sou · H9B352 · 2022-01-01 00:00:00 — Det huvudsakliga syftet med den här bestämmelsen är att öka den äldres själv- bestämmande och delaktighet samt att minska det administrativa arbetet som en behovsbedömning kan medföra.19 Det är enbart hemtjänstinsatser som kan tillhandahållas med stöd av den aktuella bestämmelsen. Insatser som till exempel bostad i särskilt boende för äldre och dagverksamhet måste prövas med stöd antingen 4 kap. 1 eller 2 §§ SoL. Enligt 5 kap. 4 § SoL ingår det i socialnämndens ansvar att verka för att äldre personer får möjlighet att leva och bo självständigt under trygga förhållanden och ha en aktiv och meningsfull tillvaro i gemenskap med andra. ska därvid enligt 5 kap. 5 § SoL ge äldre, som behöver det, stöd och hjälp i hemmet och annan lättåtkomlig service. I denna bestämmelse understryks att insatsen är behovsrelaterad och att den ska vara lättåtkomlig. Syftet med hemtjänstinsatser är att underlätta och möjliggöra människors dagliga livsföring i det egna hemmet, och i många fall också möjliggöra kvarboendet i det egna hemmet. Det kan handla om att människor som på grund av sjukdom, fysiska, psykiska och/ eller sociala funktionsnedsättningar eller annan orsak behöver stöd och hjälp i den dagliga livsföringen.20 Av 3 kap. 6 § SoL framgår bland annat att socialnämnden genom hemtjänst bör underlätta för den enskilde att bo hemma och ha kontakt med andra. bör också medverka till att den enskilde behåller sin intellektuella, emotionella och fysiska förmåga. Därigenom kan den som får hjälp leva ett aktivt liv.21 I förarbetena till den tidigare socialtjänstlagen betonas vikten av att de som arbetar 2017/18:106. Förenklat beslutfattande om hemtjänstinsatser. 1996/97:134. Ändring i socialtjänstlagen, s. 88. 2005/06:115. Nationell utvecklingsplan för vård och omsorg om äldre, s. 84. Lagstiftning och annan reglering som styr vården och omsorgen inom inte direkt ska ta över sysslor och åligganden från omsorgstagaren. Personalen ska utgå från vad den enskilde kan och inte från vad hen inte kan.22 En annan viktig del av är det sociala inslaget – att den äldre ska få stimulans genom umgänge med andra.23 Begreppet hemtjänst är inte närmare preciserat i lagtexten men i förarbetena framgår det vilka typer av insatser som ska ingå i hemtjänsten.24 uppgifter delas upp i två olika katego- rier, en med inriktning mot uppgifter av servicekaraktär och en mot personlig omvårdnad. Med serviceuppgifter avses bland annat praktisk hjälp med hem- mets skötsel, såsom städning, tvätt, hjälp med inköp, ärenden på post och bank och hjälp med tillredning av måltider eller utdelning av färdiglagad mat. Av rättspraxis framgår att exempelvis hjälp med fönsterputsning och gardinuppsättning är att betrakta som hem- tjänst i socialtjänstlagens mening.25 Med personlig omvårdnad avses de insatser som därutöver be- hövs för att tillgodose fysiska, psykiska och sociala behov. Det kan handla om hjälp för att kunna äta och dricka, klä sig, förflytta sig och sköta personlig hygien. Det kan också handla om insatser för att bryta isolering och för att kunna känna trygghet och säkerhet i det egna hemmet.26 Till omvårdnadsinsatserna räknas sociala insatser såsom ledsagning, samtal med den enskilde, aktivering och hjälp med kontakt med närstående och serviceinrättningar.27 5.2.3Särskilt boende för äldre – SÄBO Av 5 kap. 5 § andra stycket SoL, framgår att kommunen ska inrätta särskilda boenden för de äldre människor som behöver det. I kom- munens ansvar ingår att ta reda på behoven av särskilda boenden och planera för den fortsatta utvecklingen.28 Bestämmelsen binder inte 1979/80:1 del A. Om , s. 287. 2005/06:115. Nationell utvecklingsplan för vård och omsorg om äldre, s. 84. 1997/98:113. Nationell handlingsplan för äldrepolitiken, s. 121., prop. 1996/97:124. Ändring i socialtjänstlagen, s. 84 ff., Betänkande 1996/97:SoU18. Ändringar i socialtjänst- lagen, s. 40 och jfr även prop. 1992/93:129. Om avgifter inom äldre- och handikappomsorgen, s. 17 f. 25RÅ 2008 ref. 38. 