sou · H9B332 · 2022-01-01 00:00:00 — I detta sammanhang kan även nämnas att en ny lag i så stor ut- sträckning som möjligt bör utformats så att den står på egna ben i förhållande till exempelvis det som samlas in. Att som knyta insamlingen till t.ex. att en skrift är utgiven i enlighet med bestäm- melser i annan lag gör pliktregelverket svårtolkat. Ett sådant beroende gör också pliktinsamlingen sårbar och det finns en över- hängande risk för att pliktinsamlingens förutsättningar och behov inte beaktas när den andra lagen förändras. En ny lag bör därför i den mån det är möjligt utformas så att den anger de nödvändiga förut- sättningarna för hanteringen av plikt utan egentliga beroenden till bestämmelser i annan lag. Vi ser gärna att den nya lagen får ett kort namn och att namnet anknyter till både plikt och det som samlas in med plikt. Eftersom den nya lagen är tänkt att ersätta den tidigare lagstiftningen och före- slås omfatta fler insamlingsmetoder än endast leverans av plikt- exemplar föreslår vi att lagen benämns pliktmateriallagen. 6Kulturarw3 och viss riktad insamling Vid sidan av pliktinsamlingen samlar KB in material med auto- matiserad robotteknik. Robotinsamlingen, som pågått i KB:s digitala kulturarvsprojekt ,1 omfattar svenskt material som publicerats utan skydd av lösenord och kryptering på internet. Insamlingen sker med s.k. robotsvep och har ansetts kom- plettera pliktinsamlingen.2 Därutöver har KB gjort riktade insam- lingsinsatser, som exempelvis pilot- och lärandeprojektet 2018 i samband med riksdagsvalet . Utifrån dessa erfarenheter har KB pekat på värdet av att myndigheten får samla in material på egen hand som komplement till leveransplikten. Personuppgiftshanteringen i Kulturarw3 regleras i en särskild förordning.3 KB har framfört önskemål om att en ny pliktmateriallag ska kombinera leverans- plikten med rekvisitionsrätt och egeninsamling.4 Egeninsamlingen bör avse såväl robotsvep som riktad insamling. Möjlighet till rekvisi- tion har av KB föreslagits för material som ligger bakom betalväggar eller som skyddas av lösenord eller dylikt och som myndigheten därför inte kan samla in på egen hand. Våra närmare överväganden vad gäller alternativa insamlings- metoder presenteras i avsnitt 9.1. I detta kapitel beskrivs KB:s nu- varande egeninsamling och de önskemål som KB framfört. Se KB, Plikten under lupp!, s. 21. 2Ds 2009:61, s. 77 f. 3KB:s instruktion samt kulturarw3-förordningen. 4KB, Plikten under lupp!, s. 48 och 51. Den insamling som görs med robotsvep samt den riktade insamlingen sker med stöd av KB:s instruktion. Det är emellertid inte explicit uttryckt. Kulturarw3 och viss riktad insamling 6.1Insamling med automatiserad robotteknik Robotinsamlingen sker genom att en automatiserad programvara5 hämtar material från alla domäner under toppdomänen .se samt visst material från .com-, .org- och .net-domänerna. har insamling också skett från .nu. En sådan hämtning, ett s.k. robotsvep, sker en till och tar med nuvarande kapacitet 4–6 månader att genomföra. Det insamlade materialet består av översiktsbilder av webbplatser. Enligt kulturarw3-förordningen får materialet behandlas för att tillgodose behovet av forskning och information. Inom projektet får KB enligt förordningen ha en samling av personuppgifter som med hjälp av automatiserad behandling används för att tillgodose behovet av forskning och information (databas för projektet). I projektets databas får bara behandlas sådana personuppgifter som har offent- liggjorts genom publicering i det svenska materialet på internet. Med detta avses enligt förordningen material som går att hänföra till genom sådan anknytning som adress, adressat, språk, upp- hovsman eller avsändare. Direktåtkomst till projektets databas får endast medges via terminaler i . Uppgifter i projektets databas får lämnas ut på medium för automatiserad behandling bara för att användas i forskning.6 Lagringen av det insamlade materialet sker på magnetband vilket ger långsamma