sou · H9B351d2 · 2022-01-01 00:00:00 — Innebörden är att den som vidtar en åtgärd eller bedriver en verksamhet är skyldig att i rimlig utsträckning övervaka och till tillsynsmyndigheten rapportera oavsiktlig fångst och oav- siktligt dödade av djur som finns upptagen i den nya bilaga 4 artskydds- förordningen (2007:845) (bilaga IV a till rådets direktiv /43/EEG av om bevarande av livsmiljöer samt vilda djur och växter, livsmiljödirektivet) och som dött eller fångats som en följd av verksamheten eller åtgärden. För verksamheter som prövas enligt 9 eller 11 kap. ska skyldig- heten regleras i tillståndet. En sådan skyldighet är nödvändig för att det ska kunna betraktas som oavsiktligt att enstaka exemplar av strikt skyddade arter dödas, trots omfattande skyddsåtgärder. Annars är det omöjligt att utvärdera huruvida skyddsåtgärderna faktiskt har effekt eller om de behöver stärkas (se ovan under 14 §). Övriga verksamheter eller åtgärder ska i rimlig utsträckning över- vaka oavsiktligt dödade eller fångade djur. Hur rapporteringsskyldigheten ska fullgöras regleras i 65 och 65 b §§ artskyddsförordningen (2007:845). Överväganden finns i avsnitt 12.7.6 och 12.16. Paragrafen är ny, och innebär att den som påträffar ett dödat eller fångat djur som finns upptaget i den nya bilaga 4 till artskyddsför- ordningen (2007:845) (bilaga IV a till rådets direktiv /43/EEG av om bevarande av livsmiljöer samt vilda djur och väx- ter) möjligt måste anmäla detta. Får en markägare veta att ett djur som avses i 14 § har fångats eller påträffats dött på dennes mark är markägaren skyldig att förvissa sig om att en anmälan har gjorts eller själv göra en sådan anmälan. En rättighetshavare eller verksamhetsutövare har samma skyldighet. Detsamma gäller en befälhavare eller redare beträffande djur som påträffas på fartyg som denne ansvarar för enligt sjölagen (1994:1009) eller föreskrifter antagna med stöd av den lagen. Givetvis innebär bestämmelsen inte en skyldighet att gå ut och leta efter döda djur. Syftet är att uppmärksamma betydelsen av att över- vaka och kontrollera samt få en möjlighet till inrapportering av dödande som kanske missas när det sker. Som exempel kan nämnas djur som dödas av tåg och där tågföraren av någon anledning inte uppmärk- sammar händelsen (kanske på grund av mörker och snöstorm). Skulle då till exempel en markägare hitta djuret är det bra om det blir inrap- porterat. Skyldigheten är heller inte sanktionerad. Den finns där som en påminnelse att vara uppmärksam på dessa djur. Närmare bestämmelser om detta finns i 65, 65 c och 65 f §§ art- skyddsförordning (2007:845). Djur för vilka det föreskrivs anmälningsskyldighet enligt 25 § jaktlagen (1987:259) ska anmälas i enlighet med vad som där anges. Överväganden finns i avsnitt 12.7.6, 12.7.8., 12.18 och 12.20. Paragrafen är ny men har en motsvarighet i gällande 7 § artskydds- förordningen (2007:845) Bestämmelsen genomför artikel 13.1 a livs- miljödirektivet (rådets direktiv /43/EEG av om bevarande av livsmiljöer samt vilda djur och växter) och innebär att det är förbjudet att avsiktligt plocka, samla in, skära av, dra upp med rötterna eller förstöra växter i artskyddsförordningens nya bilaga 5 (livsmiljödirektivets bilaga IV b) i deras naturliga utbredningsområde. Förbudet gäller alla stadier i den biologiska cykeln hos de växter som omfattas av livsmiljödirektivets bilaga IV b. Förbudet gäller exem- plar och avsiktsrekvisitet är uppfyllt när det är visat att den hand- lande har velat plocka, samla in, skära av, dra upp med rötterna eller förstöra eller åtminstone godtagit konsekvensen. Förbudet förut- sätter inte att bevarandestatus påverkas och gynnsam beva- randestatus utesluter inte förbud. Bestämmelsen är i det närmaste identisk med nuvarande 7 § i artskyddsförordningen. En skillnad är att samtliga växtarter som om- fattas av livsmiljödirektivets IV b tas upp i bilagan till artskyddsför- ordningen och inte endast vissa utpekade arter. Detta för att helt och hållet genomföra direktivet