2005/06:115. Nationell utvecklingsplan för vård och omsorg om äldre, s. 84. 2005/06:115. Nationell utvecklingsplan för vård och omsorg om äldre, s. 84. 1990/91:14. Om ansvaret för service och vård till äldre och handikappade m.m. s. 42. Lagstiftning och annan reglering som styr vården och omsorgen kommunen att anordna en viss form av boende, utan kommunen kan anordna de boendeformer som är mest ändamålsenliga med utgångs- punkt i de lokala förhållandena. Bostad i särskilda boenden beviljas som bistånd enligt 4 kap. 1 eller 2 §§ SoL. Begreppet särskilt boende är inte preciserat i lag utan är sedan den så kallade Ädelreformen ett samlingsbegrepp för de former av boen- den som tidigare benämndes /servicelägenhet, ålderdoms- hem, gruppboenden för dementa och sjukhem. Platser för kort- tidsvård eller korttidsboenden är också en del i begreppet särskilda boenden.29 Det saknas därmed en legaldefinition av vad som är ett särskilt boende. Det som har betonats är att de särskilda boenden ska vara till för dem som kan bo kvar i ordinärt boende på grund av att behovet av tillsyn eller kravet på trygghet och säkerhet kan tillgodoses i det egna hemmet.30 I förarbe- tena till den gamla socialtjänstlagen uppställdes följande tre krav för att ett boende skulle få betecknas som ett servicehus.31 Bostaden ska vara så utformad och utrustad att den boende kan utveckla sina personliga resurser och leva ett självständigt liv. Den boende ska varje tid kunna erhålla de tjänster som krävs för att den boende ska kunna klara sin tillvaro och känna sig trygg. Det ska finnas tillgång till personal som kan bedöma när det behövs social och medicinsk vård och som kan svara för att det ges sådan. Frågan om bemanning i särskilda boenden regleras också i 2 kap. 3 § socialtjänstförordningen (2001:973), SoF. Där anges att det ska finnas tillgång till personal dygnet runt, som utifrån den boendes aktuella behov utan dröjsmål kan uppmärksamma om han eller hon behöver stöd och hjälp. Den boende ska ges det stöd och den hjälp som behövs till skydd för liv, personlig säkerhet och hälsa. Kommunen har enligt bestämmelser i 12 kap. hälso- och sjuk- vårdslagen (2017:30), HSL en skyldighet att tillhandahålla hälso- och sjukvårdsåtgärder i de särskilda boendena. Det här ansvaret om- fattar dock inte åtgärder som ges av läkare. 1990/91:14. Om ansvaret för service och vård till äldre och handikappade m.m. s. 54. 1996/97:124 s. 90. 1979/80:1 del A. Lagstiftning och annan reglering som styr vården och omsorgen blev det möjligt för kommuner att inrätta biståndsbedömt trygghetsboende enligt 5 kap. 5 § tredje stycket SoL. Boendeformen är avsedd för äldre personer som inte har så omfattande omsorgs- behov att heldygnsvård är nödvändig för att tillgodose den enskildes behov, men som däremot bedöms behöva ökad trygghet och gemen- skap med andra, när kvarboende i ordinärt boende inte längre upp- levs tryggt.32 Boendeformen bör till exempel kunna erbjuda gemensamma mål- tider, kulturella aktiviteter och umgänge för att öka tryggheten och tillgodose behovet av gemenskap hos äldre.33 I boendet ska den äldre erbjudas stöd och hjälp i form av hemtjänst med stöd av bistånds- bestämmelserna i 4 kap. 1, 2 och 2 a §§ SoL.34 Kommunens ansvar för hälso- och sjukvård i särskilda boende- former omfattar inte biståndsbedömt trygghetsboende. Kommunen ska däremot erbjuda hemsjukvård i de här boendeformerna.35 Inte heller socialtjänstförordningens krav på tillgång till personal dygnet runt, utifrån den enskildes aktuella behov, gäller i de biståndsbedöm- da trygghetsboendena.36 Även annat stöd, som i SoL inte lyfts fram som särskilda insatser för äldre, erbjuds äldre inom kommunen. Det kan exempelvis handla om boendestöd (socialpsykiatri), vård och stöd vid missbruk och bero- ende, stöd och hjälp till våldsutsatta. Variationen av behov inom den äldre befolkningen är lika stor som i befolkningen som helhet. 2017/18:273 s. 56. 2017/18:273 s. 56. 2017/18:273 s. 31. 