sou · H9B347 · 2022-01-01 00:00:00 — Till- stånd behövs dock inte, om platsen tas i anspråk endast tillfälligt och i obetydlig omfattning och utan att inkräkta på någon annans till- stånd. Det kan t.ex. handla om upplag, uppställning av byggbodar, kiosker, uteserveringar och skyltar. Innan ger ett sådant tillstånd ska den inhämta yttrande från kommunen och om kommunen avstyrker får tillstånd inte ges (3 kap. 2 §).55 Lagen med särskilda bestämmelser om gaturenhållning och skyltning I lagen (1998:814) med särskilda bestämmelser om gaturenhållning och skyltning regleras dels ansvaret för gaturenhållning, snöröjning m.m., dels vissa frågor om skyltning. Lagen kompletterar därmed be- stämmelserna i PBL om underhåll av allmänna platser (6 kap. 21 § PBL) och bestämmelserna i och PBF om skyltar och ljusanordningar (t.ex. 2 kap. 6 och 9 §§ samt 8 kap. 3 § PBL och 1 kap. 7 b §, 3 kap. 3 § och 6 kap. 3–4 a §§ PBF). I lagen regleras bl.a. tillståndsplikt för skyltar. Bestämmelserna gäller dock inte anordningar inom vägområde eller för vilka bygglov krävs eller har lämnats. Bestämmelserna gäller inte heller sådana åt- gärder avseende skyltar och ljusanordningar som inte omfattas av krav på bygglov efter beslut enligt 9 kap. 7 § första stycket PBL. I lagen (2006:545) om skyddsrum finns bestämmelser om hur skydds- rum ska byggas, utrustas och underhållas (jfr även förordningen [2006:638] om skyddsrum). I lagen finns också bestämmelser om ersättning. Av 3 kap. 3 § framgår att den som inom ett område där skydds- rum ska byggas avser att utföra sådana byggåtgärder som omfattas av krav på bygglov enligt PBL och som omfattas av krav på anmälan ska underrätta Myndigheten för samhällsskydd och beredskap om sin avsikt. I 5 § samma kapitel anges vidare att vid ett tekniskt samråd enligt 10 kap. PBL ska en genomgång göras av de åtgärder för besikt- ning, tillsyn och övrig kontroll som är nödvändiga för att ett skydds- 55Jfr även SKR, På rätt plats – handbok om upplåtelse av offentliga platser (). rum ska kunna antas komma att uppfylla de krav som ställs i 2 kap. 3 § och med stöd av 2 kap. 4 § denna lag. Lagen om skydd mot olyckor Lagen om skydd mot olyckor (2003:778) innehåller bestämmelser om bl.a. enskildas och kommunens skyldigheter, om och statlig räddningstjänst samt om tillsyn och ersättning. Bestämmel- serna i lagen syftar till att i hela landet bereda människors liv och hälsa samt egendom och miljö ett med hänsyn till de lokala förhål- landena tillfredsställande och likvärdigt skydd mot olyckor (1 kap. 1 §). Exempelvis framgår av 2 kap. 2 § att ägare eller nyttjanderättshavare till byggnader eller andra anläggningar i skälig omfattning ska hålla utrustning för släckning av brand och för livräddning vid brand eller annan olycka och i övrigt vidta de åtgärder som behövs för att före- bygga brand och för att hindra eller begränsa skador till följd av brand. I 4 § samma kapitel anges att vid en anläggning där verksamheten innebär fara för att en olycka ska orsaka allvarliga skador på männi- skor eller miljön, är anläggningens ägare eller den som utövar verk- samheten på anläggningen skyldig att i skälig omfattning hålla eller bekosta beredskap med personal och egendom och i övrigt vidta nöd- vändiga åtgärder för att hindra eller begränsa sådana skador. För att skydda människors liv och hälsa samt egendom och miljön, ska kommunen vidare tillse att åtgärder vidtas för att förebygga bränder och skador till följd av bränder samt, utan att andras ansvar inskränks, verka för att åstadkomma skydd mot andra olyckor än bränder (3 kap. 1 §). Av 5 kap. 2 § framgår bl.a. att kommunen får meddela de föreläg- ganden