sou · H9B351 · 2022-01-01 00:00:00 — Den grundläggande rättigheten i artikel 6:1 i konventionen är rätten till en rättvis rättegång (med konventionens ord fair hearing och ibland betecknad som fair trial). Nedan sammanfattas mycket kortfattat vad som ingår i detta begrepp. En grundläggande princip är att en part ska bli hörd av domstolen, vilket innebär att parten ska få tillfälle att framföra vad han eller hon har att säga till stöd för sina ståndpunkter och söka övertyga dom- stolen om det rättmätiga i sin sak.57 En annan allmän princip är att frågan om kränkning av artikel 6:1 i princip ska bedömas mot bakgrund av rättegången i dess helhet, alltså först efter rättegångens slut.58 I brottmål ska processen grundas på principen att den som är oskyldig inte ska kunna bli dömd för brott, och för att denna princip ska få ett reellt innehåll måste den tilltalade tillerkännas de rättig- heter som kan anses nödvändiga för att han eller hon ska kunna försvara sig på ett fullgott sätt.59 Utmärkande för en rättvis rättegång är också att parterna är lik- ställda i processen och att proceduren inte gynnar den ene på den andres bekostnad. Principen om parternas likställdhet (equality of arms) gäller inte bara i tvistemål utan också i brottmål där emellertid innebörden av principen delvis är en annan; den tilltalade får inte ha sämre möjligheter än åklagaren att utföra sin talan inför domstolen. Däremot lägger artikel 6:1 inte hinder i vägen för att den tilltalade i olika hänseenden har en mera förmånlig ställning än åklagaren i pro- cessen. Det är till och med nödvändigt att den tilltalade i vissa hän- seenden favoriseras (in dubio pro reo) för att eliminera risken för en fällande dom mot den som är oskyldig till brott. Åklagaren har så- ledes bevisbördan i brottmål.60 En näraliggande princip är att i brottmål ska processen grundas på principen att den som är oskyldig inte ska kunna bli dömd för brott. För att ge principen innehåll måste den tilltalade tillerkännas de rättigheter som kan anses nödvändiga för att han eller hon ska kunna försvara sig på ett fullgott sätt.61 57Danelius, a.a., s. 259. 58Ibid., s. 259. 59Ibid., s. 260. Principen om ett kontradiktoriskt förfarande har ett nära sam- band med principen om parternas likställdhet. Det kontradiktoriska förfarandet syftar till att garantera att båda parter får kännedom om allt material i processen och får tillfälle att framföra sina synpunkter på detta material samt att de dessutom har lika goda möjligheter att åberopa bevisning och att utföra sin talan i processen.62 En dom som vunnit laga kraft ska av rättssäkerhetsskäl bli bestående och att det måste finnas starka skäl för att den ska kunna upphävas eller ändras. Sådana skäl kan bestå i att domstolen saknat jurisdiktion eller att det förelegat allvarliga rättegångsfel eller att rättstillämp- ningen varit uppenbart felaktig, alltså ungefär vad man i svensk rätt skulle anse utgöra resningsskäl.63 Det måste också finnas en processordning som upplyser parterna om vilka procedurregler som är tillämpliga och processreglerna måste vara sådana att parterna vet vilka frågor som prövas och har möjlig- het att bidra med synpunkter och bevisning.64 Ett domstolsavgörande får i princip inte bygga på annat än vad som varit föremål för ett kontradiktoriskt förfarande.65 Om det i en rättegång mellan två parter fastställs ett rättsför- hållande som berör en tredje parts rätt, så kan denna tredje part inte anses ha åtnjutit sin rätt enligt artikel 6.66 Att den vinnande parten inte får ersättning för sina rättegångs- kostnader kan under vissa förhållanden vara ett brott mot artikel 6.67 I rätten till en rättvis rättegång ligger också ett allmänt krav på rättssäkerhet och på att lika fall ska bedömas lika. Vissa ojämnheter i rättspraxis är visserligen oundvikliga och kan ofta rättas till efter överklagande till högre instans, men om en och samma domstol dömer på olika sätt i identiska mål, är detta inte förenligt med arti- kel 6:1. Särskilt betänkligt är det om den högsta instansen, som har att leda rättstillämpningen, själv visar inkonsekvens i sitt dömande. I sin prövning av dessa frågor fäster vikt vid om det är fråga om djupgående och långvariga skillnader i rättspraxis och om det i inhemsk rätt finns en mekanism för att avlägsna sådana 62Danelius, a.a., s. 260. 