sou · H9B341 · 2022-01-01 00:00:00 — Av dessa framgår bland annat följande. Vid bedömning av om sjukdom föreligger bör man i första hand hålla sig till vad som enligt vanligt språkbruk och gällande läkarvetenskaplig uppfattning anses vara sjukdom. Med denna utgångspunkt kan varje onormalt kropps- eller själstillstånd som inte sammanhänger med den normala livsprocessen betecknas som sjukdom. Sjukdomsbegreppet har successivt utvidgats. Exempel på detta är den utveckling som skett beträffande synen på störningar under graviditet, operativa ingrepp samt sorg- och trötthetstillstånd. Det saknas även en enhetlig och gemensam definition av begreppet kronisk sjukdom. De sjukdomsområden som ofta benämns som kroniska är kardiovaskulära sjukdomar, cancer, diabetes och kroniska lungsjukdomar. I den tidigare nationella strategin för att förebygga och behandla kroniska sjukdomar definieras kroniska sjukdomar som sjukdomar en person har under sin livstid eller under mycket lång tid.6 De vanligaste förekommande kroniska sjukdomarna anges tillhöra grupperna hjärt- och kärlsjukdomar, diabetes, cancersjukdomar, lungsjukdomar såsom astma, allergi och KOL, psykiska sjukdomar inklusive beroendesjukdomar, neurologiska sjukdomar, muskel- och ledsjukdomar samt långvariga smärttillstånd. Vad gäller begreppet funktionsnedsättning definieras detta i termbank7 som en nedsättning av fysisk, psykisk eller intellektuell funktionsförmåga. Vidare beskrivs att en funktionsnedsättning kan uppstå till följd av sjukdom eller annat tillstånd eller till följd av en medfödd eller förvärvad skada. Sådana sjukdomar, tillstånd eller skador kan vara av bestående eller av övergående natur. 4Högsta förvaltningsdomstolens avgörande RÅ 2009 ref. 102 och Kammarrättens i mål nr 338-15. 5SOU 1944:15 s. 162, prop. 1946:312 samt prop. 1994/95:147 s. 19 f. 6Socialdepartementet (2014), Handlingsplan 2014. Nationell strategi för att förebygga och behandla kroniska sjukdomar, dnr S2014.016. 7Termbanken innehåller begrepp för fackområdet vård och omsorg. Begreppen har analyserats enligt terminologilärans metoder och principer och förankrats i bred remiss till kommuner, regioner, myndigheter och andra organisationer. Begreppet egenvård används i allmänt språkbruk och inom vården som ett samlingsbegrepp för åtgärder som den enskilde själv kan vidta vid enkla och vanliga symtom, sjukdomar och skador, utan någon kontakt med hälso- och sjukvården.8 Det finns även en annan innebörd av begreppet egenvård. Denna typ av egenvård är i viss mån reglerad i 5 kap. 2 § patientlagen (2014:821). I detta lagrum anges att en patients medverkan i hälso- och sjukvården, genom att han eller hon själv utför vissa vård- eller behandlingsåtgärder, ska utgå från patientens önskemål och individuella förutsättningar. I förarbetena (prop. 2013/14:106 s. 72 ff. och 121 f.) konstateras att patienter själva kan medverka i vården genom bland annat egenvård i olika former, till exempel genom att mäta det egna blodtrycket eller att sköta sin dialysbehandling eller behandling av diabetes. Vidare hänvisas till den så kallade egenvårdsföreskriften9 som utfärdat. I 2 kap. 1 § i egenvårdsföreskriften definieras egenvård som en hälso- och sjukvårdsåtgärd som legitimerad hälso- och sjukvårdspersonal bedömt att en patient kan utföra själv eller med hjälp av till exempel en närstående. En åtgärd som bedömts vara egenvård är inte hälso- och sjukvård enligt hälso- och sjukvårdslagen (2017:30). Själva bedömningen av om åtgärden kan utföras som egenvård är dock fortfarande hälso- och sjukvård enligt hälso- och sjukvårdslagen (prop. 2018/19:145 s. 17). Det går inte generellt att säga vilka åtgärder som utgör egenvård utan det måste bedömas i varje enskilt fall. Egenvårdsinsatser kan vara allt från enklare åtgärder, som exempelvis såromläggning och påtagning av stödstrumpor, till mer avancerade åtgärder som hemdialys och respiratorvård i hemmet (prop. 2018/19:145 s. 6). Av bestämmelserna i fjärde kapitlet i egenvårdsföreskriften framgår att det är den behandlande legitimerade yrkesutövaren inom hälso- och sjukvården som inom sitt ansvarsområde ska göra bedömningen av om en hälso- och sjukvårdsåtgärd kan utföras som egenvård. Bedömningen ska göras i samråd med patienten, utifrån patientens fysiska och psykiska hälsa samt med hänsyn till hans eller hennes livssituation i övrigt. Den som gör bedömningen ska analysera om utfö- 8Socialstyrelsen (2017), Hur arbetar hälso- och sjukvården med egenvårdsinsatser? – En kartläggning, s. 29 och 31. 