sou · H9B332 · 2022-01-01 00:00:00 — själva programinnehållet och den åtföljande reklamen, ändras räknas det som ett nytt program.28 För beställ-tv är inspelningsskyldigheten begränsad på så sätt att skyldigheten inte omfattar sådana program som har sänts genom tv-sändning (förutsatt att tv-sändningen har spelats in och programmet inte har ändrats jämfört med tv-sänd- ningen).29 Inspelningsskyldigheten omfattar också beställradio som finansieras med public service-avgift enligt lagen (2018:1893) om finansiering av radio och tv i allmänhetens tjänst.30 Som exempel kan nämnas podcasts från radio som finns tillgänglig via före- tagets webbplats eller appar.31 Inspelningsskyldigheten omfattar också program som sänds på det sätt som avses i bilageregeln i 1 kap. 5 § tryckfrihetsförordningen. 2014/15:118, s. 31 och 42. 2014/15:118, s. 31. 30Sveriges radio och utbildningsradio. 2019/20:168, s. 185. Även den som här i landet för någon annans räkning bedriver sänd- ningsverksamhet över satellit eller som upplåter satellitkapacitet om- fattas av krav på inspelning. Inspelningsskyldigheten gäller dock inte om skyldigheten att spela in programmet ankommer på någon annan enligt bestämmelsen. Inspelningsskyldigheten omfattar inte heller samtidig och oförändrad vidaresändning av program genom trådnät. Som ovan nämnts är det referensinspelningen som omfattas av leveransplikt enligt pliktexemplarslagen (18 §) medan det är mate- rialet som sådant som ska lämnas enligt e-pliktlagen (3 §). Som vi redogjort för i avsnitt 5.3.1 faller referensinspelningar numera utanför pliktregelverket, eftersom de inte lagras på fysiska föremål. Enligt vårt förslag saknar det betydelse hur materialet lagras. Om det finns en in- spelningsskyldighet omfattas materialet av leveransplikten. Enligt vårt förslag ska leveransplikt gälla för det material som ska spelas in. Det är alltså materialet som sådant som är leveranspliktigt, inte själva referensinspelningen. Referensinspelningarna upptogs tidigare på band som spelades in löpande. Att plikten knöts till referensbanden motiverades av lagtekniska och ekonomiska skäl. Med hänsyn till teknikutvecklingen och att programmen numera i princip uteslutande torde lagras digitalt är det fullt möjligt att frångå kopplingen till referensbanden och i stället knyta leveransplikten till programmen som sådana. Det går också att tänka sig en lösning med en kombination av leveransplikt för såväl programmen som sådana som referensinspelningen. SVT har upplyst utredningen om att referensinspelningarna alltjämt sker löpande med vissa tidsintervall och alltså inte sparas program för program. Det är troligt att även andra programföretag spelar in löpande. Om plikten kopplas till referensinspelningen som sådan ska materialet alltså lämnas på det sätt som programföretaget valt att ordna sina inspelningar, oavsett om det skett program för program eller löpande. KB har framhållit att referensinspelningarna speglar kanalens profil och innehåller material som finns i anslutning till programmen och som sätter dessa i en kontext. KB anser att det inte kan ersättas av en insamling av enbart varje program för sig. Material som då inte skulle samlas in är t.ex. trailrar, påannonseringar, sponsorsskyltar och reklaminslag. Referensinspelningarna kan också innehålla annat material som inte kan fångas genom en insamling program för pro- gram, som de första rapporterna vid stora nyhetshändelser, en nyhets- flash i bild etc. Materialet kan enligt KB ha stor betydelse för KB har dock poängterat att det innebär ett problem att det inte finns några specificerade tekniska krav på kvalitet kopplade till programbolagens skyldighet att framställa referens- inspelningar. Kvaliteten på de digitala referensinspelningarna är enligt KB varierande, och incitament för programbolagen att höja kvaliteten saknas. KB har mot denna bakgrund förordat att kopplingen till referensinspelningen ska frångås till förmån för en pliktinsamling av programmen. KB har poängterat