sou · H9B351d2 · 2022-01-01 00:00:00 — På samma sätt som hänsynsreglerna ska följas av alla men uttolkas av myndighe- terna i samband med prövning och tillsyn, ska alla och envar ska följa fridlysningsbestämmelserna men i praktiken uttolkas de av myndig- heterna. Konstruktionen med att inse konsekvenser av ”sitt” hand- lande behöver alltså läsas även som att det avser myndighetens hand- lande i tillsyns- eller tillståndssituationen. Överväganden om avsiktsrekvisitet finns i avsnitt 12.6.3. Paragrafen är ny men har en motsvarighet i gällande 4 § artskydds- förordningen (2007:845). Bestämmelsen genomför artikel 5 b i EU:s fågeldirektiv (och rådets direktiv /147/EG) och innebär att det är förbjudet att avsiktligt, eller genom att acceptera en sådan konsekvens av sitt handlande, förstöra eller skada exemplar av fåglars ägg och bon. Avsiktsrekvisitet ska tolkas på samma sätt som i 9 §, se ovan. I andra stycket anges att ifråga om jakt efter vilda fåglar finns be- stämmelser i jaktlagen (1987:259) eller föreskrifter antagna med stöd av den. Med jakt avses, enligt 2 § jaktlagen, att fånga eller döda vilt och att i sådant syfte söka efter, spåra eller förfölja vilt. Till jakt räknas också att göra ingrepp i viltets bon och att ta eller förstöra fåglars ägg. Överväganden finns i avsnitt 12.6. Paragrafen är ny, men har en motsvarighet i gällande 4 § artskydds- förordningen (2007:845). Bestämmelsen genomför artikel 5 c i EU:s fågeldirektiv (och rådets direktiv /147/EG) och innebär att det är förbjudet att samla in fågelägg i naturen, även om de är tomma. I bestämmelsen avses med begreppet samla in även att plocka. I andra stycket anges att ifråga om jakt efter vilda fåglar finns bestämmelser i jaktlagen (1987:259) eller föreskrifter antagna med stöd av den. Med jakt avses, enligt 2 § jaktlagen, att fånga eller döda vilt och att i sådant syfte söka efter, spåra eller förfölja vilt. Till jakt räknas också att göra ingrepp i viltets bon och att ta eller förstöra fåglars ägg. Bestämmelsens första stycke saknar, i likhet med artikel 5 c i Euro- paparlamentets och rådets direktiv /147/EG av om bevarande av vilda fåglar, avsiktsrekvisit. av fågelägg, där syftet också är att samla ägg, omfattas av jaktbestäm- melserna. Överväganden finns i avsnitt 12.6. Paragrafen är ny. Bestämmelsen genomför artikel 5 c i EU:s fågel- direktiv (och rådets direktiv /147/EG) och innebär att det är förbjudet att inneha ägg från fåglar (jämför begrep- pet ”behålla” i fågeldirektivet). Förbudet omfattar alla fågelägg från alla fågelarter och motiveras av att insamling av ägg kan utgöra hot mot fåglarnas populationer. Förbudet gäller exemplar och därmed från första ägget. Vissa undan- tag gäller dock. En förutsättning för samtliga undantag är att innehavet framstår obetydligt med hänsyn till det intresse som är avsett att skyddas. Om ett innehav inte skulle framstå som obetydligt med hänsyn till in- tresset som är avsett att skyddas är det aldrig tillåtet, inte heller med stöd av undantagen. Intresset som ska skyddas är dubbelt. Det hand- lar till att börja med om den skyddade arten. Är det en art med stort skyddsbehov är utrymmet för undantag i princip obefintligt. Ett annat, väsentligt intresse i sammanhanget är att undandra ägg från mark- naden; utan marknad – ingen insamling. Undantagen behöver ses även i ljuset av det intresset. Undantag i punkten 1. Ägg från höns, kalkoner, pärlhöns, ankor, änder, gäss, vaktlar, duvor, fasaner, rapphöns och strutsfåglar (Ratitae) som föds upp eller hålls i fångenskap för avel, kött eller äggproduk- tion och som genom hela produktionen varit avsedda som livsmedel, för livsmedelsproduktion, för läkemedelsindustrin eller som kläck- ägg för sådan produktion ska vara undantagna från förbudet. Syftet med undantaget är att det givetvis inte ska vara förbjudet att ha ett paket ägg i kylen eller, om man bedriver uppfödning av vissa fåglar, använda äggen som kläckägg. I den mån ägg tas fram särskilt