sou · H9B3100 · 2022-01-01 00:00:00 — Det innebär att de lagar som ger ut- redande myndigheter möjlighet att inhämta information från andra myndigheter och privata aktörer behöver anpassas så att dessa även gäller vid utredning om självständigt förverkande av brottsvinster. För att polisen ska få tillgång till kontrolluppgifter från Skatte- verket krävs det att det finns en sekretessbrytande bestämmelse. Den bestämmelse som i det här avseendet används är 10 kap. 24 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400). Vi föreslår att den paragrafen ändras genom att det läggs till att sekretess enligt de bestämmelser som anges i paragrafen inte heller hindrar att en upp- gift som angår den som är föremål för utredning om självständigt förverkande lämnas till en åklagarmyndighet, till En ny förfarandelag om rättegången vid förverkande och företagsbot eller till Säkerhetspolisen. För att få tillgång till upplysningar om en persons samtliga saldon och andra engagemang i banker, hos betal- ningsförmedlare, kreditinstitut och finansiella institut har utredande myndigheter behov av information från bl.a. banker och försäk- ringsinstitut. Det innebär att ett flertal lagar, bl.a. lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse, lagen (2010:751) om betal- tjänster och lagen (2019:742) om tjänstepensionsföretag behöver anpassas så att det följer att den information som ska lämnas ut enligt bestämmelserna om förundersökning även ska lämnas ut vid utred- ning om självständigt förverkande av brottsvinster (den fullständiga listan av lagar som behöver anpassas finns i förslagsrutan ovan). I flera av lagarna, t.ex. i 4 § lagen (1998:1479) om värdepappers- centraler och kontoföring av finansiella instrument och 2 kap. 20 a § lagen (2004:46) om värdepappersfonder som behöver anpassas finns det även en möjlighet för undersökningsledaren att besluta den som lämnar ut uppgifterna och dess styrelseledamöter eller anställda inte får röja för kunden eller för någon utomstående att uppgifter har lämnats eller att det pågår en förundersökning. Vi menar att samma möjlighet att förbjuda att sådan information lämnas bör finnas vid utredningar om självständigt förverkande av brottsvinster. I brottsutredningar kan det även vara värdefullt att få ut infor- mation om hos vilka en person eller organisation har sina konton och värdefack placerade. ska enligt 1 § la- gen (2020:272) om konto- och värdefackssystem tillhandahålla en teknisk plattform som ger myndigheter tillgång till uppgifter om in- nehavare av konton och värdefack hos institut (konto- och värde- fackssystem). Av 3 § 2 p samma lag följer att undersökningsledare har rätt att få ut den informationen om det begärs under en utred- ning enligt bestämmelserna om förundersökning i brottmål. Enligt lagens förarbeten innebär bestämmelsen att de myndigheter som kan bedriva förundersökning har rätt att få tillgång till uppgifter i syste- met, vilket innebär att , , , , och Åklagarmyndig- heten har rätt att få tillgång till uppgifter i systemet.11 Vi menar att det är lika angeläget att utredande myndigheter kan få del av ovanstående information inom ramen för en utredning om självständigt förver- kande. Även denna lag behöver därmed anpassas så att utredande myn- digheter (dvs. eller de myndigheter som enligt 2019/20:83 s. 45. En ny förfarandelag om rättegången vid förverkande och företagsbot den nya förfarandelagen ska biträda åklagaren vid utredning om själv- ständigt förverkande) även ska har rätt till informationen under en ut- redning om självständigt förverkande av brottsvinster. Sammantaget innebär det sagda att det i lagen (1998:1479) om värdepapperscentraler och kontoföring av finansiella instrument, lagen (2004:46) om värdepappersfonder, lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse, lagen (2006:531) om särskild tillsyn över finansiella konglomerat, lagen (2007:528) om värdepappersmarkna- den, offentlighets- och sekretesslagen (2009:400), lagen (2010:751) om betaltjänster, försäkringsrörelselagen (2010:2043), lagen (2011:755) om elektroniska pengar, lagen (2013:561) om förvaltare av alternativa investeringsfonder, lagen (2014:968) om särskild tillsyn över kredit- institut och värdepappersbolag, lagen (2019:742) om tjänstepensions- företag och lagen (2020:272) om konto- och värdefackssystem ska genomföras ändringar som innebär att utredande myndigheter kan vidta de utredningsåtgärder som är nödvändiga för att utredningar om självständigt förverkande av brottsvinster kan bedrivas på ett effektivt sätt. 8.9.3Utredningar som bedrivs internationellt Vårt förslag: Det föreslås också att följande lagar ska anpassas för att de ska omfatta såväl en svensk utredning om självständigt förverkande som en utländsk motsvarande utredning: •lagen (2020:968) med kompletterande bestämmelser till EU:s förordning om ömsesidigt erkännande av beslut om frysning och beslut om förverkande, •lagen (2017:1000) om en europeisk utredningsorder, •lagen (2011:423) om erkännande och verkställighet av beslut om förverkande i vissa fall, •lagen (2005:500) om erkännande och verkställighet av frys- ningsbeslut i vissa fall, och •lagen (1963:193) om samarbete med , , och angående verkställighet av straff m.m. En ny förfarandelag om rättegången vid förverkande och företagsbot Förverkandeformen självständigt förverkande av brottsvinster syf- tar till att neutralisera brottsvinster, men bygger inte i sig på en koppling till något konkret brott, jfr den föreslagna 36 kap. 5 § : 5 § Om det visas att viss egendom härrör från brottslig verksamhet ska den förverkas (självständigt förverkande av brottsvinster). När man inför en ny förverkandeform av så speciellt slag finns anledning att överväga hur den förhåller sig till existerande regler avseende olika typer av internationellt rättsligt samarbete. Fråga kan t.ex. vara om hjälp med att inhämta utredning från utlandet, hjälp med att vidta tvångsmedel mot eller för att hitta egendom och hjälp med att verkställa ett slutligt förverkandebeslut. Sak samma gäller i relation till möjligheter att lämna motsvarande hjälp. Beslut om självständigt förverkande av brottsvinster kommer i huvudsak att avse egendom som finns inom landets gränser. Detta är en följd av förverkandeformens grundläggande konstruktion. Det är emellertid inte alls osannolikt att det också kommer att före- komma fall där den person som blir föremål för utredning om själv- ständigt förverkande av brottsvinster har egendom också utomlands. Likaså kan det finnas behov av att inhämta information eller vidta utredningsåtgärder utomlands. Vad gäller situationen inom EU finns den huvudsakliga regler- ingen beträffande erkännande och verkställighet av såväl tvångs- medel som slutliga beslut om förverkande i och Rådets förordning (EU) 2018/1805 av om ömsesidigt erkännande av beslut om frysning och beslut om för- verkande. Enligt förordningen ska principen om ömsesidigt erkän- nande tillämpas på såväl beslut om frysning (bl.a. beslag och pen- ningbeslag enligt svensk rätt) som slutliga beslut om förverkande. I artikel 1.1 anges att förordningen innehåller regler enligt vilka en medlemsstat på sitt territorium erkänner och verkställer beslut om frysning och beslut om förverkande som utfärdats av en annan medlemsstat inom ramen för förfaranden i straffrättsliga frågor (jfr även artikel 1.4 enligt vilken förordningen inte ska tillämpas på frysningsbeslut och förverkandebeslut som utfärdats inom ramen för förfaranden i civilrättsliga eller administrativa frågor samt arti- kel 2.1 och 2.2 som innehåller definitioner av beslut om frysning res- pektive beslut om förverkande). Om man bara ser till förordnings- En ny förfarandelag om rättegången vid förverkande och företagsbot texten är det svårbedömt huruvida ett beslut om självständigt för- verkande eller ett beslut om tvångsmedel under ett sådant förfarande faller under förordningen. Det beror kort sagt på vad man menar