rättsligt. Med förslaget breddas fridlys- ningen till att omfatta förekomster av samtliga växtarter som omfat- tas av direktivet. Det innebär att fridlysningen gäller automatiskt i de fall tidigare okända artförekomster påträffas i . Begreppet ”i deras naturliga utbredningsområde” ska tolkas på samma sätt som i 14 §. Överväganden finns i avsnitt 12.8. Paragrafen är ny men har en motsvarighet i gällande 8 § artskydds- förordningen (2007:845). Syftet med bestämmelsen är att förtydliga innebörden av fridlysningen för de vilt levande kärlväxter, mossor, lavar, svampar och alger (så kallade nationella arter vilka framgår av artskyddsförordningens nya bilaga 7) som regeringen meddelar före- skrifter för enligt 20 § p. 1–4. I och med att regeringen meddelar föreskrifter om fridlysning av arterna ska den också meddela i vilken omfattning det är förbjudet att 1.plocka, gräva upp eller på annat sätt ta bort eller skada exemplar av växterna, 2.ta bort eller skada frön eller andra delar, eller 3.förstöra eller försämra livsmiljöer. Punkten 3 innebär ett tillägg som ger möjlighet för regeringen att föreskriva att vissa arters livsmiljöer ska skyddas mot förstöring och försämring. Sådana växter markeras med R i artskyddsförordningens bilaga 7. Överväganden finns i avsnitt 12.14.3. I bestämmelsen har också införts ett undantag för växter inom hemfridszon. Med hävdad hemfridszon avses den yta runt ett bostads- hus där allemansrätten inte gäller. Den kan ibland kan överensstämma med fastighetsgränsen, men också kan utgöra en mindre del av en större fastighet. Notera att nationellt fridlysta djur inte omfattas av här föreskrivet undantag inom hemfridszon. Bestämmelsen gäller endast växter. Undantag beträffande djur inom hemfridszon kan emellertid följa av andra bestämmelser. Överväganden finns i avsnitt 12.14.2. Paragrafen är ny, men motsvarar gällande 9 § artskyddsförordningen (2007:845). Syftet med bestämmelsen är att förbjuda insamling av nationellt fridlysta vilt levande kärlväxter, mossor, lavar, svampar och alger för försäljning eller andra kommersiella ändamål. Paragrafen är ny, men motsvarar gällande 12 § artskyddsförord- ningen (2007:845). Innebörden är att markägaren och den som har nyttjanderätt till marken under vissa förutsättningar får skörda exem- plar av mistel för försäljning. I gällande 12 § artskyddsförordningen finns ett andra stycket gällande tovsippa som tas bort. Överväganden finns i avsnitt 12.10.4. Paragrafen är ny, men motsvarar de delar av gällande 13 § artskydds- förordningen (2007:845) som omfattar regler för fridlysta arter. Tredje till femte punkten i gällande bestämmelse i artskyddsförordningen har inte överförts till 19 §. I stället införs ett bemyndigande för regeringen att meddela sådana bestämmelser. Bestämmelsen gäller undantag för viss hantering av fridlysta växtarter. När det gäller arterna som omfattas har gotländsk hättemossa, vedtrådmossa, mikroskapania och bark- kvastmossa har lagts till och pyramidmossa har tagits bort. Bred gul- brämad dykare har bytt namn till bredkantad dykare. Överväganden finns i avsnitt 12.10.3. Paragrafen är ny. Bemyndigandet motsvarar till stor del befintliga bemyndiganden i 8 kap. 1 och 2 §§ (1998:808). Dessa bemyndiganden måste finnas kvar eftersom vilka djur- och växtarter som ska fridlysas ska framgå av bilagor till artskyddsförordningen och således föreskrivas av regeringen. Även om bestämmelsen i prin- cip motsvarar de befintliga bemyndigandena är förutsättningarna för i vilka situationer regeringen får utfärda sådana föreskrifter förtyd- ligade och preciserade. Det är viktigt att regeringen vid behov kan anta (och upphäva) nya föreskrifter. Vilka djur som omfattas tyd- liggörs 4 § artskyddsförordningen som anger vilka bilagor som ska tillämpas för vilka bestämmelser. Överväganden finns i avsnitt 12.9.1. Paragrafen är ny. När det gäller bemyndigandet att meddela bestäm- melser om fridlysning som endast gäller del av landet måste det över- vägas vad fridlysningen