63Ibid., s. 261. 64Ibid., s. 261 f. 65Ibid., s. 262. 66Ibid., s. 263. 68Ibid., s. 263 f. 4.5Ramsarkonventionen (1971) Convention on Wetlands, (konventionen om våtmarker av interna- tionell betydelse i synnerhet som livsmiljö för våtmarksfåglar), även kallad våtmarkskonventionen eller Ramsarkonventionen69, är fristå- ende och tillhör alltså inte FN-systemet. Konventionen syftar till att bevara och hållbart nyttja våtmarker, sjöar, vattendrag och grunda områden. har ratificerat konventionen och två änd- ringsprotokoll – Parisprotokollet70 och Reginaprotokollet71 – som trädde i kraft respektive 1994. Totalt var 170 länder anslutna till konventionen . Varje part åtar sig att utse och bevara minst ett område av inter- nationell betydelse, ett så kallat Ramsarområde. Kriterierna för ut- pekande baseras på ekologisk, botanisk, zoologisk, limnologisk eller hydrologisk betydelse, samt på vissa ekosystemtjänster. Ramsarom- råden kan vara värdefulla som rast- eller häckningsområde för flyt- tande fåglar, som uppväxtområde för fisk eller som en viktig resurs för vattenförsörjning. Områdena finns upptagna på en särskild lista. Totalt finns nu () drygt 2 370 Ramsarområden i världen, bland annat i , i och Everglades i . har utsett 68 Ramsarområden, som totalt omfattar . 4.6CITES-konventionen (1973) Vad gäller handel med utrotningshotade arter, är CITES- konvention central (the Convention on International Trade in En- dangered Species of Wild Fauna and ).72 Syftet med CITES-kon- ventionen är att se till att den internationella handeln med exemplar av vilda djur och växter inte hotar arternas överlevnad i naturen genom att handeln sker kontrollerat. Kontrollen innebär att all import, export, återexport med mera av arter som omfattas av konventionen måste godkännas genom ett licenssystem. Handeln ska vara laglig, hållbar och spårbar. Ansvaret ligger på konventionens parter, det vill 69Konventionen om våtmarker av internationell betydelse i synnerhet såsosm livsmiljö för våtmarksfåglar, Ramsar, , 1971 (SÖ 1975:76). 70Ramsarkonventionen, Parisprotokollet (SÖ 1986:74). 71Ramsarkonventionen, Reginaprotokollet (SÖ 1991:78). 72Konvention för reglering av handel med vissa utrotningshotade vilda djur och växter, 1973, (SÖ 1974:41). säga de länder som ratificerat konventionen, att utse en eller flera förvaltningsmyndigheter som ansvarar för att administrera licens- systemet. Parterna ska också utse vetenskapliga myndigheter för att ge råd om handelns effekter på arterna. Den internationella handeln med hotade arter uppskattas uppgå till miljarder dollar , dels laglig, men också i hög grad olaglig sådan. Handeln inkluderar mycket omfattande mängder växter och djur; allt från levande djur och växter till ett stort utbud av produkter som framställts från dem, till exempel livsmedelsprodukter, exotiska lädervaror, träinstrument, souvenirer och mediciner. CITES-listade arter förekommer också som livsmedel, exempelvis kan man i köpa kött från boaorm eller krokodil. Handel som är laglig, hållbar och spårbar ska ske på ett sådant sätt att arterna inte påverkas negativt i naturen. Den illegala handeln är dock ett stort hot mot många arter. Indirekt leder handeln till tjuv- jakt, boplundring och andra illegala aktiviteter världen över. Vissa djur- och växtarter utnyttjas i mycket hög grad och handeln med dem, i kombination med andra faktorer, till exempel förlust av livs- miljöer, kan ge allvarliga ekologiska följder. Handeln medför också ett stort lidande för de levande djur som omfattas, både vid fångst, för- och transporter. De arter som omfattas av CITES listas i tre bilagor, beroende på vilken