sou · H9B3100 · 2022-01-01 00:00:00 — Av 2 § 1 p samt 3 § 1 p Polislagen (1984:387) följer att det till respektive Säkerhets- polisens uppgifter bl.a. hör att förebygga, förhindra och upptäcka brottslig verksamhet (beträffande Säkerhetspolisen enbart beträf- fande brott mot rikets säkerhet eller terrorbrott). Dessa uppgifts- beskrivningar är allmänt hållna och bör inte tolkas snävt. Även utredning av självständigt förverkande bör därför kunna inrymmas under nämnda punkter i polislagen. Genom att och Säkerhetspolisen pekas ut i den nya förfarandelagen som ansva- riga för att bedriva utredning om självständigt förverkande följer detta uppdrag även av polislagen 2 § 5 p och 3 § 5. Slutligen bör nämnas att till uppgifter hör att myn- digheten ska förebygga och motverka ekonomisk brottslighet, med- verka i brottsutredningar som rör vissa brott samt delta i det myn- dighetsgemensamma arbetet mot den grova och organiserade brotts- ligheten (se 6 § förordningen [2017:154] med instruktion för Skatte- verket). De närmare förutsättningarna för verksamhet som rör brottsbekämpning följer av lagen (1997:1024) om Skatte- verkets brottsbekämpande verksamhet. För att det ska vara klart att i vissa fall även ska biträda åklagare vid utredning om En ny förfarandelag om rättegången vid förverkande och företagsbot självständigt förverkande av brottsvinster bör det göras ett tillägg om detta i nu nämnda förordning och lag. är en myndighet som har till uppdrag att bl.a. övervaka och kontrollera trafiken till och från samt förebygga och motverka brottslighet i samband med in- och utförsel av varor (jfr 2 och 3 §§ förordning [2016:1332] med instruktion för ). ska även delta i det myndighetsgemensamma arbetet mot den grova och organiserade brottsligheten (2 § andra stycket nämnda förordning). Vidare ska bedriva viss utrednings- och åklagarverksamhet i fråga om brott mot bestämmelser om in- och utförsel av varor (se 4 § samma förordning). Beskrivningen av uppdrag visar att det inte vore en verksamhetsfräm- mande uppgift för att även bistå åklagare i utredningar som syftar till att förverka egendom. Det är även troligt att myn- digheten vid genomförandet av sitt uppdrag påträffar egendom som kan misstänkas härröra från brottslig verksamhet och då kan bli föremål för utredning om självständigt förverkande om vårt förslag genomförs. Det finns därmed goda skäl för att inkludera även Tull- verket bland de myndigheter som kan biträda åklagare vid utredning om självständigt förverkande av brottsvinster. I och med att det pågår en samlad översyn över uppdrag före- faller det lämpligast om Utredningen om en samlad lagstiftning om befogenheter (Fi 2021:04) lämnar förslag i den här delen. Vi har samrått med nämnda utredning och är överens om att detta är det mest lämpliga tillvägagångssättet. Vi lämnar alltså inte något för- slag som innebär att även ska biträda åklagaren vid utred- ningar om självständigt förverkande av brottsvinster. Slutligen bör nämnas att vi har övervägt om även Kustbevak- ningen ska kunna bistå åklagaren vid utredningar om självständigt förverkande av brottsvinster. Också har en del av sitt uppdrag inom den brottsbekämpande sfären (se bl.a. kustbevak- ningslagen [2019:32] och förordning [2019:84] med instruktion för ). Det kan dessutom förutses att inom ramen för sitt uppdrag att bedriva sjöövervakning och utföra räddningstjänst till sjöss skulle kunna påträffa egendom som kan misstänkas härröra från brott. Trots det är det utredningens bedöm- ning att inte ska få i uppdrag att biträda åklagaren vid utredningar om självständigt förverkande av brottsvinster. Det huvudsakliga skälet för det är att det inte lär vara En ny förfarandelag om rättegången vid förverkande och företagsbot särskilt vanligt förekommande att påträffar miss- tänkta brottsvinster. Detta ställningstagande kan givetvis behöva om- värderas sedan reformen om självständigt förverkande av brotts- vinster varit i kraft . Flera av de bestämmelser som finns i om