sou · H9B36d2 · 2022-01-01 00:00:00 — Detta leder ofta till räddningstjänstinsatser med för- modat eller bekräftat sjukvårdsbehov under mycket svåra förhållan- den.82 Vid de statliga räddningstjänstinsatserna finns ofta sjukvårds- behov som behöver hanteras under svåra förhållanden. Merparten av fjällräddningsinsatserna, , innefattar skadade eller sjuka personer där skador på armar och/eller ben är i majoritet, till skillnad från sjöräddningsinsatserna som domineras av medicinska tillstånd som andningsbesvär, bröstsmärtor och stroke. Omhändertagandet kompliceras vid båda dessa typer av räddningsinsatser av att perso- nerna kan vara nedkylda. Många av dessa tillstånd hanteras själv- 784 kap. förordningen (2003:789) om skydd mot olyckor. 795 kap. 1 § i ovan nämnda författning. 805 kap. 1 § andra stycket lagen om skydd mot olyckor. 815 kap. 2 § ovan nämnda författning. 82SamSAR (2020): Aktörsgemensamma insatser i oländig miljö med förmodat eller bekräftat sjuk- vårdsbehov i samband med sjö-, flyg- och fjällräddning, s. 7. Prehospital akutsjukvård, sjuktransporter och samverkan med räddningstjänsten ständigt av räddningstjänstens personal när hälso- och sjukvården inte larmats eller inte kan ta sig till platsen.83 Försvarsmakten har inget eget ansvar inom räddningstjänstom- rådet. Däremot kan Försvarsmakten, precis som andra statliga myn- digheter och kommuner, vara skyldiga enligt 6 kap. 7 § LSO att med personal och egendom delta i en räddningsinsats på anmodan av räddningsledaren och vid sanering efter utsläpp av radioaktiva ämnen på anmodan av den myndighet som ansvarar för saneringen. En sådan skyldighet föreligger dock endast om myndigheten eller kom- munen har lämpliga resurser och ett deltagande inte allvarligt hindrar dess vanliga verksamhet. Särskilda bestämmelser om stöd från För- svarsmakten finns i förordningen (2002:375) om Försvarsmaktens stöd till civil verksamhet, den så kallade stödförordningen. Där anges i 4 § att Försvarsmakten på begäran får lämna stöd till statliga myn- digheter samt kommuner och regioner. Sådant stöd lämnas t.ex. ofta av hemvärnsförband i samband med eftersökning av försvunna per- soner. I 6 § stödförordningen anges att Försvarsmakten får lämna stöd enligt förordningen endast om Försvarsmakten har resurser som är lämpliga för uppgiften och det inte allvarligt hindrar dess ordinarie verksamhet eller dess medverkan enligt LSO. Skyldigheten att lämna stöd enligt 6 kap. 7 § LSO går därmed före stöd som kan lämnas utifrån stödförordningen. 11.3.3Närmare om statens uppgifter vid räddningstjänst Nedan beskrivs närmare de delar av räddningstjänst där staten har ett ansvar och där det finns stort behov av samverkan med hälso- och sjukvården, dvs. fjällräddning, efterforskning av försvunna personer i andra fall, sjö- och flygräddning samt utsläpp av radioaktiva ämnen. till sjöss, som också är en del av den statliga räddningstjänsten, bedöms normalt inte ha nära samband med hälso- och sjukvård och beskrivs därför inte i detta avsnitt. 83SamSAR (2020): Aktörsgemensamma insatser i oländig miljö med förmodat eller bekräftat sjuk- vårdsbehov i samband med sjö-, flyg- och fjällräddning, s. 7. Prehospital akutsjukvård, sjuktransporter och samverkan med räddningstjänsten Fjällräddning och eftersökning av försvunna personer ansvarar för fjällräddningstjänst inom svenskt fjällområde och för efterforskning av försvunna personer i andra fall. Fjällräddningen innefattar att ansvara för att efterforska och rädda den som har försvunnit under sådana omständigheter att det kan be- faras att det föreligger fara för dennes liv eller allvarlig risk för dennes hälsa, samt rädda den som råkat ut för en olycka eller drabbats av en sjukdom och som snabbt behöver komma under vård eller få annan hjälp.84 I de polisregioner som ansvarar för fjällräddningstjänst ska det finnas ett tillräckligt antal räddningsledare för att leda fjällrädd- ningsinsatser. Därutöver ska det i samtliga polisregioner finnas ett tillräckligt antal