sou · H9B371 · 2022-01-01 00:00:00 — Det är i sin tur länsstyrelsernas ansvar att samordnat företräda statens intressen och däribland ta de initiativ som behövs för att hänsyn ska tas till 3 och 4 kap. MB i arbetet med planerings- och beslutsprocesser. Hur ansvar för tillsyn och samverkan med kommu- nerna är utformat framgår nedan. Först ska dock kommunernas arbete med planfrågor och hur kommunerna ska ta hänsyn till riksintressen i sitt arbete beskrivas. 6.1.3Kommuner redovisar samtliga riksintressen i översiktsplanen Kommunerna är enligt 3 kap. 1 § PBL skyldiga att ha en aktuell över- siktsplan som omfattar hela kommunen. I översiktsplanen anges enligt 3 kap. 2 § PBL inriktningen för den långsiktiga utvecklingen av den fysiska miljön. Planen är dock inte bindande. I översiktsplanen ska bland annat riksintressen redovisas och det ska därtill framgå hur riksintres- Statlig styrning inom andra sektorer sen ska tillgodoses, 3 kap. 4 § PBL. När en kommun upprättar ett förslag till översiktsplan ska kommunen enligt 3 kap. 8 § PBL samråda med , regionen och de kommuner som berörs. Länsstyrel- sens roll i samrådet regleras i 3 kap. 10 § PBL. ska bland annat verka för att riksintressen tillgodoses samt verka för att frågor om användning av mark- och vattenområden som angår två eller fler kommuner samordnas på ett lämpligt sätt. Kommunen ska därefter låta förslaget granskas , 3 kap. 12 § PBL. ska lämna ett granskningsytt- rande enligt 3 kap. 16 § PBL som bland annat ska ange om förslaget inte tillgodoser ett riksintresse samt om frågor rörande användningen av mark- och vattenområden som rör två eller fler kommuner inte samordnas på ett lämpligt sätt. Efter granskningen ska kommunen i ett särskilt utlåtande sammanställa de synpunkter som kommit fram och redovisa de förslag som synpunkterna gett anledning till enligt 3 kap. 17 § PBL. Om planförslaget ändras väsentligt efter gransknings- tiden ska kommunen låta förslaget granskas på nytt, 3 kap. 18 § PBL. Om kommunen inte ändrar planförslaget väsentligt men länsstyrel- sens yttrande till följd av ändringar ändå inte är relevant längre kan kommunen begära att tillhandahåller ett nytt gransk- ningsyttrande, 3 kap. 18 a § PBL. Kommunfullmäktige beslutar där- efter i frågor om att anta översiktsplanen, som senast dagen efter att beslutet tillkännagetts bland annat ska skicka ett meddelande om detta och ett protokollsutdrag med beslutet till , 3 kap. 19 och 19 a §§ PBL. Beslut om översiktsplan får enligt 13 kap. 1 § 1 PBL överklagas för laglighetsprövning i enlighet med kommunallagens (2017:725) bestämmelser. 6.1.4Riksintressen ska beaktas i framtagandet av detaljplaner och områdesbestämmelser Kommunerna får enligt 4 kap. 1 § PBL reglera mark- och vattenom- rådens användning, bebyggelse och byggnadsverk med detaljplaner eller områdesbestämmelser. Detaljplaner är bindande och innebär rät- tigheter och skyldigheter för enskilda (prop. 2009/10:170). I områdes- bestämmelser kan kommunen enligt 4 kap. 41 och 42 §§ PBL bland annat reglera grunddragen i mark- och vattenområdens användning om det behövs för att säkerställa översiktsplanens syften eller till- godose ett riksintresse. 5 kap. PBL innehåller bestämmelser om hur Statlig styrning inom andra sektorer detaljplaner och områdesbestämmelser tas fram. har enligt detta kapitel ett ansvar att samråda med och utöva tillsyn över kommunerna. Här beskrivs kort framför allt hur kommunens och roller ser ut i förhållande till riksintressen. I arbetet med att ta fram en detaljplan ska kommunen enligt 5 kap. 11 § PBL samråda med bland annat länsstyrelsen.1 roll i samrådet framgår av 5 kap. 14 § PBL. ska särskilt ta till vara och samordna statens intressen, verka för att riksintressen tillgodoses, att miljökvalitetsnormer följs, att strandskydd inte upp- hävs, att användning av mark- och vattenområden som angår två eller fler kommuner samordnas på ett lämpligt sätt och för att en bebyg- gelse inte blir olämplig eller ett byggnadsverk olämpligt med