för läke- medelsindustrin, och inte tas av livsmedelsproducerade ägg, ska inte heller sådana ägg omfattas. De undantag som gäller för uppräknad produktion omfattar även ägg från produktionen men som används för andra ändamål, till exempel för äggoljetempera. Det torde inte ut- göra ett problem eftersom produktion av äggoljetempera inte innebär ett innehav av ägg från andra ägg än livsmedelsägg då det oftast är ägg- pulver (samma som bagerier använder) som ingår i produktionen. Undantag i punkten 2: Här görs undantag för enstaka rötägg och trasiga skal som plockats efter avslutad häckning. Med enstaka menas enstaka. Det får inte vara fråga om en samling. Fler än ett ägg utgör Syftet med undantaget är att det inte ska omfattas av förbudet att ta hem och titta på till exempel ett övergivet fiskmåsägg eller skatägg. Detsamma gäller skalrester. Sådant kan också ske i ut- bildningssyfte, till exempel på skolor. Fler än just enstaka är emellertid inte tillåtet. I och med det begränsande villkoret, att innehavet måste framstå som obetydligt med hänsyn till det intresse som är avsett att skyddas, kan det heller inte handla om ett enstaka ägg eller äggskal från till en skyddsvärd art, till exempel havsörn. Sådant ägg eller ägg- skalsrester får aldrig innehas, just på grund av villkoret. Undantag i punkten 3. Undantaget för konstnärligt utsmyckade ägg gäller endast för sådana fåglar som räknats upp för bland annat livsmedelsproduktion. Syftet är att inte förbjuda traditionellt ut- smyckande av ägg, till exempel påskägg, och att det också är tillåtet att spara dessa ägg . Om ägg från skyddsvärda arter börjar utsmyckas saknar det inte längre betydelse med hänsyn till intresset som ska skyddas; sådant konstnärligt utsmyckande är alltså inte till- låtet. Undantag i punkten 4. ska vara undan- taget från förbudet. Detsamma gäller institutioner för forskning och undervisning som har beviljats tillstånd av . För- budet kan komma att innebära att samlingar som innehas av veten- skapliga institutioner kommer att gallras och destrueras, vilket inte är en avsedd konsekvens. Därför finns en möjlighet för institutioner för forskning och undervisning att söka tillstånd för innehav enligt regler som meddelas med stöd av bemyndigandet i 12 a §. Överväganden finns i avsnitt 12.6.5, 12.6.7 och avsnitt 14.14.5. Paragrafen är ny. Bestämmelsen innebär ett bemyndigande för den myndighet regeringen bestämmer att lämna tillstånd till institutio- ner för forskning och undervisning att inneha fågelägg samt meddela föreskrifter för institutionernas innehav av fågelägg. Sådana före- skrifter har meddelats i 14 § artskyddsförordningen. Regeringen får också meddela föreskrifter om vilket myndighet som får ta emot fågelägg som inte får innehas. Sådana föreskrifter har meddelats i 15 § artskyddsförordningen. Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får med- dela föreskrifter om vad som ska gälla för sådant mottagande som av- ses i andra stycket. Föreskrifter om vidaredelegering har meddelats i 15 § artskyddsförordningen. Överväganden finns i avsnitt 12.6.6. Paragrafen är ny men har en motsvarighet i gällande 4 § artskydds- förordningen (2007:845). Bestämmelsen genomför artikel 5 d i EU:s fågeldirektiv (och rådets direktiv /147/EG) och innebär att det är förbjudet att avsiktligt, eller genom att accep- tera en sådan konsekvens av sitt handlande, störa vilda fåglar, särskilt under deras häcknings- och uppfödningsperiod. Förbudet gäller en- dast i den mån dessa störningar inte saknar betydelse för att bibehålla populationen på en nivå som svarar särskilt mot ekologiska, veten- skapliga och kulturella behov, eller för att återupprätta populationen av dessa arter till denna nivå. Avsiktsrekvisitet ska tolkas på samma sätt som i 9 §. Förbudet innebär att störningen är förbjudna i den mån stör- ningarna inte saknar betydelse för att uppnå syftet med direktivet, som är att bibehålla populationen av relevanta fågelarter på en