med ett förfarande i straffrättsliga frågor. I beaktandesats 13 sägs emellertid följande: (13)Denna förordning bör tillämpas på alla beslut om frysning och alla beslut om förverkande som utfärdats inom ramen för förfaranden i straffrättsliga frågor. Förfaranden i straffrättsliga frågor är ett själv- ständigt begrepp i unionsrätten som har tolkats av Europeiska unionens domstol utan hinder av rättspraxis från Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna. Termen omfattar därför alla slag av beslut om frysning och beslut om förverkande som utfärdas efter förfaranden på grund av ett brott, inte bara beslut som omfattas av direktiv /42/EU. Den omfattar även andra slag av beslut som utfärdats utan slutlig fällande dom. Även om sådana beslut inte förekommer i rättssystemet i en medlemsstat, bör den berörda medlemsstaten kunna erkänna och verkställa ett sådant beslut som har utfärdats av en annan medlemsstat. [vår kursivering] För- faranden i straffrättsliga frågor kan även innefatta brottsutredningar som utförs av polisen och andra brottsbekämpande myndigheter. Beslut om frysning och beslut om förverkande som utfärdats inom ramen för förfaranden i civilrättsliga eller administrativa frågor bör undantas från den här förordningens tillämpningsområde. Såvitt utredningen kan bedöma finns här (jfr det kursiverade partiet) närmast uttryckligt stöd för att självständigt förverkande omfattas av förordningen och för att andra medlemsstater bör kunna erkänna och verkställa ett sådant beslut oavsett om de själva har ett motsva- rande institut. Vår bedömning är alltså att självständigt förverkande av brottsvinster är ett institut som omfattas av förordningen. Under alla omständigheter gäller förstås att den svenska lagstiftaren inte styr över förordningens tillämpningsområde. Eftersom termer och uttryck i den svenska lagen – se 1 kap. 2 § lagen (2020:968) med kompletterande bestämmelser till EU:s för- ordning om ömsesidigt erkännande av beslut om frysning och beslut om förverkande – har samma innebörd som i förordningen bör den i princip anses ge tillräckligt stöd för en tillämpning i linje med vad som sagts. För att den svenska lagstiftningen inte på grund av sin utformning ska riskera att hindra att ett svenskt beslut avseende frysning eller förverkande sänds över enligt EU-förordningen bör emellertid vissa mindre justeringar göras i 2 kap. 2 och 3 §§ i den angivna lagen så att det uttryckligen framgår att lagen inte bara avser föremål respektive egendom som skäligen kan antas vara för- En ny förfarandelag om rättegången vid förverkande och företagsbot verkad på grund av brott utan också egendom som skäligen kan antas vara förverkad på grund av att den härrör från brottslig verksamhet. Enligt utredningens bedömning finns inte några hinder i lagstift- ningen vad gäller erkännande och verkställighet av utländska beslut. Vad gäller inhämtande av utredning gör utredningen motsva- rande bedömning, dvs. att en utredning om självständigt förver- kande omfattas av det bakomliggande direktivet, dvs. Europaparla- mentets och Rådets direktiv /41/EU av om en europeisk utredningsorder på det straffrättsliga området (jfr särskilt artikel 1.1, 2 c och 4 i direktivet). Den svenska lagstiftningen är emellertid utformad på ett sådant sätt att det självständiga förfa- randet svårligen omfattas av vad som där anges, jfr 1 kap. 3 § 1 i lagen (2017:1000) om en europeisk utredningsorder där det talas om ett beslut i som innebär att en utredningsåtgärd ska vidtas i en annan medlemsstat i syfte att inhämta bevisning och som har meddelats av en åklagare eller domstol under en förundersökning eller rättegång i brottmål. Vi föreslår därför att det görs ett tillägg görs i bestämmelsen om självständigt förverkande av brottsvinster. Tillägget kan med fördel formuleras ”eller annars inom ramen för en utredning om självständigt förverkande av brottsvinster”. För att ska kunna lämna rättslig hjälp i en motsvarande situation