grad av skydd de anses behöva. Sammanlagt listar konventio- nens bilagor cirka 5 950 djurarter och cirka 32 800 växtarter (arter listade i konventionens bilagor per ). Parterna ska inte tillåta handel med exemplar av arter som finns upptagna i någon av bilagorna, såvida det inte sker i enlighet med bestämmelserna i konventionen.73 •Bilaga I innehåller arter som är akut utrotningshotade och som är eller kan bli påverkade av handel. Handel med exemplar av dessa arter måste underkastas särskilt strikta bestämmelser för att inte deras överlevnad ska hotas ytterligare och får endast tillåtas i undantagsfall.74 Innebörden är att handel med exemplar av dessa arter är endast tillåtet under exceptionella omständigheter. •Bilaga II innehåller arter som inte är men som riskerar bli akut utrotningshotade om inte handeln med exemplar av sådana arter 73CITES-konventionen, artikel II. 74CITES-konventionen, artikel II. underkastas strikta bestämmelser för att undvika ett nyttjande som är oförenligt med deras överlevnad.75 Handeln måste alltså kontrolleras för att undvika ett utnyttjande som hotar arternas överlevnad. Bilaga II omfattar även andra arter som inte själva är hotade, men som kan påverka möjligheterna att kontrollera han- deln med hotade arter, ofta handlar det om arter som liknar en hotad art så mycket att förväxling kan ske. Det är tämligen öppet formulerat; det handlar om andra arter som måste underkastas reglering för att handeln med exemplar av de arter som riskerar bli utrotningshotade ska kunna bli föremål för effektiv kontroll.76 •Bilaga III innehåller arter som är skyddade i minst ett land och det landet har bett andra CITES-parter om hjälp för att kon- trollera handeln. Den ska omfatta alla arter som av en part (land som är part till konventionen) anges vara föremål för reglering inom dess jurisdiktion i syfte att förhindra eller begränsa exploa- tering och förklaras kräva medverkan från andra parter för kon- troll av handeln.77 Handeln regleras huvudsakligen med avseende på exemplar av en art. Med exemplar förstås i. varje djur eller växt, i levande eller dött tillstånd, ii.ifråga om djur: för de arter som är upptagna i bilaga I och II varje med lätthet igenkännlig del eller produkt därav och för de arter som är upptagna i bilaga III varje med lätthet igenkännlig del eller produkt därav i de fall den är uttryckligt angiven under ifråga- varande art i bilaga III; och iii.ifråga om växter; för de arter som är upptagna i bilaga I varje med lätthet igenkännlig del eller produkt därav; och för arter som är upptagna i bilaga II och III varje lätt igenkännlig del eller produkt därav i de fall den är uttryckligt angiven under ifrågavarande art i bilaga II och III.78 Beroende av i vilken bilaga en art finns listad ser bestämmelserna något olika ut. När det gäller arter i bilaga I regleras handeln i konventio- 75CITES-konventionen, artikel II. 76CITES-konventionen, artikel II. 77CITES-konventionen, artikel II. 78CITES-konventionen, artikel I(b). nens artikel III som inledningsvis stadgar att all handel med exem- plar av arter ska ske i överensstämmelse med bestämmelserna i den artikeln. För bilaga I-arter gäller följande.79 För export av exemplar krävs ett i förväg beviljat och uppvisat exporttillstånd. Exporttill- stånd ska endast beviljas då följande uppfyllts: •vetenskaplig myndighet i exportlandet har förklarat att exporten inte kommer att ogynnsamt påverka överlevnad; •administrativ myndighet i exportlandet har försäkrat sig om att exemplaret inte förvärvats i strid med exportlandets lagar till skydd för växt- och djurliv; •administrativ myndighet i exportlandet har försäkrat sig om att varje levande exemplar kommer att behandlas och transporteras på ett sådant sätt att risken för skada eller djurplågeri blir så liten som möjligt; samt •administrativ myndighet i exportlandet har försäkrat sig om att importtillstånd har beviljats för exemplaret. För import krävs ett i förväg beviljat och uppvisat