sou · H9B36d2 · 2022-01-01 00:00:00 — Regioner har i stor utsträckning med kom- munala räddningstjänstorganisationer. Däremot saknas det mellan regioner och statliga räddningstjänstaktörer. Det aktuella förslaget innebär inga konsekvenser i sak för sådana redan befintliga avtal med kommunala räddningstjänstaktörer men det ger regionerna ett tydligt författningsstöd för att ingå sådana avtal. De statliga räddningstjänstaktörerna utför vissa vård- åtgärder i väntan på sjuktransport utan stöd av avtal med regionerna. De har också i vissa fall egen personal som utbildar sina kollegor i utförandet av hälso- och sjukvårdsåtgärder. Förslaget medför där- med inga ytterligare arbetsuppgifter för de statliga aktörerna. Om regionerna ingår med de statliga räddningstjänst- aktörerna blir det regionen som ansvarar för att sådan räddnings- tjänstpersonal har adekvat utbildning för att utföra de vårdåtgärder som omfattas av avtalet. Regionerna ansvarar också som vårdgivare gentemot patienterna för den vård som utförs i väntan på sjuktrans- port. Förslaget kan visserligen medföra kostnader för regionen att genomföra utbildning, tillhandahålla viss sjukvårdsutrustning till den statliga räddningstjänsten i enlighet med avtalen och att följa upp och kvalitetssäkra den givna vården. Det är dock regionens ansvar att erbjuda prehospital hälso- och sjukvård inom hela regionens område, även i otillgänglig miljö. Därmed ska kostnaderna för att utbilda och utrusta räddningstjänstpersonalen ställas mot de kostnader som regio- nen skulle ha för att själva ta sig till skadeområdet med motsvarande utryckningstid som de statliga räddningstjänstaktörerna har. Konsekvenser av utredningens förslag ningen bedömer därför att förslaget inte innebär några utökade kostna- der för regionerna utan utgör ett frivilligt verktyg för att ge sådan vård regionen ansvarar för. Utredningen har utöver ovanstående, i avsnitt 11.5, föreslagit att regionerna ska ingå överenskommelser med och om formerna för samverkan vid räddningstjänstinsat- ser där det finns hälso- och sjukvårdsbehov. Inom ramen för sådana överenskommelser bör regionerna ta ställning till hur regionens ska kunna säkerställa att de lever upp till sitt ansvar för hälso- och sjuk- vårdsinsatserna, om det ska ske genom egna transportmedel eller genom medföljande i räddningstjänstens transportmedel. Den nu föreslagna bestämmelsen ger regioner en möjlighet och tydligt lagstöd för att ingå med både och statlig räddningstjänst. Det innebär ingen skyldighet att ingå sådana avtal. De regioner som inte ser behov av att ingå behöver inte heller göra det. Utredningens förslag bedöms därför inte inne- bära några ekonomiska konsekvenser i form av statlig ersättning till regionerna. Förslaget bedöms inte heller påverka den kommunala själv- styrelsen eftersom förslaget innebär en möjlighet, men ingen skyldig- het, att ingå överenskommelser. 14.9Försvarsmaktens hälso- och sjukvård Utredningen föreslår, i avsnitt 12.4. en utökad uppgiftsskyldighet för hälso- och sjukvårdspersonalen så att de även ska lämna uppgift om huruvida någon vistas på en sjukvårdsinrättning om uppgifterna i ett särskilt fall under höjd beredskap begärs av Försvarsmakten. Förslaget genomförs genom en ändring i 6 kap. 15 § första stycket 1 patient- säkerhetslagen (2010:659). Förslaget kommer att möjliggöra för Försvarsmakten att under höjd beredskap, när skadad eller sjuk personal har lämnats över till civil hälso- och sjukvård, hitta personalen och följa upp om och när de kan återinträda i tjänst eller få uppgift om att de har avlidit. För- slaget bedöms inte medföra några ekonomiska konsekvenser. Mot- svarande skyldigheter finns redan mot andra myndighet och gäller för Försvarsmakten endast under höjd beredskap. Förslaget innebär för den enskilde att uppgift om att de får sjuk- vård kan lämnas ut till ytterligare en myndighet. Sådana krav finns redan, Konsekvenser av utredningens förslag och har bedömts rimliga, gentemot ett antal andra