avser reglera och om fridlysning är det mest ändamålsenliga skyddet för den arten. Det skydd som avses åstad- kommas med fridlysning men som i praktiken endast behövs en eller ett fåtal förekomster kan och bör, om det är lämpligt, i stället till- godoses genom områdesskydd. Fridlysningen för arten kan i sådant fall upphöra, alternativt kvar- stå för hela landet som ett komplement till områdesskyddet, för det fall det är finns chans att arten kan sprida sig till nya områden. Överväganden finns i avsnitt 12.9.1. Paragrafen är ny, och innebär ett bemyndigande för regeringen att anta föreskrifter om förbud, skyddsåtgärder, begränsningar och andra försiktighetsmått som syftar till att ge möjlighet att ställa de enhet- liga krav som kan behövas i vissa områden eller för vissa verksam- heter avseende fåglar som återfinns i bilaga I till och rådets direktiv /147/EG av om be- varande av vilda fåglar (fågeldirektivet) samt arter som omfattas av bilaga IV a till rådets direktiv /43/EEG av om be- varande av livsmiljöer samt vilda djur och växter (livsmiljödirektivet). Vilka djur som omfattas tydliggörs 4 § artskyddsförordningen som anger vilka bilagor som ska tillämpas för vilka bestämmelser. Sådana föreskrifter kan till exempel implementera tvingande EU- krav. Bemyndigandet ger också möjlighet att meddela föreskrifter som innebär en skyldighet att övervaka och rapportera oavsiktlig fångst eller oavsiktligt dödande såvitt avser arter som omfattas av livsmiljödirektivets bilaga IV a. I den mån föreskrifterna träffar en verksamhet har de giltighet framför beslut av individuell karaktär vilket framgår av 24 kap. 1 § (1998:808). En föreskrift bryter därmed ett tillstånds rättskraft. Det är något som noga måste beaktas i utformningen av föreskrifter. I normalfallet bör sådana föreskrifter som kan träffa till- ståndsgiven verksamhet endast gälla nya verksamheter. Detta ska re- gleras i den förordning som genomför föreskriften. inte regleras på detta sätt i föreskriften bör andra former av över- gångsregler övervägas. I vissa fall är det emellertid, för att önskvärd effekt ska uppnås, nödvändigt med föreskrifter som har giltighet framför beslut av indi- viduell karaktär. Så kan vara fallet till exempel ifråga om sådan över- vakning av arter som listas i bilaga IV a till rådets direktiv /43/EEG av om bevarande av livsmiljöer samt vilda djur och växter och där det följer av EU-rättsliga förpliktelser att övervakning och rapportering ska ske. I sådana fall måste föreskrifterna utarbetas med stor omsorg och med hänsyn till berättigade rättssäkerhetskrav. Vid utformningen av sådana föreskrifter ska samråd ske med de branschorganisationer och övriga intresseorgan som berörs. Det bör också övervägas om och i så fall vilka möjligheter till dispens från föreskrifterna som bör finnas. En lösning kan vara att låta länsstyrelserna besluta om dispenser. Överväganden finns i avsnitt 12.9.2. Paragrafen är ny. Bestämmelsen genomför artikel 9 i EU:s fågel- direktiv (och rådets direktiv /147/EG) och anger under vilka förutsättningar det är möjligt att ge dispens för frid- lysningsreglerna vad avser fåglar. Om en dispens inte har samband med en prövning enligt 9 eller 11 kap. miljöbalk (1998:808) ska dispensansökan ges in till den myn- dighet som har tillsynsansvar för fridlysningsreglerna enligt miljö- prövningsförordningen (2011:13). Det innebär att eller prövar dispensansökningar som saknar samband med tillståndsbeslut enligt 9 eller 11 kap. Om en dispens från fridlysnings- reglerna ska prövas i samband med prövning ska prövningsmyndig- heten pröva dispensen. Dispens förutsätter ett dispensbeslut. En dispens ska prövas i tre steg som handlar om att 1.visa att ett eller flera av dispensskälen som räknas upp i bestäm- melsen föreligger, 2.visa att det inte finns någon annan lämplig lösning för att nå syftet med skälet som åberopas, samt 3.visa att dispensen inte försvårar att beståndet av de berörda arterna bibehålls på en tillfredsställande nivå. Det är