sou · H9B351 · 2022-01-01 00:00:00 — Flera av straffbestämmelserna får därtill sitt egent- liga innehåll genom andra typer av beslut och föreskrifter. De utgörs i stor utsträckning av så kallade blankettstraffstadganden eller blan- kettstraffbud. Kort om blankettstraffstadganden och problemen med sådana Ett blankettstraffbud innehåller inte en fullständig beskrivning av den gärning som kriminaliserats, utan säger att den ska dömas till straff som överträder ett förbud eller påbud som föreskrivits i ett visst sammanhang eller i ett visst lagrum. Det är en lagstiftningsteknik som har fördelen av att vara flexibel men nackdelen av att vara otydlig, och att det är svårt att överblicka det straffbara området.53 Konstruktionens förenlighet med legali- tetsprincipens s.k. obestämdhetsförbud, som innebär att ett straffbud måste vara i rimlig grad bestämt till sin utformning samt att straff- bestämmelser måste vara begripliga och i tillräcklig grad tydliga, kan Miljötillsyn och sanktioner – en tillsyn präglad av ansvar, respekt och enkelhet, s. 373. 53Se yttranden som rör blankettstraffbud framför allt i propositionerna prop. 2011/12:59. Straff för överträdelser av EU-regler om kemikalier, s. 70 ff.; prop. 2011/12:109. Vissa åtgärder mot illegala vapen, s. 70 ff. och prop. 2012/13:96. Kulturmiljöns mångfald, s. 139 f. Förebygga artskyddsbrott, bakgrund därmed diskuteras.54 Blankettstraffbuden har emellertid, som princip, ansetts vara godtagbara och förenliga med legalitetsprincipen.55 Att det kan krävas efterforskningar från den enskilda personens sida innebär inte att en straffbestämmelse ska underkännas med hänvis- ning till legalitetsprincipen. Detta gäller även där det inte är alldeles enkelt att hitta aktuella textställen.56 Vad som däremot kan krävas är att det i straffbestämmelsen anges vilka EU-förordningar som inne- håller de handlingsnormer som är straffsanktionerade.57 Lagrådet har diskuterat lagstiftningstekniken, bland annat i pro- tokoll från sammanträdet . Härav framgår viss kritik mot hur straffbestämmelserna är utformade i , särskilt när dessa hänvisar till EU-förordningar i och med att sådana i sig omfattar ett stora och omfattande regelsystem. Lagrådet poäng- terade att nackdelarna med blankettstraffbud självfallet blir mer på- tagliga ju fler bestämmelser som den särskilda kriminaliseringen av föreskrifter i förordningarna omfattar.58 Blankettstraffbud kan också komplicera uppsåtsbedömningen (ska uppsåt föreligga till den handling som föreskrivs i straffbudet eller till någon av de bakomliggande bestämmelserna).59 Uppsåtsfrågan kan i sin tur få effekter för försöksbrotten som fordrar s.k. överskju- tande uppsåt. I praxis har det hanterats som att uppsåt ska föreligga till det som föreskrivs i straffbudet vilket innebär att en medvetenhet om att man överträder förbuden måste vara för handen för att uppsåt ska föreligga. För oaktsamhet räcker att man borde varit medveten om förbudet.60 Bristande tydlighet, bristande efterlevnad, bristande tillsyn Straffbestämmelsernas bristande tydlighet bidrar enligt miljötillsyns- utredningen i sin tur till en bristande kunskap om vad som är tillåtet och vad som är belagt med straff. Tydliga och lättillgängliga straff- 54Se t.ex. NJA 2016 s. 680. Se även SOU 2020:13 Att kriminalisera överträdelser av EU-för- ordningar. 55NJA 2007 s. 227. 56NJA 2012 s. 105. 2005/06:182. sanktionssystem, m.m., s. 42, NJA 2016 s. 680. 2011/12:59. Straff för överträdelser av EU-regler om kemikalier, s. 70 ff. 59Angående själva uppsåtsfrågan, se t.ex. (2015) Håller den Victorska tesen? Om blankett- straffbud, normgivningsmakt och krav på uppsåtstäckning SvJT 2015 s. 370–382. där även diskuterar de lagrådsyttranden som ägnat frågan uppmärksamhet. 