myndigheter. Upp- gifterna omfattar inte den inskrivnes sjukdomstillstånd utan enbart det faktum att personen är under vård eller avliden. Skyldigheten gäller också enbart under höjd beredskap. De föreslagna skyldig- heterna bedöms därmed mindre långtgående än andra motsvarande skyldigheter. Försvarsmakten har till uppgift att försvara mot ett väpnat angrepp vilket i förlängningen innebär att försvara våra grundläggande fri- och rättigheter samt vår demokrati. Uppgiften att försvara är av stor betydelse för nationens överlevnad. Vid höjd beredskap tillämpas lagen om totalförsvarsplikt. Lagen innebär inskränkningar i den enskildes fri- och rättigheter genom olika for- mer av plikt. Plikten utgör grunden för att Försvarsmakten får till- gång till stora delar av sin personal. Med plikten kommer också ett ansvar för Försvarsmakten att ta hand om sin personal. Plikten upp- hör inte heller för att man blir skadad. I väpnade konflikter finns en stor risk för att kombattanter drab- bas av skador. Skador leder till behov av sjukvård och som utred- ningen har redogjort för kan inte Försvarsmakten ge all den sjukvård som en skadad behöver. Försvarsmakten behöver därför stöd av den civila sjukvården. I samband med att Försvarsmaktens personal över- förs till den civila sjukvården upphör Försvarsmaktens rätt att ta del av vissa uppgifter. Detta innebär att Försvarsmakten inte kan följa upp sin personal, återföra personal till förbanden eller vet om de har avlidit. För att Försvarsmakten ska kunna lösa sin uppgift, att för- svara mot väpnat angrepp, behöver myndigheten få del av uppgifter som innebär att de kan planera sin personalförsörjning. En viktig del i detta är att kunna veta vart personalen finns. Utredningen bedömer mot ovanstående att kravet att få ta del av om myndigheten personal finns på sjukhus samt om de avlidit vid en avvägning mot skyddet för den personliga integriteten är berättigade och propor- tionerliga. Utredningen föreslår i avsnitt 13.3.1 att det ska införas en ny be- stämmelse som innebär att om en kommun eller region drabbats av en katastrof, och det inte med stöd av de bestämmelserna som före- slås i avsnitt 5.3 om skyldighet för kommuner och regioner att hjälpa Konsekvenser av utredningens förslag varandra vid katastrofer i vården eller på andra sätt är möjligt att ge den hjälp som krävs för att häva katastrofen, ska regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer besluta att katastroftillstånd gäller i den drabbade kommunen eller regionen. När förhållandena medger det ska regeringen eller den myndighet som regeringen be- stämmer besluta att katastroftillstånd inte länge ska gälla. Befinner sig en kommun eller region i ett katastroftillstånd ska, utan hinder av övriga bestämmelser i , kommunen eller regionen erbjuda den hälso- och sjukvård som är möjlig att erbjuda. Vårdgivare som utför (offentligfinansierad) sådan hälso- och sjukvård i en kommun eller region där katastroftillstånd råder ska tillse att normala kvalitetskrav och behandlingsresultat upprätthålls så länge som detta är möjligt. Bestämmelserna innebär att en kommun eller region vid en kata- strof, när ingen hjälp finns att få, endast ska ge sådan vård som är möjlig. Kraven på att erbjuda vård och att upprätthålla kvalitetskrav sänks således i förhållande till de skyldigheter som en kommun eller region annars har. Förslaget får på ett teoretiskt plan konsekvenser för patienter som vid en katastrofsituation är i behov av den vård som inte kan upprätthållas. Då dessa behov i samband med en kata- strofsituation ändå inte kan tillgodoses synes det meningslöst att ha bestämmelser som inte går att upprätthålla och som ändå kommer åsidosättas. Alternativet till utredningens förslag är att dimensionera hälso- och sjukvården för att upprätthålla all vård i alla lägen. Det är nog för de flesta klart att en sådan målsättning inte är rimlig och skulle innebär mycket stora investeringar i hälso- och sjukvården. Sådana investeringar skulle inte kunna göras utan att skapa omfat- tande undanträngningseffekter i annan samhällsviktig verksamhet. 