alltså inte meningsfullt att börja undersöka möjligheten att bibehålla beståndet på en tillfredsställande nivå eller huruvida det finns andra lösningar såvida inte något av dispensskälen har kunnat kon- stateras. Dispens är tillåtet endast av de skäl som listas i direktivet. Dispensbestämmelsen ska tolkas restriktivt. Den myndighet som fat- tar beslutet har bevisbördan för att nödvändiga förutsättningar före- ligger för varje undantag. Varje åtgärd som påverkar skyddade arter får endast tillåtas i beslut som är noggrant och tillräckligt motiverade och som hänvisar till skäl, villkor och krav som anges i bestämmelsen. Uppgifter som styrker att de villkor föreligger som krävs för att medge undantag, ska bygga på väl etablerade vetenskapliga rön. Myndighe- terna ska alltså ha tillgång till de mest tillförlitliga och relevanta rönen när de beviljar tillstånd. Dispens förutsätter att de berörda arterna bi- behålls på en tillfredsställande nivå och att det inte finns någon annan lämplig lösning. En beviljad dispens får heller inte sammantaget medföra verk- ningar som strider mot målet med artförvaltningen enligt 8 kap. 1 § (1998:808). Syftet med bestämmelsen är att bredda per- spektivet. Innebörden är att en dispens inte sammantaget (sett ur ett vidare perspektiv än endast bibehålla populationsnivån på viss nivå) medföra verkningar som strider mot syftet med artförvaltningen. Överväganden finns i avsnitt 12.11.2 och 12.13. Paragrafen är ny. Bestämmelsen genomför artikel 16 i livsmiljö- direktivet (rådets direktiv /43/EEG av om beva- rande av livsmiljöer samt vilda djur och växter) och anger under vilka förutsättningar det är möjligt att ge dispens från fridlysningsreglerna som gäller arterna vars skydd följer av livsmiljödirektivets bilaga IV. På samma sätt som vid dispenser enligt 21 § (fåglar) är det den myn- dighet som utövar tillsyn enligt miljötillsynsförordningen (2011:13) som prövar dispensen om den saknar samband med en tillståndspröv- ning enligt 9 eller 11 kap. (1998:808) och annars pröv- Dispens förutsätter ett dispensbeslut. En dispens ska prövas i tre steg som handlar om att 1.visa att ett eller flera av dispensskälen som räknas upp i bestäm- melsen föreligger, 2.visa att det inte finns någon annan lämplig lösning för att nå syftet med skälet som åberopas, samt 3.visa att dispensen inte försvårar upprätthållandet av en gynnsam bevarandestatus hos bestånden av berörda arter i deras naturliga utbredningsområde. Det är alltså inte meningsfullt att börja undersöka möjligheten att upprätthålla gynnsam bevarandestatus, eller huruvida det finns andra lösningar, såvida inte något av skälen har kunnat konstateras. Det syfte som åberopas till stöd för ett undantag ska anges på ett klart, tydligt och underbyggt sätt i dispensbeslutet. En dispens får endast beviljas i konkreta enskilda fall och för att uppfylla klart definierade krav och motsvara specifika situationer. Det måste alltså klargöras och motiveras att de dispenser som beviljas är ägnade att nå det syfte som de påstås kunna nå. Det är upp till den beslutande myndigheten att, grundat på rigorösa vetenskapliga uppgifter, under- bygga påståendet att det som dispens beviljas för att göra också kom- mer att få den effekt som påstås. Dispens får endast meddelas om det inte finns någon annan lämp- lig lösning och att undantaget inte försvårar upprätthållandet av en gynnsam bevarandestatus hos bestånden av de berörda arterna i deras naturliga utbredningsområde. Bestämmelsen ska tolkas restriktivt och det är den myndighet som fattat beslutet som ska förvissa sig om att de nödvändiga förut- sättningarna föreligger för varje undantag. Dispens kan inte beviljas om det mål som eftersträvas med dispensen (dispensskälet) kan upp- nås genom en annan lämplig lösning. Om dispens medges ska det motiveras varför det saknas andra lämpliga lösningar för att nå det mål som åberopas som stöd för dispensen. En noggrann och tillräck- lig motivering beträffande avsaknaden av andra lämpliga