hänsyn till människors hälsa eller säkerhet, risken för olyckor, översvämning eller erosion. infördes i PBL en möjlighet för kommunerna att från länsstyrelserna, utöver samråd, begära ett så kallat planerings- besked. Bestämmelserna om planeringsbesked återfinns i 5 kap. 10 a– 10 f §§ PBL. En kommun kan under arbetet med att ta fram en detalj- plan begära att ska ge ett planeringsbesked. I ett sådant besked ska , i den utsträckning som kommunen begär, bedöma om en åtgärd har en sådan innebörd att , om detaljplanen beslutas, ser att det finns skäl att överpröva kommunens beslut enligt 11 kap. 10 § PBL. Detta innebär att i pla- neringsbeskedet bland annat ska bedöma om ett riksintresse inte tillgodoses eller om regleringen av sådana frågor om användningen av mark- och vattenområden som angår flera kommuner inte samord- nas på ett lämpligt sätt. ska ge planeringsbeskedet från att en fullständig begäran kommit in till länsstyrel- sen, om inte är nödvändig med hänsyn till arbetets omfatt- ning eller andra särskilda omständigheter. När samrådet är färdigt ska kommunerna enligt 5 kap. 18 § PBL låta planförslaget granskas (granskningstid). Länssty- relsen ska enligt 5 kap. 22 § PBL yttra sig över planförslaget om läns- styrelsen bedömer att ett riksintresse inte tillgodoses, en miljökvalitets- 1Kommunen ska även samråda med lantmäterimyndigheten, de kommuner som berörs, de kända sakägarna och de kända bostadsrättshavare, hyresgäster och boende som berörs, de kända orga- nisationer av hyresgäster som har avtal om förhandlingsordning för en berörd fastighet eller, om någon förhandlingsordning inte gäller, som är anslutna till en riksorganisation inom vars verksamhetsområde en berörd fastighet är belägen, och de myndigheter, sammanslutningar och enskilda i övrigt som har ett väsentligt intresse av förslaget. Statlig styrning inom andra sektorer norm inte följs, strandskydd upphävs i strid med gällande bestäm- melser, regleringen av sådana frågor om användningen av mark- och vattenområden som angår flera kommuner inte har samordnats på ett lämpligt sätt, eller en bebyggelse annars blir olämplig eller ett bygg- nadsverk olämpligt med hänsyn till människors hälsa eller säkerhet eller till risken för olyckor, översvämning eller erosion. När granskningen är klar ska kommunen göra ett gransknings- utlåtande enligt 5 kap. 23 § som ska innehålla en sammanställning av de skriftliga synpunkter som har kommit in och en redovisning av kommunens förslag med anledning av syn- punkterna. Kommunen ska skicka granskningsutlåtandet till dem som inte fått sina synpunkter tillgodosedda, 5 kap. 24 § PBL. Om kommu- nen efter granskningstiden ändrar sitt förslag väsentligt, ska kommu- nen låta granska det ändrade förslaget på nytt enligt 5 kap. 25 § PBL. Det följer vidare av 5 kap. 27 § PBL att det är kommunfullmäktige som ska besluta att anta en detaljplan. Fullmäktige får dock delegera åt kommunstyrelsen eller att anta en plan som inte är av principiell beskaffenhet eller annars av större vikt. Ett sådant uppdrag får inte delegeras vidare. När detaljplanen har antagits ska kommunen enligt 5 kap. 29 § PBL skicka ett meddelande om detta till bland annat . Meddelandet ska innehålla ett protokollsutdrag med beslutet och upp- lysningar om vad den som vill överklaga beslutet måste göra. Kom- munen ska till skicka det granskningsutlåtande som avses i 5 kap. 23 § PBL tillsammans med meddelandet om att planen har antagits, om kommunen inte redan har skickat utlåtandet enligt 5 kap. 24 § PBL. I fråga om områdesbestämmelser tillämpas enligt 5 kap. 39 § PBL i huvudsak samma bestämmelser som redogjorts för ovan, med undan- tag för regelverket avseende planeringsbesked enligt 5 kap. 10 a–10 f §§ PBL. 6.1.5Länsstyrelsen utövar tillsyn över kommunens beslut om detaljplaner och områdesbestämmelser utövar enligt 11 kap. PBL tillsyn över vissa kommunala beslut. Av 11 kap. 10 § PBL följer att från att fått besked om att en kommun antagit en ny detaljplan, ändrat