förundersökning i brottmål bör kunna tillämpas vid utredning om självständigt förverkande av brottsvinster Vårt förslag: För att en utredning om självständigt förverkande av brottsvinster ska kunna bedrivas effektivt behöver utredande myndigheter tillgång till i stort sett samma utredningsmetoder som vid utredning av en brottsmisstanke. Flera av de bestäm- melser som anges i 23 kap. bör därför göras tillämpliga vid utredning av självständigt förverkande av brotts- vinster. Vilka bestämmelser som avses ska anges uttryckligen i den nya förfarandelagen. Så som redan angetts tidigare i det här avsnittet är det angeläget att de rättssäkerhetsgarantier som omgärdar en förundersökning också kan tillämpas vid utredning om självständigt förverkande av brotts- vinster. Det innebär bl.a. att det ska vara tydligt att den som åtgärden riktas mot under vissa förhållanden har rätt till en offentlig försva- rare, men också att det klargörs att utredningen ska bedrivas objek- tivt så att inte någon onödigt utsätts för utredning eller orsakas kostnad eller olägenhet, att den som berörs har rätt att ta del av hela utredningsmaterialet sedan detta färdigställts m.m. (se mer om de rättssäkerhetsgarantier som ska gälla nedan). Det är emellertid också –för att den nya förverkandeformen självständigt förverkande av brottsvinster ska bli ett effektivt medel i brottsbekämpningen – nöd- vändigt att utredande myndigheter har tillgång till sådana utred- ningsmetoder som behövs för att det ska vara möjligt att ta ställning till om den ifrågavarande egendomen härrör från brottslig verksam- het eller inte. För att kunna klargöra detta behöver utredande myn- digheter tillgång till i huvudsak samma utredningsverktyg som finns tillgängliga vid utredning om brott. Även om det inte är fråga om utredning av brott bör självständigt förverkande av brottsvinster ses som en del av myndigheternas tillgångsinriktade brottsbekämpning. En ny förfarandelag om rättegången vid förverkande och företagsbot Utredningen föreslår mot den bakgrunden att följande bestäm- melser i 23 kap. ska kunna tillämpas vid utredning om självständigt förverkande av brottsvinster: –3 § fjärde stycket om att polisman får hålla förhör och vidta andra utredningsåtgärder som är av betydelse för utredningen innan denna hunnit inledas, –4 § om att utredningen bl.a. ska bedrivas objektivt samt så att inte någon onödigt utsätts för utredning eller orsakas kostnad eller olägenhet, –6 § om att förhör får hållas med alla som kan antas lämna upp- lysning av betydelse för utredningen, –6 a § om att den som ska höras bl.a. får kallas vid vite, –6 b § om att frågor om utdömande av vite som har förelagts med stöd av 6 a § ska prövas av åklagaren samt att den som förpliktats bl.a. kan begära rättens prövning av beslutet, –7 § om att den som utan giltig orsak underlåter att följa en kallelse att inställa sig till ett förhör bl.a. får hämtas till förhöret, –8 § om att bl.a. den som befinner sig på den plats, där ett brott förövas, på tillsägelse av en polisman är skyldig att medfölja till ett förhör som hålls därefter samt att den utan giltig orsak vägrar att medfölja får tas med till förhöret av polismannen, –9 § om att den som inte är anhållen eller häktad som huvudregel inte är skyldig att stanna kvar för förhör längre än och att den som är inte är skyldig att stanna kvar längre än , –9 a och b §§ om skyldighet att tillfälligt lämna ifrån sig elektro- nisk kommunikationsutrustning samt att sådan egendom ska lämnas tillbaka så snart det inte längre finns skäl för åtgärden, –10 § om att undersökningsledaren bestämmer vilka som får när- vara vid ett förhör samt vilka undantag som gäller för undersök- ningsledarens beslutanderätt i det här avseendet, –11 § om möjligheten för en närvarande offentlig försvarare att ställa frågor vid förhör, En ny förfarandelag om rättegången vid förverkande och företagsbot –12 § om att det inte får användas t.ex. medvetet oriktiga upp- gifter, löften eller förespeglingar om