sökningar. Sökning kan endast göras via webb- adressen (URL:en). Materialets innehåll är varken beskrivet eller uppmärkt på ett strukturerat sätt vilket bl.a. innebär att fritextsök- ning inte är möjlig med den teknik som är tillgänglig inom KB. Med hjälp av robottekniken kan stora mängder data samlas in. Roboten fångar webbsidornas struktur och utseende genom att ta en skärmbild av sidan och det insamlade materialet ger på så vis en översiktlig bild av hur den svenska webben ser ut från till en annan. Någon motsvarande bild ger inte det material som samlas in med e-plikt. Möjligheten att samla in material med den automatiserade robot- teknik som används är dock begränsad. Med hänsyn till att det tar 4–6 månader att genomföra ett robotsvep går det t.ex. inte att 5För närvarande används enligt uppgift från KB NetArchiveSuit. 62, 5 och 7–10 §§ kulturarw3-förordningen. Även KB, Plikten under lupp!, s. 21. Kulturarw3 och viss riktad insamling följa utvecklingen av en viss händelse. begränsas också av att roboten inte kan följa länkar, ange relevanta sökord för att via ett sökgränssnitt komma åt material som lagras i en databas, samla in material som ligger bakom betalväggar, är lösen- ordskyddat eller krypterat. Material som kräver interaktiva åtgärder för att nås (vilket ofta är fallet för t.ex. musik, film, tv, böcker och artiklar) kan därför inte samlas in med KB:s nuvarande lösning. Roboten har annan teknik än en webbläsare och kan därför inte samla in material från webbplatser som laddar upp materialet dyna- miskt i användarens webbläsare (vilket ofta gäller för videomaterial, kommentarer, annonser, artiklar etc.). Roboten kan inte heller fånga material som överförs via andra nätverk än internet eller som skyddas av brandväggar, som t.ex. myndigheters och företags intranät. Utöver robotsvepen använder KB automatiserad teknik för vissa riktade insamlingsinsatser. har KB genom- fört en selektiv insamling av svenska dagstidningars digitala första- sidor och i samband med valet genomfördes som ovan nämnts en s.k. riktad insamling. Vid en riktad insamling kan olika verktyg kombineras och anpassas för det specifika ändamålet till skillnad från vad som är möjligt vid ett robotsvep. I projektet 2018 samlades material in på flera sätt. Skrifter som inkom via plikt kompletterades med sådant tryckt material som KB:s personal samlade in vid besök på politikerveckorna i och Järva samt valrelaterat material som delades ut på stan och i privata brevlådor. Därutöver samlades digitalt material in via robotsvepen i kombination med dels en programvara som samlade in Twitterinlägg med en viss hashtag, dels ett egenutvecklat verktyg för insamling av rörliga klipp från YouTube.7 Resultatet av en sådan riktad insamling är beroende av vilka in- samlingsverktyg som används. Det är därför avgörande att insam- lingen föregås av en analys av och beslut om vilka material som kan väntas ge en bild av den händelse som ska kartläggas och vilka verktyg som kan fånga materialet. Det öppnar t.ex. för en användning av 7Enligt uppgift från KB användes programvaran Social Feed Manager för insamling av Twitter. Programmet medger endast insamling av API:er, dvs. Representationer av hur tweeten såg ut fångas inte. Kulturarw3 och viss riktad insamling verktyg som samlar in dynamiskt material som sociala medier. Dessutom vittnar KB:s utvärdering av 2018 om att en riktad insamling behöver bevakas och vid behov justeras med förändrade insamlingsparameterar för att ge önskat resultat. I slutrapporten över 2018 konstateras att ett eventuellt tillhandahållande kräver metadatauppmärkning och sökverktyg, ett webbgränssnitt där materialet kan visas samt beslut om vem som ska ges tillgång under vilka förutsättningar.8 I detta sammanhang bör också nämnas att KB beslutat att inte tillhandahålla stora delar av det digitala material som samlades in inom 2018. Enligt uppgift från KB var projektet ett lärandeprojekt som syftade till att undersöka vad som kommer in med plikt i relation