eller upphävt en detaljplan eller beslutat om områdes- Statlig styrning inom andra sektorer bestämmelser ska besluta om den ska överpröva kommunens beslut eller inte. ska överpröva kommunens beslut, om beslutet kan antas innebär att ett riksintresse inte tillgodoses, regleringen av sådana frågor om användningen av mark- och vattenområden som angår flera kommuner inte samordnas på ett lämpligt sätt, en miljö- kvalitetsnorm inte följs, strandskydd upphävs i strid med gällande bestämmelser, eller en bebyggelse blir olämplig med hänsyn till männi- skors hälsa eller säkerhet eller till risken för olyckor, översvämning eller erosion. Om vid sin överprövning kommer fram till att kom- munens beslut har en sådan innebörd som avses i 11 kap. 10 § andra stycket PBL ska i enlighet med 11 kap. 11 § PBL upphäva beslutet. Beslutet får upphävas i en viss del om kommunen medger det. ska enligt 11 kap. 11 § andra stycket PBL fatta beslut om upphävande från det att beslutat att överpröva kommunens beslut. Om är nödvän- dig med hänsyn till ärendets omfattning eller andra särskilda omstän- digheter kan ta på sig. Om under arbetet med att ta fram detaljplanen gett ett planeringsbesked och där angett att en åtgärd inte har en sådan innebörd som anges i 11 kap. 10 § andra stycket PBL, får överpröv- ning eller upphävande inte ske med hänvisning till den fråga som planeringsbeskedet avser. Detta gäller dock inte om åtgärden eller förutsättningarna för planeringen ändrats väsentligt i förhållande till de frågor som planeringsbeskedet avser. beslut att helt eller delvis upphäva detaljplan eller områdesbestämmelser får överklagas till regeringen, 13 kap. 5 § PBL. Beslut om planeringsbesked får också överklagas till regeringen, men endast av kommunen, 13 kap. 5 a och 10 a §§ PBL. Utöver tillsyn har regeringen enligt 11 kap. 15 § PBL möjlighet att förelägga en kommun att inom anta, ändra eller upphäva en detaljplan eller områdesbestämmelser genom ett så kallat planföreläggande, om det behövs för att tillgodose ett riksin- tresse eller för att sådana frågor om användningen av mark- och vatten- områden som angår flera kommuner ska samordnas på ett lämpligt sätt. Om en kommun inte följer ett planföreläggande får regeringen ge i uppdrag att på kommunens bekostnad ta fram det förslag och i övrigt göra det arbete som kommunen ska göra enligt 5 kap. PBL för att detaljplanen eller områdesbestämmelserna ska Statlig styrning inom andra sektorer kunna antas, ändra eller upphävas samt anta, ändra eller upphäva detaljplanen eller områdesbestämmelserna. 6.1.6Ersättning till kommuner i vissa fall 14 kap. PBL innehåller bestämmelser om skadeersättning och inlösen. Enligt bestämmelserna i kapitlet kan enskilda som drabbats av skada till följd av en kommuns (eller i vissa fall myndighets) agerande ha rätt till ersättning för skadan i vissa fall. Det rör sig bland annat om frå- gor där fastighetsägare till följd av beslut av kommunen inte kan fort- sätta att använda sin mark som tidigare, 14 kap. 9 § PBL. I situationer där regeringen meddelat ett så kallat planföreläggande för att till- godose ett riksintresse, och kommunen sedermera har beslutat om riv- ningsförbud eller vissa andra inskränkningar i användningen av marken, ska staten ersätta kommunens kostnader för ersättning eller inlösen.2 Riksintressesystemet har utvärderats vid olika tillfällen. Riksrevi- sionen granskade exempelvis om statens hantering av riks- intressen hindrar eller försvårar för kommunerna att tillgodose med- borgarnas behov av bostäder. Resultaten av granskningen publicerades i rapporten av riksintressen – ett hinder för bostads- byggande (, 2013). Granskningen visade att statens han- tering av riksintressen i många fall hindrar och försvårar för kommu- ner med bostadsbrist att planera byggande av nya bostäder. En aspekt som ansågs avskräcka kommunerna från att planera byggande i anslut- ning till riksintressen var de långa och osäkra processerna. Riksrevi- sionen ansåg också att länsstyrelsernas