60Se t.ex. NJA 2016 s. 746. Förebygga artskyddsbrott, bakgrund bestämmelser är av särskild betydelse på miljöstraffrättens område med hänsyn till det ansvar tillsynsmyndigheter har för att anmäla misstänkt brottslighet. Vidare ska tillsynsmyndigheterna ge råd och stöd och har en långtgående serviceskyldighet som innebär att de ska lämna information om bland annat de straffrättsliga följderna av brott mot . För att tillsynsmyndigheterna på ett bra sätt ska kunna uppfylla sin informationsskyldighet och för att verksam- hetsutövaren ska kunna ta del av och förstå vilka regler som gäller krävs att de straffrättsliga reglerna är tydliga och lättillgängliga. En straffrättslig reglering med särskilda brottsrubriceringar har därför, enligt miljötillsynsutredningen, bättre förutsättningar att verka avhållande.61 För en översikt rörande problem kring bemyndigande och begrepp se även kapitel 4.2 i miljöbalkskommitténs delbetän- kande.62 koncept för 29 kap. Mot bakgrund av begränsningarna i sina utredningsdirektiv lämnade miljötillsynsutredningen inte några författningsförslag men väl för- slag på en ny statlig utredning, en miljöstraffrättsutredning, samt ett koncept som underlag för det kommande arbetet. Av konceptet fram- går bland annat följande. I största möjliga utsträckning bör man sträva efter att i lag be- skriva de straffbara gärningarna bland annat för att göra det lättare för enskilda att kunna hitta och bedöma vad som är tillåtet respektive otillåtet handlande. Det straffbara området bör alltså i möjligaste mån gå att utläsa av straffbestämmelserna.63 I sammanhanget bör även erinras om generaladvokat uttalande i sitt förslag till avgörande i Skydda skogen.64 Förbud måste vara klart formulerade, särskilt när de är av straffrättslig natur. Så- ledes ankommer det på medlemsstaterna att vid införlivandet med nationell lagstiftning i tillräcklig mån precisera förbuden i artikel 5 a och b i fågelskyddsdirektivet. Därför krävs det att erforderliga be- Miljötillsyn och sanktioner – en tillsyn präglad av ansvar, respekt och enkelhet, s. 377 f. sanktionssystem och hänsynsregler. Miljötillsyn och sanktioner – en tillsyn präglad av ansvar, respekt och enkelhet, s. 379 f. 64Generaladvokatens förslag till avgörande i de förenade målen C-473/19 och C-474/19, Skydda skogen, p. Förebygga artskyddsbrott, bakgrund Dessutom är det ofta nödvändigt att konkret ange vilka beteenden som är förbjudna och på vilka platser som det krävs särskild omsorg. Av 8 kap. 3 § regeringsformen framgår att kan bemyndiga regeringen att meddela föreskrifter men att dessa inte får avse annan rättsverkan av brott än böter. Frågan är då huruvida blankettstraff- bud kan hänvisa även till föreskrifter som meddelats av en förvalt- ningsmyndighet efter delegation av regeringen. I vissa lagstiftnings- ärenden godtogs tidigare även hänvisningar till föreskrifter som meddelats av en förvaltningsmyndighet efter delegation av reger- ingen.65 fann HD66 att regeringsformen inte tillåter att fäng- else döms ut om det är förvaltningsmyndigheter eller kommuner som genom normgivning fyllt ut blankettstraffstadganden med fäng- else i straffskalan på ett sådant sätt att den gärning som straffbeläggs anges helt eller i det väsentliga i deras föreskrifter. I NJA 2007 s. 918 ansågs dock förverkande kunna ske på grund av ett blankettstraff- stadgande när gärningen angetts i myndighetsföreskrifter. Grundl- agsutredningen67 behandlade frågan och ansåg att regeringen men inte förvaltningsmyndigheter och kommuner ska kunna fylla ut inne- hållet i blankettstraffstadganden med fängelse i straffskalan. Detta framgår också tydligt av 8 kap. 3 § 1 regeringsformen där det anges att bemyndigandet inte får avse rätt att meddela föreskrifter om annan rättsverkan av brott än böter. Regeringen får alltså inte meddela bestämmelser om frihetsstraff eller förverkande av egendom. Enligt andra stycket får dock föreskriva även annan rätts- verkan av brott än böter (till exempel fängelse) för överträdelse av föreskrift som regeringen meddelar med stöd av bemyndigande en- ligt första stycket.68 Att den straffbelagda gärningen finns i förord- ningstext utgår således inte något problem med tanke på regerings- formen. 1981/82:94. Om transport av farligt gods, s. 261. 