importtillstånd samt antingen ett exporttillstånd eller ett reexportcertifikat. Import- tillstånd får beviljas endast då följande uppfyllts. •Vetenskaplig myndighet i importlandet har förklarat att impor- ten sker för ändamål som inte ogynnsamt påverkar överlevnaden av de berörda arterna; •vetenskaplig myndighet i importlandet har förvissat sig om att den angivna mottagaren av ett levande exemplar förfogar över en tillfredsställande utrustning för att hysa och sköta det; samt •administrativ myndighet i importlandet har förvissat sig om att exemplaret inte ska användas för huvudsakligen kommersiella ändamål. På liknande sätt anges sedan vad som krävs för reexport80 (det vill säga export av varje exemplar som har importerats81) och för in- 79CITES-konventionen, artikel III. 80CITES-konventionen, artikel III.4. 81CITES-konventionen, artikel I (d). förande från havet82 (det vill säga införande till en stat av sådant exem- plar av varje art som hämtats i den del av den miljön som inte står under någon stats jurisdiktion83). Härefter följer motsvarande reglering av arterna i bilaga II och III, det vill säga det anges vad som krävs för export, import, reexport och, för bilaga II-arter, vid infö- rande från havet.84 Det finns också bestämmelser med krav på tillståndsbevis och certifikat.85 I konventionen finns även vissa undantag. Det handlar till exempel om transit eller transport när exemplaren är under tull- myndighetens kontroll samt personliga tillhörigheter eller om exem- plaret ingår i hushåll.86 Undantaget för personliga tillhörigheter/hushåll gäller emellertid varken för bilaga I-arter som förvärvats av ägaren utanför dennes hemland för att importeras dit, eller för bilaga II-arter om de under vissa förutsättningar förvärvats av ägaren utanför dennes hemland.87 innehåller också vissa konkreta åtgärder som parterna ska vidta för att genomföra bestämmelserna i konven- tionen, och för att förbjuda handel med exemplar i strid med kon- ventionens bestämmelser. Åtgärderna ska innefatta (det handlar alltså om obligatoriska åtgärder):88 •straffbeläggning av handel med, eller besittning av sådana exem- plar eller bådadera, och •konfiskation eller återsändande till exportlandet av sådana exemplar. När en part finner det nödvändigt (bestämmelsen är alltså fakultativ) kan den meddela föreskrifter om inhemsk återbetalning av utgifter som uppstått till följd av konfiskering av exemplar som varit föremål för handel i strid med åtgärder vidtagna för att genomföra konven- tionen.89 Parterna ska också, så långt som möjligt se till att de formaliteter som krävs för handel med exemplar kan fullgöras med minsta möj- liga dröjsmål. Parterna ska vidare se till att varje levande exemplar 82CITES-konventionen, artikel III.5. 83CITES-konventionen, artikel I (e). 84CITES-konventionen artiklarna IV och V. 85CITES-konventionen artikel VI. 86CITES-konventionen, artikel VII.1–3 87CITES-konventionen, artikel VII.3 (a) och (b). 88CITES-konventionen, artikel VIII.1. 89CITES-konventionen artikel VIII.2. under transit, uppehåll eller transport blir omhändertaget på lämpligt sätt så att risken för skada eller djurplågeri blir så liten som möjlig.90 Vidare finns bestämmelser om vad som ska iakttas vid konfiskering av levande exemplar91 och om att parterna ska föra register över han- deln med exemplar samt rapportera denna till konventionens sekre- tariat.92 Parterna ska också utse administrativa och vetenskapliga myndigheter.93 Det framgår tydligt att bestämmelserna i konventionen inte på- verkar parternas rätt att anta strängare föreskrifter gällande villkor eller totalförbud för handel med, besittning eller transport av exem- plar av arter, det gäller även arter som inte är upptagna i någon av konventionens bilagor.94 Av konventionen framgår också explicit att parterna får ingå i unioner eller regionala handelsområden som inne- bär att det etableras eller upprätthålls en gemensam yttre tullkontroll och att tullkontrollen mellan staterna