till vad som kan samlas in på andra sätt, både inom Kulturarw3 och genom annan egeninsamling. Frågor om och hur det som samlades in inom projektet skulle till- handahållas berördes inte.9 Egeninsamlingen omfattas inte av dagens pliktinsamling, men som redan nämnts har KB framfört önskemål om att pliktlagstiftningen ska utökas med insamlingsmetoder som möjliggör robotsvep och riktade insamlingar. För den riktade insamlingen menar KB att de behöver ha rätt att både samla in nätpublikationer som är öppet publicerade, liksom rätt att rekvirera eventuella koder, lösenord etc. som behövs för att kunna samla in material som gjorts tillgängligt för allmänheten och som annars inte kan samlas in.10 Önskemålet motiveras med att dagens pliktlagstiftning, även e-plikten, inte kan användas för insamlingen av nya mediatyper. Regelverket bygger på erfarenheter från den fysiska utgivningen, men i det digitala medie- landskapet utvecklas nya medietyper som saknar fysiska motsvarig- heter. Många av dessa medieyttringar hamnar utanför dagens plikt- lagstiftning. Det gäller t.ex. e-publikationer i form av dynamiska webbsidor, publicering på sociala medier, nätdistribuerade spel och andra multimedier samt interaktiva uttryck.11 KB har också fram- hållit att frågan inte enbart handlar om nya medier, utan även om att 8KB, på , s. 12 f. samt muntlig uppgift från KB. 9Muntlig uppgift från KB. 10KB, Plikten under lupp!, s. 51. 11KB, Plikten under lupp!, s. 41 ff. Kulturarw3 och viss riktad insamling material som tidigare publicerats fysiskt övergår till en digital medie- form som inte omfattas av dagens regelverk. Ett exempel på detta är tidskrifter som i allt högre grad endast publiceras digitalt. För digitalt publicerade tidskrifter gäller att de omfattas av leveransplikt om publicisten har automatiskt grundlagsskydd enligt yttrandefrihets- grundlagen. En digital övergång innebär därför att pliktinsamlingen bryts för tidskrifter som inte omfattas av automatiskt grundlags- skydd och som inte heller publiceras yrkesmässigt på det sätt som krävs för att e-pliktlagen ska vara tillämplig.12 För att sådant material ska kunna samlas in krävs enligt KB en pliktlagstiftning som inne- fattar kompletterande insamlingsmetoder.13 KB gör således bedömningen att gällande e-plikt bör komplet- teras med en insamlingsrätt som ger legala förutsättningar att samla in svenskt elektroniskt material som ligger utanför det som kan samlas med dagens e-plikt. Detta är enligt KB en grundförutsättning för att insamlingen av e-publikationer ska ha möjlighet att ligga i takt med utvecklingen av nya medieformer. En alternativ lösning till egeninsamlingsrätt inom ramen för plikten vore att i stället öka kretsen av leveransskyldiga publicister. KB anser dock inte att det är en fungerande lösning, eftersom det skulle kunna resultera i att alla aktörer som publicerar sig på nätet omfattas av leveransplikt. Det är enligt KB inte heller möjligt att låta en utökad leveransplikt täcka alla former av komplexa och interaktiva publikationer då medie- utvecklingen går så snabbt att det är svårt att veta vilka publikationer som bör omfattas. KB menar därför att dagens avgränsning av e- plikten är rimlig, men att det behövs kompletterande metoder för att fånga andra publikationer.14 Utöver de önskemål som rör kompletterande insamlingsmetoder har KB i Plikten under lupp! betonat betydelsen av att det material som samlas in med robotsvep likväl som e-plikten kan tillhandahållas.15 12Muntlig uppgift från KB. Jfr 3 § e-pliktlagen. 13KB, Plikten under lupp!, s. 51. 14KB, Plikten under lupp!, s. 42. 