66NJA 2005 s. 33. En reformerad grundlag, s. 560 f. 68Isberg m.fl. Grundlagarna (version 3A), kommentaren till 8 kap. 3 § regerings- formen. Förebygga artskyddsbrott, bakgrund Enligt miljötillsynsutredningen har det i sammanhanget framförts tankar om att man inte bör utforma mer beskrivande straffbestäm- melser i de situationer där den underliggande handlingsregeln finns i en EU-förordning.69 Vi tolkar det som att invändningen kommer sig av att en EU-förordning är direkt tillämplig. Vi instämmer dock i miljötillsynsutredningens bedömning att eftersom medlemsstaterna är skyldiga att se till att det finns bestämmelser som gör att en EU- förordning kan tillämpas i praktiken och får ett effektivt genomslag samt anta regler om överträdelser av förordningen så innebär inte en straffrättslig bestämmelse som återger förordningens förbud en otill- låten implementering av förordningen.70 Det handlar i stället om en genomföranderegel. Som exempel kan nämnas rådets CITES-förordning 338/97 arti- kel 16, som anger att medlemsstaterna ska vidta nödvändiga åtgärder för att ålägga sanktioner åtminstone mot ett antal uppräknade över- trädelser av bestämmelserna i förordningen. Handlingarna förbjuds alltså inte i artikel 16 utan på andra ställen i förordningen. Det arti- kel 16 gör är att fordra att medlemsstaterna ser till att det finns sank- tioner på plats för dessa överträdelser. Det innebär att även om förordningen är direkt tillämplig så sak- nas bestämmelser om hur sanktionerna ska se ut; det är medlems- staterna som enligt förordningen ska föreskriva om dessa. Orsaken till att det inte föreskrivs sanktioner direkt i förord- ningen kan sökas i artikel 83 Fördraget om Europeiska unionen () som uttryckligen begränsar kompetensen inom det straffrättsliga området till att gälla harmonisering medelst användande av direktiv som till sin natur innebär att EU överlåter åt de nationella myndig- heterna att bestämma form och tillvägagångssätt för genomföran- det71. I direktiv kan alltså föreskrivas om att vissa sanktioner ska in- föras men det är medlemsstaterna som ska införa dem. Eftersom direktiven alltid ska genomföras i nationell rätt kommer således den nationelle domaren lägga nationell lagstiftning till grund för de fäl- lande domar som meddelas. 69SOU 2017:63, Miljötillsyn och sanktioner – en tillsyn präglad av ansvar, respekt och enkelhet, s. 380. 71Se artikel 288 FEUF. Förebygga artskyddsbrott, bakgrund 9.6Miljösanktionsavgifter enligt 30 kap. MB I 30 kap. regleras miljösanktionsavgifter. Det är en admi- nistrativ sanktionsavgift som tas ut vid överträdelser av vissa miljö- regler. För att en miljösanktionsavgift ska kunna påföras vid en över- trädelse krävs inte att en ekonomisk fördel har uppkommit på grund av överträdelsen, inte heller relateras miljösanktionsavgiften till den ekonomiska fördelens omfattning. Avgiftens syfte är således inte att vara vinsteliminerande, utan enbart styrande och på så sätt verka för att upprätthålla en hög standard i miljöpåverkande näringsverksamhet.72 Bestämmelserna kompletteras med förordningen (2012:259) om miljösanktionsavgifter. I förordningen har regeringen föreskrivit för vilka överträdelser sanktionsavgift ska utgå och med vilka belopp. Det är tillsynsmyndigheten som beslutar om miljösanktionsavgift men miljösanktionsavgiften tillfaller staten. Tanken är att miljösanktionsavgifterna ska avse sanktion mot överträdelser med lågt straffvärde, medan överträdelser med högre straffvärde avses hanteras inom 29 kap. Det krävs varken uppsåt eller oaktsamhet för att miljösanktionsavgift ska kunna påföras (2 §). Miljö- sanktionsavgift och straff för samma gärning ska inte förekomma. Enligt 1 kap. 5 § förordningen (2012:259) om miljösanktionsav- gifter ska, om ett vitesföreläggande har överträtts, miljösanktions- avgift inte tas ut för en överträdelse som omfattas av föreläggandet. har i MÖD 2007:41 konstaterat att den bestäm- melsen ska tolkas så att en tillsynsmyndighet inte är förhindrad att först besluta om miljösanktionsavgift och sedan använda föreläggande för att i efterhand tvinga fram ett fullgörande. 