2017/18:273 s. 36, 2017/18:273 s. 32. Lagstiftning och annan reglering som styr vården och omsorgen Personer som vårdar eller stödjer närstående Av 5 kap. 10 § SoL följer att socialnämnden ska erbjuda stöd för att underlätta för de personer som vårdar en närstående som är lång- varigt sjuk eller äldre eller som stödjer en närstående som har funk- tionshinder. 5.3Nationella minoriteter och minoritetsspråk infördes en bestämmelse i SoL som innebär att kommunen ska verka för att det finns tillgång till personal med kunskaper i finska, meänkieli eller samiska där detta behövs i omvårdnaden om äldre människor (5 kap. 6 § tredje stycket SoL). Därutöver finns lagen (2009:724) om nationella minoriteter och minoritetsspråk som anger att alla nationella minoritetsspråk ska skyddas och främjas.37 Enligt 18 § ska en kommun som ingår i ett förvaltningsområde erbjuda den som begär det möjlighet att få hela eller en väsentlig del av den service och omvårdnad som erbjuds inom ramen för äldreomsorgen av personal som behärskar finska, meänkieli respektive samiska. I 18 § a anges att en kommun som inte ingår i något förvaltnings- område ska erbjuda den som begär det hela eller en väsentlig del av den service och omvårdnad som erbjuds inom ramen för äldreom- sorgen av personal som behärskar finska, jiddisch, meänkieli, chib eller samiska, om kommunen har tillgång till personal med sådana språkkunskaper. Detsamma gäller för en kommun som ingår i ett förvaltningsområde för ett visst språk vad gäller andra språk. infördes en bestämmelse i socialtjänstlagen som innebär att kommunen ska verka för att det finns tillgång till personal med kunskaper i finska, meänkieli eller samiska där detta behövs i om- vårdnaden om äldre människor (5 kap. 6 §, 3 st SoL). 37De nationella minoritetsspråken är finska, samiska, jiddisch, meänkieli och chib. Lagstiftning och annan reglering som styr vården och omsorgen 5.4Övergripande bestämmelser om den kommunala hälso- och sjukvården Genom Ädel-reformen38 fick kommunen ansvar för viss hälso- och sjukvård avseende långvarig vård av äldre personer och personer med funktionsnedsättning. Utgångspunkten för reformen var bland annat att den tidigare uppgiftsfördelningen mellan sociala och medicinska insatser inte längre bedömdes som ändamålsenlig. I stället borde social och medicinsk kompetens integreras genom att yrkesroller och arbets- organisation inom och delar av hälso- och sjukvården samordnades. För att uppnå detta syfte ansågs det vara nödvändigt att ge kommunerna ett visst hälso- och sjukvårdsansvar.39 5.4.1Skyldigheten att erbjuda en god hälso- och sjukvård Kommunen ska, enligt 12 kap. 1 § HSL, erbjuda god hälso- och sjuk- vård åt personer i vissa boendeformer och verksamheter som –särskilt boende, korttidsplats, bostad med särskild service och dagverksamhet i enlighet med SoL –bostad med särskild service för vuxna, barn och ungdomar samt daglig verksamhet i enlighet med LSS 2Kommunen ska även erbjuda hälso- och sjukvård åt personer i ordinärt boende och biståndsbedömt trygghetsboende om regionen och kommunen kommit överens om att kommunen övertar ansvaret för hemsjukvården (12 kap. 2 § och 14 kap. 1 § HSL). I det kommunala hälso- och sjukvårdsansvaret ingår också att tillhandahålla rehabilitering och habilitering, hjälpmedel och för- brukningsartiklar.40 Läkarinsatser ingår inte i kommunernas ansvar för hälso- och sjukvård (12 kap. 3 § HSL). Det är regionen som ska avsätta de läkarresurser som behövs för att enskilda ska kunna erbjudas en god hälso- och sjukvård i särskilt boende och i dagverksamhet. Detsam- ma gäller för hemsjukvård i ordinärt boende och i de bistånds- 1990/91:14. Om ansvaret för service och vård till äldre och handikappade m.m. 1990/91:14. Om ansvaret för service och vård till äldre och handikappade m.m. s. 58 ff. 408 kap. 9 §, 12 kap. 5 och 6 §§ HSL och 7 kap. 2 § HSF Lagstiftning och annan reglering som styr vården och omsorgen bedömda trygghetsboendena, om en kommun ansvarar för den vården (12 kap. 1 §, 14 kap. 