nivå som svarar särskilt mot ekologiska, vetenskapliga och kulturella be- hov, eller för att återupprätta populationerna av dessa arter till denna nivå. Den dubbla negationen, inte sakna, är en nödvändig följd av att det som omfattas av förbudsområdet är störningar som inte saknar betydelse. Att något inte saknar betydelse är inte detsamma som att något har betydelse. Att något har betydelse innebär just att det ska, ha, betydelse; har den här störningen betydelse för att uppnå direk- tivets syfte? Här ställs frågan från motsatt utgångspunkt: saknar stör- ningen betydelse för att uppnå direktivets syfte? Om störningen sak- nar betydelse för att uppnå syftet med direktivet, är den nämligen inte förbjuden. Och om störningen inte saknar betydelse för att upp- nå syftet med direktivet, är den förbjuden. Vad som anses vara en förbjuden störning varierar därför med vil- ken art det handlar om. Störningen ska inte sakna betydelse för arten, den måste nå kvalifikationströskeln, för att vara förbjuden. En störning i sin allvarligaste form kan emellertid utgöra eller utgöras av en habitatförstöring. En störning som också innebär en habitatförstöring innebär att en arts populationsnivå inte kan bibe- hållas eller återupprättas på en nivå som svarar särskilt mot ekolo- giska, vetenskapliga och kulturella behov. I och med att en störning kan utgöra eller utgöras av en habitatförstöring kan det vara svårt att dra gränsen mellan vad som är en störning av en fågelart som indi- vider och vad som innebär att fåglars livsmiljöer förstörs eller för- sämras. Att förstöra eller försämra en livsmiljö innebär i de flesta fall en form av störning. När det gäller sådant som vid första påseende kan kategoriseras som att förstöra eller försämra livsmiljö måste man alltså ställa sig frågan om denna förstörelse eller försäm- ring utgör en störning. Om så är fallet eller inte beror i stor utsträckning på vilken art det handlar om. Om åtgärden eller verksamheten saknar betydelse för att bibe- hålla populationen av de fågelarter som avses i artikel 1 på en nivå som svarar särskilt mot ekologiska, vetenskapliga och kulturella behov, eller att återupprätta populationen av dessa arter till denna nivå är den inte förbjuden. Här behöver en avvägning göras mellan orsaken till stör- ningen å ena sidan och vilken art det är fråga om och dennas käns- lighet å andra. Det måste anses omfattas av kunskapskravet att be- döma huruvida en planerad verksamhet eller åtgärd kan komma att innebära en otillåten störning. Om störningen härrör från att mark används för jordbruk eller skogsbruk, eller för andra verksamheter, till exempel olika former av miljöfarliga verksamheter, vattenverksamhet, vägar, järnvägar, lednings- gator eller för byggande av byggnad eller anläggning, måste först stör- ningens betydelse för arten värderas. Om det finns möjlighet att vidta försiktighetsmått som innebär att störningen inte blir kvalificerad ska sådana vidtas. Kvalifikationströskeln, att störningen inte saknar betydelse för populationens förmåga att återhämta sig till samma nivå som innan störningen ägde rum, gäller för alla fågelarter. En störning ska inte anses sakna betydelse om •störningen, ensam eller tillsammans med andra störningar, påver- kar hotade eller regionalt prioriterade fågelarter vid häckningen eller uppfödningen eller •störningen, ensam eller tillsammans med andra störningar, inne- bär att viktiga livsmiljöer för hotade eller regionalt prioriterade fågelarter försvinner •störningen, ensam eller tillsammans med andra störningar, inne- bär att kontinuerlig ekologisk funktion inte kan upprätthållas för arten i närområdet •påverkan på den lokala populationen eller på den kontinuerliga eko- logiska funktionen i området innebär att populationen på nationell nivå påverkas negativt, till exempel genom att utbredningsområdet förändras. De första två punkterna riktar in sig på hotade eller regionalt prio- riterade fågelarter. De två sista punkterna