särskilda förmåner under förhör i syfte att framkalla bekännelse eller uttalande i viss rikt- ning, –13 § om att den som har vittnesplikt redan under utredningen kan höras inför rätten om hen vägrar att yttra sig om omständighet som är av vikt för utredningen, –14 § om möjligheten att inhämta yttrande från sakkunnig, –15 § om att rätten genast kan ta upp ett bevis om det är fara för att beviset annars går förlorat innan huvudförhandlingen, –16 § andra stycket om tolk och översättning av handlingar, –21 § om att det ska föras protokoll vid utredningen över det som har förekommit som är av betydelse, –21 a § om rätten att få en papperskopia av protokoll och andra handlingar från utredningen samt de begränsningar som finns i den här rätten, –21 b § om att förhör får dokumenteras genom en ljudupptagning eller ljud- och bildupptagning, –21 c § om att ljudupptagning och ljud- och bildupptagningar av förhör ska bevaras till dess att utredningen har lagts ned eller avslutats eller målet, om talan väckts, är slutligt avgjort, –21 d § om att frågor om rätt att ta del av det som har förekommit vid förundersökningen prövas av undersökningsledaren, och –23 § om att de bestämmelser som angetts ovan även gäller om ytterligare utredning behöver göras sedan talan väckts. Det som i bestämmelserna sägs om den misstänkte ska i stället gälla den person som en utredning om självständigt förverkande av brotts- vinster riktas mot. Det som sägs om förundersökning ska i stället gälla utredning om självständigt förverkande. Medtagande och hämtning till förhör (se 23 kap. 8 och 9 §§ rätte- gångsbalken) utgör en form av tvångsmedel. Här kan nämnas att det kan bli aktuellt för utredande myndigheter att hämta flera personer till förhör , under åberopande av att det föreligger kollu- sionsfara, eftersom det kan förutses att den som talan om förver- En ny förfarandelag om rättegången vid förverkande och företagsbot kande riktas mot kan komma med invändningar om att egendomen har erhållits genom arv, gåva, lån eller liknande disposition. I ett sådant fall kan det alltså vara nödvändigt att genomföra förhör med flera personer i syfte att undvika att personerna skapar en gemensam berättelse om egendomen. Vid tillämpning av dessa regler bör man alltså, trots att det inte pågår en utredning om brott kunna anses föreligga kollusionsfara. Tvångsmedelsanvändning vid utredningar om självständigt förverkande av brottsvinster Vårt förslag: I den nya förfarandelagen ska det anges att bestäm- melserna om förvar, kvarstad, beslag, penningbeslag, husrann- sakan och kroppsvisitation i 26–28 kap. är tillämpliga i en utredning om självständigt förverkande av brotts- vinster. Av lagen ska det framgå även att straffprocessuella tvångs- medel ska hävas när det inte längre finns skäl för dem samt att ett straffprocessuellt tvångsmedel inte får pågå än om det inte finns särskilda skäl för att åtgärden pågår . Tidsgränsen ska enbart gälla och alltså inte efter att talan om förverkande har väckts vid domstol. Om en möjlighet till självständigt förverkande av brottsvinster in- förs, är det givetvis angeläget att institutet ges en sådan utformning att dess effekter inte stannar på papperet. Detta fordrar bl.a. att för- utsättningar skapas för ett effektivt utredningsförfarande och att verkställigheten av ett beslut om förverkande kan säkerställas. För att åstadkomma detta torde det vara nödvändigt att i viss utsträck- ning ge möjligheter att tillgripa straffprocessuella tvångsmedel för dessa ändamål. En utgångspunkt för all tvångsmedelsanvändning är att den ska vara förenlig med legalitets-, ändamåls-, behovs- och proportionalitetsprinciperna. Det innebär att tvångsmedel bara får användas med uttryckligt stöd i lag och endast för det ändamål för vilket det beslutats. Det innebär vidare att det ska finnas ett behov av åtgärden och att det inte räcker med en mindre ingripande åtgärd, samt att tvångsmedel får tillgripas endast om skälen för åtgärden En ny förfarandelag om