räddningsledare för att leda räddningstjänst som av- ser efterforskning av försvunna personer i andra fall. Fjällräddningen bygger på insatser av frivilliga (uppdragsanställda) som grund- och fortbildas , utrustas och får ersättningen av polisen. När fjällräddarna skickas ut på uppdrag arbetar de under led- ning av en räddningsledare från polisen och en insatsledare från fjäll- räddningen. Polisens fjällräddningsorganisation omfattar cirka 400 fri- villiga fjällräddare, organiserade inom SVEFRO (), fördelade på ett 30-tal enheter i , Väster- botten, och . Organisationen har som uppgift att på uppdrag av och med ersättning från polisen utföra räddningsin- satser i fjällområdet. Fjällräddarnas uppgift är att, under ledning av polisens räddningsledare, utföra fjällräddningsinsatser bestående av undsättning – och i förekommande fall – transportera skadade eller sjuka till av hälso- och sjukvården anvisad plats för vård eller omlast- ning till ambulans. Transporterna sker både med hjälp av terränggå- ende fordon och helikopter. Till fjällräddningen hör även specialgrupper i alpin fjällräddning och grotträddning. Den alpina fjällräddningen finns lokaliserad i och och kan utföra insatser, inklusive bårtransport i brant terräng och vinschning med bår, med hjälp av polisens heli- koptrar.85 ansvarar också för katastrofregistrering vid en särskild händelse eller katastrof i , vilket innebär att registrera 844 kap. 1 och 4 §§ lagen (2003:778) om skydd mot olyckor samt 4 kap. 1 och 11 §§ förord- ningen (2003:789) om skydd mot olyckor. 85SamSAR (2020): Aktörsgemensamma insatser i oländig miljö med förmodat eller bekräftat sjuk- vårdsbehov i samband med sjö-, flyg och fjällräddning, s. 22. Prehospital akutsjukvård, sjuktransporter och samverkan med räddningstjänsten uppgifter kring en händelse där många människor på olika sätt drab- bats samt där det kan förväntas ett stort tryck från allmänheten, som anmäler sina närstående som efterfrågade eller anträffade. Polismyn- digheten leder den svenska som har till uppgift att identifiera omkomna personer i samband med olyckor, katastro- fer och terrordåd inom och utanför landet.86 (se även avsnitt 6.7.4). ansvarar för sjö- och flygräddningstjänsten inom svenskt territorium samt inom ekonomiska zon med undantag för vattendrag, kanaler, hamnar och andra insjöar än , och . Utanför svenskt område ansvarar för sjö- och flygräddningstjänst över de delar av havet där sådan rädd- ningstjänst är en uppgift för svenska myndigheter genom överens- kommelser med grannländer. ansvarar också för de insatser mot skador som behövs, när ett luftfartyg är nödställt eller när fara hotar lufttrafiken, samt för efterforskning av luftfartyg som saknas.87 ska upprätta program för sjö- och flygräddnings- tjänst som ska innehålla uppgifter om vilken förmåga har och avser att skaffa sig för att göra räddningsinsatser, samt upp- gifter om samverkan med kommuner, regioner, statliga myndigheter och berörda organisationer.88 räddningsinsatser leds från myndighetens lednings- central JRCC () i . Utan- för svenskt område leder JRCC sjö- och flygräddningstjänsten över de delar av havet där sådan räddningstjänst är en uppgift för svenska myndigheter genom överenskommelser med grannländer. Sjö- och flygräddningstjänsten utförs i samverkan med resurser från egen orga- nisation, övriga statliga myndigheter, berörda organisationer, kom- muner, privata organ samt grannländer. Nedan beskrivs de huvudsak- liga resurserna som finns att tillgå. har fem baseringar med räddningshelikopter: , , , samt , där det i ut- 874 kap. 2 och 3 §§ lagen (2003: 778) om skydd mot olyckor samt 4 kap. 2 och 8 §§ förord- ningen (2003:789) om skydd mot olyckor. 