stöd till kommunerna inte var tillräckligt. Bland annat hade de underlag avseende riksintressen som länsstyrelserna skulle tillhandahålla kommunerna ofta brister. En majoritet av kommunerna ansåg enligt rapporten att länsstyrelsernas underlag inte var användbara och att de snarare fokuserade på att sammanställa och lämna över underlag än att bearbeta underlag och lämna råd till kommunerna om hur de kan hantera riksintressena i sin planering. menade att länsstyrelserna brast i tydlig- 2Det tar sikte på rivningsförbud i detaljplan eller områdesbestämmelser enligt 14 kap. 7 §, eller sådana åtgärder som avses i 14 kap. 10 § PBL. Statlig styrning inom andra sektorer het och förutsägbarhet. Av rapporten framgår vidare att samordnande roll inte var ändamålsenlig och att vägledning är otillräcklig. Regeringen tillsatte efter granskning en utredning som hade i uppgift genomföra en genomgripande översyn av 3 kap. MB, inklusive en analys av brister i riksintressesystemet och en bedöm- ning om hur bristerna kan åtgärdas så att det motsvarar lagstiftarens intentioner och dagens krav. Utredningen lämnade två betänkanden, ett delbetänkande som specifikt berörde bostadsförsörjning och riks- intressen (SOU 2014:59) och ett slutbetänkande där den genomgri- pande översynen redovisades (SOU 2015:99). Sammanfattningsvis ansåg utredningen att det fortsatt fanns skäl för statligt inflytande i den kommunala fysiska planeringen för att nationellt betydelsefulla intressen ska tillgodoses. En aspekt som utredningen ansåg var viktig var att hanteringen av områden av riksintresse bör förtydligas och för- ankras bättre, exempelvis genom att formella beslut fattas efter dialog med berörda parter samt tydliga kriterier och formkrav på redovis- ning (SOU 2015:99). har tillsammans med andra riksintressemyndigheter fått ett regeringsuppdrag att se över riksintresseanspråken i syfte att minska den sammanlagda arealen som utgör riksintressen. Uppdraget är inte avslutat men lämnade en delrapport . En iakt- tagelse av mer allmän karaktär som gjort är att ”ett väl- fungerande riksintressesystem förutsätter en god kunskap om systemet på såväl central som regional och nivå, en välfungerande dialog och att urvalet hålls aktuellt och relevant” (, 2020a). publicerade även en internationell förstudie om nationella anspråk i fysisk planering (, 2020b). Det rör andra frågor än investeringar i hälso- och sjukvård, men lämnar några intressanta reflektioner som kan vara av intresse för nationella anspråk/intressen på andra områden än de befintliga riksintresse- områdena. Ett exempel är att syftet med nationella styrdokument som påverkar kommunalt eller regionalt beslutsfattande behöver vara tyd- ligt definierat. Statlig styrning inom andra sektorer 6.2Former för att ge medborgare inflytande Möjligheter för medborgare att vara delaktiga i samhällsutvecklingen är en viktig fråga för förtroendet för det demokratiska systemet. Ideal om deltagande och så kallad deliberativ demokrati har fått ökat uppmärksamhet (se t.ex. Tahvilzadeh, 2015) och har kommit till uttryck i ett antal former för medborgarinflytande, framför allt på nivå.3 SKR driver ett projekt om medborgardialog och har gett ut ett antal skrifter på området (t.ex. SKL 2019d). Dialogen mellan representanter för det offentliga och medborgarna som förväntas äga rum mellan valen har numer bli- vit ett demokratiarbete som många kommuner anammat (Tahvilzadeh, 2015). Dialogen syftar till att stärka medborgarnas inflytande och ta till vara förslag och idéer till verksamhetsutveckling. Det utvecklas även former för så kallade samhällskontrakt, där kommuner prövar att utveckla lokala överenskommelser utifrån rättigheter, skyldigheter och delaktighet för en hållbar utveckling tillsammans med aktörer i lokalsamhället. Aktörer som deltar kan vara medborgare, civilsamhälle, universitet, näringsliv och andra myndigheter. I en skrift från SKR fram- hålls att vår tids komplexa samhällsfrågor ger medborgardialogen en viktig