som behövs i enskilda fall för att lagen eller föreskrifter som har meddelats i anslutning till lagen ska följas. Lagen om skydd mot olyckor och PBL är tillämpliga parallellt. Detta innebär att en åtgärd – som har beviljats bygglov och bedömts uppfylla PBL:s krav såvitt gäller brandskydd – ändå kan bli föremål för ytterligare krav enligt lagen om skydd mot olyckor.56 2002/03:119 s. 52 och s. 119 samt RÅ 1982 2:5. Lagen om brandfarliga och explosiva varor Lagen (2010:1011) om brandfarliga och explosiva varor innehåller be- stämmelser om hantering, överföring, import och export av brand- farliga och explosiva varor och sådana förberedande och efterföljande åtgärder som behövs med hänsyn till brand- och explosionsrisken och till konsekvenserna av en brand eller en explosion. Lagens syfte är att hindra, förebygga och begränsa olyckor och skador på liv, hälsa, miljö eller egendom som kan uppkomma genom brand eller explosion orsakad av brandfarliga eller explosiva varor. Lagen ska även förebygga obehörigt förfarande med varorna (1 §). Av 10 § framgår att byggnader och andra anläggningar där brand- farliga eller explosiva varor hanteras samt anordningar för hantering av sådana varor ska vara inrättade på ett betryggande sätt med hänsyn till brand- och explosionsrisken samt konsekvenserna av en brand eller en explosion. De ska också vara placerade så att motsvarande krav uppfylls i förhållande till omgivningen. Detta gäller också om- råden med sådana byggnader, anläggningar och anordningar. I 16 § anges att den som hanterar, överför, importerar eller expor- terar explosiva varor och den som yrkesmässigt eller i större mängd hanterar brandfarliga varor ska ha tillstånd till det. Frågor om tillstånd till hantering av brandfarliga varor prövas av kommunen respektive av Myndigheten för samhällsskydd och be- redskap (17 §). Jordabalken, JB, reglerar fast egendom (1–18 kap. JB) och inskrivnings- väsendet (19–24 kap. JB). I 3 kap. regleras rättsförhållanden mellan grannar; bl.a. anges att var och en ska vid nyttjande av sin eller annans fasta egendom ta skälig hänsyn till omgivningen (3 kap. 1 § JB). Även om grannelagsrättsliga tvister normalt prövas enligt bestäm- melserna i främst 32 kap. – och i förekommande fall enligt skadeståndslagen – kan vissa paralleller materiellt sett dras till PBL:s reglering om att omgivningen inte får utsättas för betydande olägenheter (2 kap. 9 § PBL). Detsamma gäller exempelvis regleringen i PBL om att en tomt ska hållas i vårdat skick (8 kap. 15 § PBL).57 57Se även MÖD 2017:55. I jordabalken regleras dessutom olika former av nyttjanderätter som t.ex. arrende (8–11 kap. JB) och tomträtt (13 kap. JB) samt servitut (7 och 14 kap. JB). Avslutningsvis kan nämnas att PBL också innehåller en uttrycklig hänvisning till 4 kap. 12 § jordabalken avseende rätt i vissa fall till avdrag på köpeskilling eller hävning av köp (11 kap. 64 § PBL). Fastighetsbildningslagen (1970:988, FBL) innehåller bestämmelser om fastighetsbildning. Fastighetsbildning är en åtgärd som innebär att en fastighetsindelning ändras; ett servitut bildas, ändras eller upp- hävs eller en byggnad eller annan anläggning som hör till en fastighet överförs till en annan fastighet (1 kap. 1 § FBL). Av fastighetsbildningslagen framgår också att fastighetsbildning sker såsom fastighetsreglering, om den avser ombildning av fastig- heter, och såsom avstyckning, klyvning eller sammanläggning, om den avser nybildning av fastighet. Fråga om fastighetsbildning prövas vid förrättning av lantmäterimyndighet 2 kap. 1 och 2 §§ FBL). Fastighetsbildningslagen och PBL gäller parallellt men tangerar varandra, inte minst