1 § och 16 kap. 1 § HSL). För att läkartillgången från regionen ska bli tydlig och resurs- mässigt adekvat, ska regionen med kommunerna inom regionen sluta avtal om omfattningen av och formerna för läkarmedverkan. Om regionen inte uppfyller sina skyldigheter enligt avtalet att till- handahålla läkare, har kommunen rätt att på egen hand anlita läkare och få ersättning för sina kostnader för det från regionen (16 kap. 1 § HSL). Vården ska vara av god kvalitet Den hälso- och sjukvård som bedrivs inom ramen för den kommu- nala hälso- och sjukvården ska bedrivas så att den uppfyller kraven på en god vård. Det innebär bland annat att den ska vara av god kvalitet samt tillgodose patientens behov av trygghet, kontinuitet och säkerhet (5 kap. 1 § HSL). Kvaliteten i verksamheten ska syste- matiskt och fortlöpande utvecklas och säkras (5 kap. 4 § HSL). Där det bedrivs hälso- och sjukvårdsverksamhet ska det finnas den personal, de lokaler och den utrustning som behövs för att god vård ska kunna ges (5 kap. 2 § HSL). Varje vårdgivare inom den kommunala hälso- och sjukvården ansvarar för att det finns ett ledningssystem för systematiskt kvali- tetsarbete.41 Ledningssystemet ska användas för att systematiskt och fortlöpande utveckla och säkra verksamhetens kvalitet.42 Vårdgiva- ren ska med stöd av ledningssystemet planera, leda, kontrollera, följa upp, utvärdera och förbättra verksamheten. Vårdgivaren ska också genom ledningssystemet fastställa de processer och rutiner som be- hövs för att säkra verksamhetens kvalitet.43 413 kap. 1 § föreskrifter och allmänna råd (SOSFS 2011:9) om ledningssystem för systematiskt kvalitetsarbete. 423 kap. 1 § SOSFS 2011:9. 433 kap. 2 § SOSFS 2011:9. Lagstiftning och annan reglering som styr vården och omsorgen Målet för all hälso- och sjukvård, inklusive den kommunala hälso- och sjukvården, är en god hälsa och en vård på lika villkor för hela befolkningen (3 kap. 1 § HSL). För att nå målet finns i lagstiftningen regler om ansvars- och arbetsfördelning mellan olika personalkate- gorier och en övergripande styrning och ledning. Ledningen av den kommunala hälso- och sjukvårdsverksamhe- ten ska utövas av den eller de nämnder som kommunfullmäktige bestämmer (11 kap. 1 § HSL). Kommunen ska planera sin hälso- och sjukvård med utgångspunkt i befolkningens behov av sådan vård och ska då även beakta den hälso- och sjukvård som erbjuds av andra vårdgivare (11 kap. 2 och 3 §§ HSL). I planeringen och utvecklingen av hälso- och sjukvården ska kommunen samverka med samhälls- organ, organisationer och vårdgivare (11 kap.3 § HSL). Kommunen kan bedriva den hälso- och sjukvård som den ansva- rar för i egen regi eller sluta avtal med någon annan att utföra den. Kommunen behåller dock sitt huvudmannaskap för hälso- och sjuk- vårdsverksamheten (15 kap. 1 § HSL), Alla hälso- och sjukvårdsverksamheter ska ha en verksamhetschef som ansvarar för verksamheten (4 kap. 2 § HSL). Ansvaret kan för- delas på en eller flera verksamhetschefer med ansvar för olika delar av den kommunala hälso- och sjukvården. Av 4 kap. 4 § hälso- och sjukvårdsförordningen (2017:80), HSF framgår att verksamhets- chefen får bestämma över diagnostik eller vård och behandling av enskilda patienter endast om han eller hon har tillräcklig kompetens och erfarenhet för detta. Verksamhetschefen får uppdra åt sådana befattningshavare inom verksamheten som har tillräcklig kompetens och erfarenhet att full- göra enskilda ledningsuppgifter (4 kap. 5 § HSF). Det är verksam- hetschefen som har det övergripande ansvaret för verksamheten och ska säkerställa att patientens behov av trygghet, kontinuitet, sam- ordning och säkerhet i vården tillgodoses. Om det är nödvändigt för att kunna tillgodose dessa behov eller om patienten själv begär det ska verksamtschefen utse en fast vårdkontakt för patienten (4 kap. 1 § HSF och 6 kap. 2 § PL). Lagstiftning och annan reglering som styr vården och omsorgen Medicinskt ansvarig sjuksköterska () I kommunen måste det finnas minst en