9.7Skadestånd i samband med brott Enligt utredningens direktiv ska vi undersöka möjligheten att införa ett skadestånd vid artskyddsbrott. Syftet med ett sådant skadestånd skulle, enligt utredningens direktiv, dels vara att ersätta skadan av brottet, dels synliggöra samhällets ansträngningar för att bevara arter och naturområden och syfta till att ersätta skadan som i det enskilda fallet har uppstått på grund av den brottsliga gärningen. 72Bengtsson (, Karnov), kommentaren till 30 kap. . Förebygga artskyddsbrott, bakgrund Nedan går vi därför, mycket översiktligt, igenom vad som gäller för skadestånd i samband med brott. De skadeståndstyper som kan vara relevanta för utredningens del är ren förmögenhetsskada och sakskada. Av den anledningen går vi inte alls in på andra typer av skador. Det finns till att börja med ett starkt samband mellan skadestånd och straff. Av 1 kap. 8 § följer att brott kan föranleda andra rättsverkningar än påföljd, till exempel förverkande av egen- dom, företagsbot samt medföra skadeståndsskyldighet. Bestämmel- sen reglerar emellertid inte hur skadeståndsskyldighet i samband med brott ska hanteras. Skadestånd i anledning av brott regleras i skade- ståndslagen (2001:732). Om ett handlande är brottsligt medför det i princip skadestånds- skyldighet. Även om rättsläget inte är till alla delar klart, är det i stor utsträckning så att straff och skadestånd i allt väsentligt följer var- andra där lagens uttryckssätt ger möjlighet därtill.73 Sambandet har också processuella verkningar: om ett skadeståndsanspråk stöds på att ett handlande är brottsligt kan det handläggas jämte åtalet i straff- processen.74 förmögenhetsskada ersätts, med mycket få undantag, endast i samband med brott. Av 2 kap. 2 § skadeståndslagen framgår att den som vållar ren förmögenhetsskada genom brott ska ersätta skadan. förmögenhetsskada definieras i 1 kap. 2 § skadeståndslagen, där det stadgas att en ren förmögenhetsskada är en ekonomisk skada som inte står i samband med en person- eller sakskada. Sakskada förutsätter inte brottslig handling för att skadestånd ska aktualiseras. Allt uppsåtligt handlande och all vårdslöshet, inklusive brottslig sådan, kan medföra skadeståndsskyldighet, vilket framgår av 2 kap. 1 § skadeståndslagen. Av 5 kap. 7 § 1 skadeståndslagen fram- går att skadestånd med anledning av sakskada omfattar ersättning för bland annat sakens värde eller reparationskostnad och värdeminsk- ning. När en sak har gått helt förlorad, har den skadelidande alltså rätt till full ersättning för sakens värde. Enligt motiven till skade- ståndslagen ska värdet bestämmas enligt allmänt tillämpliga principer, exempelvis kan försäljnings- eller återanskaffningsvärdet läggas till grund för beräkningen.75 Sakens värde ska som huvudregel svara mot 73Hellner och Radetzki; Skadeståndsrätt (10), s. 82 f. 74Hellner och Radetzki, a.a., s. 59. Maj:ts proposition med förslag till skadeståndslag m.m., s. 580. Förebygga artskyddsbrott, bakgrund återanskaffningskostnaden, det är också det vanligaste. Som ett alter- nativ till återanskaffningskostnaden kan skadeståndet beräknas med utgångspunkt i sakens försäljningsvärde.76 Frågan är då om skador på den biologiska mångfalden ska ses som sakskada eller ren förmögenhetsskada (eller ideell skada som inte ersätts) och hur skadan ska värderas. Är det värdet av det enskilda exemplar som skadats eller dödats (och hur ska då det beräknas; vad det kostar att föda upp en ny individ eller vad det kostar att köpa in en ny individ eller vad staten hade fått in på en försäljning av en sådan individ) eller är det hur mycket pengar som staten har lagt ned på att skydda en viss art delat på antalet artindivider eller den långsiktiga skadan på biologisk mångfald som förlusten av ett exemplar kan med- föra? Eller är det något annat? Ett belysande fall, både vad avser gränsdragning mellan ideell skada och