884 kap. 4 § och 10 § förordningen om skydd mot olyckor. Prehospital akutsjukvård, sjuktransporter och samverkan med räddningstjänsten gångsläget finns en räddningshelikopter dygnet runt årets . lotsstationer runt står också i bered- skap för sjöräddning. är en civil statlig myndighet som ansvarar för sjöövervakning och miljöräddningstjänst till sjöss. ska ha beredskap för att på anmodan av räddningsledare vid verket delta i sjö- och flygräddningstjänst och har bl.a. fartyg och flygplan. Därutöver finns , en ideell förening, som utmed Sveriges kuster och i största sjöar kan delta i sjöräddningsinsatser. deltar också i sjö- och flygräddningstjänst med dels sjöpolisen, som finns stationerade i och , dels med polishelikoptrar och bilpatruller på räddningsledarens an- modan. Försvarsmaktens olika enheter är ytterligare resurser som kan ingå i sjö- och flygräddningstjänst vid behov.89 Därutöver sker räddningsinsatser i samverkan med resurser från grannländer. Överenskommelser om detta finns med samtliga grannländer.90 Utöver sjöräddning tillhandahåller även förmedling av läkarråd till fartyg, så kallad (). Detta baseras på statens åtaganden enligt 164 där det anges att sjömän ha möjlighet att få vård även då de befinner sig ombord på fartygen. Transportstyrelsen har utfärdat föreskrifter och allmänna råd (TSFS 2021:80) om sjukvård och apotek på fartyg. Där finns bestämmelser om TMAS i 2 kap. 3–5 §§. För detta har tecknat avtal med hälso- och sjukvården (). Genom avtalet mellan och hälso- och sjukvården säkerställs att fartygen kan komma i kontakt med läkare för medicinsk rådgivning dygnet runt. Läkarens bedömning kan också ligga till grund för beslut om att evakuera en patient från fartyg eller inte.91 89A.a., s. 20. 902 § 3 förordning (2007:1161) med instruktion för . 91SamSAR (2020): Aktörsgemensamma insatser i oländig miljö med förmodat eller bekräftat sjuk- vårdsbehov i samband med sjö-, flyg och fjällräddning, s. 30. Prehospital akutsjukvård, sjuktransporter och samverkan med räddningstjänsten Länsstyrelserna ansvarar vid utsläpp av radioaktiva ämnen och kan överta ansvar för är också en del av den statliga räddningstjänsten. Läns- styrelsen ansvarar för räddningstjänst vid utsläpp av radioaktiva ämnen från en kärnteknisk anläggning när utsläppen är i en sådan omfatt- ning att särskilda åtgärder krävs för att skydda allmänheten eller då överhängande fara för ett sådant utsläpp föreligger. ansvarar också för sanering efter sådana utsläpp.92 ska i ett före-perspektiv säkerställa att den befolk- ning som sannolikt kommer att beröras i händelse av en radiologisk nödsituation ges information om de hälsoskyddsåtgärder som ska vidtas och de regler som gäller i en sådan situation. ska vidare säkerställa att den befolkning som faktiskt berörs i händelse av en radiologisk nödsituation underrättas om fakta om olyckan, de regler som gäller för befolkningen och de hälsoskydds- åtgärder som ska vidtas.93 Alla län i har ett ansvar att ha en grundberedskap för en kärnteknisk olycka oavsett var en sådan sker. I de län där det finns ett kärnkraftverk i drift (, och ), samt i när- liggande län ska det finnas en förstärkt beredskap och samverkan. Från förändras beredskapszonerna kring kärnkraft- verken.94 Förändringarna innebär att beredskapszonerna för kärn- kraftverken i Forsmark, och Simpevarp () änd- ras till en inre zon om och en yttre zon om . Till detta kommer ett planeringsavstånd från anlägg- ningen.95 Utöver ansvaret för räddningstjänst vid utsläpp av radioaktiva ämnen från en kärnteknisk anläggning får också ta över ansvaret för i en eller flera kommuner om insatsen är särskilt omfattande eller det finns andra synnerliga skäl. Om en räddningsinsats även innefattar statlig räddningstjänst ska ansvara för att räddningsinsatserna samordnas. Om flera län berörs av en räddningsinsats får länsstyrelserna komma öve- rens om vilken länsstyrelse som ska ta över ansvaret för räddnings- 924 kap. 6 § lagen (2003: 778) om skydd mot olyckor och 4 kap. 15 § förordningen (2003:789) om skydd mot olyckor. 934 kap. 18 § förordningen (2003:789) om skydd mot olyckor, i dess lydelse från och med den 94Förordningen (2020:317) om ändring i förordningen (2003:789) om skydd mot olyckor. 