9Socialstyrelsens föreskrifter (SOSFS 2009:6) om bedömningen av om en hälso- och sjukvårdsåtgärd kan utföras som egenvård. randet av egenvården kan innebära att patienten utsätts för risk att skadas. Det ska utredas om patienten själv kan utföra den aktuella hälso- och sjukvårdsåtgärden som egenvård på ett säkert sätt, eller om han eller hon kan göra det med hjälp av någon annan. Om patienten behöver praktisk hjälp för att utföra egenvården ska den behandlande legitimerade yrkesutövaren först samråda med den eller de som ska hjälpa till. Det kan vara en närstående eller en ansvarig befattningshavare på till exempel en skola.10 En hälso- och sjukvårdsåtgärd får inte bedömas som egenvård om analysen visar att det finns en risk att patienten skadas. Egenvårdsbedömningen ska dokumenteras i patientens journal. Föräldrar som bedömts kunna ta ansvar för sitt barns egenvård kan inte lämna över ansvaret för egenvården utan att den behandlande legitimerade yrkesutövaren inom hälso- och sjukvården har gjort en bedömning. När ett barn börjar i förskola eller skola måste således en ny bedömning göras utifrån de nya förutsättningarna. Förskolan eller skolan kan tillsammans med vårdnadshavarna ta kontakt med den ansvarige och begära en sådan bedömning. Det är således alltid hälso- och sjukvården som bedömer om en åtgärd kan utföras som egenvård. I sammanhanget konstateras att elevhälsan inte ansvarar för att utföra egenvård. Elevhälsan ska främst arbeta förebyggande och hälsofrämjande. Den ska även stödja elevernas utveckling mot utbildningens mål. Elevhälsan har ett särskilt ansvar för att undanröja hinder för varje enskild elevs lärande och utveckling i det individuellt riktade arbetet och ska vara med när behov av särskilt stöd utreds. På det sättet kan elevhälsan ändå bli involverad i arbetet med elevers egenvård, till exempel vid planering och samverkan.11 I egenvårdsföreskriften finns en bestämmelse som anger att patienten ska få information om vad egenvården innebär (4 kap. 9 §). Bestämmelsen innebär att den som gör bedömningen att en hälso- och sjukvårdsåtgärd kan utföras som egenvård ska informera om att egenvården inte är att betrakta som hälso- och sjukvård och därför inte omfattas av hälso- och sjukvårdslagstiftningen.12 10Socialstyrelsens meddelandeblad nr 6/2013 om föreskrifter om bedömningen av egenvård, s. 5. 114 kap. 10 § föreskrifter (SOSFS 2009:6) om bedömningen av om en hälso- och sjukvårdsåtgärd kan utföras som egenvård, meddelandeblad nr 6/2013 om föreskrifter om bedömningen av egenvård, s. 7 f., 2 kap. 25 § och 3 kap 8 § skollagen samt prop. 2009/10:165 s. 276. 12Socialstyrelsens meddelandeblad nr 6/2013, s. 9. Om patienten behöver stöd och hjälp i samband med egenvården, och om det inte är uppenbart obehövligt, ansvarar den som gjort bedömningen för att planera egenvården tillsammans med den enskilde. Om andra, till exempel närstående och skolan, också berörs av egenvården ska planeringen göras i samråd även med dem. Av dokumentationen av planeringen ska det framgå bland annat vilken åtgärd som har bedömts som egenvård och hur information och instruktioner till den eller de som ska utföra egenvården ska ges.13 är föremål för en översyn hos . Enligt är inriktningen i detta arbete att föreskriften ska upphöra och detta kan komma att ske . I regeringens proposition 2018/19:145 Personlig assistans för hjälp med andning (s. 15 ff.) har regeringen dock uttalat att det ytterst är fråga om att tillämpa