roll för att förbättra beslutsunderlag och effektivitet vid genom- förande av kommunala handlingsplaner. En medskapad och tillitsbase- rad samhällsstyrning är därtill av betydelse för att värna demokratin och stärka det representativa politiska systemets legitimitet (SKR, 2019c). Inom ramen för den fysiska planeringen har kommuner en formell samrådsskyldighet, vilket stadgas i PBL. Skyldigheten innebär att kom- munen ska samråda med medborgare, om både översiktsplan och detaljplan. I båda fallen ska kommunen redovisa ett underlag för sam- rådet. Gällande översiktsplanen ska kommunen redovisa förslagets innebörd, skälen till förslaget, förslagets konsekvenser samt planerings- underlag som har betydelse för bedömning av förslaget. I samråd för en detaljplan ska kommunen redovisa ett planförslag. Syftet med sam- råd är att få ett bättre beslutsunderlag genom att samla in kunskap och ge allmänheten möjlighet att lämna synpunkter. Efter ett samråd ska 3Medborgerligt inflytande i politiska frågor är emellertid vare sig en ny företeelse eller ett nytt forskningsfält. Formerna för intresseorganisationer att delta i politiska processer är väl etable- rade på ett antal områden, inte minst inom kommittéväsendet och i remissförfarande. Dock har formerna för medborgare att på egen hand delta i beslutsprocesser fått ökad uppmärksam- het . Statlig styrning inom andra sektorer kommunen redovisa inkomna synpunkter i ett granskningsutlåtande, eller i en samrådsredogörelse. De inkomna synpunkterna ska beskri- vas och kommunens ställningstagande och förslag med anledning av synpunkterna ska redovisas. Om det finns synpunkter som inte har tillgodosetts ska det motiveras (, 2015). Den formella samrådsskyldigheten enligt PBL är en del av med- borgardialogen, men enligt vägledning i PBL-kunskaps- banken behöver dialogen med medborgarna påbörjas i ett tidigare skede, helst långt innan den formella planprocessen börjar. Det kan vara lättare att engagera kommuninvånarna i arbetet med en del av kommunens yta, till exempel en tätort, eftersom det kan vara lättare att synliggöra hur planen egentligen påverkar medborgarna och deras närmiljö. beskriver i en vägledning till kommunerna att en arkitekturstrategi kan hjälpa till att konkretisera kommunens avsik- ter och utmaningar i översiktsplanen (, 2020c). Det är fri- villigt för kommunerna att ha en arkitekturstrategi (andra begrepp som förekommer är arkitekturpolicy och arkitekturprogram). Arkitek- turstrategin är ett framåtsyftande dokument som kan fungera som verktyg för att föra kunskapen framåt och ha ett helhetsperspektiv som omfattar befintlig och kommande bebyggelse samt hur det ger kvalitet i den färdiga gestaltade livsmiljön. Arbetet förutsätter sam- verkan från många aktörer: kommuner, regioner, och flera statliga myndigheter. Översiktsplanen ska bland annat ta hänsyn till och samordnas med de nationella mål som är relevanta för en hållbar utveckling i kommu- nen, 3 kap. 5 § 2 PBL. Flera av de nationella målen har en uttalad koppling till medborgarinflytande. De folkhälsopolitiska målen med ett tydligt fokus på jämlik hälsa lyfter fram hur tillit mellan männi- skor och att få ingå i ett sammanhang stärker hälsan. Den som kän- ner tillit till andra är mer benägen att delta i sociala nätverk och aktivi- teter, till exempel medborgardialoger. Samhällsplaneringen behöver ta som en utgångspunkt att främja ekologiska, ekonomiska och sociala mål som leder till en mer jämlik hälsa och därmed en hållbar utveckling. Dialog och involvering med medborgare är angeläget för att åstadkomma förändring (prop. 2017/18:249). Ytterligare exempel på nationella utgångspunkter för medborgares delaktighet är barnkon- ventionen, som pekar ut vikten av att lyssna på barn och unga, och ett mål för ungdomspolitiken är att ungdomar ska ha inflytande över samhällsutvecklingen (Skr. 2020/21:105). Statlig styrning inom andra sektorer 6.3.1Regleringen på fastighetsområdet har förändrats över tid I samband med införandet