ren förmögenhetsskada (samt, enligt justitierådet Linds tillägg till domskälen, gränsen mellan sakskada och ren förmögen- hetsskada) samt frågan om ersättningens beräknande, är NJA 1995 s. 249, det så kallade järvfallet. Målet gällde åtal för grov olovlig jakt och grov olaga jakt. Enligt gärningsbeskrivningen hade den tilltalade jagat järv, som är fridlyst, på statens mark. Hen påstods ha fällt en järvhona med skjutvapen och vid ett annat tillfälle ha fällt en järv- hona med yxa. Staten genom i yrkade i målet skadestånd med för envar av de dödade järvarna. Statens grund för skadeståndsyrkandet byggde främst på följande. •Sverige har, genom att vara part till ett flertal internationella kon- ventioner, har åtagit sig att skydda utrotningshotade djur där- ibland järv. •Järven är fridlyst i och får endast jagas genom så kallad skyddsjakt och förverkande av järv sker, oberoende av vem jakt- rätten tillkommer, i princip till staten.77 •Järven i löper risk att utrotas helt om skyddsbestäm- melserna ej kan vidmakthållas. •Staten har stora kostnader för att skydda järven: 76Se till exemplet NJA 2015 s. 199, Gotlandstallarna. 77Se nedan i avsnittet om förverkande enligt jaktlagstiftningen. Enligt 55 § jaktförordningen (1987:905) tillfaller förverkat vilt tillfaller jakträttshavaren, om jakten har skett med tillåtna jaktmedel och under tid då jakt efter viltet var tillåten. Förebygga artskyddsbrott, bakgrund –Staten betalar stora belopp för att ersätta ägarna till tamdjur för skador orsakade av bland annat järv. –Staten bekostar inventeringar för att kunna följa järvstammens utveckling. –Staten har kostnader för bevakning och tillsyn. •Den kostnad som staten åtar sig för att bevara en järv måste anses vara ett uttryck för järvens naturvårdsvärde för staten. •En vuxen järv representerar ett naturvårdsvärde på . •Vid olovlig jakt kan jakträttsinnehavaren bli berättigad till ersätt- ning enligt allmänna skadeståndsrättsliga principer. •Skadeståndet ersätter förlusten av möjligheterna att genom jakt tillgodogöra sig villebråd. HD inledde med att konstatera att staten på offentligrättslig grund har att skydda och bevara järvstammen. Härefter noterar HD att ska- dan fick anses ligga på gränsen mellan ideell och ekonomisk skada.78 Härvid landade HD i att, på samma sätt som när det gäller olovlig jakt av älg, beakta den skada som sker på villebrådsbeståndet av just denna viltart. Men, konstaterade HD, eftersom järven är fridlyst har den inte något ekonomiskt värde. Sedan vände HD på perspektivet och ansåg det klarlagt att staten har stora kostnader för att bevara djurarten och att dessa kostnader delvis har blivit onyttiga genom att två järvar dödats och fortplantningsmöjligheter därmed försämrats. Slutsatsen blev att ersättning vid olaga jakt på järv skulle utgå med det dödade djurets avelsvärde. Skadeståndets storlek ska enligt HD bestämmas genom en skälighetsuppskattning med statens kostnader för den fridlysta djurartens bevarande som utgångspunkt. HD fast- ställde hovrättens domslut som i sin tur fastställt tingsrättens. Tingsrätten kom fram till att ersättning skulle utgå för järvarnas naturvårdsvärde och att detta rent allmänt bör innebära att ju säll- syntare djurart desto högre ersättning. Härefter konstaterade tings- rätten att någon egentlig utredning om förekomsten av järv inte förelåg men att järven, enligt , torde tillhöra en av 78Ideell skada ersätts inte, endast ekonomisk skada. Förebygga artskyddsbrott, bakgrund de sällsyntaste djurarterna i och i . Tingsrätten fann att ersättningen för envar av de dödade järvarna skäligen skulle be- stämmas till . I målet med den skjutna järven kunde staten påvisa kostnader nedlagda på järvstammen som blivit onyttiga, vilket långtifrån alltid är möjligt beträffande de värden som kan skadas vid artskydds- brott eller jaktbrott. En huvudregel inom skadeståndsrätten anses vara att bara skador som kan värderas i pengar efter en någorlunda objektiv måttstock kan ersättas. Vad detta närmare innebär