärende). Andra sammanslutningar än ideella och ekonomiska föreningar kan inte upplösas enligt denna lag. Lagen är alltså inte tillämplig på t.ex. ett enkelt bolag eller ett aktiebolag. Inte heller är lagen tillämp- lig på s.k. sociala organisationer, dvs. sammanslutningar som använder sig av föreningsliknande former men som inte uppfyller de rättsliga kraven för en ideell förening. Bristande partsbehörighet kan leda till att talan avvisas på grund av rättegångshinder, jfr 11 kap. 2 § rätte- gångsbalken. Av första stycket framgår att frågan om upplösning prövas av all- män domstol och att detta kan ske endast på talan av Justitiekanslern. En begränsning i möjligheten att besluta om upplösning ges i andra stycket. Utöver att det ska stå klart att det är fråga om en rasistisk orga- nisation enligt definitionen i tredje stycket krävs att ett upplösnings- beslut är oundgängligen påkallat av hänsyn till allmän ordning och säkerhet. Beslutet ska med andra ord vara nödvändigt för att före- bygga brott och andra liknande störningar eller hot mot den allmänna ordningen och säkerheten. Rätten ska därvid beakta om organisa- tionens fortsatta verksamhet är så farlig för samhällsordningen och säkerheten att det påkallar ett beslut om upplösning. I princip krävs att organisationens förföljelsebrottslighet är omfattande och av sär- skilt samhällsfarlig karaktär och att det inte längre finns någon annan utväg för att skydda de aktuella intressena. I samband med ett beslut om upplösning enligt 1 § ska rätten förordna en eller flera likvidatorer. Rättens beslut om upplösning och om förordnande av likvidator gäller omedel- bart. Besluten ska, när fråga är om en ekonomisk förening, registreras i det för- eningsregister som för. Regeringen eller den myndighet som reger- ingen bestämmer får meddela föreskrifter om att besluten, när fråga är om en ideell förening, ska kungöras. Paragrafen innehåller bestämmelser om att rätten i samband med att den beslutar om upplösning ska förordna en eller flera likvidatorer och om när besluten börjar gälla. Den anger också hur besluten ska komma till allmän kännedom. Av första stycket framgår att rätten när den beslutar om upplös- ning ska förordna en eller flera likvidatorer. Det kan vara tillräckligt med en likvidator, men föreningens karaktär kan vara sådan att det är motiverat med fler likvidatorer. Vid den bedömningen bör bety- dande hänsyn tas till uppfattningen hos dem som tillfrågas om upp- draget. Det säger sig självt att det ställs stora krav på erfarenhet och lämplighet för uppdraget. Enligt andra stycket gäller rättens beslut om upplösning och om förordnande av likvidator . Besluten får överklagas enligt Trots ett sådant överklagande gäller emellertid besluten. Det inne- bär att den utsedda likvidatorn träder i funktion, alltså även om besluten är föremål för överklagande. När det är fråga om upplösning av en ekonomisk förening ska besluten om upplösning och om förordnande av likvidator enligt tredje stycket registreras i föreningsregistret. Vidare bemyndigas genom para- grafen regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om att besluten, när fråga är om en ideell förening, i stället ska kungöras. I fråga om likvidation av en ideell eller ekonomisk förening enligt denna lag gäller i tillämpliga delar 17 kap. 18, 26, 29–32, 35, 37 och 38 §§ lagen (2018:672) om ekonomiska föreningar, om inte något annat sägs i denna lag. I stället för att skifta resterande tillgångar enligt 17 kap. 35 § lagen om eko- nomiska föreningar ska likvidatorn besluta att tillgångarna ska tillfalla staten, om det inte är uppenbart oskäligt. Föreningen är upplöst när likvidatorn har lagt fram sin slutredovisning. Likvidatorn ska, när fråga är om en ekonomisk förening, genast anmäla detta för registrering i föreningsregistret. Regeringen eller den myndighet som reger- ingen bestämmer får meddela föreskrifter om att detta, när fråga är om en ideell förening, genast ska kungöras. Paragrafen innehåller en hänvisning till vissa bestämmelser i förenings- lagen och en bestämmelse om att likvidatorn, i stället för att skifta resterande tillgångar enligt den lagen, ska besluta att tillgångarna ska tillfalla staten, om det inte är uppenbart oskäligt. Den reglerar också när den rasistiska organisationen ska anses upplöst och hur detta ska komma till allmän kännedom. Genom hänvisningen i första stycket gäller som utgångspunkt 17 kap. 18, 26, 29–32, 35, 37 och 38 §§ föreningslagen i fråga om likvidation. Bestämmelserna i föreningslagen ska alltså tillämpas inte bara på likvidation av en ekonomisk förening utan också på likvida- tion av en ideell förening, med beaktande av de ideella föreningarnas natur och de särskilda hänsyn som gör sig gällande. Hänvisningen till föreningslagens bestämmelser innebär bl.a. att likvidatorn går in i styrelsens och den verkställande direktörens ställe och har i uppdrag att genomföra likvidationen (17 kap. 26 §) samt att likvidatorn genast efter tillträdet ska ansöka om kallelse på orga- nisationens okända borgenärer enligt lagen (1981:131) om kallelse på okända borgenärer (17 kap. 30 §). Likvidatorn ska och i den utsträckning som det behövs för likvidationen om- vandla föreningens egendom till pengar, genom försäljning på offent- lig auktion eller på något annat lämpligt sätt, och betala organisa- tionens