sou · H9B3100 · 2022-01-01 00:00:00 — Förundersökningsutredningen6 fick i uppdrag att ut- reda bl.a. om bestämmelserna om beslag skulle ändras i nu nämnda avseende. Utredningen föreslog att en presumtion skulle införas för att bevisbeslag skulle bestå till dess rättens avgörande fått laga kraft. 4Frågan om beslag ska bestå eller hävas vid frikännande dom har diskuterats i flera samman- hang, se bland annat JO 1978/79 s. 29 f., JO 2001/02 s. 45 f., JO 2007/08 s. 66, SOU 1984:54 s. 244 f., SOU 1995:47 s. 436 f. 5Prop 2015/16:68 s. 48. I ett senare lagstiftningsärende instämde regeringen i utredningens slutsats.7 I lagstiftningsärendet framhölls att utgångspunkten beträf- fande tvångsmedelsanvändning är att sådan användning ska upphöra om de förutsättningar som har legat till grund för tvångsmedels- användningen bortfaller. Det var därför rimligt att ett beslag som beslutats för att ett föremål skäligen kunde antas vara avhänt någon genom brott (återställandebeslag) eller förverkat på grund av brott (förverkandebeslag) inte skulle kunna bestå på samma grund efter ett ogillat åtal. Detsamma gäller om rätten visserligen finner att brott har begåtts men ogillar yrkandet om förverkande eller återställande av det beslagtagna godset. Beträffande beslag av föremål som skäligen kunde antas ha bety- delse för utredning om brott (bevisbeslag) ansåg Förundersöknings- utredningen att det fanns anledning att nyansera den dittills rådande ståndpunkten om beslag när åklagarens ansvarsyrkande ogillas. Den drabbade ansågs i och för sig ha lika stort intresse av att snabbt få tillbaka sin egendom oavsett vilken grund som fanns för beslutet om beslag. Bevisbeslag ansågs alltså inte som mindre ingripande för den drabbade jämfört med andra former av beslag. Den skillnad som framhölls var i stället att det allmänna intresset av en effektiv rätte- gångsordning gjorde sig särskilt starkt gällande beträffande beslag som sker i bevissyfte. Intresset av en effektiv process vägde tyngre än den drabbades intresse av att få tillbaka sin egendom.8 Många av de skäl som angetts för att tillåta fortsatt beslag efter ogillande tingsrättsdom gör sig även gällande för beslag av brotts- vinster som begärs förverkade, låt vara att intresset av att låta beslaget bestå grundar sig på olika typer av intressen. Det kan enligt utred- ningens mening inte betraktas som rimligt att betydande tillgångar ska behöva släppas mellan en prövning i tingsrätt och hovrätt om åklagaren gör bedömning att överklagande kommer att ske. En fri- kännande tingsrättsdom innebär inte att rättegången är avslutad och intresset av en effektiv process när det gäller brottsvinster kvarstår fram till att målet är slutligt avgjort. För att kunna lägga ett förslag av detta slag skulle dock behöva göras närmare överväganden om bl.a. hur ett sådant förslag förhåller sig till krav, t.ex. på att den som frikänts av domstol ska betraktas som oskyldig liksom om en sådan reglering 2015/16:68 s. 47. 2015/16:68 s. 49. bör förenas med särskilda ersättningsregler i det fall ett överklagande inte leder till annat än ett fastställande av den frikännande tingsrätts- domen. Det finns även andra frågor av liknande slag som kan behöva utredas grundligt. Det finns inte utrymme att genomföra en sådan utredning inom ramen för denna utredning. Vi vill emellertid upp- märksamma frågan och framhålla att det från förverkandesynpunkt framstår som angeläget att den hanteras. i annat sammanhang. om rättegången vid förverkande och företagsbot Så som redogjorts för i kapitel 3 finns det inga allmänna bestäm- melser som reglerar förfarandet vid förverkande i utan en talan om förverkande styrs antingen av de allmänna bestäm- melser som gäller för rättegången i ett hanterat åtal eller av någon av de två förfarandelagarna (lagen [1986:1009] om förfarandet i vissa fall vid förverkande m.m. samt, såvitt avser utvidgat förver- kande, lagen [2008:369] om förfarandet vid förverkande av utbyte av brottslig verksamhet i vissa