kan för- stås vara tveksamt.79 I hovrättsavgörandet RH 2000:94 som gällde ett grovt jaktbrott där en varg har förföljts och skjutits från skoter av en renägande same utgick ersättning för den dödade vargen. Hovrätten bestämde, med stöd av uttalandena i järvfallet, ersättningen för en dödad varg med utgångspunkt i det dödade djurets avelsvärde. Detta bestämdes i sin tur genom en skälighetsuppskattning med statens kostnader för den fridlysta djurartens bevarande som utgångspunkt. tillerkände till att börja med, i en dom från 200480 som gällde en skjuten 30-årig björn, Untorparen, staten ersättning för kött- och trofévärde. Sedan diskuterades den av staten yrkade ersättningen för naturvårdsvärdet av Untorparen varvid tings- rätt, med stöd av Järvfallet, kom fram till att naturvårdsvärdet inte är av ekonomisk natur utan typiskt sett en ideell skada, nämligen för- lusten av att inte kunna se Untorparen i naturen. Härutöver hade staten yrkat skadestånd för fördyring av det skandinaviska björn- projektet konstaterade tingsrätten att de radiomärkta björnarna inte var undantagna från skyddsjakten utan löpte samma risk som övriga björnar att bli fällda under jakten; därför förelåg inte någon adekvans mellan brotten mot jaktlagen och fördyringen av det skandinaviska björnprojektet. Tingsrätten menade att det var en slumpmässig följd av brotten att det var just den märkta björnen, Untorparen, som fälldes. Skadeståndsyrkandet lämnades därför utan bifall i den delen.81 79Bengtsson (2014) Avtal om naturvård, SvJT 2014 s. 256. 80Dom av i mål B-407-03 81Tingsrättens dom redovisas här för att åskådliggöra resonemanget; den överklagades till hovrätten som ändrade utgången och därefter till HD som återförvisade målet till hovrätten i vissa delar varefter hovrätten meddelade dom i mål B 2820-08. Frågorna handlade då helt om de straffrättsliga aspekterna. Förebygga artskyddsbrott, bakgrund 9.8Allmänt om rättsverkan av brott Ovan nämndes 1 kap. 8 § som anger att brott kan för- anleda andra rättsverkningar än påföljd, till exempel förverkande av egendom, företagsbot samt medföra skadeståndsskyldighet. Skadeståndsskyldigheten regleras, som beskrevs ovan, i skade- ståndslagen och inte heller i övrigt reglerar bestämmelsen det som den räknar upp. Den upplyser endast om att brott kan åtföljas av andra reaktioner än påföljd samt att sådana andra reaktioner därmed inte är påföljder för brott. Enligt 1 kap. 3 § (1962:700) menas med påföljd straf- fen böter och fängelse samt villkorlig dom, skyddstillsyn och överläm- nande till särskild vård. Av samma bestämmelse framgår att det endast är böter och fängelse som utgör straff. Andra samhälleliga reaktioner till följd av ett brott är alltså olika slags rättsverkningar av brottet. Med annan rättsverkan av brott för- stås i svensk rätt endast skadestånd, vilket är en civilrättslig sanktion (se ovan). Övriga former av rättsverkningar av brott benämns sär- skild rättsverkan av brott.82 I motsats till brottspåföljder kan särskilda rättsverkningar påfö- ras av annan myndighet än den domstol som dömer i brottmålet. Av särskilt intresse är att särskild rättsverkan, till exempel företagsbot, kan avse juridiska personer, vilka ju inte kan ådömas brottspåföljd, eftersom endast fysiska personer kan begå brott.83 Nedan kommer vi att fokusera på förverkande. Redan på första sidan i betänkandet från Utredningen om utvidgat förverkande, m.m. konstateras följande: Att ingen ska gå vinnande från sitt brottsliga handlande är en utgångs- punkt som är på samma gång självklar som förpliktande. För att åstad- komma detta förfogar myndigheterna över flera olika verktyg. Ett av de främsta är förverkande av utbyte av brott och brottslig verksamhet.84 82Ulväng (2016) Straffbegreppet. (red) s. 223. 83Jareborg och Zila. Straffrättens påföljdslära (, version 5), s. 54. 84SOU 2015:67, För att brott inte ska löna sig, s. 1. Förebygga artskyddsbrott, bakgrund Förverkande är, med något enskilt undantag, en särskild rättsverkan av brott.