9521 a och 21 b §§ förordningen (2003:789) om skydd mot olyckor. Prehospital akutsjukvård, sjuktransporter och samverkan med räddningstjänsten tjänsten i kommunerna.96 Exempelvis har länsstyrelser tagit över kom- munal räddningstjänst i samband med de omfattande skogsbränderna år 2014 och 2018.97 11.3.4Andra aktörers transportmedel kan i vissa fall användas för sjuktransporter Förmågan till snabb insatstid och snabb transport av patienten till rätt vårdnivå är viktigt både vid mindre olyckor och i samband med mer omfattande händelser med större skadeutfall. Nedan beskrivs över- gripande regionernas och andra aktörers transportmedel som kan användas för sjuktransporter. dirigeras av regionernas prioriterings- och dirigeringstjänst och de statliga helikoptrarna av den myndighet som äger dem. Flera regioner, men inte alla, har tillgång till ambulans- helikoptrar för såväl primär- som sekundäruppdrag. Utöver regio- nernas ambulanshelikoptrar har , och helikoptertyper som i vissa fall kan lämpa sig även för transport av skadade och medföljande hälso- och sjukvårdsper- sonal. Regionernas ambulanshelikoptrar har inte samma möjligheter som de statliga aktörernas helikoptrar att undsätta drabbad person i oländig miljö eftersom de saknar förmåga att vinscha och oftast har sämre möjligheter att navigera under svåra väderförhållanden.98 helikoptrar kan transportera flera drabbade personer, och har då möjlighet att vid behov ha medföljande hälso- och sjuk- vårdspersonal från regionen. har tillgång till exempelvis båtar och terränggående fordon som under vissa omständigheter kan användas för att bistå regionerna vid transport av sjuka eller skadade personer i oländig terräng. , , , och har olika typer av båtar som används vid sjöräddning. En region () har en ambulansbåt i form av en färja med en vägambulans på, som i första hand är till för sjuktransport mellan skärgårdsöarna och fastlandet. För markgående transporter i fjällområdet har Polismyn- 964 kap. 10 § lagen (2003:778) om skydd mot olyckor och 4 kap. 33 § förordningen (2003:789) om skydd mot olyckor. 97Skogsbränderna (SOU 2019:7), s. 100 och 126. 98SamSAR (2020), Aktörsgemensamma insatser i oländig miljö med förmodat eller bekräftat sjuk- vårdsbehov i samband med sjö-, flyg- och fjällräddning s. 23. Prehospital akutsjukvård, sjuktransporter och samverkan med räddningstjänsten digheten tillgång till skotrar, fyrhjulingar och flera kommunala rädd- ningstjänstorganisationer har bandvagnar.99 11.3.5Problem med dagens samverkan Det har identifierats behov av en ökad sam- verkan mellan hälso- och sjukvården och statlig räddningstjänst. Det finns en vägledning om ”Sjukvårdsinsatser vid sjuktrans- porter” som och publicerade . Flera händelser har efter detta accentuerat behovet av att utveckla sådan samverkan. Efter bl.a. en båtolycka vid i Östergöt- lands skärgård initierades ett projekt för att se över samver- kan mellan regionerna och och uppdatera vägledningen . Projektet genomfördes som ett aktörsgemensamt projekt under ledning av och fick namnet SamSAR. Under projektets gång ändrades fokus till att ta en bredare ansats på den samverkan som aktörerna inom statlig räddningstjänst har med hälso- och sjukvården. Projektet pågick –2020 och avslutades med projektrapporten ”SamSAR-Aktörsgemensamma insatser i oländig miljö med förmodat eller bekräftat sjukvårdsbehov i samband med sjö-flyg eller fjällräddning”. Där konstaterades att många räddnings- insatser utförs utan medverkan från hälso- och sjukvårdspersonal trots att det finns förmodat eller bekräftat sjukvårdsbehov. Sjukvår- den involveras ofta för sällan eller för sent vid sådana insatser. I rap- porten föreslås bl.a. att: –respektive aktör vidtar åtgärder som säkerställer att insatser på- börjas utan tidsfördröjning och genomförs på ett effektivt sätt när parallella insatser är aktuella, –regionerna säkerställer hälso- och sjukvårdens deltagande inklu- sive sjukvårdsledning genom hela insatsen, –MSB inrättar ett särskilt råd för aktörsgemensamma insatser i oländig miljö, Prehospital akutsjukvård, sjuktransporter