skulder. Likvidatorn får fortsätta föreningens verksamhet bara i den utsträckning som behövs för en ändamålsenlig avveckling eller för att de anställda ska få skälig tid att skaffa nya anställningar (17 kap. 31 §). Om föreningen är på obestånd, ska likvidatorn an- söka om att den försätts i konkurs (17 kap. 32 §). Genom hänvisningen i första stycket gäller 17 kap. 35 § förenings- lagen om skifte i tillämpliga delar. Om det, när den anmälningstid som framgår av kallelsen på okända borgenärer löpt ut och alla kända skulder betalats, råder tvist om en skuld eller om en skuld inte förfallit till betalning eller av någon annan orsak inte kan betalas, ska likvidatorn sätta av pengar till betalning av skulden. Av andra stycket framgår att likvidatorn därefter vid likvidation enligt förevarande lag ska besluta att tillgångarna ska tillfalla staten, i stället för att som vid annan likvidation skifta resterande tillgångar till medlemmarna och eventuella innehavare av förlagsandelar. Som enda undantag gäller att tillgångarna inte ska tillfalla staten om detta är uppenbart oskäligt. Att det ska vara uppenbart att det är oskäligt att en tillgång tillfaller staten innebär att så inte blir fallet bara i rena undantagsfall. Egen- domen får då i stället på lämpligt sätt tillfalla en föreningsmedlem eller någon annan; föreningen är upplöst. Vid oskälighetsbedöm- ningen kan likvidatorn ta hänsyn till om tillgångarna vid ett skifte enligt 17 kap. 35 § skulle ha tillfallit någon som ålagts skadestånds- skyldighet i anledning av brott begånget inom ramen för organisa- tionen, jfr 36 kap. 1 a § . Att en medlem eller innehavare av förlagsandelar som är missnöjd med likvidatorns beslut kan väcka talan mot staten framgår av 10 §. I tredje stycket anges att den rasistiska organisationen är upplöst när likvidatorn har lagt fram sin slutredovisning. När fråga är om en ekonomisk förening läggs slutredovisningen fram på stämman, se Bestämmelsen gäller genom hänvisningen i första stycket i tillämpliga delar även för en ideell förening. Om det inte finns någon stämma, får likvidatorn lägga fram slutredovisningen på annat lämpligt sätt. Av tredje stycket följer också att likvidatorn, när fråga är om en ekonomisk förening, genast ska anmäla att slutredovisning lagts fram och att organisationen är upplöst för registrering i fören- ingsregistret. Vidare bemyndigas i tredje stycket regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om att detta, när fråga är om en ideell förening, i stället genast ska kun- göras. Likvidatorn har rätt till skälig ersättning av allmänna medel för arbete, tids- spillan och utlägg som uppdraget krävt, om inte ersättning kan betalas på annat sätt. En ansökan om ersättning görs hos den domstol som har förordnat likvi- datorn. Paragrafen anger att en likvidator har rätt till skälig ersättning av all- männa medel, om ersättning inte kan betalas av föreningen. En an- sökan om ersättning ska prövas av den domstol som förordnat likvi- datorn (som ett ärende enligt lagen [1996:242] om domstolsärenden). Vid bedömningen av vad som är skälig ersättning ska uppdragets speciella karaktär beaktas. En talan om upplösning väcks i tingsrätten i den ort där den ideella eller eko- nomiska föreningen har sin hemvist. Om det inte finns någon behörig domstol enligt första stycket, är behörig domstol. I paragrafen regleras vilken domstol som är behörig att handlägga en talan om upplösning. Huvudregeln är, enligt första stycket, att tingsrätten i den ort där föreningen har sin hemvist är behörig domstol. Vid tolkning av hem- vistbegreppet kan vägledning sökas i 10 kap. . För föreningar gäller därmed normalt som hemvist den ort där styrelsen har sitt säte eller, om det inte är bestämt något säte för styrelsen eller inte finns någon styrelse, där förvaltningen sker (10 kap. 1 § tredje stycket). För ekonomiska föreningar är som regel den ort i hemvist där styrelsen har sitt säte enligt föreningens stadgar. Även när det gäller en ideell förening torde det avgörande vara var dess styr- else har sitt säte. Kan sätet inte fastställas, torde den ort där verk- samheten huvudsakligen bedrivs vara avgörande.1 I andra stycket anges ett s.k. reservforum. Om det inte finns någon behörig domstol enligt första stycket, är behö- rig domstol. Vid handläggningen i domstol av ett ärende om upplösning gäller rättegångs- balkens bestämmelser om tvistemål där förlikning om saken inte är tillåten i tillämpliga delar, om inte något annat sägs i denna lag. Om den som har kallats till en förhandling uteblir, hindrar det inte att den fråga som förhandlingen gäller prövas och avgörs. Rättens avgörande sker genom beslut. I paragrafen regleras vilka processrättsliga bestämmelser som ska tillämpas i ärenden om upplösning enligt lagen. Enligt första stycket gäller bestämmelser om indispositiva tvistemål vid domstolarnas handläggning av ärenden om upplösning, om inte något annat sägs i lagen. 1Jfr Fitger m.fl., m.m. (, Version 89 ), kommentaren till 10 kap. 1 §. innehåller bl.a. bestämmelser om rättegångskostnader, bevisning och överklagande, som alltså gäller i tillämpliga delar. Hänvisningen till bestämmelserna om de indispositiva tvistemålen innebär bl.a. att tredskodomsföreläggande inte kan komma i fråga. Genom hänvisningen i 3 § gäller 17 kap. 18 § föreningslagen i fråga om föreläggande och delgivning.