att en sådan lösning förutsätter att allt som omfattas av inspelningsskyldigheten ska omfattas av leverans- plikten, dvs. Material som samlas in med plikt bör som KB påpekat så långt möjligt hålla en hög kvalitet och överensstämma med den kvalitet som gjorts tillgänglig för allmänheten. Något kvalitetskrav uppställs inte i tillämpningslagen. Det går inte att i pliktlagstiftningen upp- ställa krav på att en inspelning som ska ske enligt annan lag ska hålla viss kvalitet. Att lämnade pliktexemplar håller en god kvalitet har betydelse för möjligheten att bevara materialet . Vi anser därför att plikten bör utformas på det sätt som KB förordar, dvs. leveransplikten ska träffa det material som ska spelas in, inte referens- inspelningen som sådan. På så sätt kan materialet samlas in i den kvalité som det gjorts tillgängligt för allmänheten. Leveransplikten ska omfatta allt material som ska spelas in enligt 5 kap. 3 § tillämpningslagen, dvs. Det spelar ingen roll om det är fråga om en linjär sändning, en webbsändning eller beställradio/-tv. Leveransplikten följer inspelningsskyldigheten. Är inspelningsskyldigheten redan uppfylld för ett program som sänds eller tillhandahålls krävs alltså inte enligt vårt förslag att materialet ska lämnas igen. Att samma material inte ska lämnas följer också av vårt förslag om att material som görs tillgängligt i olika filformat ska lämnas i det filformat som är mest lämpligt för långtidsbevarande. (Se avsnitt 8.4 och jfr avsnitt 10.2 punkten 3.) Skulle en leverantör inte spara sina sändningar på annat sätt än i form av löpande referensinspelningar är det dessa som ska lämnas. Enligt nuvarande lagstiftning sker insamlingen av vissa typer av sändningar endast i urval, som närradio, lokalradio och kabel-tv. Pliktexemplar av referensinspelningar av sådana program ska lämnas . Vi anser att även dessa sändningar bör samlas in i sin helhet. Materialet utgör en viktig del i det offent- liga samtalet och bör bevaras för framtiden. kom till när det material som skulle levereras spelades in på fysiska band. Det framstod därmed som alltför betungande att ha fullständig leveransplikt för mindre resursstarka leverantörer. är detta resonemang troligen mindre relvant, eftersom även denna kategori av leverantörer i stor utsträckning lagrar sina sänd- ningar digitalt. KB har också förordat att insamling av radio- och tv- material ska ske i sin helhet. Enligt vårt förslag ska det inspelade materialet liksom övrigt material som ska spelas in lämnas med leveransplikt löpande för hela årets sändningar. KB ska i enskilda fall kunna meddela undantag från leverans- plikten. KB kommer därmed att kunna besluta att en viss leverantör endast ska lämna pliktexemplar i mindre omfattning, t.ex. under vissa perioder, om en fullständig leveransplikt anses för betungande för leverantören. Beslut om undantag och avvikelser kan också avse t.ex. när leveransplikten ska fullgöras. Beslut om avvikelse från när pliktleverans ska ske kan meddelas för en leverantör som endast bevarar sina sändningar på fysiska band och där alltså banden som sådana lämnas som plikt. Ett sådant överlämnande kan inte ske förrän skyldigheten att bevara referensbanden upphört. Enligt 4 § pliktexemplarsförordningen får upptagningar av radio- och tv-program som inte har dokumentariskt värde endast bevaras hos KB om rättighetshavarna har medgett att upptagningarna be- varas. Bestämmelsen hänger samman med regleringen av upptag- ningar av radio- och tv-program i 26 e § URL. Enligt den bestäm- melsen har ett radio- eller tv-företag som har rätt att sända ut ett verk under vissa angivna förutsättningar också rätt att göra en upp- tagning av verket. Detta gäller bl.a. för att säkerställa bevisning om utsändningens innehåll eller för att en statlig myndighet ska kunna utöva tillsyn över utsändningsverksamheten. Sådana upptagningar får användas endast för angivna ändamål, dvs. för bevis- eller gransknings- ändamål. Dessa upptagningar får även bevaras hos KB om upptag- ningen