avvecklas – den lägger således inte hinder i vägen för EU-samarbetet.95 har haft i uppdrag att granska och utvärdera parternas implementering av lagstiftning i syfte att av- göra i vilken utsträckning rättsliga och institutionella åtgärder finns på plats i enlighet med konventionen. Detta uppdrag kallas det natio- nella lagstiftningsprojektet (, NLP).96 Vid såväl ordinarie som extraordinarie möten ska parterna granska implementeringen och tillämpningen av konventionen samt hur effektiv den är. Resultatet av parternas överläggningar ska ha formen av rekommendationer som kommer till uttryck antingen som COP:s resolutioner eller COP:s beslut.97 Resolutionerna är avsedda som långsiktiga guider, som ska sträcka sig över . De innebär alltså en vägledning från COP rörande hur olika bestämmelser i konven- tionen ska tolkas, men omfattar också etableringen av sekretariatets permanenta kommittéer, budget och arbetsprogram.98 90CITES-konventionen, artikel VIII.3. 91CITES-konventionen, artikel VIII.4. 92CITES-konventionen, artikel VIII.4–8. 93CITES-konventionen, artikel IX. 94CITES-konventionen, artikel XIV. 95CITES-konventionen, artikel XIV. 96Se National laws for implementation of the Convention, CITES (Rev. CoP18), Decision 18.62 97CITES-konventionen, artikel XI, punkt 3. 4.7Helsingforskonventionen, , HELCOM (1974/1981) Konventionen om skydd av miljö är en regional miljökonvention för som undertecknades 1974, men trädde i kraft först . Den har sedan uppdaterats och gällande version undertecknades 1992 och trädde i kraft 2000.99 Det senaste tillägget trädde i kraft . Konventionen gäller , inklusive och den gäller för hela avrin- ningsområdet. Parter är , , , , , , , , och EU. Arbetet för att förbättra tillstånd samordnas av Helsingforskommis- sionen (HELCOM). HELCOM består av representanter för kon- ventionens parter. Arbetet sker i arbetsgrupper och samordnas av ett sekretariat i . HELCOM har beslutat om en Aktionsplan för , HELCOM Baltic Sea Action Plan (BSAP), med syfte att återställa god ekologisk status i till 2021. Detta syfte kommer högst troligt inte att nås till 2021, och därför ska planen nu uppdateras. 4.8Bonnkonventionen, CMS (1979/1983) När det gäller vilda djur som flyttar, syftar den så kallade Bonnkon- ventionen100 (konventionen om skydd av flyttande vilda djur, CMS) till att skydda flyttande arter av landdjur, vattendjur och fåglar i hela deras utbredningsområde. Konventionen är ett mellanstatligt avtal, som ingåtts med stöd av miljöprogram, om be- varandet av vilda djur och livsmiljöer i hela världen. Bonn-konven- tionen undertecknades 1979 och trädde i kraft . Europeiska unio- nen är part i Bonnkonventionen . Till konventionen hör två bilagor. Bilaga I omfattar flyttande arter som är hotade (listade som sårbar eller högre hotkategori på IUCN:s rödlista). Arterna som listas på bilaga I är skyddade från all form av jakt och tagande, men undantag kan ges om syftet är vetenskapligt eller gynnar bevarandet av arten. Bilaga II omfattar arter vars beva- konvention om skydd av miljö, (SÖ 1996:22). 100Konventionen om skydd av flyttande vilda djur, , CMS (SÖ 1983:37). randestatus är ogynnsam eller arter vars bevarandestatus signifikant gynnas av internationellt samarbete. En art kan vara listad i båda bilagorna. De länder, inom vilka arterna som förekommer i bilaga I finns, ska även arbeta för att bevara och restaurera viktiga livsmiljöer, motverka aktiviteter eller hinder som motverkar eller hindrar flyttning, motverka eller förhindra faktorer (inklusive invasiva främ- mande arter) som ytterligare försämrar bevarandestatus. Vad gäller bilaga II-arter uppmanas länder där art förekommer att skapa gränsöverskridande samarbeten eller avtal i syfte att förbättra bevarandestatus. Under Bonnkonventionen finns 26 frivilliga eller bindande avtal avseende särskilda arter eller hela organismgrupper, exempelvis flad- dermöss, småvalar, sälar, vattenfåglar, rovfåglar, havssköldpaddor och ett antal fågelarter, till