bör också ett tillägg göras i 1 kap. 3 § 2 av motsvarande innebörd. I relation till vissa stater (och ) kan nämnda instrument och nämnd lagstiftning inte tillämpas. Här gäller i stället lagen (2005:500) om erkännande och verkställighet av frys- ningsbeslut i vissa fall och lagen (2011:423) om erkännande och verkställighet av beslut om förverkande i vissa fall. Också i dessa båda lagar bör vissa justeringar göras så att det tydligt framgår att den svenska lagstiftning omfattar också självständigt förverkande. Huruvida de bakomliggande EU-instrumenten omfattar också sådant förverkande eller åtgärder för att säkerställa verkställighet av sådant förverkande, eller huruvida de ifrågavarande staterna ändå är beredda att verkställa ett sådant beslut, är en öppen fråga över vilken den svenska lagstiftaren inte råder. Utredningens bedömning är emellertid att det inte är osannolikt att så är fallet och att det följakt- ligen finns anledning att se till att den svenska lagstiftningen inte lägger hinder i vägen för en tillämpning oberoende av i vilken rikt- ning beslutet sänds. En ny förfarandelag om rättegången vid förverkande och företagsbot I relation till andra stater än EU-stater finns vad gäller olika typer av utredningsåtgärder och när det gäller beslag m.m. regler i lagen (2000:562) om internationell rättslig hjälp i brottmål. Lagen hindrar inte, vilket sägs uttryckligen i 1 kap. 7 § första stycket, att en svensk åklagare även annars ansöker om rättslig hjälp utomlands i den utsträckning den andra staten tillåter det. Några hinder för att begära rättslig hjälp i ärenden om självständigt förverkande av brottsvinster finns följaktligen inte i den svenska lagstiftningen, utan frågan om hjälp kan erhållas eller inte avgörs dels av vad som följer av olika inter- nationella instrument, dels av hur den anmodade staten ställer sig till ansökan. Lagen bör enligt utredningens bedömning också medge att bistår andra stater i motsvarande mån. Vad gäller verkställighet i andra stater än EU-stater torde verk- ställighet kunna begäras enligt lagen (1972:260) om internationellt samarbete rörande verkställighet av brottmålsdom. Om en sådan begäran leder till verkställighet eller inte är emellertid inte en fråga som lagstiftaren råder över. Beträffande lagen (1963:193) om samarbete med , , och angående verkställighet av straff m.m. måste självständigt förverkande av brottsvinster anses omfattas av 3 § i förening med 1 § första stycket (där förverkande av egendom inte kopplas till brottmål). Om 3 § läses tillsammans med 1 § andra stycket kan dock en viss justering behöva göras för att beslut om tryggande av anspråk på förverkande ska kunna avse annan än den som är misstänkt för brott. Detta är nödvändigt för att begäran om verkställighet av självständigt förverkande ska kunna göras, men bedöms behövligt också för andra fall då ett beslut till tryggande av ett anspråk på förverkande riktar sig mot annan än den som är misstänkt för brott. Några hinder när begäran går i motsatt riktning torde, med de justeringar som föreslås ovan, inte uppställas av lagen. Slutligen bör nämnas att en annan viktig källa till information om någons tillgångar är de s.k. Asset Recovery Offices () som finns i alla EU-länder. En fråga från ett kontor till ett annat kan skickas i underrättelsesyfte, vilket innebär att det inte borde vara något problem att använda denna kanal vid utredning för självstän- digt förverkande av brottsvinster. Det krävs alltså inte några lagänd- ringar för att de myndigheter som kommer utreda självständigt förverkande av brottsvinster ska få del av information från inom EU. En ny förfarandelag om rättegången vid förverkande och företagsbot Vår bedömning: De myndigheter som berörs av våra förslag kan hantera personuppgifter med stöd av befintlig personuppgifts- lagstiftning, bl.a. brottsdatalagen (2018:1177), EU:s dataskydds- förordning och dataskyddslagen. Det behövs därmed inte några ändringar i berörda myndigheters