riktar in sig på alla arter. Bedömningen måste utgå från den lokala populationen. Om stör- ningen saknar betydelse för den lokala populationen behöver bedöm- ningen inte göras för någon annan nivå. Vad som är en lokal popula- tion måste avgöras art för art utifrån förutsättningar och de naturgeografiska förutsättningarna i området. På samma sätt måste vad som är ett närområde bedömas i relation till arten. Att bedömningen ska utgå från den lokala populationen ger en tydlig vägledning om att en störning inte får vara så allvarlig att den kontinuerliga ekologiska funktionen sätts ur spel inom ett geogra- fiskt avgränsat område. En negativ påverkan på populationen kan upp- komma genom att en lokal population försvinner, även om det antal individer som den lokala populationen utgör är litet i förhållande till den nationella populationen. För areella näringar med oförändrade brukningsmetoder, men där återkommande brukningsåtgärder förekommer (till exempel skörd, slåtter, föryngringsavverkning eller gallring), skulle effekterna på fåg- lar till exempel kunna grupperas följande sätt: •Triviala arter (till exempel talgoxar): Generell miljöhänsyn är till- räcklig för att tillgodose behoven för att inte störa arterna på ett sätt som är av väsentlig betydelse för bibehållande eller återupp- rättande av en gynnsam bevarandestatus för populationen inom naturliga utbredningsområde. •Arter som är starkt knutna till en specifik miljö (till exempel sång- lärka, tjäder, tretåig hackspett och storspov). ning måste göras för aktuellt område. Störningar kan accepteras om det handlar om en stark population och det bedöms finnas förutsättningar för arten att nyttja områdets ekologiska funk- tioner trots störningen, till exempel genom att det finns när- liggande områden med motsvarande kvaliteter som inte redan nyttjas. Detta förutsätter kunskap även om omgivande områden samt en möjlighet att garantera att en tillräckligt stor del av dessa bevaras. Det förutsätter i sin tur att kvaliteterna finns. Garantier för att kvaliteterna finns kvar kan finnas genom att denna tillräck- ligt stora del omfattas av någon form av formellt skydd, till exem- pel ett naturvårdsavtal som löper på tillräckligt . Här ska emellertid noteras att det sannolikt också är möjligt att bedriva verksamhet, under förutsättning att den anpassas så att exempelvis viktiga delområden eller speciella trädarter undantas från påverkan. Om det inte finns närliggande områden med kvaliteter, eller om det finns, men skydd som garanterar den fortsatta ekologiska funk- tionen för de aktuella biotoperna saknas, måste formella krav på försiktighetsmått ställas i den aktuella verksamheten. •Särskilt hänsynskrävande arter (till exempel vitryggig hackspett, sydlig kärrsnäppa, örnar och berguv). Här måste individ- och plats- specifika kartläggningar och bedömningar göras eftersom även stör- ningar av artindivider kan ha betydelse för direktivets målupp- fyllelse. Som ett led i att avgöra huruvida störningen alltjämt är att anse som förbjuden, efter det att försiktighetsmått har vidtagits ska en avvägning göras i det enskilda fallet. Det innebär i sin tur att det är förhål- landena i det enskilda fallet som avgör vilka krav som kan ställas. Vad som bedöms vara orimligt stora kostnader för skyddet i ett fall kan betraktas som skäliga krav i ett annat, beroende på hur behoven av det aktuella försiktighetsmåttet värderas i de olika fallen. Såväl påverkans karaktär som omfattning av har betydelse, liksom graden av känslighet hos den påverkade arten. En avvägning måste dessutom alltid göras med hänsyn till vad som får anses vara veder- taget godtagbart beteende. Avvägningen, som alltså endast kan göras beträffande förbudet att störa fåglar, är därmed mycket lik den som görs enligt 2 kap. 7 § (1998:808). Mycket viktigt i sam- manhanget är att om det skulle fordras orimliga försiktighetsmått för att undvika en oacceptabel skada kan det innebära att verksam- heten