medicinskt ansvarig sjuk- sköterska (). Om ett verksamhetsområde i huvudsak omfattar rehabilitering, får en fysioterapeut eller en arbetsterapeut ansvara för de uppgifter som annars ska utföras av en medicinskt ansvarig sjuk- sköterska. Han eller hon brukar då kallas medicinskt ansvarig för rehabilitering () (11 kap. 4 § HSL). Kommunen kan dela in hälso- och sjukvården i olika verksamhetsområden och ha en eller för varje sådant område. Verksamhetschefen kan inte bestämma över de arbetsuppgifter som och har enligt lagar och föreskrifter. och har ett särskilt ansvar för att: –patienten får en säker och ändamålsenlig hälso- och sjukvård av god kvalitet inom kommunens ansvarsområde, –patienten får den hälso- och sjukvård som en läkare förordnat om, –journaler förs i den omfattning som föreskrivs i patientdatalagen (2008:355), PDL, –beslut om att delegera ansvar för vårduppgifter är förenliga med patientsäkerheten, och –att det finns ändamålsenliga och väl fungerande rutiner för läke- medelshantering, rapportering enligt 6 kap. 4 § patientsäkerhets- lagen (2010:659), PSL, och för att kontakta läkare eller annan hälso- och sjukvårdspersonal när en patients tillstånd fordrar det.44 Inom den kommunala hälso- och sjukvården är det som ska utföra sådana uppgifter som annars ska utföras av verksamhets- chefen enligt föreskrifter och allmänna råd (HSLF- FS 2017:37) om ordination och hantering av läkemedel i hälso- och sjukvården. En uppgift för enligt föreskriften är att ansvara för att beslut om delegeringar är förenliga med en god och säker vård. 444 kap. 6 § HSF. Lagstiftning och annan reglering som styr vården och omsorgen Hälso- och sjukvårdspersonalens skyldigheter I patientsäkerhetslagen (2010:659), PSL, har flera bestämmelser samlats om hälso- och sjukvårdspersonalens skyldigheter (6 kap. PSL). Hälso- och sjukvårdspersonal ska utföra sitt arbete i överens- stämmelse med vetenskap och beprövad erfarenhet, bär själv ansva- ret för hur han eller hon fullgör sina arbetsuppgifter, är skyldig att bidra till att hög patientsäkerhet upprätthålls och rapportera risk för vårdskador. Hälso- och sjukvårdspersonal omfattas av Inspektionens för vård och omsorg () tillsyn. Bestämmelsen gäller all hälso- och sjuk- vårdspersonal, både legitimerad och icke legitimerad personal (7 kap. PSL). För icke legitimerade yrkesutövare saknar dock möjlighet att tillgripa sanktioner. Det är en fråga för vårdgivaren eller arbetsgivaren att ta ställning till.45 I patientsäkerhetslagen anges också vem som anses vara hälso- och sjukvårdspersonal (1 kap. 4 § PSL). Av den regleringen följer att undersköterskor som är verk- samma i den regionfinansierade öppna eller slutna hälso- och sjuk- vården omfattas av reglerna och betraktas som hälso- och sjukvårds- personal. När det gäller omsorgspersonal som arbetar i kommunens verksamhet för vård och boende enligt socialtjänstlagen är frågan om dessa är hälso- och sjukvårdspersonal inte helt klarlagd.46 I betän- kandet Stärkt kompetens i vård och omsorg (SOU 2019:20) behand- las den här frågan närmare.47 Den aktuella utredningen menar att en del av förarbetena talar för att omsorgspersonal under vissa omstän- digheter kan anses utgöra hälso- och sjukvårdspersonal, men att viss osäkerhet råder. Utredningen avslutar sitt resonemang med att kon- statera att Inspektionen för vård och omsorg () anser att per- sonalen omfattas av begreppet hälso- och sjukvårdspersonal när de utför hälso- och sjukvårdsåtgärder. Stärkt kompetens i vård och omsorg, s. 53. Betänkande av Utredningen ing av yrket undersköterska. 