och samverkan med räddningstjänsten –, och berörda regioner upprättar överenskommelser om samverkan och ledning samt formerna för medföljande sjukvårdspersonal, vid insatser i oländig miljö såväl innanför som utanför territorialgränsen. MSB föreslogs också i samråd med respektive huvudman utreda och föreslå en nationell beredskapsplan för aktörsgemensamma insatser i oländig miljö samt en nationell aktörsgemensam samverkans- och ledningsstruktur för insatser i oländig miljö.100 Någon uppdaterad konkret vägledning för samverkan mellan aktö- rerna, som ursprungligen var syftet med projektet, har fortfarande inte tagits fram. 11.3.6Rollfördelningen ställer krav på samverkan Det finns samverkan mellan räddningstjänstorganisationer och hälso- och sjukvård på flera nivåer. Samverkansforum på nationell nivå Det finns flera samverkansforum på nationell nivå för räddnings- tjänstaktörerna, bl.a. , Centralt räddnings- tjänstforum (CRF) och Centrala samrådsgruppen för sjö- och flyg- räddning (CSSF). Samverkan mellan räddningstjänst och hälso- och sjukvård sker på nationell nivå i viss mån inom 112-rådet101 och SamSAR-rådet102, men även inom ramen för samverkansområdet skydd, undsättning och vård (SOSUV), där verksamheten syftar till att förstärka förmågan att hantera fredstida krissituationer och höjd beredskap. I SOSUV flera aktörer som , Mig- rationsverket, MSB, , , , Social- styrelsen, Transportstyrelsen, och representanter från 100SamSAR (2020), Aktörsgemensamma insatser i oländig miljö med förmodat eller bekräftat sjukvårdsbehov i samband med sjö-, flyg- och fjällräddning, s. 9. 101112-rådet har till uppgift att vara förslagsställare, rådgivare och referensorgan till SOS Alarm avseende SOS-tjänstens funktion, utformning och utveckling. /samverkan/112-radet. 102Som bildats som en undergrupp till Centralt räddningstjänstforum (CRF) för att diskutera samverkan mellan statlig räddningstjänst och hälso- och sjukvården. Prehospital akutsjukvård, sjuktransporter och samverkan med räddningstjänsten Försvarsmakten, länsstyrelse, region och kommun.103 Dessa sam- verkansforum syftar till att i ett planeringsperspektiv öka förutsätt- ningarna för aktörsgemensam samverkan, men har ingen funktion under en händelse. pågår inte så mycket aktivitet i sam- verkansområdet. Utredningen om civilt försvar har föreslagit att det inrättas en beredskapssektor för och skydd av civilbefolkningen och att , , , läns- styrelserna, MSB, och ska ingå i sektorn. Utredningen om civilt försvar har övervägt om även Social- styrelsen borde ingå i denna beredskapssektor eftersom det finns behov av nära samverkan mellan hälso- och sjukvården och den aktu- ella beredskapssektorn, inte minst när det gäller prehospital vård. Men för att beredskapssektorn inte ska bli alltför stor och omfatta alltför många och disparata frågor bedömde Utredningen om civilt försvar att de ytterligare behov av samverkan som finns med myn- digheter som inte föreslås ingå i beredskapssektorn ska hanteras bl.a. genom att adjungera aktörer till sektorn för specifika frågor, snarare än att lägga till ytterligare myndigheter i beredskapssektorn.104 Ut- redningen om civilt försvar konstaterar också att SOS Alarm bör delta i beredskapssektorns arbete även om bolaget formellt inte kan ingå i sektorn. SKR har framfört till utredningen att det inte finns några effektiva nationella planeringsstrukturer för blåljussamverkan i var- dagen. SKR har i sitt remissvar på förslagen från Utredningen om civilt försvar framfört att det finns stora utvecklingsbehov avseende blåljussamverkan och att beredskapssektorn inte bara bör arbeta med fredstida kriser och höjd beredskap utan även samverkan vid vardags- händelser. SKR anser också att och bör adjungeras till sektorn, då både ambulanssjukvården och Trafik- verket har viktiga roller i blåljussamverkan. bör delta både ur ett räddningstjänstperspektiv och utifrån sin alarmerings- och ingripandeverksamhet.105 103Myndigheten för samhällsskydd och beredskap (2016): Samverkansområdet skydd, undsätt- ning och vård (publ.nr: MSB934). 