eller åtgärden inte kan tillåtas. Överväganden finns i avsnitt 12.6.8. Paragrafen är ny, men har en motsvarighet i gällande 4 § artskydds- förordningen (2007:845). Bestämmelsen genomför artikel 12 a i livs- miljödirektivet (rådets direktiv /43/EEG av om bevarande av livsmiljöer samt vilda djur och växter) och innebär att det är förbjudet att avsiktligt, eller genom att acceptera en sådan konsekvens av sitt handlande, fånga eller döda exemplar av djur som finns upptagna i artskyddsförordningens bilaga 4 (vilket är de djur som finns upptagna i livsmiljödirektivets bilaga IV a). Förbudet gäller exemplar i arternas naturliga utbredningsområde och oavsett hur detta görs. Avsiktsrekvisitet ska tolkas på samma sätt som i 9 §. Förbudet förutsätter inte att bevarandestatus påverkas och gynnsam bevarandestatus utesluter inte förbud. Det är alltså inte möjligt att undanta åtgärder eller verksamheter som inne- bär ett accepterat dödande från förbudsområdet på den grunden att arten har gynnsam bevarandestatus eller att bevarandestatus inte kommer att påverkas. Att enstaka exemplar (det handlar alltså inte om ett undantag för ett visst lägsta antal) av strikt skyddade arter dödas, trots omfattande skyddsåtgärder, ska betraktas som icke-avsiktligt, så länge det är oundvikligt och inte har någon bevarandeeffekt på den skyddade arten. Under sådana förhållanden bör dispens inte krävas. En förut- sättning för det är emellertid att en systematisk övervakning äger rum, annars är det omöjligt att utvärdera huruvida skyddsåtgärderna fak- tiskt har effekt eller om de behöver stärkas. Överväganden finns i avsnitt 12.7. I livsmiljödirektivet används begreppet i deras naturliga utbrednings- område. Begreppet införs i (1998:808) bestämmelser då det saknas skäl att avvika från direktivens skrivning i aktuellt hän- seende. Att förbudet gäller i djurens naturliga utbredningsområde innebär emellertid inte att skyddet begränsas till att arterna måste förekomma i naturen (se dom i mål C-88/19 Alianta pentru combaterea abuzurilor). Direktivets skydd omfattar arter även när de vistas i miljöer som har skapats av människan. En arts natur- liga utbredningsområde kan alltså innefatta sådana miljöer som ska- pats av människan. Överväganden finns i avsnitt 12.4. Paragrafen är ny, men motsvarar gällande 5 § i artskyddsförord- ningen (2007:845) och reglerar fångst och dödande av vissa djur med metoder som inte är selektiva. Någon förändring i sak är inte avsedd. Paragrafen är ny, men motsvarar gällande 6 § artskyddsförordningen (2007:845) och förbjuder vissa åtgärder för kräldjur, groddjur, rygg- radslösa djur samt järv och myskoxe i den omfattning som reger- ingen bestämmer. Paragrafen är ny men motsvarar gällande 10 § artskyddsförordningen (2007:845). Bestämmelsen innebär att huggorm får fångas och dödas under vissa omständigheter. Med tomtmark avses den privata tomt som utgör hemfridszon runt ett bostadshus, och som inte omfattas av allemansrätten. Paragrafen är ny, men har en motsvarighet i gällande 4 § artskydds- förordningen (2007:845). Bestämmelsen genomför artikel 12 b i livs- miljödirektivet (rådets direktiv /43/EEG av om bevarande av livsmiljöer samt vilda djur och växter) och innebär att det är förbjudet att avsiktligt eller genom att acceptera en sådan konsekvens av sitt handlande, störa arter som finns upptagna i artskyddsförord- ningens bilaga 4 (vilket är de djur som finns upptagna i livsmiljö- direktivets bilaga IV a), särskilt under deras parnings-, uppfödnings-, övervintrings- och flyttningsperioder. Förbudet gäller exemplar, det vill säga artindivider. Avsiktsrekvisitet ska tolkas på samma sätt som i 9 §. Begreppet ”i deras naturliga utbredningsområde” ska tolkas på samma sätt som i 14 §. Förbudet förutsätter inte att bevarande- status påverkas och gynnsam bevarandestatus utesluter inte förbud. Det är alltså inte möjligt att undanta åtgärder eller verksamheter som innebär ett accepterat dödande från förbudsområdet