rättegången vid förverkande och företagsbot överväger det intrång eller men i övrigt som åtgärden innebär för den misstänkte eller för något annat motstående intresse.1 De straffprocessuella tvångsmedel som bör kunna användas är vid en utredning om självständigt förverkande är – vid sidan av vad som följer av föregående avsnitt – förvar och kvarstad i brottmål, beslag och penningbeslag, husrannsakan och kroppsvisitation. Reglerna om förvar, kvarstad, beslag och penningbeslag behöver kunna användas för att säkra verkställigheten av ett framtida för- verkande. Mot bakgrund av att vi föreslår ändringar som innebär att egendom i större omfattning ska kunna sakförverkas, att förver- kande ska kunna ske också då brottsvinsten motsvarar skada för enskild samt att bestämmelsen om penningbeslag ska bli generellt tillämplig gör vi bedömningen att det i första hand är beslag och penningbeslag som kommer att aktualiseras vid utredning om själv- ständigt förverkande av brottsvinster. För att utredande möjligheter ska ges en rimlig möjlighet att utreda den berördes egendomsförhållanden behöver de även tillgång till tvångsmedlen husrannsakan och kroppsvisitation. För dessa båda tvångsmedel bör de bestämmelserna som rör åtgärder mot annan än den som är misstänkt för brottet göras tillämpliga också vid själv- ständigt förverkande. Det innebär att det kommer att krävas att det finns synnerlig anledning att tro att det vid husrannsakan ska anträf- fas föremål som kan tas i beslag eller förvar eller annars ha betydelse för utredningen om självständigt förverkande av brottsvinster. På motsvarande vis kommer det krävas synnerlig anledning att anta det genom kroppsbesiktningen kommer att anträffas föremål som kan tas i beslag eller förvar eller annars är av betydelse för utredningen. Det utvecklas inte närmare i förarbetena till 28 kap. rättegångs- balken vad som avses med synnerlig anledning i det här avseendet. Av uttalanden som bl.a. JO gjort följer att uttrycket ska tolkas så att det ska finnas någon faktiskt omständighet som påtagligt visar att man med fog kan förvänta sig att husrannsakan ger det förväntade resul- tatet. Kravet på synnerliga anledning kan förefalla högt, men det ska ses mot bakgrund av att det gäller när åtgärden vidtas mot någon som inte är misstänkt för brott. Kravet måste i det här sammanhanget också ses mot bakgrund av en husrannsakan och en kroppsbesikt- ning i de här fallen knappast blir aktuellt om inte myndigheterna 1988/89:124 s. 27. En ny förfarandelag om rättegången vid förverkande och företagsbot genom inledande utredningsåtgärder eller genom omständigheterna i övrigt har goda skäl att misstänka att åtgärden skulle kunna leda framåt. Det finns ju ingen konkret händelse, t.ex. ett brott, som i övrigt ger anledning till åtgärden. Vår bedömning är att kravet hind- rar att husrannsakan och kroppsbesiktning företas på alltför lösa grunder, men inte hindrar att åtgärderna vidtas när det finns skäl för dem. De ändringar som vi föreslår i för att bestäm- melserna där ska kunna tillämpas vid utredning om självständigt förverkande av brottsvinster redovisas i avsnitt 7.3. Som angetts ovan lär det framför allt vara beslag och penning- beslag som kommer att användas i utredningar om självständigt förverkande av brottsvinster. Det kan t.ex. bli aktuellt att ta egen- dom i beslag eller penningbeslag om polisen vid utredning beträf- fande ett brott påträffar kontanter eller annan värdefull egendom som inte kan knytas till det brott som utreds eller något annat kon- kret brott, men som av annan anledning misstänks härröra från en inte närmare preciserad brottslighet. För att utredningen ska bedri- vas med det skyndsamhetskrav som får anses gälla vid tvångsmedels- användning bör det införas en tidsgräns för tvångsmedelsanvänd- ningen. Det gäller särskilt som det inte finns några preskriptions- regler att ta hänsyn till vid en sådan utredning. Som utgångspunkt bör tvångsmedel inte kunna pågå , förutsatt att det inte finns