14.11Övriga konsekvenser och vissa sammanställningar av kostnader I detta avsnitt har vi under respektive rubrik samlat både kostnader och konsekvenser av utredningens förslag som analyserats i avsnit- ten 14.3–14.10. I avsnitten 14.11.1–14.11.12 redovisas utredningens konsekvensbedömningar för olika aktörer och områden. Konsekvenser av utredningens förslag 14.11.1 Konsekvenser för staten Utredningens förslag innebär ökade kostnader för staten. Kostnaderna kommer i första hand att påverka som central myn- dighet på hälso- och sjukvårdsområdet, se tabell 14.5. I det följande samlar vi förslagen utifrån vilka uppdrag respektive myndighet får. Tabell 14.5 Kostnadsfördelning av utredningens förslag Totala kostnader (%) Utredningen lämnar flera förslag i detta betänkande som innebär utökade eller nya uppgifter för . Det gäller förslag om att ska ta fram nationella utbildningsplaner, an- svara för en nationell sammanställning av regionernas förstärknings- resurser för hälso- och sjukvård, i ökad omfattning analysera hän- delser i och i andra länder för att sammanställa kunskaps- underlag, upprätta ett system för lägesbilder, delge samlade nationella lägesbilder samt inrätta ett beredskapsråd. kommer med anledning av de olika förslag som utredningen presenterar precis som behöva upprätthålla en viss stabsfunktion för att kunna ta emot och bearbeta underlag. Likaså kommer myndigheten vid en inträffad händelse som kräver att myn- digheten vidtar åtgärder och deltar i samordningen behöva upprätta en större stab, vid kallad särskild organisation. Det är utredningens uppfattning att för att klara detta måste ta stöd av hela myndigheten och att det inte är rimligt att avsätta särskilda medel för att upprätthålla denna kapacitet. ska som bevakningsansvarig myndighet enligt 16 § förordningen (2015:1052) om krisberedskap och bevakningsansvariga myndighe- ters åtgärder vid höjd beredskap planera för att kunna anpassa verk- samheten inför en förändrad säkerhetspolitisk situation. Konsekvenser av utredningens förslag heten har också enligt 10 § ett särskilt ansvar för att planera och vidta förberedelser för att skapa förmåga att hantera en kris, förebygga sårbarheter och motstå hot och risker. Utredningen har beräknat de tillkommande kostnaderna för ovan- stående uppgifter till fram till och med . Kostnaderna föreslås finansieras enligt avsnitt 14.2.1. , 2024 samt 2025 utgör kostnaderna nio miljoner, 14 miljoner respek- tive . Att kostnaderna för samt 2025 är högre i förhållande till övriga år beror på kostnader kopplade till upp- drag som utredningen föreslår att ska utföra under dessa år. Resterande år bör kostnaderna motsvara i medeltal . Utredningen bedömer att Social- styrelsens förvaltningsanslag bör ökas för att finansiera uppgifter som ska löpa kontinuerligt och att riktade medel avsätts för de uppdrag som kan anses som punktinsatser. Som en konsekvens av förslagen kan behöva anställa personal. Tabell 14.6 Kostnader för förslag som berör Utbildning och övning för Underlag för hur frystorkad plasma kan lagras, användas och omsättas i vardagen utbildningen för läkare och Konsekvenser av utredningens förslag I avsnitt 6.7.6 lämnar utredningen förslag om att Myndigheten för samhällsskydd och beredskap (MSB) ges i uppdrag att på nationell nivå ta fram centrala principer för hanteringen av avlidna i samverkan med , , , För- svarsmakten, samt . För detta uppdrag tillförs MSB . I avsnitt 7.2.5 föreslår utredningen att ska få i uppdrag av regeringen att genomföra en analys av vilka statliga för- stärkningsresurser för hälso- och sjukvård och smittskydd som be- höver finnas och vilken eller vilka aktörer som bör bygga upp dessa. Analysen bör genomföras i samverkan med , , Försvarsmakten och Totalförsvarets forsk- ningsinstitut inom ramen för projektet om gemensamma laboratorie- resurser. Det bör också genomföras i samverkan