på den grunden att arten har gynnsam bevarandestatus eller att bevarandesta- tus inte kommer att påverkas. Förbudet gäller alltid, men särskilt under deras parnings-, uppfödnings-, övervintrings- och flyttningsperioder. Överväganden finns i avsnitt 12.7. Paragrafen är ny, men har en motsvarighet i gällande 4 § artskydds- förordningen (2007:845). Bestämmelsen genomför artikel 12 c i livs- miljödirektivet (rådets direktiv /43/EEG av om bevarande av livsmiljöer samt vilda djur och växter) och innebär att det är förbjudet att avsiktligt eller genom att acceptera en sådan kon- sekvens av sitt handlande, förstöra eller samla in ägg från arter som finns upptagna i artskyddsförordningens nya bilaga 4 (vilket är de djur som finns upptagna i livsmiljödirektivets bilaga IV a). Förbudet gäller exemplar. Avsiktsrekvisitet på samma sätt som i 9 §. Begreppet ”i deras naturliga utbredningsområde” ska tolkas på samma sätt som i 14 §. För- budet förutsätter inte att bevarandestatus påverkas och gynn- sam bevarandestatus utesluter inte förbud. Överväganden finns i avsnitt 12.7. Paragrafen är ny men motsvarar nu gällande 11 § artskyddsförord- ningen (2007:845). Redaktionella ändringar har gjorts i punkten b, någon ändring i sak är inte avsedd. Ett tillägg om att undantaget i fråga om åkergroda endast gäller om insamlingen behövs för forsk- nings- eller utbildningsändamål har gjorts. Syftet med tillägget är att bestämmelsens utformning bättre ska motsvara vad som avses i livs- miljödirektivet (rådets direktiv /43/EEG av om bevarande av livsmiljöer samt vilda djur och växter). Paragrafen är ny, men har en motsvarighet i gällande 4 § artskydds- förordningen (2007:845). Bestämmelsen genomför artikel 12 d i livs- miljödirektivet (rådets direktiv /43/EEG av om bevarande av livsmiljöer samt vilda djur och växter) och innebär att det är förbjudet att försämra eller förstöra reproduktionsområden eller viloplatser för djurarter som omfattas av artskyddsförordningens nya bilaga 4 (livsmiljödirektivets bilaga IV a). Avsiktsrekvisit saknas, vilket innebär att det handlar om ett strikt skydd. Det innebär att reproduktionsplatser och viloplatser har ett förstärkt skydd mot handlingar som förstör eller försämrar dem. Det strikta skyddet är tillämpligt oberoende av det antal exemplar av den berörda arten som förekommer inom det berörda området. bevarandestatus sak- nar betydelse; det krävs således inte att bevarandestatusen hos be- stånden av den berörda arten riskerar att försämras på grund av hand- lingen i fråga. Inte heller påverkas förbudet av att den berörda bevarandestatus är gynnsam. Också här är det viktigt att poängtera att bestämmelsen främst vänder sig till myndigheter som ska tillämpa den i tillståndsprövningar och vid tillsyn. Den enskildes straffrätts- liga ansvar regleras i 29 kap. och avser där uppsåtliga eller oaktsamma handlingar. Redaktionella ändringar har gjorts relativt nu gällande 4 § art- skyddsförordningen. I artskyddsförordningen används, liksom i direk- tivets svenska språkversion, ordet skada. Ordet skada har, för att bättre motsvara vad som avses i bestämmelsen (så som den bland annat uttolkas i kommissionens vägledning) bytts ut mot försäm- ring. Detsamma gäller begreppet parningsplatser, som ska ersättas med det bredare begreppet fortplantningsområden. Fortplantningsområde beskriver bättre omfattningen av de miljöer som djur kan behöva för sin fortplantning och ska därför användas. Syftet med ändringen är att begreppet inte ska riskera att utesluta platser som ska omfattas av skydd och handlingseffekter som är förbjudna från bestämmel- sens tillämpningsområde. Begreppet viloplats är redan etablerat i art- skyddsförordningen och motsvarar, trots att det avviker från den svenska språkversionen av direktivet, bättre vad som enligt intentio- nen ska skyddas. Begreppet ”i deras naturliga utbredningsområde” ska tolkas på samma sätt som i 14 §. Överväganden finns i avsnitt 12.7.8. Paragrafen är ny.