lösningar måste också finnas. Det är den myndighet som meddelar dispensen som, med stöd av de mest tillförlitliga och relevanta vetenskapliga och tekniska rönen och mot bakgrund av omständigheterna i det specifika fallet, ska fastställa att det inte finns någon annan lämplig lösning för att uppnå det eftersträvade målet med iakttagande av fridlysningsförbuden. För att kunna ge dispens måste det säkerställas att en dispens inte försvårar upprätthållandet av en gynnsam bevarandestatus hos bestån- den av de berörda arterna i deras naturliga utbredningsområde. Detta är ett nödvändigt villkor som måste vara uppfyllt för att kunna bevilja dispens. Vid beviljande av dispens måste därför myndigheten som beviljar dispensen fastställa bevarandestatusen hos bestånden av de berörda arterna och, fastställa den geografiska och demografiska inverkan som de planerade undantagen kan ha på denna bevarandestatus. Som huvudregel är det nödvändigt att bedöma vilken inverkan en dispens får på ett lokalt bestånd för att kunna bedöma vilken inver- kan en dispens får för bevarandestatusen för hela det aktuella bestån- det. Konsekvenserna av en dispens kommer vanligtvis att bli mest påtagliga i det lokala område som omfattas av dispensen. Bevarande- statusen hos ett bestånd på nationell eller biogeografisk nivå påver- kas dessutom av de sammanlagda konsekvenserna av de olika dispen- ser som påverkar lokalområdena. En dispens kan således inte beviljas utan att en bedömning har gjorts av bevarandestatusen hos bestån- den av den berörda arten och den inverkan som den planerade dis- pensen kan ha på bevarandestatusen för den aktuella arten på lokal nivå och på riksomfattande nivå i medlemsstaten eller i förekom- mande fall på den berörda biogeografiska regionnivån, när denna medlemsstats gränser sträcker sig över flera biogeografiska regioner, samt om naturliga utbredningsområde kräver det och i den mån det är möjligt på ett gränsöverskridande plan. Om en bedömning av de mest tillförlitliga och tillgängliga veten- skapliga uppgifterna fortfarande ger utrymme för en viss osäkerhet om dispens försvårar upprätthållandet eller återställandet av en gynn- sam bevarandestatus hos bestånden av en utrotningshotad art, får dispens inte meddelas. Det följer av försiktighetsprincipen. En dispens får inte försvåra upprätthållandet av en gynnsam be- varandestatus hos bestånden av de berörda arterna i deras naturliga utbredningsområde. En dispens får heller inte sammantaget (sett ur ett vidare perspektiv än endast gynnsam bevarandestatus) medföra verkningar som strider mot syftet med (livsmiljödirektivet), se om innebörden av detta i kommentaren till 21 §. Överväganden finns i 12.11 och 12.13. När det gäller kompensationsåtgärder gäller samma för livsmiljö- direktivsarterna som för fåglar, se 21 §. Överväganden finns i avsnitt 12.12. Paragrafen är ny, men motsvarar i princip gällande 15 § artskydds- förordningen (2007:845) och gäller dispens från de nationella frid- lysningsbestämmelserna. Bestämmelsen är, vad avser dispensmyn- dighet och vissa grundläggande förutsättningar, nu utformad på samma sätt som dispenserna från fridlysningsbestämmelserna som följer av naturvårdsdirektiven (se kommentaren till 21 och 22 §§). Det som skiljer från naturvårdsdirektivsdispenserna är att det för dispens inte fordras några egentliga dispensskäl. Förutsättningarna för dispens är att det inte finns någon annan lämplig lösning och dispensen inte försvårar upprätthållandet av en gynnsam bevarandestatus hos bestånd i dess naturliga utbredningsområde. Överväganden finns i avsnitt 12.13. Paragrafen är ny, och reglerar vad som är gemensamt för samtliga dispensprövningar enligt 21–23 §§. Av bestämmelsen följer att vid beslut om att meddela dispens enligt 21–23 §§ ska en bedömning alltid göras av om särskilda åtgärder enligt 16 kap. 9 § (1998:808) ska vidtas för att kompensera den försämring eller för- störelse som åtgärden eller verksamheten medför. Det är i sammanhanget mycket viktigt att