fall, nedan kallade 1986 respektive förfarandelag). Flera processuella frågor är oreglerade och/eller svårtillgängliga i gällande lagstiftning. Att regleringen är svårtillgänglig kan leda till att likartade fall behandlas olika. Ett exempel är hanteringen av för- verkande av narkotika i samband med att ett åtal för narkotikabrott ogillas. Ett annat exempel gäller möjligheterna för en tredje man att hävda sin rätt till viss egendom när åklagaren väckt talan om för- verkande. Både för att förverkandesanktionen ska kunna vara ett kraftfullt redskap i brottsbekämpningen och för att säkerställa att lagstift- ningen lever upp till högt ställda krav på rättssäkerhet är det viktigt att de processuella frågor som kan aktualiseras vid förverkande är reglerade på ett enkelt, tydligt och förutsebart sätt. Utredningens uppdrag i den här delen kan sammanfattas så att vi ska ta ställning till om de processuella bestämmelser som reglerar för- verkandeförfarandet är ändamålsenligt utformade och lämna förslag på nödvändiga författningsändringar. En ny förfarandelag om rättegången vid förverkande och företagsbot 8.2Tydligare bestämmelser om förfarandet kan leda till en mer effektiv reglering Vår bedömning: Många processrättsliga frågor som kan uppstå vid förverkande är oreglerade eller så är regleringen spridd i skilda regelverk, vilket kan leda till att lika fall behandlas olika. Det finns också en risk för att förverkanderegleringen inte ut- nyttjas till sin fulla potential. De regler som styr förfarandet vid särskild talan om förverkande och företagsbot bör därför regleras i större omfattning än . Regleringen bör dessutom i största möjliga mån hållas samlad i en lag. Det är enbart beträffande förverkande och företagsbot som en särskild talan kan föras mot en person som inte är tilltalad. Den nya regleringen avser därför enbart förverkande och företagsbot. Den nya lagen bör förutom bestämmelser om rättegången även innehålla särskilda bestämmelser om utredning av självstän- digt förverkande. Handläggningen av frågor om förverkande som sker inom ramen för en brottmålsprocess sker enligt allmänna regler för brottmål. Det regleras inte uttryckligen i regelverket. Att det inte finns särskilda processrättsliga bestämmelser för förverkande orsa- kar vanligtvis inte några mer påtagliga praktiska bekymmer, men i några situationer innebär bristen på en tydlig reglering osäkerhet vid tillämpningen. Ett sådant exempel är om det faktum att rätten själv- mant ska pröva frågan om förverkande också innebär att rätten kan eller bör ta upp den frågan utan formellt yrkande från åklagaren. En praktiskt viktig fråga är också vilka möjligheter som finns att avgöra en fråga om förverkande i den tilltalades utevaro. Vidare kan det uppkomma frågor om tredje mans ställning i förverkandeprocessen. Dessa och många andra frågor hanteras av främst åklagare och domstolar. Även om frågorna får sin lösning orsakar de i flera fall onödig tidsåtgång, ibland för att finna fram till tillämpliga regler och ibland för att förstå vad de innebär i en viss situation. I det här sammanhanget, när utredningen har fått i uppdrag att göra en över- syn av hela förverkanderegleringen samt även fått i uppgift att reglera vissa frågor som rör bl.a. utredningen av företagsbot, menar vi att det finns skäl att i större utsträckning än reglera det som En ny förfarandelag om rättegången vid förverkande och företagsbot anses ligga implicit i regleringen. Det vore dessutom mer re- surseffektivt om alla, eller i vart fall merparten av, tillämpnings- frågorna fick sitt svar i en och samma lag i stället för flera olika. De materiella förverkanderegler som föreslås i andra delar av betänkandet kommer enligt utredningens bedömning att leda till ett bättre genomslag för förverkandesanktionerna. Om de processuella frågorna besvaras på ett tydligt sätt i en lag i stället för besvaras i flera lagar och/eller med tillämpning av oskrivna rättsprinciper torde för- utsättningarna för ett sådant genomslag