med regionernas laboratorienätverk. Utredningen föreslår att tillförs för ett sådant arbete . Utredningen föreslår i avsnitt 11.5 att och Polismyn- digheten ska ta initiativ till överenskommelser om samverkan med berörda regioner avseende hantering av hälso- och sjukvårdsbehov i samband med sjö-, flyg och fjällräddningsinsatser. Ansvaret bedöms ligga inom ramen för myndigheternas ordinarie uppdrag och därav avsätts inga särskilda medel för uppgiften. får inga nya uppgifter enligt utredningens förslag. Dock för- bättras förutsättningarna för tillsyn genom att det införs tydligare krav på vilken dokumenterad planering som ska finnas i kommuner och regioner. Utredningen bedömer i avsnitt 6.2.1 att be- höver ta fram föreskrifter utifrån 12–14 §§ lagen (2018:1174) om in- Konsekvenser av utredningens förslag formationssäkerhet för samhällsviktiga och digitala tjänster, den så kallade NIS-lagen, som närmare pekar ut vilka riskanalyser och åt- gärder vårdgivare behöver vidta. Utredningen bedömer i det sam- manhanget också att behöver utöva tillsyn över NIS-lagen och sådana föreskrifter. Det är dock en uppgift som redan åligger som tillsynsmyndighet enligt NIS-lagen och inget som kommer av utredningens förslag. Medel för uppdrag som involverar flera myndigheter eller aktörer föreslås tillfalla den sammanhållande myndigheten. Utredningens för- slag innebär inga direkta konsekvenser för andra bevakningsansva- riga myndigheter utöver deltagandet i beredskapsrådet. Övriga myn- digheter som inte deltar i beredskapsrådet uppkommer det därmed inga konsekvenser eller kostnader för. 14.11.2 Konsekvenser för kommuner och regioner I detta avsnitt redovisar utredningen konsekvenser av de förslag som berör kommuner och regioner. Den absolut största delen av hälso- och sjukvården utförs av kom- muner och regioner även om viss sjukvård även utförs av privata aktörer, ibland på regionernas uppdrag, och statliga myndigheter. Det är därmed nödvändigt att kommuner och regioner på olika sätt deltar i de arbete som myndigheterna utför på beredskapsområdet t.ex. i olika regeringsuppdrag. Sådant deltagande kommer innebära viss resursåtgång även för kommuner och regioner men avsikten med upp- dragen är att de ska leda till bättre samordning och att det finns upp- arbetade system och kontaktvägar för de utmaningar som uppstår i samband med fredstida kriser och krig. Oavsett om kommuner och regioner väljer att delta så måste samverkan under en kris eller ett krig att ske, men i så fall utifrån icke fastställda strukturer. I detta avsnitt redovisar vi också utredningens samlade propor- tionalitetsbedömning och konsekvenser för den kommunala själv- styrelsen i enlighet med regeringsformens krav. Konsekvenser av utredningens förslag Utredningens förslag ställer inga nya krav på kommuner och regio- ner som kräver finansiering utan förtydligar existerande ansvar som åligger kommuner och regioner . Konsekvenser för den kommunala självstyrelsen – utredningens samlade proportionalitetsbedömning av förslagen Enligt regeringsformen ska en regelmässig prövning av de kommunala självstyrelseintressena göras under lagstiftningspro- cessen. En inskränkning i den kommunala självstyrelsen bör inte gå utöver vad som är nödvändigt med hänsyn till de ändamål som har föranlett den. ställs den kommunala självstyrelsen mot andra intressen, som t.ex. nationella krav på enhetlig reglering. De av utredningens förslag som innebär inskränkningar i den kom- munala självstyrelsen beskrivs och motiveras närmare nedan. Förslag som rör skyldighet för kommuner och regioner att hjälpa varandra Utredningen föreslår som beskrivs i 14.3.6 ovan att det i hälso- och sjukvårdslagen införs en skyldighet för kommuner eller regioner att lämna hjälp till en annan kommun eller region som drabbas av en katastrof. Ingen kommun eller region är överordnad någon annan kommun eller region. De har inget ansvar för ledning av andra kommuner och regioner och kan inte säkerställa samordning av