har dokumentariskt värde. Innebörden av begreppet doku- mentariskt värde har förändrats . Det har rört sig från att omfatta t.ex. nobelpristagares framträdanden, klassiska författares uppläsningar av sina verk etc. till att betydligt mer material anses ha ett sådant värde.32 I förarbetena till pliktexemplarslag uttalas att bedömningen ska ta sikte på det värde som upptagningen kan ha för framtida forskning. Vidare uttalas att det i arkiveringsögonblicket 32Se och , Upphovsrättslagstiftningen, kommentaren till 26 e §. ofta är svårt att bedöma upptagningens värde i detta hänseende och att det vid ovisshet ofta kan finnas skäl att anta att upptagningen med tiden kan komma att tillmätas ett sådant värde och att stor hänsyn måste tas till intresset av att bevara dagens kulturyttringar för framtiden. Vidare anförs att Bernkonventionen33 måste anses ge utrymme för en inte obetydlig inspelnings- och arkiveringsverksam- het så länge man tillgodoser bestämmelsens huvudsyfte, nämligen att hindra en inspelnings- och arkiveringsverksamhet som kan inne- bära risker för upphovsmännens rätt att bestämma över sina verk. I förarbetena understryks att ett urval måste ske och att det i åt- skilliga fall, t.ex. när det gäller repriser och många lättare underhåll- nings- och serieprogram, inte finns något dokumentariskt värde som kan motivera arkivering.34 gjorde bedöm- ningen att rikstäckande förstagångssändningar av svenska program generellt kunde förutsättas ha dokumentariskt värde.35 En leverantör av beställradio eller beställ-tv får enligt 26 e § URL framställa exemplar av verk som ingår i de program leverantören till- handahåller om det finns en skyldighet att spela in programmet enligt 5 kap. 3 § tillämpningslagen. Exemplarframställningen får endast ske om det görs för att säkerställa bevisning om programmets innehåll eller för att en statlig myndighet ska kunna utöva tillsyn över verksamheten. Bestämmelsen i 26 e § tredje stycket som bl.a. reglerar i vilka fall upptagningar får bevaras hos KB, skulle kunna läsas så att program i beställradio och beställ-tv aldrig får bevaras hos KB, oavsett om de har dokumentariskt värde eller inte. Förarbets- uttalandena ger inget entydigt svar i den frågan. Det kan noteras att såväl KB som lyfte frågan om leveransplikten av beställ-tv i sina remissvar till departementspromemorian Förslag till ändringar i radio- och tv-lagen (Ds 2014:37). Enligt KB:s uppfattning var det oklart om ändringen av 5 kap 3 § tillämpningslagen innebar en indirekt och med- veten utvidgning av tillämpningsområdet för 18 § pliktexemplarslagen. Regeringen uttalade att program i beställ-tv utgör elektroniskt material som överförs via nätverk enligt e-pliktlagen och att beställ- tv-leverantörer omfattades av en skyldighet att lämna vissa plikt- exemplar av beställ-tv-program till KB enligt den lagen. Vidare uttalades att bestämmelsen i 18 § pliktexemplarslagen enbart om- 33Bernkonventionen för skydd av litterära och konstnärliga verk. 1977/78:97, s. 128. 35SOU 1992:92, s. 150. fattar sändningar av ljudradio- och televisionsprogram och att den bestämmelsen därför inte var tillämplig på beställ-tv.36 Att det skulle föreligga några upphovsrättsliga hinder mot att bevara program i beställ-tv hos KB berörs inte i propositionen. Uttalandena bör mot den bakgrunden enligt vår uppfattning förstås som att även program i beställradio och beställ-tv får bevaras hos KB om de har doku- mentariskt värde. I likhet med vad som gäller bör program som inte har doku- mentariskt värde få bevaras hos KB om rättighetsinnehavarna har medgett att upptagningarna bevaras. En sådan bestämmelse ska in- föras i förordning. Förslag: Pliktexemplar ska lämnas i ett exemplar. Av en skrift ska i stället två pliktexemplar lämnas. Av en skrift som har samma innehåll och utförande som tidigare framställt material, av vilket pliktexemplar har lämnats (omtryck) ska ett pliktexemplar lämnas. Frågan om antal pliktexemplar är komplicerad. Här bryts flera olika intressen