de grundläggande bestämmelserna i patientsäkerhetslagen (2010:659) och hälso- och sjukvårdslagen. Det strider mot dessa författningar att överlämna en hälso- och sjukvårdsåtgärd till en enskild person under benämningen egenvård, om det innebär att patientsäkerheten äventyras. Misskötsel vid egenvårdsbedömningar kan aktualisera ingripanden enligt patientsäkerhetslagen i form av prövotid och återkallelse av legitimation. Vidare uttalade regeringen även följande. Det är en väletablerad ordning att legitimerad personal inom hälso- och sjukvården i enskilda fall bedömer vilka hälso- och sjukvårdsåtgärder som den enskilde kan utföra själv eller med hjälp av någon annan utanför hälso- och sjukvårdslagens (HSL) tillämpningsområde. Sådan vård benämns egenvård. Denna tillämpning är i grunden helt oberoende av att har meddelat föreskrifter om begreppet egenvård och tillämpningsområdet för HSL. I sammanhanget kan det särskilt uppmärksammas att inte hade utfärdat några föreskrifter om egenvård utan frågan behandlades då i myndighetens allmänna råd. Regeringen har vidare konstaterat, i likhet med Lagrådet, att det finns gränsdragningsproblem och oklarheter kring begreppen hälso- och sjukvård och egenvård. Mot bakgrund av detta har regeringen gett en utredare i uppdrag att bland annat analysera gränsdragningen mellan egenvård och hälso- och sjukvård enligt hälso- och sjukvårdslagen och överväga om frågan ska regleras i författning på en högre 135 kap. 1–4 §§ SOSFS 2009:6 och meddelandeblad nr 6/2013, s. 10. nivå än myndighetsföreskrifter (Dir. 2020:3). Utredningens betänkande har lämnats . Även om egenvårdsföreskriften upphävs torde detta inte innebära några ändringar i sak, men vad som gäller vid egenvårdsbedömningar riskerar förstås att bli otydligare. Mot bakgrund av vad som angetts ovan kan konstateras att det inte finns någon tydlig reglering om vad som gäller i fråga om ansvarsfördelningen när personal i förskola och skola ska utbildas i fråga om ett barns egenvård. Det framgår dock av egenvårdsföreskriften att detta får lösas genom samråd mellan alla inblandade aktörer, dvs. hälso- och sjukvården, huvudmannen för barnets skola eller den barnomsorg som barnet deltar i, samt barnets vårdnadshavare. Detta måste även vara fallet om egenvårdsföreskriften upphävs. 3.4Skolplikt och verksamheter enligt skollagen Utredningens förslag ska enligt direktivet omfatta verksamheterna i förskola, skola, fritidshem och pedagogisk omsorg. Bestämmelser om förskolan finns i 8 kap. skollagen. Vidare har barn som är bosatta i skolplikt. Det är barnets vårdnadshavare som ansvarar för att barnet kommer till skolan. Huvudmannen för den skola som eleven går i ska se till att eleven fullgör sin skolgång, vilket innebär att eleven går till skolan och deltar i utbildningen (7 kap. 2, 20 och 22 §§). Av 7 kap. 4 § framgår att skolplikten ska börja fullgöras i förskoleklass. Därefter ska skolplikten fullgöras i , grundsärskolan, specialskolan eller sameskolan. Skolplikten kan även fullgöras på annat sätt enligt bestämmelserna i 24 kap. I detta kapitel finns bestämmelser om särskilda utbildningsformer. Sådana utbildningsformer är bland annat internationella skolor, utbildning vid särskilda ungdomshem, utbildning för barn och elever som vårdas på sjukhus eller en institution som är knuten till ett sjukhus, utbildning i hemmet eller på annan lämplig plats och annat sätt att fullgöra skolplikten. Vidare finns det i skollagen bestämmelser om bland annat gymnasieskolan och gymnasiesärskolan. Fritidshem kompletterar utbildningen i förskoleklassen, , grundsärskolan, specialskolan, sameskolan och vissa särskilda utbildningsformer. Fritidshem ska erbjudas till och med vårterminen det år då eleven fyller . Från och med höstterminen det år då eleven fyller får öppen fritidsverksamhet erbjudas i stället för fritidshem, om eleven inte på grund av fysiska, psykiska eller andra skäl är i behov av sådant särskilt stöd i sin utveckling som endast kan erbjudas i fritidshem (1 kap. 1 §, 14 kap. 7 § och 25 kap. 4 §). Den öppna fritidsverksamheten är en enklare form av verksamhet som inte erbjuder samma grad av omsorg och tillsyn. Personalen där har således inte samma möjlighet att ge elever särskilt stöd. Vilken form, fritidshem eller öppen fritidsverksamhet, som är mest lämplig i ett enskilt fall beror på elevens behov och förutsättningar samt önskemål från barnets vårdnadshavare. Utifrån önskemål från elevens vårdnadshavare kan också elever i behov av särskilt stöd delta i öppen fritidsverksamhet, om deras behov kan tillgodoses i sådan verksamhet (prop. 2009/10:165 s. 530). Barn som är , och som omfattas av lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade (LSS), kan beviljas korttidstillsyn utanför det egna hemmet i anslutning till skoldagen samt under lov (9 § 7 LSS). Korttidstillsyn kan sägas vara en förlängning på den fritidsverksamhet som kommunerna enligt skollagen är skyldiga att erbjuda.14 Pedagogisk omsorg regleras i 25 kap. skollagen. Av dessa bestämmelser framgår att kommunen ska sträva efter att i stället för förskola eller fritidshem erbjuda ett barn pedagogisk omsorg om barnets vårdnadshavare önskar det (2 §). Vad som avses med pedagogisk omsorg är familjedaghem men även flerfamiljslösningar och andra verksamheter i olika former där det bedrivs pedagogisk verksamhet.15 I 25 kap. skollagen finns även bestämmelser om öppen förskola. Den öppna förskolan ska erbjuda barn en pedagogisk verksamhet i samarbete med de till barnen medföljande vuxna som de vuxna ges möjlighet till social gemenskap (3 §). Avslutningsvis ska kommunen sträva efter att erbjuda omsorg för barn under tid då förskola eller fritidshem inte erbjuds i den omfattning det behövs med hänsyn till föräldrars förvärvsarbete och familjens situation i övrigt (25 kap. 5 §). Vad som avses är omsorg under obekväm arbetstid, dvs. kvällar, nätter och . Bestämmelsen innebär ingen rättighet att få omsorg under obekväm arbetstid. Föräldrar har ett ansvar för att hitta lösningar på barnets behov 1992/93:159 s. 78 f. samt (2020), Stöd till barn och unga med funktionsnedsättning – och utförande av LSS-insatser, s. 65. 2009/10:165 s. 526 f. samt (2012), Allmänna råd med kommentarer för pedagogisk omsorg, s. 10 f. Omsorgen kan erbjudas i olika former som nattöppna förskolor, familjedaghem eller barnvårdare i det egna hemmet. Omsorg under obekväm arbetstid kan även anordnas i flerfamiljslösningar och andra verksamheter. Det är upp till kommunen att besluta i vilka former verksamheten ska bedrivas samt tidpunkten för när kvällsomsorgen tar (prop. 2009/10:165 s. 531 f.). En försäkrad förälder som vårdar barn när han eller hon inte förvärvsarbetar eller avstår från förvärvsarbete har rätt till föräldrapening (12 kap. 2 §, socialförsäkringsbalken, SFB). Föräldrapenning kan lämnas på tre olika nivåer – sjukpenningnivå, grundnivå eller lägstanivå (12 kap. 18 §). Den som är bosatt i är försäkrad för föräldrapenning på lägstanivå och grundnivå (5 kap. 9 §). Den som arbetar i är försäkrad för föräldrapenning på grundnivå och sjukpenningnivå (6 kap. 6 §). En ytterligare förutsättning för att kunna beviljas föräldrapenning är att barnet är bosatt i (11 kap. 8 §). Föräldrapenning omfattas av förordning nr 883/2004 om samordning av de sociala trygghetssystemen, vilket innebär att den förälder som omfattas av den svenska socialförsäkringen och befinner sig inom EU/EES eller , har samma rätt till föräldrapenning för att vårda sitt barn som den som befinner sig i . Vid tillämpningen av bestämmelserna om föräldrapenning likställs vissa personer med en förälder. Dessa personer är förälders make som stadigvarande sammanbor med föräldern, förälders sambo, särskilt förordnad vårdnadshavare som har vård om barnet samt blivande adoptivförälder (11 kap. 4 § SFB). För att ha rätt till föräldrapenning gäller som huvudregel att föräldern till huvudsaklig del faktiskt vårdar barnet på det sätt som krävs med hänsyn till barnets ålder (12 kap. 3 §). Detta innebär att föräldern måste ha rumslig kontakt med barnet under större delen av den tid som föräldrapenningen lämnas (prop. 2017/18:270 s. 31). Rätt till föräldrapenning finns bland annat vid besök i barnets förskola eller vissa andra verksamheter, till exempel öppen förskola och öppen fritidsverksamhet (12 kap. 7 §). Båda föräldrarna kan få föräldrapenning för samma barn och tid under sådana besök (11 kap. 10 §). Det finns även situationer då rätt till föräldrapenning föreligger trots att föräldern inte vårdar barnet. Ett sådant exempel är när en förälder deltar i ett barns introduktion i förskola, förskoleklass, grundskola eller annan skolform inom skolväsendet i vilken skolplikt kan fullgöras, fritidshem och vissa andra pedagogiska verksamheter (12 kap. 7 a §). En introduktion i den mening som avses i bestämmelsen förutsätter dock att föräldern har möjlighet att snabbt kunna inställa sig om det inte fungerar för barnet att vara ensamt i verksamheten. I annat fall kan föräldern inte anses delta i introduktionen på det sätt som krävs för rätt till föräldrapenning. Rätten till föräldrapenning enligt bestämmelsen gäller både vid inskolningen när barnet först börjar i verksamheten och, om det finns behov av det, när barnet har varit frånvarande från verksamheten , exempelvis på grund av sjukdom (prop. 2017/18:270 s. 31 f. och 70). Förmånstiden regleras i 12 kap. 12 §. Av bestämmelserna där framgår att föräldrapenning lämnas under sammanlagt för föräldrarna. För tid efter barnets fjärde levnadsår, räknat från barnets födelse eller därmed likställd tidpunkt, lämnas föräldrapenning dock under sammanlagt för föräldrarna. Särskilda bestämmelser om antal dagar finns vid flerbarnsfödsel och om barnet eller barnen blir bosatta i landet under eller efter det andra levnadsåret. Föräldrapenning lämnas längst till dess att barnet har fyllt eller till den senare tidpunkt då barnet har avslutat det femte skolåret i (12 kap. 13 §). Föräldrapenning lämnas som hel, tre fjärdedels, halv, en fjärdedels eller en åttondels föräldrapenning (12 kap. 9 §). 3.6.1Grundläggande förutsättningar för rätt till tillfällig föräldrapenning Även i fråga om tillfällig föräldrapenning gäller att barnet ska vara bosatt i för att rätt till förmånen ska finnas (11 kap. 8 § SFB). Barn till en förälder som omfattas av den svenska socialförsäkringen och som befinner sig inom EU/EES eller omfattas dock av förordning nr 883/2004 om samordning av de sociala trygghetssystemen. Föräldrar som omfattas av förordningens bestämmelser har samma rätt till tillfällig föräldrapenning som de som befinner sig i . Rätt till tillfällig föräldrapenning har en försäkrad förälder som avstår från att utföra förvärvsarbete i samband med ett barns födelse eller behov av vård eller i samband med att ett barn har avlidit (13 kap. 2 § SFB). Försäkrad för tillfällig föräldrapenning är den som arbetar i (6 kap. 6 §). Den som är arbetslös kan under vissa förutsättningar dock också ha rätt till tillfällig föräldrapenning. Det krävs då att föräldern är anmäld som arbetssökande hos Arbetsförmedlingen och är beredd att ta ett erbjudet arbete i en omfattning som svarar mot den bestämda sjukpenninggrundande inkomsten (13 kap. 36 § 2). Vidare krävs det att föräldern går miste om a-kassa för den dag eller de dagar som föräldern begär ersättning för. Att en förälder går miste om arbetslöshetsersättning jämställs med att föräldern har avstått från förvärvsarbete (jfr Försäkringsöverdomstolens avgörande FÖD 1986:14). Med förälder likställs samma personer som i fråga om föräldrapenning, dvs. förälders make som stadigvarande sammanbor med föräldern, förälders sambo, särskilt förordnad vårdnadshavare som har vård om barnet samt blivande adoptivförälder (11 kap. 4 § SFB). Därutöver likställs även familjehemsförälder (11 kap. 5 §). Även andra personer kan under vissa förutsättningar likställas med en förälder, till exempel någon som i stället för föräldern avstår från förvärvsarbete för att ta