104Struktur för ökad motståndskraft (SOU 2021:25), s. 254 f. 105Sveriges Kommuner och Regioner (2021): Yttrande Struktur för ökad motståndskraft (SOU 2021:25), (dnr 21/00373). Prehospital akutsjukvård, sjuktransporter och samverkan med räddningstjänsten Regional och lokal nivå Inom respektive län sker samverkan mellan länsstyrelse, region och kommuner. ska bl.a. inom sitt geografiska område vara en sammanhållande funktion mellan lokala aktörer, som exempelvis kommuner, regioner och näringsliv, och den nationella nivån. Läns- styrelserna ska vidare bl.a. verka för att regionala risk- och sårbarhets- analyser sammanställs och under en kris samordna verksamhet mellan kommuner, regioner och myndigheter.106 Länsstyrelserna i kärnkrafts- länen genomför regelbundet övningar tillsammans med regioner och kommuner. Inom dessa län finns en etablerad samverkan kring bered- skap för radioaktiva utsläpp från de kärntekniska anläggningarna. Utredningen kommer därför inte närmare gå in på denna samverkan nedan. Samverkan mellan regioner och sker både i vardagen på skadeplatser och på en strukturerad nivå genom att det ofta finns överenskommelser om strukturerad samverkan ska gå till i särskilda fall, se vidare avsnitt 11.5. Många aktörer kan bli involverade i samma händelse Enligt lagen och förordningen om skydd mot olyckor ansvarar kom- munen inom sitt geografiska område för den räddningstjänst som inte staten ansvarar för.107 Staten ansvarar för sjö- och flygräddning genom , fjällräddning och eftersökning av försvunna personer i andra fall genom , miljöräddnings-tjänst till sjöss genom och utsläpp av radioaktiva ämnen från kärnteknisk anläggning genom länsstyrelserna. Regionens an- svar för hälso- och sjukvård, inklusive sjuktransporter, framgår av hälso- och sjukvårdslagen (2017:30). Regionens ansvar enligt hälso- och sjukvårdslagen är inte begränsat utan gäller oavsett var personen med sjukvårdsbehov befinner sig. Ansvaret sträcker sig ut till terri- torialgränsen. Som framgår av 7 kap. 7 § HSL ska regionen i planer- ingen och utvecklingen av hälso- och sjukvården samverka med sam- hällsorgan, organisationer och vårdgivare. 1066 § förordningen (2015:1052) om krisberedskap och bevakningsansvariga myndigheters åtgärder vid höjd beredskap. 1073 kap. 7 § lagen (2003: 778) om skydd mot olyckor. Prehospital akutsjukvård, sjuktransporter och samverkan med räddningstjänsten Ansvarsfördelningen mellan , hälso- och sjukvård och de olika myndigheter som ansvarar för olika delar av statlig räddningstjänst medför att många olika aktörer kan bli invol- verade vid vissa typer av händelser. Vid t.ex. ett flyghaveri i fjällmiljö ansvarar för flygräddning, polisen för fjällräddning, kommunen för i form av miljö- och egen- domsräddning och regionen för sjukvårdsinsatserna. Det ställer krav på gemensam planering, samverkan kring ledning och god kunskap om varandras roller och uppdrag. När en person har behov av såväl räddningstjänst som hälso- och sjukvård bedrivs parallella insatser – en eller flera räddningsinsatser och en sjukvårdsinsats. Det sker rutinmässigt vid bilolyckor, bränder och andra räddningsinsatser där det kan finnas sjukvårdsbehov. Nor- malt larmas räddningstjänstorganisationer, polis och ambulans alltid ut parallellt för att inom sina respektive ansvarsområden bedöma vilka behov av insatser som finns vid varje given händelse. Det är alltid hälso- och sjukvården, oftast genom ambulanspersonalen, som bedömer sjukvårdsbehovet hos den som är föremål för en räddnings- insats. När det gäller händelser dit vägburen ambulans kan larmas ut finns upparbetade rutiner för samverkan mellan rädd- ningstjänst, polis och regionerna. Alla regioner har tillgång till väg- burna ambulanser och kan därför själva ta sig fram på farbara vägar. Däremot saknar flera regioner egna transportmedel för att ta sig fram bortom farbara vägar, exempelvis i oländig terräng i skog eller till sjöss.