personuppgiftslagar. Utredningen lämnar vissa förslag som påverkar olika myndigheters arbete. , , och ska t.ex. delta i utredningar om självständigt för- verkande av brottsvinster och åklagare ska sedan föra talan i allmän domstol om självständigt förverkande av brottsvinster som dom- stolarna ska pröva. ska lämna ut förverkad egen- dom som målsäganden enligt beslut i dom har rätt att få ut och företräda staten om tredje man för talan om bättre rätt till förverkad egendom. I alla nämnda fall kommer Personuppgifts- hantering vara nödvändig och vi har av den anledningen övervägt om det finns behov av ändringar i myndigheternas lagar som reglerar personuppgiftsbehandling. Av 1 kap. 2 § brottsdatalagen (2018:1177) följer att lagen gäller vid behandling av personuppgifter som utförs av behöriga myndig- heter i syfte att förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verk- samhet, utreda eller lagföra brott eller verkställa straffrättsliga på- följder. Den gäller också vid behandling av personuppgifter som en behörig myndighet utför i syfte att upprätthålla allmän ordning och säkerhet. Det brottsbekämpande området är väldigt allmänt beskrivet i Databrottslagen. I uttrycket att förebygga, förhindra och upptäcka brottslig verksamhet – som används i flera av de berörda myndig- heternas särskilda registerförfattningar – ingår även det som brukar betecknas som underrättelsestyrd verksamhet. All sådan verksamhet inom , såväl på lokal nivå som regional och central nivå, och även annan planlagd verksamhet som betecknas som underrättelsestyrd omfattas därmed av ramlagens tillämpnings- område. Spaningsverksamhet som inte är hänförlig till brottsutre- dande verksamhet är normalt underrättelsestyrd, exempelvis när spa- ning bedrivs lokalt för att kartlägga droghandel, prostitution eller någon annan typ av lokal brottslighet. En ny förfarandelag om rättegången vid förverkande och företagsbot bedrivs framför allt av och omfattas av tillämp- ningsområdet. Det är bl.a. och andra myndigheters under- rättelseverksamhet som avses när formuleringen förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet används. Med underrättelseverk- samhet menas arbete med insamling, bearbetning och analys av infor- mation i syfte att förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet när det ännu inte finns misstankar om att ett visst konkret brott har begåtts12 bedriver emellertid även annan verksamhet som brukar räknas till brottsförebyggande arbete, t.ex. förebyg- gande insatser som riktar sig till brottsoffer eller personer som riskerar att utsättas för brott. I sådant arbete har man tidigare be- dömt behovet av att behandla personuppgifter som begränsat. Det kan diskuteras om sådan brottsofferverksamhet som har anknytning till pågående eller avslutade brottsutredningar, t.ex. uppföljning av meddelade kontaktförbud eller personskydd som beviljats med anledning av begångna brott, bör hänföras till uppgiften att utreda brott eller ses som brottsförebyggande arbete. Det saknar dock betydelse i detta sammanhang eftersom det i båda fallen måste anses vara fråga om en uppgift som omfattas av ramlagens tillämpnings- område. Detta innebär att även den hantering som Polismyndig- heten kan behöva göra av personuppgifter vid utlämnande av för- verkat gods till målsäganden omfattas av brottsdatalagens nuvarande lydelse. behandlar personuppgifter inom flera olika verksam- hetsgrenar. Behandlingen av personuppgifter sker bl.a. enligt generella regler om personuppgiftsbehandling som finns i och rådets förordning (EU) 2016/679 av om skydd för fysiska personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter och om upphävande av direktiv /46/EG (EU:s dataskyddsförordning) samt i kompletter- ande nationella dataskyddsbestämmelser, lagen (2018:218) med kom- pletterande bestämmelser till EU:s dataskyddsförordning (data- skyddslagen), och av särskilda registerförfattningar. I de särskilda registerförfattningar som gäller för finns exempelvis bestämmelser om vilka uppgifter som får behandlas, för vilka ändamål och hur länge får bevara uppgifterna. 