kunna förstärkas ytterligare. Vi föreslår därför att de två nuvarande förfarandelagarna (1986 och förfarandelagar) slås ihop till en gemensam lag. I den nya lagen bör dels flera outtalade principer regleras, dels bestämmelser införas som i vissa fall slår fast det som redan gäller och i andra fall ändrar den nuvarande regleringen eller dess praxis. För att skapa en sammanhållen reglering menar vi att även de sär- skilda bestämmelser som gäller utredningen av självständigt förver- kande bör läggas i den nya förfarandelagen trots att utredningen inte i egentlig mening tillhör rättegången vid särskild talan om förver- kande. En sådan reglering skulle dock följa samma struktur som rätte- gångsbalken som också innehåller såväl regler om domstolsförfaran- det som förundersökningen. I valet mellan att skapa två separata lagar för rättegången respektive utredningen av självständigt förverkande har vi valt att låta lagstiftningen vara sammanhållen. Det finns natur- ligtvis alla möjligheter att separera de olika delarna i vårt förslag och göra det till två lagar under den fortsatta beredningen om det upp- fattas vara en bättre ordning. Vi kommer i de följande avsnitten redogöra för hur vi menar att den nya förfarandelagen bör utformas, vilka bestämmelser den bör inne- hålla samt för de överväganden vi gjort i olika delar. Redan nu kan dock sägas att vi inte har funnit anledning att låta lagen omfatta annat än just förverkande och företagsbot (jfr 1 § i lagen (1986:1009) om förfaran- det i vissa fall vid förverkande m.m. där det bl.a. föreskrivs att ”[lagen] reglerar förfarandet vid prövning av fråga om förverkande av egendom till det allmänna eller om annan särskild rättsverkan av brott” och rubri- ken till nuvarande 36 kap. [”Om förverkande av egen- dom, företagsbot och annan särskild rättsverkan av brott”]). Skälet till det är att en särskild talan om andra särskilda rättsverkningar än för- verkande och företagsbot, såvitt vi kan bedöma, inte aktualiseras. En ny förfarandelag om rättegången vid förverkande och företagsbot nya lagen föreslås därför heta lagen (2023:000) om rättegången i vissa fall vid förverkande och företagsbot. 8.3En ny och sammanhållen förfarandelag Vårt förslag: Lagen delas in i olika kapitel. •Kapitel 1 innehåller regler om lagens tillämpningsområde. •Kapitel 2 innehåller bestämmelser om utredningen. •Kapitel 3 innehåller bestämmelser om när annan myndighet än domstol fattar beslut om förverkande och företagsbot. •Kapitel 4 innehåller regler om rättegången. •Kapitel 5 innehåller några gemensamma bestämmelser. De båda nu gällande förfarandelagarna innehåller endast ett fåtal bestämmelser om förfarandet vid förverkande (och annan särskild rättsverkan) när talan riktas mot en person som inte är tilltalad för brott. förfarandelag trädde i kraft och ersatte då regler om förfarandet vid vissa fall av förverkande i 17 § lagen (1946:804) om införande av nya . Eftersom flera frågor lämnats oreglerade får tillämparen i många fall överväga vilka bestämmelser i som kan användas i stället. Ett tydligt och sammanhållet regelverk torde skapa förutsätt- ningar för fler mål om förverkande. Det skulle i sin tur innebära att förverkanderegleringen skulle kunna tillämpas mer effektivt och att fler brottsvinster och hjälpmedel skulle kunna förverkas från andra än den som åtalas för brott. I den nya lagen bör även de särskilda bestämmelser som behövs för självständigt förverkande av brottsvinster placeras. Även om det i den delen mer är fråga om regler som rör utredningen om självständigt förverkande av brottsvinster än om direkta förfaranderegler för rätte- gången är det utredningens uppfattning att regleringen blir enklare att tillämpa om den hålls samman i en lag. Eftersom olika regler blandas på motsvarande vis i har vi inte sett några hinder mot att på detta sätt sammanföra regler om utredningen och regler om rättegången. En ny förfarandelag om rättegången vid förverkande och företagsbot I det följande redogör vi för