15KB, Plikten under lupp!, s. 48 f. Förslag: Pliktmaterial är en demokratisk resurs som samlas in för att bevara uttryck för det offentliga samtalet och för att tillgodose rätten att ta del av och skapa kunskap, åsikter och andra uttryck. Pliktmaterial är en del av kulturarvet som ska tillhandahållas för forskning och annan användning. Pliktmaterial ska hanteras utan att materialet förvanskas. Syftet ska framgå av lagens inledande bestämmelse. I vårt direktiv anges att ”[m]ålsättningen med regelverket för plikt- leverans av material är att Kungl. och övriga pliktbibliotek ska samla in och tillgängliggöra materialet” och att pliktexemplaren ska bevaras.1 Att pliktmaterial ska samlas in, tillhandahållas och bevaras är därför givet, men varför? Svaret på varför staten fortsatt ska samla in och omhänderta plikt- material, alltså syftet, legitimerar lagstiftningen och underlättar tillämpningen. Med syftets hjälp går det att avgöra vilket material som bör samlas in för att nå målet. När materialet är identifierat kan viringa in de som bör vara ansvariga för att lämna in det önskade materialet samt hur det som samlats in ska tas omhand och förvaltas. Åtgärder som inte kan motiveras utifrån syftet ska heller inte vidtas med stöd av pliktlagstiftningen. Men det är inte allt. Först när vi vet vad pliktinsamlingen syftar till är det möjligt att bedöma förslagets konsekvenser, som till exempel om en fortsatt insamling är så bety- delsefull att den motiverar kostnaderna för leverantörer och mot- tagare. Dessutom förutsätter reglerna om dataskydd att intresset av behandlingen berättigar att personuppgifter behandlas. 2019:84, s. 2. sin tur att pliktmaterialet har ett uttalat syfte som motiverar att det samlas in och hanteras. Vi föreslår att lagen inleds med en bestämmelse som klargör att pliktmaterial är en demokratisk resurs och en del av kulturarvet som ska hanteras utan att materialet förvanskas. Behovet av en inledande bestämmelse som klargör syftet hör samman med att pliktinsamlingen inte sker i ett vakuum. För även om det inte är rimligt att tro att allt som svarar mot syftet kommer att samlas in, behöver syftet motivera vad och varför något ska samlas in med stöd av lag. Själva pliktinsam- lingen vore helt enkelt ett betydelselöst resursslöseri om den inte motiveras utifrån det som har ett samhälleligt värde.2 Demokratiska resurser har stor betydelse för vårt samhälle, men hur kan de knytas till pliktmaterialet? 7.2Pliktmaterial som demokratisk resurs I ett demokratiskt samhälle har var och en rätt att ta del av upp- lysningar, bilda sig en egen uppfattning och fritt uttrycka sina tankar och känslor. I garanteras opinionsfriheten i grundlagarna och alltsedan tryckfriheten infördes har friheten kombinerats med skyldigheten att leverera pliktmaterial.3 har samlat material med stöd av pliktlagstiftning under . Insamlingen har avsett nyproducerat material; främst text och bild i tryckt form men med tiden även ljud och rörliga bilder. Fokus har legat på en insamling av all information som pro- ducerats för att spridas i . Koncentrationen på text-, ljud- och bildbärande medier – och uteslutandet av det som producerats i fabriker och manufakturer – förklaras av ett intresse för innehållet, tankegodset som förmedlades, även om skälen för intresset har skiftat som i figur 7.1. Ursprungligen ville staten kontrollera och censurera infor- mationsspridningen. Den pliktinsamling som introducerades med 2Betydelsen av att inleda lagen med en särskild syftesbestämmelse har framhållits tidigare; exempelvis vid den nordiska konferens deltog i 1973 och som bland annat uttalade att det var ”viktigt att vid framtida nordiska lagrevisioner på området noga precisera syftet med lagen i fråga,” Ds U 1977:12, s. 80 och där anfört arbete. Att syftet klart ska framgå av lagstift- ningen uttalas också bl.a. i /Larivière, . 32 kap. regeringsformen, tryckfrihetsförordningen samt yttrandefrihetsgrundlagen. 