2009/10:85 s. 318. En ny förfarandelag om rättegången vid förverkande och företagsbot rar för bl.a. beskattning, folkbokföring, fastighetstaxering och regi- strering av bouppteckningar, men agerar även som ombud för staten i egenskap av borgenär. För uppgiften att agera som ombud för staten finns det ingen sär- skild registerförfattning, utan behandlingen av personuppgifter regle- ras av EU:s dataskyddsförordning och dataskyddslagen. Av 2 kap. 2 § dataskyddslagen följer att personuppgifter får behandlas med stöd av artikel 6.1 e i EU:s dataskyddsförordning, om behandlingen är nödvändig för att utföra en uppgift av allmänt intresse som följer av lag eller annan författning, av kollektivavtal eller av beslut som har meddelats med stöd av lag eller annan författning, eller som ett led i den personuppgiftsansvariges myndighetsutövning enligt lag eller annan författning. Vi bedömer att med samma stöd kom- mer kunna hantera personuppgifter när verket agerar som ombud för staten om vårt förslag att ska företräda staten om tredje man väcker talan om bättre rätt till förverkad egendom. Det behövs allts inte några ändringar för att ska ha möjlighet att behandla personuppgifter för nu beskrivet ändamål. Sammantaget gör vi bedömningen att hanteringen av personupp- gifter vid utredningar om självständigt förverkande samt vid åkla- gares och domstolars efterföljande hantering bör kunna rymmas i att förebygga och förhindra brottslig verksamhet. Förslaget i den delen innebär alltså inte något behov av ändringar i den personuppgifts- lagstiftning som är tillämplig i relation till berörda myndigheter. Även förslaget som gäller utlämnande av egen- dom till målsäganden är en följd av arbetet med att förebygga brottslig verksamhet och personuppgiftsbehandlingen bör kunna ske med stöd av brottsdatalagen. Inte heller beträffande förslaget att ska företräda staten om tredje man väcker talan om bättre rätt till förverkad egendom finns behov av ändringar för att hantering av personuppgifter ska kunna ske. Utredningen har fått i uppdrag att överväga om regel- verk kring förverkande bör göras generellt tillämpligt. Vi har kom- mit fram till att det är lämpligt att låta bestämmelser gälla i så stor utsträckning som möjligt. Den slutsatsen bygger dels på mer allmänna överväganden, dels på en inventering av de special- straffrättsliga lagar som för tillfället är i kraft (se bilaga 6). Med ut- gångspunkt i utredningens slutsats – att regler bör göras generellt tillämpliga – har vi sedan övervägt vilka särskilda förverkan- deregler som bör finnas kvar och vilka som kan tas bort. 9.2Reglerna om förverkande i 36 kap. bör som utgångspunkt vara generellt tillämpliga Vårt förslag: Reglerna om förverkande i bör göras generellt tillämpliga också i specialstraffrätten. ska in- föras en bestämmelse i som klargör att de förver- kanderegler som finns i specialstraffrättsliga författningar har företräde framför regler. De sist nämnda ska emel- lertid vara subsidiärt tillämpliga. Enligt våra direktiv ska vi överväga om utbytes- och hjälpmedelsför- verkande ska göras generellt tillämpliga även inom specialstraffrät- ten. Vi har tolkat direktiven så att man med hjälpmedelsförverkande avser alla de former av förverkande som regleras i 36 kap. 2 § . gäller att regler avseende dessa förverkande- former är tillämpliga endast om det för det specialstraffrättsliga brottet är föreskrivet fängelse . I samband med ett lag- stiftningsärende , då regler om utbytes- och hjälpmedelsförverkande gjordes tillämpliga på specialstraffrättsliga brott där det föreskrivna straffet uppgår till fängelse , uttalades att förverkandet (trots att det är en särskild rättsverkan av brott och inte något straff) blir en del av den samlade reaktionen på brottet. Att möjliggöra förverkande vid brottslighet med låga maxi- mistraff (dvs.