vård eller vårdhjälp sinsemellan annat än på frivillig grund. Kommuner och regioner har till ansvar att erbjuda befolkningen god hälso- och sjukvård och nöd- vändiga vårdresurser måste således finnas i kommuner och regioner. Kommuner och regioner har som huvudregel att var för sig tillse att befolkningens vårdbehov tillgodoses och de har inte ansvar för andra kommuners eller regioners resursbrister. Det bör dock framhållas att regioner enligt HSL också redan har vissa skyldigheter att erbjuda vård till personer som omfattas av en annan regions ansvar för hälso- och sjukvård (8 kap. 3 och 4 §§) och regioner och kommuner är också i vissa situationer skyldiga att ta emot och ge vård till andra än de Konsekvenser av utredningens förslag som normalt omfattas av deras vårdansvar (se 4 kap. 2 § LEH och 2 kap. 5 § lagen (2006:546) om utrymning och inkvartering m.m. under höjd beredskap). Den skyldighet att lämna hjälp som föreslås ska, med ett undan- tag, endast gälla under förutsättning att en kommun eller region inte själv är eller inom överskådlig tid kan antas bli hjälpbehövande. Nyss nämnda undantag ska innebära att om ingen kommun eller region kan lämna hjälp utan att själv bli hjälpbehövande, så ska kommuner och regioner ändå vara skyldiga att lämna hjälp till en kommun eller region som har avsevärt sämre förutsättningar att utföra vård som inte kan anstå. Det är regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer som ska få besluta om hjälp. Beslut om hjälp ska grunda sig en samlad bedömning av rådande omständigheter varvid sådan hjälp som en hjälpbehövande kommun eller region kan få genom staten särskilt ska beaktas. Det föreslås också införas en skyldighet för regioner, kommuner och statliga myndigheter att samverka i frågor om hjälpbehov på anmodan av beslutsorganet, dvs. på anmodan av regeringen eller den myndighet som regeringen har bestämt. Kommuner och regioner ska också på begäran av regeringen eller den myndighet som reger- ingen bestämmer lämna de uppgifter som behövs för beslut om hjälp. Kommuner och regioner som lämnar hjälp ha rätt till skälig ersättning för hjälpen och ersättningen ska betalas av den kommun eller region som har fått hjälp. Dessa bestämmelser innebär en stor inskränkning i den kom- munala självstyrelsen genom att staten ges rätt att besluta om att en region eller kommun ska vara skyldig att hjälpa en annan region eller kommun. Regeringen, eller den myndighet regeringen bestämmer, tar över beslutanderätten för en del av en kommuns eller regions hälso- och sjukvårdsresurser för att allokera den till en annan kom- mun eller region. Det är med andra ord resurser och förmåga som regionens eller kommunens beslutande politiska organ genom beslut har dimensionerat och finansierat via kommunalskatter och avgifter. Ett statligt ingripande innebär att dessa lokala och regionala politiska beslut delvis sätts ur spel. Beslut som har fattats för att på bästa sätt dimensionera och prioritera bland olika åtaganden för den egna be- folkningen i kommunen och regionen. Utredningen är väl medveten om det avsteg från ansvarsprincipen och principerna i den svenska förvaltningsmodellen detta innebär. Konsekvenser av utredningens förslag Utredningen väljer ändå att lägga fram förslaget då det ytterst är staten, främst genom regeringen och , som på en övergripande nivå ansvarar för befolkningens liv och hälsa och för att bestämmel- serna om jämlik vård över hela landet upprätthålls. Utredningen be- dömer att dessa bestämmelser är nödvändiga och motiveras av be- hovet av att skydda människors liv och hälsa. Bestämmelserna avser lösa vårdsituationer där en kommun eller region inte länge kan tillgodose vårdbehov som inte kan anstå, dvs. situationer där även en måttlig fördröjning av vidtagandet av nödvändiga vårdåtgärder bedöms med- föra allvarliga följder den enskilde. Det handlar alltså om mycket all- varliga situationer i vården som med all sannolikhet endast uppkom- mer sällan. Det kan inte helt