4 § tryckfrihetsförordningen och 3 kap. 8 och 14 §§ yttrandefrihetsgrundlagen får det i lag meddelas föreskrifter om skyldigheten att lämna material till bibliotek eller arkiv. kansliordning skulle säkerställa att det som spreds inte bidrog till politisk och religiös oro. som trycktes i riket skulle därför lämnas i två exemplar för att granskas och bevaras. Figur 7.1 Skäl för pliktmaterialinsamling För forskning och andra kulturella ändamål För kulturhistoriskt återbruk, forskning och administration För insyn, fri upplysning och åsiktsbildning, bevara kulturarvet och tillhandahålla till forskning, utredning m.m. Källor: , tryckfrihetsförordning, s. 14 ff. och 30 ff. , Plikten bakom allt, s. 33 f. , Pliktleveranser, selektivitet och mediekonvergens, s. 46 f. SOU 1947:60, s. 88 ff. Kungl. Maj:ts proposition 1949:11, s. 9. Ds U 1977:12, s. 51 och 79 ff. Prop. 1993/94:10, s. 17. SOU 1992:92, s. 33 och 85 ff. Inskränkningen av yttrandefriheten genom censur går tvärtemot synen på pliktmaterialet som en demokratisk resurs. Det demo- kratiska perspektivet knyter i stället an till de pliktexemplar som sedan starten har samlats in för att bevaras i en nationell samling. förvarades den på i och tillhandahölls endast för ett fåtal priviligierade. Men parallellt med läskunnigheten och demokratin har tillgängligheten ökat och är de nationella pliktexemplarssamlingarna av skrifter kostnadsfritt tillgängliga för alla som har fyllt 18 år.4 Den som vill kan alltså ta del av materialet och bilda sin egen uppfattning. Just envars möjlighet att gå till källan och ta reda på vad andra tyckt, tänkt och dokumenterat har stor betydelse för det demo- kratiska samhället. Detta lyftes redan i förarbetena till lag, men inkluderades inte i lagtexten.5 I pliktexemplarslagen anges inget uttryckligt syfte med insamlingen, bara att det som samlas in ska bevaras och tillhandahållas för forskning och studier.6 Vi menar emellertid att det demokratiska värdet är viktigt att framhålla, efter- som det i sig är skäl nog för att fortsatt berika de nationella sam- lingarna genom pliktinsamling. Det ska därför anges i lagens in- ledande bestämmelse för att legitimera lagstiftningen. I synen på pliktmaterial som en demokratisk resurs ryms allt. Pliktlagstiftningen har också, åtminstone före e-pliktlagen, varit avsedd att resultera i en total insamling av allt som producerats på ett antal utpekade medier. En fullständig insamling har dock varit svår att realisera; inte minst på grund av att bestämmelserna har varit okända för leverantörerna eller svårtolkade, svårigheter med upp- följning av leverans i förhållande till produktion och spridning samt att det saknats grund för insamling när tekniken eller distributionsvägarna har ändrats. Med tanke på avvikelserna mellan regelverkets målbild och verklighetens insamling har vi övervägt om det kan anses rimligt att pliktlagstiftningen ska sikta mot en total insamling. Den frågan aktualiseras också av den ökande mängden digitalt material och de stora kostnader som är förenade med att omhänderta materialet på ett sätt som gör att det kan bevaras . Sådana överväganden gjordes redan i . Vi instämmer i slutsatsen att en total insamling av all information som producerats för att spridas i inte är realistisk.7 4Nordin, Plikten bakom allt. KB, Låntagare och lånekort. , Lånevillkor, avsnitt 2. Rörlig bild och ljud som samlats in med stöd av pliktexemplarslagen tillhandahålls i begränsad utsträckning enligt de kriterier som satts upp för SMDB medan det saknas bestäm- melser för tillhandahållandet av sådant pliktmaterial som samlats in med stöd av e-pliktlagen. 1993/94:10, s. 17. SOU 1992:92, s. 85 f. 6Andra stycket, 1 § pliktexemplarslagen, har ändrats: Ursprunglig lydelse (1993:1392) Pliktexemplar skall bevaras och tillhanda- hållas för forskning och studier enligt före- skrifter som meddelas av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. 