lagens närmare utformning. Genom tilläggsdirektiv har utredningen fått i uppdrag att även säkerställa att förfarandet när talan om företagsbot prövas lever upp till rättssäker- hetens krav. Förs en talan om företagsbot mot samma person som är tilltalad i ett brottmål ska handläggningen ske enligt de regler som gäller för brottmålet. Förs en talan om företagsbot i stället mot någon annan än den som är tilltalad för brott följer förfarandet den ordning som föreskrivs förfarandelag. De frågor som aktualiseras med anledning av tilläggsuppdraget kommer att han- teras i det följande. Vårt förslag: Den nya förfarandelagens inledande kapitel ska innehålla en upplysning om att lagen innehåller bestämmelser om förfarandet när frågan om förverkande eller företagsbot rör annan än en tilltalad för brott samt om utredningen i dessa situationer. Det ska vidare anges att om frågan rör någon som är tilltalad för brott ska de regler som gäller för brottmålet även ska tillämpas vid prövningen av förverkande- eller företagsfrågan som prövas i sam- ma rättegång. För att det ska vara tydligt när bestämmelserna i den nya för- farandelagen ska tillämpas i stället för regler bör detta anges redan i lagens inledande kapitel. Regleringen bör ange att den nya förfarandelagen ska tillämpas vid prövningen av en talan mot någon som inte är tilltalad för brott. För att underlätta vid rätts- tillämpningen bör lagens inledande bestämmelser även innehålla en upplysning om att lagen innehåller bestämmelser om utredningen av förverkande och företagsbot. Det förtjänar i det här sammanhanget även att framhållas att förfarandelag, enligt vad som anges i 1 §, reglerar förfarandet vid prövning av fråga om förverkande av egendom eller om annan särskild rättsverkan av brott. Såvitt utredningen kan bedöma kan det emellertid inte bli fråga om att föra en särskild talan om annan särskild rättsver- kan än just förverkande och företagsbot. Av den anledningen föreslår vi att lagen ska omfatta enbart förverkande och företagsbot. En ny förfarandelag om rättegången vid förverkande och företagsbot 8.5Om utredning vid företagsbot och förverkande m.m. 8.5.1Rättegångsbalkens regler om brottmål gäller vid utredning i de flesta fallen Vårt förslag: Vid utredning av företagsbot och alla former av förverkande utom självständigt förverkande av brottsvinster ska regler om brottmål tillämpas. Vid utredning som utmynnar i en begäran om företagsbot eller annat förverkande än självständigt förverkande av brottsvinster och sådant förverkande som avses i nuvarande 36 kap. 3 § förekom- mer alltid en förundersökning om det brott som förverkan- det grundas på. bestämmelser om brottmål bör i dessa fall användas även för utredningen om företagsbot och förver- kande. Detta kan tyckas självklart, men eftersom det krävs nya regler som klargör vilka bestämmelser som ska tillämpas vid utredningen av självständigt förverkande av brottsvinster och med hänsyn till att det funnits viss osäkerhet kring vilka regler som ska tillämpas vid utredningen av t.ex. utvidgat förverkande som riktats mot annan än den som åtalas för det förverkandeutlösande brottet anser vi att det bör anges i lagen att samma regelverk som gäller för utredningen av brottet också kan tillämpas för frågan om förverkande och företagsbot. 8.5.2Utredning såvitt gäller självständigt förverkande av brottsvinster Förutsättningar för att inleda en utredning om självständigt förverkande av brottsvinster Vårt förslag: En utredning om självständigt förverkande av brotts- vinster får inledas om det finns anledning att anta att viss egen- dom helt eller delvis härrör från brottslig verksamhet. Syftet med utredningen ska vara att ta reda på vem som äger eller med tillämpning av den föreslagna presumtionsregeln i 36 kap. 15 § ska anses äga egendomen, om det finns tillräckliga skäl att väcka talan om egendomens förverkande samt att förbereda den bevisning som behövs vid huvudförhandling. En ny förfarandelag om rättegången vid förverkande och