mot varandra. Plikten har stort stöd hos både leverantörer och mottagare samt användare av det insamlade materialet och det finns en enighet kring värdet av att pliktmaterial har samlats in under och att insamlingen bör fortsätta. kräver plikthanteringen resurser hos de mottagande myndigheterna och är förenad med kostnader för leverantörerna som måste kunna moti- veras. Antalet pliktexemplar blir därför en fråga om vad den plikt- skyldige kan tåla utan att plikten blir för betungande, men också om hur många exemplar som krävs för att det insamlade materialet ska kunna säkras för framtiden och hur det som samlas in kan omhänder- tas. Antalet pliktexemplar är också avgörande för hur materialet kan tillhandahållas. Frågan har behandlats utifrån dagens pliktregelverk i avsnitt 5.5. 2014/15:118, s. 38 ff. även s. 33. 2019/20:168 s. 141. 10.4.1Ett pliktexemplar som huvudregel Huvudregeln enligt dagens pliktregelverk är att pliktexemplar ska lämnas i ett exemplar. Detta gäller generellt enligt e-pliktlagen och för alla materialtyper med undantag för skrifter och kombinerat material enligt pliktexemplarslagen. Även enligt vårt förslag ska huvudregeln vara att pliktexemplar ska lämnas i ett exemplar. Undan- tag härifrån ska gälla för skrifter där två exemplar ska lämnas, vi återkommer till skälen för detta i avsnitt 10.4.2. Vi har övervägt om leveransplikten som huvudregel bör omfatta fler än ett exemplar. När det gäller material som både samlas in och lagras som digitala filer kan det framstå som överflödigt att samla in fler exemplar, eftersom en kopia enkelt kan framställas som helt och hållet överensstämmer med originalet. Sådan kopiering sliter inte heller på originalet vilket är fallet med fysiska föremål. Mot den bak- grunden kan den som endast har tekniken i åtanke se en potential i det digitala materialet som inte finns på samma sätt för fysiska före- mål. Det digitala materialet kan med ett sådant synsätt i princip tillhandahållas obegränsat. Kopior kan rent tekniskt framställas i flera exemplar som i teorin kan spridas till bibliotek runt om i landet. Med endast tekniken i åtanke skulle det insamlade materialet också kunna vara tillgängligt för bibliotekens användare ifrån deras egna hem, eller till och med finnas fritt tillgängligt online via hemsida. Detta är dock endast möjligt i teorin. Såväl den upphovs- rättsliga lagstiftningen som dataskyddsregleringen innebär hinder mot ett sådant utnyttjande. Dessa aspekter behandlas i kapitel 16. Ur ett bevarandeperspektiv är det viktigt att materialet lagras på geografiskt skilda platser. Kopior kan normalt framställas för bevarandeändamål, dvs. materialet kan säkerhetskopieras, migreras etc. för att kunna bevaras (16 § URL). Det undantag som gäller för kopiering av datorprogram för bevarandeändamål i 16§ URL kommer sannolikt snart att tas bort som en följd av imple- menteringen av DSM-direktivet (se vidare kapitel 16). Mot den bak- grunden kommer materialet vanligen att kunna kopieras för att säkra bevarandet. Det är därför inte ur ett bevarandeperspektiv tillräckligt motiverat att kräva att leverantörerna ska lämna fler än ett exemplar. När det gäller tillhandahållandet skulle det kunna finnas fördelar med att samla in mer än ett pliktexemplar. Detta eftersom upphovs- rätten normalt tillåter att ett bibliotek som fått pliktexemplar av ett material också tillhandahåller detta på en terminal i de egna lokalerna. För att materialet ska kunna tillhandahållas genom direktåtkomst vid flera bibliotek eller liknande krävs dock att avtalslicenser tecknas (se vidare kapitel 16). Sådana lösningar kan åstadkommas redan genom att ett pliktexemplar lämnas. Det framstår inte heller som samhällsekonomiskt försvarbart att fördela plikten av detta material till flera mottagare. En sådan ordning skulle kräva omfattande resur- ser, såväl beträffande serverkapacitet och lagring som resurser för kopiering, migrering etc. Det är en annan sak att en del av KB:s arbete med att bevara pliktmaterialet