särskilda skäl. Med särskilda skäl avses t.ex. att utred- ningen om självständigt förverkande är mycket omfattande eller komplex eller att det kan misstänkas att den som åtgärden berör med- vetet håller sig undan för att förhindra att utredningen slutförs. Det ska kunna krävas att myndigheten som ansvarar för utredningen aktivt driver den mot ett avgörande. Om skälet till att talan inte kan väckas helt är hänförligt till den som åtgärden berör bör ett beslag eller ett penningbeslag kunna bestå även när åtgärden har pågått , dvs. särskilda skäl bör i sådana fall närmast regelmässigt anses före- ligga. Den begränsning som ligger i det nu sagda ska inte gälla om talan om förverkande har väckts. I ett sådant fall kan nämligen utredande myndigheter inte längre påverka tidsutdräkten. Den som berörs av t.ex. ett beslag har givetvis möjlighet att enligt gängse regler begära rättens prövning av beslaget. En ny förfarandelag om rättegången vid förverkande och företagsbot I avsnitt 8.9.1 finns en redogörelse för de särskilda bestämmelser som ska gälla om en utredning av och talan om förverkande bedrivs mot barn och unga. 8.5.3Särskilda regler om den rätt som tillkommer de som berörs av en utredning om förverkande eller företagsbot Rätten till offentlig försvarare Vårt förslag: Det ska klargöras i den nya förfarandelagen att offentlig försvarare kan förordnas med stöd av 21 kap. 3 a § för den person eller det företag som är föremål för utredning eller talan om förverkande eller företagsbot. Förutsättningarna för ett förordnande är att det behövs med hänsyn till utredningen eller att det i övrigt finns särskilda skäl med hänsyn till den som berörs eller vad målet rör. Offentlig försvarare ska förordnas endast om den som talan riktas mot begär det. I likhet med vad som gäller vid förordnande av offentlig för- svarare vid misstanke om brott ska det inte förordnas en offentlig försvarare om den som talan riktas mot biträds av en försvarare som den berörde själv har utsett. Det ska även införas en reglering som klargör att den person eller det företag som utreds har rätt att få information om rätten att anlita ombud och att hen under vissa förutsättningar har rätt att få en offentlig försvarare förordnad. Regleringen bör införas genom en hänvisning till bestämmelsen i 12 § förundersöknings- kungörelsen (1974:948). Om de förslag vi lämnar om självständigt förverkande av brotts- vinster genomförs innebär det att egendom kan förverkas till staten utan att den person som berörs döms för att ha begått ett brott som har anknytning till egendomen. Åtgärden är ingripande mot den enskilde. Genom lagändringar som trädde i kraft skärptes företagsbotsregleringen, bl.a. genom att ett företags betalningsförmåga ska ha betydelse när företagsbotens storlek bestäms i de fall det är fråga om särskilt allvarlig brottslighet som begås i större företags verksamhet. Reformen innebar också att En ny förfarandelag om rättegången vid förverkande och företagsbot maximibeloppet för företagsbot i dessa fall höjdes från till och att möjligheterna att förelägga företagsbot genom strafföreläggande utökades.2 Dessutom är det så att företagsboten – även om den enligt svensk rätt anses utgöra en särskild rättsverkan av brott – är att betrakta som ett straff enligt . Mot den bakgrunden, och då det inte är tydligt att den hänvisning till regler om bötesmål som finns för- farandelag också innebär att de rättsäkerhetsregler som finns till skydd för en fysisk person som misstänks för brott också gäller i förhållande till en juridisk person i samband med en utredning om företagsbot, har utredningen genom tilläggsdirektiv fått i uppdrag att ta ställning till om de rättssäkerhetsregler som tillkommer den som är misstänkt för brott också uttryckligen bör omfatta juridiska personer som är föremål för utredning om företagsbot. Dessa frågor aktualiseras i allra högsta grad även beträffande det förslag som utredningen lämnar om att det ska införas självständigt förverkande