företagsbot i det här avsnittet kommer en redogörelse för de straffpro- cessuella tvångsmedel och källor till information som utredningen menar att utredande myndigheter behöver få tillgång till för att den nya förverkandeformen ska bli ett effektivt medel för att komma åt brottsvinster. Det kommer då att framgå att relativt stora befogen- heter kommer öppnas upp för utredande myndigheter. Det är av den anledningen angeläget att det klargörs i lagen när de brottsbekäm- pande myndigheter får inleda en utredning om självständigt förver- kande. Utredningens uppfattning är att en grundläggande förutsättning bör vara att utredande myndighet har kännedom om viss egendom och att det finns anledning att anta att den egendomen utgör brottsvinst. Det bör inte närmare preciseras på vilket sätt myndigheten har fått denna kännedom. Fråga kan t.ex. vara om egendom som påträffas vid ett rutinmässigt fordonsstopp eller om egendom som man erhållit kännedom om genom spaning, tips eller allmän underrät- telseinformation. Det ska dock inte vara tillåtet för polis att för- utsättningslöst söka information om en viss person i syfte att hitta egendom som kan förverkas. Det beviskrav som uppställs – att det ska finnas anledning att anta att egendomen helt eller delvis härrör från brottslig verksamhet – är ett relativt lågt beviskrav. Det bör vara tillräckligt att det utifrån situationen kan konstateras egendomens värde inte tycks stå i relation till de ekonomiska förutsättningarna hos personen som äger eller vid tillfället innehar egendomen. Så skulle t.ex. kunna vara fallet om en person utan taxerad inkomst kör runt i en exklusiv bil. Bedömningen av vad som kan antas om egendomen är givetvis bero- ende av situationen den påträffas i. Den utredning som startas för att ta reda på om förutsättningar finns att väcka talan om självständigt förverkande har likheter med en förundersökning, men bör inte kallas för eller jämställas med en förundersökning eftersom den inte går ut på att ta reda om brott har begåtts och vem som i så fall kan misstänkas för brott. Det är dock angeläget att de rättssäkerhetsgarantier som tillförsäkras den en- skilde vid förundersökning om brott enligt regler också ska gälla för den person som blir föremål för utredning om självständigt förverkande. Den nya förfarandelagen bör därför utfor- mas med utgångspunkt i regelverk och därefter särskilt reglera vissa specifika frågor där handläggningen antingen skiljer sig från reglering eller där den skiljer sig åt En ny förfarandelag om rättegången vid förverkande och företagsbot beroende på vilken förverkandeform talan avser (eller om det är fråga om företagsbot). Enligt utredningens mening bör det inledningsvis införas en bestämmelse som, i likhet med bestämmelsen i 23 kap. 2 § rättegångs- balken, klargör vad syftet med en utredning om självständigt för- verkande av brottsvinster är. Av en sådan bestämmelse bör framgå att syftet med utredningen är att utreda om egendomen utgör brottsvinst och ta reda på vem som äger egendomen (eller som med tillämpning av den presumtionsregel som utredningen föreslår anses äga den, se ovan avsnitt 4.5) och om det finns tillräckliga skäl för att väcka talan om egendomens förverkande. Vidare ska bevisning samlas in och för- beredas så att den kan förebringas vid huvudförhandling i ett sam- manhang. Huvudregeln ska vara att åklagare inleder utredningen Vårt förslag: Beslutet att inleda en utredning om självständigt förverkande av brottsvinster ska som huvudregel fattas av åkla- gare. Åklagare ska även leda utredningen. För att säkerställa att egendom som påträffas inte undan- skaffas bör även kunna fatta beslut att inleda utredning om det är fara i dröjsmål De krav som uppställs för att inleda en utredning om självständigt förverkande av brottsvinster är, jfr det motsvarande kravet för att inleda en förundersökning, inte särskilt högt satt. Skillnaden är dock att det när en förundersökning inleds finns en misstanke om brott. Ofta är det också