uteslutas att en skyldighet att lämna hjälp skulle kunna medföra en viss risk för att det skapas incitament för kom- muner och regioner att inte sköta sina åligganden på bästa sätt. Detta eftersom kommunerna och regionerna vet att hjälp kan påräknas ut- ifrån om de hamnar i knipa. En skyldighet skulle enligt ett exempel som framförts till utredningen kunna leda till att en kommun eller region bortser från vissa finansieringsbehov, för att i stället t.ex. sänka skatten eller underlåta att höja skatten. Det kan dock konstateras att det finns olika möjligheter till an- svarsutkrävande om beslutsfattare i kommunala eller regionala organ eller verksamheter missköter sina uppdrag. Beroende på beslutsfat- tare och omständigheter kan t.ex. straffbestämmelser, tillsynsbestäm- melser och bestämmelser som ger möjlighet till vitesförelägganden eller arbetsrättsliga sanktioner, riktas mot den som brutit mot en be- stämmelse. Även i de fall en beslutsfattare inte följer bestämmelser som av legalitetsskäl inte ansetts lämpliga att sanktionera finns ut- rymme att vidta vissa arbetsrättsliga sanktioner. Om det rör sig om beslut av politiska organ kommer det dock endast vara möjligt att utkräva politiskt ansvar. Det är förstås mycket viktigt att ansvar kan utkrävas i vissa situationer. I en situation där staten ingriper i det kommunala självstyret genom beslut som innebär att vårdresurser som finns i en kommun eller region ska nyttjas för andra kommuner eller regioners behov kan det inte bli fråga om att utkräva ansvar hos hjälplämnande kommuner eller regio- ner för de följder som detta beslut får. I detta fall aktualiseras i stället frågan om ansvarsutkrävande av regeringen eller den statliga myn- Konsekvenser av utredningens förslag dighet som har fattat beslut om hjälp, eller i vissa fall kanske också ansvar för beslut om inte har fattats. Av (1986:765) med instruktion för ombudsmän fram- går bl.a. att statliga och kommunala myndigheter, tjänstemän och andra befattningshavare vid dessa myndigheter står under ombuds- männens tillsyn. Hur en ombudsman avgör ärenden och vilka åtgär- der som de kan vidta framgår av lagen. Av samma lag framgår också att ombudsmännens tillsyn inte omfattar bl.a. regeringen eller stats- råd. När det gäller ansvarsutkrävande av regeringen aktualiseras främst en av viktigaste uppgifter, nämligen att kontrollera hur bl.a. regeringen sköter sitt arbete. Om inte har förtroende för statsministern eller en minister kan tvinga regeringen eller ministern att avgå genom att besluta om en misstroendeförklaring. Att det finns en möjligt att utkräva ansvar i efterhand för något som det bör utkrävas ansvar för är viktigt, men oavsett om ett hjälp- behov uppkommit för att en region haft t.ex. bristfällig planering, organisation, inadekvat finansiering eller om det är en krigshandling, är det fråga om katastrofsituationer där det är fara för svårt sjuka patienters liv och hälsa. Skyddet av befolkningens liv och hälsa väger enligt denna utredning mycket tungt. Behovet av sådant skydd över- väger den lilla risk som kan finnas för att det inte helt går att uteslutas att det kan finnas någon beslutsfattare i en kommun eller region som kanske fattar beslut, som t.o.m. kan vara lagstridiga, för att de räknar med att komma undan ansvar. Dessutom innebär de förslag som utredningen lämnar att en hjälpmottagande kommun eller region ska betala skälig ersättning för lämnad hjälp. Den föreslagna regleringen syftar inte till att kommuner och regio- ner ska upphöra med att på frivillig väg själva söka lösa de omfördel- ningsbehov som finns. Tvärtom anser utredningen att det fortfa- rande i första hand är så att kommuner och regioner ska lösa så stor del av de uppkomna problemen själva. Det måste dock säkerställas att om detta inte fungerar, eller att det av andra skäl skulle vara direkt olämpligt, finns en ordning som säkerställer statens möjligheter att värna enskildas liv och hälsa. Detta bidrar också till proportionaliteten.