framhålla att kompen- sationsåtgärder aldrig kan användas för att motivera en dispens, eller för att uppfylla förutsättningarna för att meddela en dispens. Kom- pensationsåtgärder blir aktuell först om samtliga förutsättningar föreligger för att ge dispens och ett dispensbeslut är för handen. Det är helt centralt att möjligheten att vidta kompensationsåtgärder inte på något sätt påverkar dispensprövningen. Kompensationsåtgärder ska vara oberoende av den aktivitet som orsakar själva försämringen eller förstörandet kompensera för de specifika negativa effekterna på en art. Kompensationen ska övervakas och utvärderas . Vilken period som väljs bestäms från fall till fall. För att prövningsmyndigheten ska kunna göra en bedömning av om krav på kompensation är motiverade behövs information om omfattningen på den skada som kvarstår efter att lokalisering valts, anpassningar gjorts och planerade skyddsåtgärder vidtagits. Om miljökonsekvensbeskrivning är ett krav görs detta i miljö- konsekvensbeskrivningen. Om miljökonsekvensbeskrivning inte är ett krav bör beskrivningen av åtgärdens eller verksamhetens omgiv- ningspåverkan inkludera en grundlig kartläggning av skadeområdet som kan komma att påverkas av projektet. Även områden i anslut- ning till skadeområdet som löper risk att bli påverkat bör inkluderas. Kartläggning bör utföras som anpassas efter skydds- objektets egenskaper (exempel när skyddsvärd växt har hög biomassa eller när flyttfåglar använder aktuella marker som rastplats). Överväganden finns i avsnitt 12.12. Av bestämmelsens andra stycket följer att om frågan om dispens enligt 21–23 §§ aktualiseras i samband med en anmälan enligt 12 kap. 6 § ska dispensfrågan prövas inom ramen för anmälningsärendet. Myndigheten som anmälan har gjorts till ska då ex officio pröva dis- pensen tillsammans med anmälan. Lämpligen inleds då med att pröva huruvida dispensskäl föreligger (såvida det inte handlar om nationell fridlysning). Om dispensskäl saknas kan inte dispens ges och beslut om nekad dispens kan meddelas tillsammans med 12:6-beslutet. Det är först om myndigheten gör bedömningen att ett dispensskäl kan vara för handen som sökanden bör föreläggas att ge in underlag för dispensprövning, inklusive det underlag som behövs för att kunna föreskriva om kompensationsåtgärder. Om det är uppenbart att det kommer att saknas förutsättningar att få vidta några åt- gärder i området och förutsättningarna i övrigt talar för det bör myn- digheten överväga ett permanent skydd (till exempel det biotop- skydd vi föreslår, avsnitt 12.20). Överväganden finns i avsnitt 12.13.2. Paragrafen är ny, men motsvarar till innehållet gällande 16 § artskydds- förordningen (2007:845). Det som skiljer är att förbudet som tidigare omfattade ”ägg med embryo” nu omfattar ”ägg” och att bestämmel- sen, stället för att hänvisa till arter som i bilaga 1 till artskyddsförord- ningen har markerats med n., direkt anger att den omfattar myskoxe och järv. Överväganden rörande ”ägg med embryo” finns i avsnitt 14.9. Paragrafen är ny, men motsvarar gällande 23 § artskyddsförord- ningen (2007:845). Begreppet ”med embryo” har bytts ut till ”ägg”. Överväganden rörande ”ägg med embryo” finns i avsnitt 14.9 Paragrafen är ny, men motsvarar gällande 25 § artskyddsförord- ningen (2007:845). Begreppet ”varor” har kompletterats med att be- stämmelsen även ska gälla delar som härrör från sådana djur och väx- ter som omfattas av bestämmelsen. Paragrafen är ny, men motsvarar gällande 26 § artskyddsförord- ningen (2007:845). Första stycket kompletteras med att krav på till- stånd ska gälla för verksamhet som bedrivs i större omfattning eller annars i förvärvssyfte. Syftet med ändringen är att bestämmelsen ska omfatta såväl verksamhet som är omfattande men inte nödvändigtvis bedrivs i förvärvssyfte som verksamhet som är begränsad men kan gälla stora belopp. Bestämmelsen innehåller även ett bemyndigande för regeringen att meddela föreskrifter om vad som ska gälla för till- stånd enligt paragrafen.