så att förundersökning inleds efter att någon anmält att hen utsatts för ett brott. Så kommer inte att vara fallet vid de flesta utredningar om självständigt förverkande av brottsvinster. I stället tror vi att utredningar i många fall kommer att påbörjas efter att polis påträffat egendom som misstänks härröra från brott i sam- band med spaning eller efter genomgång av allmän underrättelse- information som finns tillgänglig hos polisen eller efter att förunder- undersökning inletts beträffande något brott. Sedan en utredning inletts finns stora möjligheter att använda tvångsmedel för att t.ex. ta egendomen i beslag samt även vidta ingående kontroller av ägarens eller den presumerade ägarens ekonomiska förehavanden (se av- En ny förfarandelag om rättegången vid förverkande och företagsbot snitt 8.9 nedan angående utredande myndigheters befogenheter under utredningen). Av nu nämnda skäl bör beslut att inleda en utredning om självständigt förverkande av brottsvinster som huvud- regel beslutas av en annan myndighet än den som kommer att på- träffa egendomen eller inneha underrättelseinformationen. Vi före- slår därför att det som utgångspunkt ska vara åklagare som fattar beslut om att inleda utredning. För att egendom som påträffas inte ska kunna undanskaffas i avvaktan på att åklagare kan fatta beslut bör det dock införas en möjlighet för en polisman att vid fara i dröjs- mål besluta att inleda utredning och ta egendomen i beslag. Beslutet samt eventuella efterföljande beslut bör möjligt under- ställas åklagare som kan besluta om utredningen ska fortgå eller om den ska läggas ned. Åklagare ska även ha till uppgift att leda utredningen om själv- ständigt förverkande, vilket i sig följer av att det är åklagaren som inleder utredningen. I allt väsentligt ska samma förhållanden råda som de som anges vid förundersökning enligt 23 kap. 3 § . i uppdrag att biträda åklagare vid utredningar om självständigt förverkande av brottsvinster Vårt förslag: ska vara den myndigheten som i de flesta fallen biträder åklagaren vid utredningar om själv- ständigt förverkande av brottsvinster. Även Säkerhetspolisen och ska emellertid kunna biträda åklagare vid utred- ningar om självständigt förverkande av brottsvinster. Myndig- heterna ges uppdraget att utföra uppgiften genom att detta anges i den nya förfarandelagen. Vår bedömning: Det bör övervägas ytterligare om även Tull- verket borde få i uppdrag att i vissa fall bistå vid utredningar om självständigt förverkande. Det pågår emeller- tid en samlad översyn av befogenheter varför utred- ningen inte lämnar några förslag om närmare befo- genheter i det här avseendet. En ny förfarandelag om rättegången vid förverkande och företagsbot Det finns olika uppfattningar om vilken rättsfigur ett självständigt förverkande av brottsvinster ska räknas som. Olika länder har också utformat sina bestämmelser på skilda vis, vissa som en form av civilrättsligt förverkande och andra som en del av det straffrättsliga systemet. Utredningens uppfattning är att det självständiga förver- kandet visserligen får en speciell karaktär därigenom att det inte knyts till förekomsten av någon närmare preciserad brottslighet, men att det ändå är ett institut som naturligen hör hemma hos de myndigheter som hanterar det utvidgade förverkandet, dvs. inom de myndigheter som arbetar med brottsbekämpning på ett eller annat vis. Utredningen av självständigt förverkande av brotts- vinster kommer precis som vid utvidgat förverkande att behöva ta sikte på den ifrågavarande personens ekonomiska och personliga förhållanden. Det innebär att det i första hand är polis och åklagare som bör arbeta med utredningar om självständigt förverkande av brottsvinster. Även Säkerhetspolisen hanterar viss lagstiftning där självständigt förverkande skulle kunna aktualiseras, t.ex. inom lag- stiftning som har att göra med finansiering av terrorism. Också Säkerhetspolisen bör därför ges i uppdrag att genomföra utredningar om självständigt förverkande.