innebär att det ska finnas kopior som förvaras på olika platser (se avsnitt 15.3.1) Vi anser sam- manfattningsvis inte att det finns skäl för att leverantören ska lämna mer än ett pliktexemplar. Antalet pliktexemplar ska alltså vid varje enskilt leveranstillfälle begränsas till ett. Den gällande ordningen ska alltså behållas. Tekniska upptagningar ska enligt gällande pliktregelverk lämnas i ett exemplar (här bortses från bestämmelserna om kombinerat material). Detsamma ska gälla enligt vårt förslag. KB har påtalat att det för vissa typer av tekniska upptagningar, som t.ex. datorspel, finns hinder mot att bevarandekopiera dessa. De fysiska pliktexem- plaren tillhandahålls på plats på KB, utan att det finns någon säker- hetskopia. Begränsningen för datorprogram i 16 § URL kommer sannolikt att tas bort , se ovan. Vi föreslår dessutom att pliktleveranser av tekniska upptagningar ska åtföljas av den digitala förlagan, i den mån en sådan finns (se avsnitt 10.6.2). Eftersom subsidiaritetsprincipen inte längre ska gälla kommer leveransplikt också i många fall att omfatta en nätpublicerad version av upptag- ningen. Mot den bakgrunden anser vi inte att det är motiverat att utöka antalet pliktexemplar av tekniska upptagningar. 10.4.2Två exemplar av skrifter Vid pliktleverans av skrifter enligt 1 kap. 2 § tryckfrihetsförord- ningen föreslår vi att antalet pliktexemplar ska bestämmas till två. Förslaget omfattar, med undantag för omtryck, alla skrifter, även dagspress och tidskrifter. Enligt vårt förslag ska ett exemplar lämnas till den pliktansvariga myndigheten och ett till en annan myndighet som regeringen bestämmer. Enligt vårt förslag bör denna myndig- het, som ovan nämnts, vara (se kapitel 15). Vad som ska gälla för tillhandahållandet av pliktexemplaren behandlar vi i kapitel 16. Förslaget innebär en väsentlig minskning från de sju pliktexem- plar som enligt huvudregeln samlas in med stöd av pliktexemplars- lagen. Antalet pliktexemplar måste vara tillräckligt för att uppfylla lagstiftningens syften. måste plikten kunna legitimeras inför leverantörerna och kostnaderna får inte överskrida vad som kan anses vara rimligt för leverantörerna att bära. Enligt vår bedöm- ning är två pliktexemplar tillräckligt få för att de som ska leverera materialet ska kunna bära kostnaden, även vid en liten upplaga. Det innebär ett tillräckligt antal för att syftet med lagstift- ningen ska kunna upprätthållas. När det gäller kostnaderna för leverantörerna har vi beaktat den utveckling som skett av trycktekniken och som innebär att en upp- laga vanligtvis framställs i ett exakt angivet antal på ett sätt som gör att samtliga exemplar håller samma kvalitet. Tryckprocessen förutsätter således inte längre att upplagan utökas för att det ska finnas extra exemplar ifall några inte håller måttet. Enligt branschen är det därför billigare att låta trycka ett fåtal exemplar vid flera till- fällen än att som tidigare trycka en större upplaga som lagerhålls i väntan på försäljning. Denna utveckling har i sin tur resulterat i ett ökat antal små upplagor. Detta får till följd att det inte längre finns några överexemplar som kan skickas som pliktexemplar utan pliktexem- plaren måste framställas särskilt. Upplagornas mindre storlek innebär också att den relativa kostnaden av varje pliktexemplar blir högre, eftersom det totala antalet exemplar är lägre. Som framgått av avsnitt 5.5.1 tillämpar KB ett generellt undantag för upplagor som uppgår till maximalt 30 exemplar, innebärande att endast två pliktexemplar ska lämnas. I våra kontakter med bransch- företrädare och KB har båda parter oberoende av varandra understrukit vikten av enkla, breda lösningar utan egentliga undantag. Minskningen av antalet pliktexemplar för skrifter är vårt förslag på hur det går att undvika en särlösning utan betydande informationsförlust. Det minskade antalet pliktexemplar har dock en baksida. Färre exemplar minskar möjligheterna till spridning över landet och inne- bär, med undantag från , ett slut för den plikt- insamling som skett vid de pliktmottagande universiteten . En minskning av antalet pliktexemplar innebär att de universitet som inte längre får pliktexemplar t.ex. måste se över sina priori- teringar och strategier för insamling och tillhandahållande samt hur personalresurser används. Pliktinsamlingen måste dock vara samhällsekonomiskt försvar- bar. Plikthanteringen ska inte ge något egentligt utrymme för att det som överlämnats ses som ett ovidkommande överskott som därför kasseras. Syftet med insamlingen är att materialet ska bevaras för framtiden. Nuvarande lagstiftning innebär som vi redo- gjort för i avsnitt 5.5.1 att de pliktmottagande universiteten, undantaget, får fria exemplar av den svenska tryckproduk- tionen utan att det ställs några krav på bevarande av det mottagna mate- rialet.37 Det är upp till universitet att avgöra vad som ska sparas. Som framgått av avsnitt 5.5.2 kasseras en relativt stor del av pliktexemplaren. Vårt förslag om minskning av antalet exemplar av skrifter innebär att universiteten i , , , och kan bygga sina samlingar med pliktlevererat mate- rial. De kommer i stället att, som övriga universitet och högskolor, vara hänvisade till att förvärva materialet på annat vis. Det bör i detta sammanhang nämnas att i en skrivelse till begärt att universitetsbiblioteket inte ska kvarstå som pliktmottagare.38 Denna ståndpunkt har även uttryckts till utredningen. Övriga pliktmottagande universitet har å sin sida uttryckt önskemål om att ha kvar sin roll som pliktmottagare. I kapitel 18 återkommer vi till konsekvenserna av detta och övriga förslag. Som redan konstaterats i avsnitt 2.4.3 kan frågan om infor- mationsförsörjningen till den högre utbildningen inte lösas inom ramen för pliktlagstiftningen. Det kan också konstateras att en pliktinsamling av skrifter i sådan omfattning att det skulle tillgodose högskole- och forskningssektorns informationsförsörjning skulle resultera i helt orimliga kostnader för leverantörerna. En särskild fråga när det gäller antalet pliktexemplar blir vad som ska gälla för det som i pliktexemplarslagen benämns kombinerat material. Det är material som består av både skrift och teknisk upptag- ning. Sådant material ska enligt gällande rätt levereras i sju exemplar. är det vanligare att motsvarande material innehåller digitala material. Det kan vara olika typer av digital material, t.ex. en e-bok 372 § pliktexemplarsförordningen reglerar bevarandet. Enligt 3 § samma förordning har univer- siteten i , , , och rätt att besluta om bevarandet. och ett spel, eller en skrift kombinerat med digitalt material. Vi anser med hänsyn till de kostnader och resurser som ett digitalt mot- tagande innebär inte att det är motiverat att två myndigheter ska vara mottagare av, lagra och bevara digitalt material. Vi anser inte heller att det finns skäl att införa en särskild bestämmelse om att tekniska upptagningar som ingår i kombinerat material ska lämnas till . En sådan bestämmelse synes överflödig med beaktande av den minskade mängden material som publiceras i sådan form. Enligt vårt förslag kommer således ett kombinerat material att leve- reras i endast ett komplett exemplar till KB. Innehåller materialet en skrift ska den dock även levereras till om övriga förutsättningar för leveransplikt är uppfyllda. Av den information som ska åtfölja ett pliktexemplar kommer det att framgå att skriften har ett samband med annat material, se avsnitt 10.6.1. Genom att den tryckta delen ska levereras i två exemplar, behöver lagstiftningen inte innehålla något undantag som rent adinistrativt kan vara svårt för leverantören att efterleva. Som framgått av avsnitt 10.2 ska skrifter som framställs i oför- ändrat skick, omtryck, även fortsättningsvis omfattas av leveransplikt. Beträffande antal exemplar föreslår vi att den rådande ordningen ska bestå, dvs. ett exemplar ska lämnas. 10.5Till vem pliktexemplar ska lämnas Förslag: Pliktexemplar ska lämnas till den pliktansvariga myndig- heten.