av mål- och resultatstyrning i staten refor- merades systemet för statens lokalförsörjning. budgetpro- position (prop. 1987/88:100, bil. 9, 1988/89:FiU26, rskr. 1988/89:338) drogs riktlinjer för förnyelsearbetet upp. De innebar i korthet infö- randet av ett mer kund/leverantörsbetonat och avtalsreglerat för- hållande mellan lokalbrukare och lokalhållande myndigheter. Stats- rådet anförde att , regeringen och myndigheterna borde lägga ökad vikt vid lokalkostnaderna och dess förändringar. Verksamhet och lokalförsörjning borde därför prövas samlat, långsiktigt och samord- nat. Myndigheter skulle med den nya ordningen få ökade möjlighe- ter att under kostnadsansvar disponera resurser för lokaler. Reger- ingen skulle dock bibehålla det övergripande ansvaret genom regelverk, system, med mera (SOU 2011:31). återkom regeringen med ytterligare förslag om statens lokalförsörjning (prop. 1991/92:44, 1991/92:FiU8, rskr. 1991/92:107). Det föredragande statsrådet menade att varje myndighet har ett hel- hetsansvar för sin verksamhet och ska åläggas att fortlöpande upp- rätta lokalförsörjningsplaner. Vidare skulle myndigheterna så långt som möjligt eftersträva samordning med andra myndigheter, och myn- digheterna borde utgå från en generell standard, utrymmesmässigt och tekniskt, vid prövningen av olika lokalproblem. Myndigheterna skulle emellertid inte förvalta fastigheter, det vill säga företräda staten som ägare. Till stöd för myndigheterna skulle en särskild stabs- och servicemyndighet inrättas, menade statsrådet. tillkännagav att regeringen borde återkomma med för- slag om bland annat universitetens och högskolornas fastigheter, vilket regeringen gjorde påföljande år (prop. 1992/93:37). Bakgrunden var att menade att verksamhetens särart gjorde att särskild hän- syn borde tas till deras behov. Man var också orolig för att reformen skulle inskränka universitetens oberoende och frihet. En organisationskommitté tillsattes med uppgift att vidta åtgär- der för att ombilda , som tidigare förvaltat statligt ägda fastigheter, och inrätta de nya myndigheterna. Kommittén (SOU 1992:79) redovisade ett antal olika alternativ för hur förvalt- ningen av fastigheterna skulle kunna organiseras och gjorde övervä- Statlig styrning inom andra sektorer ganden om vissa fastigheter som av olika skäl hade en särskild ställ- ning och hur de skulle hanteras. De statligt ägda fastigheter som tidigare förvaltats av Byggnads- styrelsen och överfördes till två nya myn- digheter, och samt till två statligt ägda bolag: och . Där- utöver bildades stabs- och servicemyndigheten lokalförsörj- ningsverk (som avvecklades 1997). Bolaget såldes av staten 2008 till och ägs till lika delar av Första, Andra, Tredje och Fjärde AP-fonderna. Utredningen som fastighetsägare och hyresgäst (2011:31) konstaterade att grundtankarna bakom reformerna för statens fastighetsförvaltning som genomfördes alltjämt gäller. Med tanke på utvecklingen av den statliga verksamheten över en så pass kan det tyckas anmärkningsvärt att det inte skett några genomgripande förändringar på området. Uppdelningen som gjordes är allmänt accepterad och bortsett från försäljningen av har mycket lite av diskussion förts kring principfrågan om vilka fastigheter staten bör äga, även om frågor om myndigheters loka- ler är vanliga i den politiska debatten. De stora förändringar som ändå har skett, utöver försäljningen av och därtill hörande affärer, är bildandet av Specialfastig- heter som eget bolag samt bildandet av bolaget som övertagit vissa uppgifter från . Nedan redovisas hanteringen av fastighetsfrågor på utbildningsområdet och för rättsvårdande myn- digheter i särskild ordning. äger, utvecklar och förvaltar fastigheter för uni- versitet och högskolor. Bolaget ska verka för en långsiktigt hållbar utveckling av universitets- och högskoleområden. Akademiska Hus har fastigheter på 16 orter i landet. Tyngdpunk- ten ligger på de äldre universitetsstäderna och fastigheter inom campus- områdena dominerar.