46Ibid, s. 57, 58 och 64. Stärkt kompetens i vård och omsorg, s. 58. Betänkande av Utredningen av yrket undersköterska. Lagstiftning och annan reglering som styr vården och omsorgen Samverkan mellan aktörerna är en avgörande faktor för hur kom- petensförsörjningen fungerar i verksamheten. Enligt såväl SoL som HSL har kommunerna och regionerna skyldighet att samverka, både på övergripande nivå och på patient- och brukarnivå. Ett exempel är bestämmelsen om samordnad individuell plan (SIP) som ska upp- rättas av region och kommun tillsammans för personer som behöver både hälso- och sjukvård och stöd från . Den kom- munala hälso- och sjukvården pekas inte ut som en särskild aktör i bestämmelserna om samordnad individuell plan (SIP) men väl i lagen (2017:612) om samverkan vid utskrivning från sluten hälso- och sjukvård, LUS. 5.5.1Samordnad individuell plan (SIP) När den enskilde har behov av insatser både från och från hälso- och sjukvården ska kommunen tillsammans med regio- nen upprätta en individuell plan. Planen ska upprättas om kom- munen eller regionen bedömer att den behövs för att den enskilde ska få sina behov tillgodosedda, och om den enskilde samtycker till att den upprättas. Arbetet med planen ska påbörjas utan dröjsmål. Planen ska, när det är möjligt, upprättas tillsammans med den enskilde. Anhöriga ska ges möjlighet att delta i arbetet med planen, om det är lämpligt och den enskilde inte motsätter sig det. Av planen ska det framgå 5.vilka insatser som behövs, 6.vilka insatser respektive huvudman ska svara för, 7.vilka åtgärder som vidtas av någon annan än kommunen eller regionen, och 8.vem av huvudmännen som ska ha det övergripande ansvaret för planen.48 4816 kap. 4 § HSL och 2 kap. 7 § SoL. Lagstiftning och annan reglering som styr vården och omsorgen 5.5.2Samverkan vid utskrivning från sluten hälso- och sjukvård LUS anger att en samordnad individuell planering ska genomföras när en patient efter utskrivning från sluten vård behöver insatser från både region och kommun i form av hälso- och sjukvård eller social- tjänst, om patienten samtycker till det. Det ska upprättas en sådan individuell plan som avses i HSL och SoL och som redogjorts för ovan. En individuell plan som upprättas med stöd av LUS ska således ha samma innehåll som en individuell plan upprättad med stöd av HSL eller SoL.49 Om den kommunala hälso- och sjukvården har en skyldighet att medverka i upprättande av en individuell plan beror således på om patientens behov av vårdinsatser har startat med att personen varit intagen vid en vårdinrättning. 5.5.3Aktuell utveckling av samordningen Utredningen utveckling för god och nära vård framhåller att det behövs en ökad förståelse för kommunernas dubbla roll, som både vårdgivare och som utförare av socialtjänstinsatser. Den kom- munala hälso- och sjukvården har dubbla samverkansytor, dels mot inom kommunen, dels mot den regionfinansierade hälso- och sjukvården. Att integrera den kommunalt finansierade hälso- och sjukvården och den regionfinansierade innebär inte att den kommunala verksamheten ska anpassa sig till pro- cesser och rutiner, utan det behövs en ökad kunskap och förståelse för varandras uppdrag och kunskap.50 har ett regeringsuppdrag att stärka stödet till den kommunalt finansierade hälso- och sjukvården, med utgångspunkt i den åtgärdsplan som redovisas i myndighetens rapport finansierad hälso- och sjukvård – Förstudie.51 494 kap. 1–3 §§ LUS God och nära vård. Vård i samverkan, s. 154. Delbetänkande av Utredningen utveckling för god och nära vård. 51Socialstyrelsen (2019). Kommunalt finansierad hälso- och sjukvård. Lagstiftning och annan reglering som styr vården och omsorgen Olika former av kontaktpersoner inom hälso- och sjukvården och Enligt 6 kap. 2 § patientlagen (2014:821) ska en fast vårdkontakt utses för patienten om han eller hon begär det, eller om det är nöd- vändigt för att tillgodose hans eller hennes behov av trygghet, konti- nuitet, samordning och säkerhet. Vad gäller primärvården ska regio- nen enligt 7 kap. 3 § HSL organisera den så att alla som omfattas av regionens ansvar för hälso- och sjukvård kan välja utförare av hälso- och sjukvårdstjänster samt få tillgång till och välja en fast läkarkon- takt. lagstiftning talade om patientansvarig läkare. Konti- nuitet och samordning utgör emellertid fortfarande stora utma- ningar i hälso- och sjukvården och det är ofta svårt för patienterna att navigera rätt.