exempel albatrosser och sibirisk trana. Underavtalen kan också handla om arternas eller gruppernas livs- miljöer och flyttvägar. har undertecknat Ascobans (Agreement on the Conservation of Small Cetaceans of the Baltic and North Seas, avtalet till skydd för småvalar i och ), Eurobats (Agreement on the Conservation of Populations of European Bats, överenskommelsen om skydd av fladdermöss i ), AEWA (Afro Eurasian Waterbird Agreement, vattenfågelavtalet), MoU Birds of Prey (frivilligt internationellt avtal som avser att skydda flyttande arter av rovfåglar) och MoU Sharks (frivilligt avtal som avser att skydda flyt- tande arter av hajar). EU har ratificerat konventionen samt samma underavtal och fri- villiga avtal som . I en resolution från konventionens partsmöte 2002101 uppmärk- sammas risker kopplade till fåglar och kraftledningar, främst att fåglar kan skadas när de flyger på ledningar eller får elström genom kroppen, men också att sådana elolyckor i värsta fall kan leda till bränder. 4.9Bernkonventionen (1979) Konventionen om skydd av europeiska vilda djur och växter samt deras naturliga miljö (Convention on the Conservation of European Wildlife and Natural Habitats), Bernkonventionen102 är en regional 101Convention on the Conservation of Migratory Species of Wild Animals, Resolution 7.4, 2002. 102Konventionen om skydd av europeiska vilda djur och växter samt deras naturliga miljö, (SÖ 1983:30). naturvårdskonvention som arbetades fram inom och omfattar medlemsländer, liksom de afrikanska staterna , , och samt EU. , , , och deltar som observatörer. Konventionen syftar till att säkerställa bevarande av vilda flora- och faunaarter och deras livsmiljöer varvid särskild uppmärksamhet ska ägnas åt utrotningshotade och sårbara arter. Målet med konven- tionen är att skydda vilda djur och växter och deras naturliga miljö, särskilt de arter och slag av miljö som för att kunna skyddas kräver samarbete mellan ett flertal stater, samt att främja ett sådant sam- arbete.103 Parterna har åtagit sig att vidta nödvändiga åtgärder för att bevara beståndet av vilka djur och växter på eller anpassa den till en nivå som motsvarar i synnerhet ekologiska, vetenskapliga och kulturella krav. Därvid ska hänsyn tas till ekonomiska och rekreativa krav, samt behoven för underarter, varieteter eller former som lokalt är i risk- zonen.104 De ska också vidta åtgärder för att främja nationella rikt- linjer för att skydda vilda djur och växter samt naturlig miljö, att i samband med planering och vid uppdragandet av riktlinjer för ut- veckling samt åtgärder mot föroreningar beakta skyddet av vilda djur och växter samt främja utbildning och sprida allmän information om behovet av att bevara arter av vilda flora och fauna och deras livs- miljöer.105 När det gäller arter av vilda växter i bilaga I ska parterna vidta lämpliga och nödvändiga åtgärder för att säkerställa skyddet. Det ska vara förbjudet att avsiktligt plocka, samla, klippa av eller gräva upp sådana växter och, om lämpligt, ska även innehav eller försäljning av dessa arter förbjudas.106 Beträffande de arter av vilda djur som anges i bilaga II ska varje part vidta lämpliga och nödvändiga lagstiftande och administrativa åtgärder för att säkerställa särskilt skydd av de arter av vilda djur som anges i konventionens bilaga II. Ifråga om dessa arter anges vidare att i synnerhet följande ska vara förbjudet: 103Bernkonventionen, artikel 1. 104Bernkonventionen, artikel 2. 105Bernkonventionen, artikel 3. 106Bernkonventionen, artikel 5. a)alla former av avsiktlig fångst, kvarhållande i fångenskap samt av- siktligt dödande, b)avsiktlig skada på eller förstörelse av häcknings- eller rastplatser, c)avsiktlig störning av vilda djur, framför allt under deras häcknings- och yngeltid samt vintervila, såvida störning kan anses betydande med hänsyn till denna konventions målsättning, d)avsiktlig förstörelse eller insamling av ägg i naturen eller förvaring av dessa ägg, även i de fall de är urblåsta,