hand om barnet när det är sjukt (11 kap. 6 § och 13 kap. 8 §). Ersättning kan beviljas som hel, tre fjärdedels, halv, en fjärdedels eller en åttondels tillfällig föräldrapenning (13 kap. 5 §). Hur många dagar en förälder kan få tillfällig föräldrapenning varierar beroende på vilken situation det är frågan om. 3.6.2Vård av barn som inte har fyllt Vid smitta, sjukdom eller annat vårdbehov Enligt 13 kap. 16 § SFB har en förälder rätt till tillfällig föräldrapenning för vård av ett barn, som inte har fyllt , om föräldern behöver avstå från förvärvsarbete i samband med 1.sjukdom eller smitta hos barnet i annat fall än som avses i 30 § (gäller allvarligt sjukt barn, se avsnitt 3.6.5 nedan), 2.sjukdom eller smitta hos barnets ordinarie vårdare, 3.besök i samhällets förebyggande barnhälsovård, eller 4.vårdbehov som uppkommer till följd av att barnets andra förälder besöker läkare med ett annat barn till någon av föräldrarna, under förutsättning att det sistnämnda barnet omfattas av bestämmelserna om tillfällig föräldrapenning. Med stöd av bestämmelsen om vård av sjukt barn i den första punkten har tidigare beviljat ersättning när föräldrar behövt instruera personal i förskola och skola om barnets egenvård. Efter ett avgörande från Kammarrätten i , mål nr 3574-14, såg över sin tillämpning. Detta resulterade i att ersättning inte längre beviljas i den här aktuella situationen. I kammarrättens avgörande var det fråga om ett barn med diabetes. Barnet gick normalt sett i förskolan, var inte försämrad i sin diabetes och var inte heller sjuk på annat sätt. Barnet kunde dock inte vara på förskolan den aktuella dagen eftersom det då saknades personal som var utbildad i diabetesvård. Kammarrätten konstaterade att det var personalbristen som var den direkta orsaken till ansökan om ersättning, inte barnets sjukdom. Rätt till ersättning förelåg därför inte enligt kammarrätten. I sitt avgörande HFD 2016 ref. 86 har () kommit fram till en liknande slutsats. I målet var det fråga om ett barn med omfattande allergier som gick i en allergianpassad förskola. Förskolan var stängd av . Kommunen erbjöd då plats på en annan förskola som inte var allergianpassad. Föräldern bedömde att det skulle innebära stora hälsorisker för barnet att vistas i den erbjudna förskolan. Föräldern stannade därför hemma med barnet och ansökte om tillfällig föräldrapenning för perioden. HFD konstaterade att syftet med bestämmelsen om tillfällig föräldrapenning för vård av sjukt barn är att ersättning ska utgå vid mer akut uppkomna insjuknanden eller försämringar av sjukdomstillstånd, även i fall då ett barn lider av en kronisk grundsjukdom. Vidare uttalades att för barn som behöver mer omfattande eller kontinuerligt stöd på grund av ett sjukdomstillstånd finns andra bestämmelser i socialförsäkringsbalken som ska tillgodose sådana behov, bland annat reglerna om tillfällig föräldrapenning för vård av ett allvarligt sjukt barn och reglerna om vårdbidrag (som har ersatts av bestäm- melser om omvårdnadsbidrag). HFD lyfte även fram kommunernas grundläggande ansvar att ordna förskola för alla barn, även för barn med särskilda behov, och kom fram till att bestämmelsen om vård av sjukt barn inte gav rätt till tillfällig föräldrapenning i den i målet aktuella situationen. I en situation där ett barn kan vistas i förskolan eller skolan, men det saknas faktiska förutsättningar för detta utifrån till exempel att förskolan är stängd eller att det saknas personal med kunskap om hur barnets egenvård ska skötas, går det enligt praxis således inte att beviljas tillfällig föräldrapenning med stöd av bestämmelsen om vård av sjukt barn. Vid läkarbesök, behandling eller deltagande i kurs Enligt 13 kap. 20 § SFB har en förälder till ett barn, som inte har fyllt , även rätt till tillfällig föräldrapenning om barnet är sjukt eller har en funktionsnedsättning och föräldern behöver avstå från förvärvsarbete i samband med 1.besök på en i behandling av barnet eller för att lära sig vårda barnet,