av brottsvinster. Också vad gäller den formen av förverkande behö- ver det klargöras vilka rättigheter som tillkommer den person som en utredning och eventuell förverkandetalan riktas mot. De frågor som i det här sammanhanget bör övervägas är om det behöver förtydligas att regleringen om försvarare under vissa för- utsättningar omfattar företag i mål om företagsbot samt om det bör införas en uttrycklig skyldighet för undersökningsledaren att infor- mera företaget om rätten att under vissa förutsättningar få en offentlig försvarare. Samma förhållanden behöver även övervägas i fråga om en särskild talan om förverkande. I efterföljande avsnitt tar utredningen upp frågan om vilka övriga rättssäkerhetsgarantier som bör iakttas under utredningar om företagsbot och förverkande samt om och i så fall hur reglerna om rättegångskostnader i brottmål bör tillämpas. Enligt 21 kap. 3 a § ska en offentlig försvarare förordnas för en person om denne blivit anhållen eller häktad för ett brott som personen är misstänkt för och personen i fråga begär det. Offentlig försvarare ska också på begäran förordnas för den som är misstänkt för ett brott, för vilket det inte är stadgat lindrigare straff än fängelse . Därutöver ska offentlig försvarare för- ordnas om den misstänkte är i behov av försvarare med hänsyn till 2018/19:164 Skärpta straffrättsliga sanktioner mot företag samt mer om företagsbot ovan i kapitel 3. En ny förfarandelag om rättegången vid förverkande och företagsbot utredningen om brottet, om försvarare behövs med hänsyn till att det är tveksamt vilken påföljd som ska väljas och det finns anledning att döma till en annan påföljd än böter eller villkorlig dom eller sådana påföljder i förening, eller om det i övrigt finns särskilda skäl med hänsyn till den misstänktes personliga förhållanden eller till vad målet rör. Av 21 kap. 3 a § andra stycket följer att offentlig försvarare ska förordnas enbart om det finns synnerliga skäl för det om den misstänkte redan biträds av en försvarare som hen själv har utsett. Av rättsfallet NJA 2016 s. 714 följer att det som i allmänhet gäller i fråga om rättegången i brottmål som utgångspunkt ska gälla även när en särskild talan förs enligt förfarandelag. Det följer av nuvarande 2 § förfarandelag. Enligt innebär det sagda att bestämmelserna om försvarare i 21 kap. rätte- gångsbalken ska tillämpas i den utsträckning detta är möjligt. Redan den nu gällande lagstiftningen medger alltså att offentlig försvarare förordnas även vid en särskild talan enligt förfarandelag. Enligt finns det inget hinder mot att offentlig försvarare förordnas för en näringsidkare som är en juridisk person så länge förutsättningarna för att förordna offentlig försvarare enligt 21 kap. 3 a § är uppfyllda. finns alltså förutsättningar för att förordna offentlig försvarare vid särskild talan om förverkande och företagsbot. Rätten till ett effektivt försvar utgör en grundläggande rättssäkerhets- aspekt. Sett mot den bakgrunden gör utredningen den bedömningen att det bör klargöras i den nya förfarandelagen under vilka förut- sättningar offentlig försvarare kan förordnas. Detta blir än mer angeläget om utredningens förslag om självständigt förverkande av brottsvinster genomförs. Utredningens förslag är därför att det i den nya förfarandelagen anges att offentlig försvarare förordnas för den person eller det företag som en talan om förverkande eller företagsbot riktas mot om förutsättningarna i 21 kap. 3 a § är uppfyllda och det behövs med hänsyn till utredningen och den som talan riktas mot begär det. Om en utredning bedrivs mot ett barn ska offentlig försvarare alltid förordnas, se avsnitt 8.9.1. Om den som talan i första stycket riktas mot biträds av en för- svarare som den berörde har utsett, ska det normalt inte förordnas någon offentlig försvarare vid sidan av denne. Det är samma för- En ny förfarandelag om rättegången vid förverkande och företagsbot hållande som gäller för förordnande av offentlig försvarare enligt .