7Ds 2009:61, s. 75 f. Nuvarande lydelse (2008:1419) Regeringen eller den myndighet som reger- ingen bestämmer meddelar föreskrifter om hur pliktexemplar ska bevaras och tillhanda- hållas för forskning och studier. Till skillnad från tidigare utredningar som i viss mån har kopplat plikten till grundlagsskydd och sändningstillstånd tar vi avstamp i det pågående offentliga samtal som förs i , tillgängligt för alla att inspireras av och delta i med ord, bild, toner och andra uttrycks- former. När pliktinsamlingen motiveras av den tänkta användarens rätt att ta del av material som speglar andras kunskap, åsikter och uttryck för att utveckla egna tankar och skapa ny kunskap blir inne- hållet det primära. Informationsbäraren, oavsett om den är fysisk eller digital, måste ha ett innehåll som kan uppfattas. Det spelar där- emot ingen roll vad innehållet består av eller vilket medium, vilken teknisk lösning eller vilket format som avsändaren har valt. Det innebär inte att allt som dokumenterats bör samlas in. Med internets intåg har mängden dokumenterade uttryck ökat. krävde fotografering, nedtecknande, inspelning, film och spridning särskild kompetens och teknik. är tekniken lättill- gänglig och välanvänd. för att göra mer eller mindre profes- sionella inlägg i samhällsdebatten, andra gånger är de digitala spåren en konsekvens av loggade aktiviteter. Allt detta berättar om vår samtid och hur envar använder rätten att fritt uttrycka sina åsikter och intressen. I detta flöde kan vi göra några antaganden om de uttryck som dokumenterats. I vissa fall är materialet färdigställt, fixerat och publicerat i avsikt att det ska nå ut, andra gånger handlar det om mer eller mindre ofrivilliga spår av någon som interagerat med redan publicerade uttryck. Skillnaderna kan uttryckas som ändarna på en glidande skala, se figur 7.2, där det fixerade och färdig- ställda ger sken av att avsändaren medvetet presenterat sitt uttryck medan spår av interaktivitet snarare kan liknas vid oavsedda avtryck. Däremellan kan det finnas uttryck som dokumenterats med varie- rande grad av medvetenhet. Figur 7.2 Uttryck av olika grader Kopplar vi detta till frågan om vad som kan och bör pliktlevereras aktualiseras frågorna om vad som anses bidra till och spegla det offentliga samtalet, om ett rimligt ansvarsområde för de plikt- mottagande biblioteken och om vad som kan samlas in med tvång. För att komplicera detta ytterligare kan det också finnas skäl att ställa sig frågan om pliktinsamlingen ska ta hänsyn till det som kan antas om avsändarens intention. Bör pliktlagstiftningen koncen- treras till sådant som avsändaren haft för avsikt att publicera, se figur 7.3, eller är sådana antaganden omöjliga? Figur 7.3 Avsändarens intention Vi föreslår att pliktlagstiftningen utformas så att den resulterar i en insamling av det offentliga samtalet och därigenom av det som av- sändaren avsett att publicera. Genom att peka ut det offentliga sam- talet undantar vi det privata. Detta eftersom vi menar att rätten att yttra sig i det offentliga går hand i hand med rätten att avstå och att i stället hålla sina åsikter och tankar privata. Men var går gränsen och vad definierar det offentliga samtalet? Det offentliga samtalet kännetecknas av att vara tillgängligt för många. Den som deltar har för avsikt att agera öppet med många som mottagare. Det finns heller inget annat som visar att uttrycket endast är avsett för en sluten krets. I kapitel 8 återkommer vi till de mera konkreta avgränsningarna av vad som ska samlas in med stöd av pliktlagstiftningen. Till det offentliga räknar vi politisk opinions- bildning, myndigheters informationsspridning, nyhetsförmedling, underhållning, reklam, årsredovisningar och liknande. nischade som riktats till en viss grupp oavsett om gruppen definieras utifrån sina intressen, sin ålder eller annat omfattas av det offentliga. I vår definition avgränsas det offentliga samtalet varken utifrån genre eller innehåll. Det spelar heller ingen roll om materialet anses ha ett bruksvärde eller om innehållet snabbt blir inaktuellt. Centralt är i stället att avsändaren har för avsikt att innehållet ska spridas och har valt att göra sin röst hörd utanför en sluten krets (se vidare kapitel 8). Det offentliga samtalet består av det som envar väljer att bidra med. På så vis inkluderas allt det som avsändaren gör till- gängligt på allmänt tillgängliga ytor, vare sig det är gratis eller mot en kostnad. Valet av yta visar avsikten medan den faktiska sprid- ningen i princip saknar betydelse.