när det gäller genomförandet av detaljplaner (6 kap. PBL). Även i om godtagbara plan- avvikelser finns hänvisningar till fastighetsbildningslagen (9 kap. 30 § första stycket 1 b PBL). anges i fastighetsbildningslagen att fastighetsbildning som huvudregel inte får ske i strid mot detalj- plan eller områdesbestämmelser (3 kap. 2 § FBL). I sammanhanget bör nämnas enligt bestämmelsen i fastighetsbildningslagen får mindre avvikelser dock göras, om syftet med planen eller bestämmelserna inte motverkas. Utrymmet för godtagbara planavvikelser enligt fastig- hetsbildningslagenär således väsentlig mindre än det i PBL (9 kap. 31b-e §§ PBL). Vidare bör nämnas att enligt 3 kap. 3 § FBL får inom område som inte omfattas av detaljplan fastighetsbildning inte ske, om åtgärden skulle försvåra områdets ändamålsenliga användning, föranleda olämp- lig bebyggelse eller motverka lämplig planläggning av området (3 kap. 3 § FBL). Även i t.ex. 5 och 7 kap. fastighetsbildningslagen finns flera bestämmelser som hänvisar till bestämmelser i (se t.ex. 5 kap. 4 a och 8 a §§ och 7 kap. 1 § tredje stycket FBL). Det finns i fastighetsbildningslagen inte någon möjlighet att på samma sätt som i PBL (9 kap. 17 och 18 §§ PBL) ansöka om för- handsbesked (jfr dock 4 kap. 26 § FBL). När lantmäterimyndigheten utreder förutsättningarna för en fastighetsbildning, ska myndigheten dock normalt samråda med (4 kap. 25 § FBL). beslut ska dessutom innehålla uttalanden i frågor som har ett samband med fastighetsbildningen (25 a § samma kapitel). Avslutningsvis kan nämnas att det i PBL också finns vissa be- stämmelser om vilandeförklaring av mål om inlösen, om det sam- tidigt pågår ett ärende om fastighetsbildning i (15 kap. 3 § PBL). Liksom i fastighetsbildningslagen, finns i ledningsrättslagen (1973:1144, LL) och anläggningslagen (1973:1149, AL) bestämmel- ser som hänvisar till PBL. Exempelvis får ledningsrätt inte upplåtas i strid med en detaljplan eller områdesbestämmelser (8 § LL) och gemensamhetsanläggning inte inrättas i strid med en detaljplan eller områdesbestämmelser (9 § AL). Även i expropriationslagen (1972:719) finns flera bestämmelser med koppling till PBL. Exempelvis får kommunen under vissa förut- sättningar besluta att ett ärende om lov eller förhandsbesked inte ska avgöras förrän en fråga om expropriationstillstånd har avgjorts (9 kap. 28 § PBL). Vidare ska – om kommunen använder sig av sin rätt till inlösen enligt 6 kap. PBL – ersättningen bestämmas enligt 4 kap. expro- priationslagen. Även i 14 kap. PBL finns bestämmelser om ersättning som hänvisar till expropriationslagen (14 kap. 23 § PBL) och om att expropriationslagens processuella bestämmelser i viss utsträckning ska tillämpas i vissa mål enligt PBL (15 kap. 1 § PBL). Skyddslagen (2010:305) innehåller bestämmelser om vissa åtgärder till förstärkt skydd för byggnader, andra anläggningar, områden och andra objekt mot sabotage, vissa terroristbrott, spioneri samt röjande i andra fall av hemliga uppgifter som rör totalförsvaret och grovt rån (1 §). Lagen innehåller också bestämmelser om skydd för allmänheten mot skada som kan uppkomma till följd av militär verksamhet (2 §). För att tillgodose behovet av skydd kan det beslutas att något ska vara skyddsobjekt (3 §). Skyddsobjekt kan vara t.ex. byggnader, andra anläggningar och områden som staten har äganderätt eller nyttjanderätt till och som disponeras av eller riksdagsför- valtningen. Det kan även handla om byggnader, andra anläggningar och områden som används eller är avsedda för fredstida krishan- tering eller försörjning med energi, vatten, livsmedel eller andra för- nödenheter av betydelse för försörjningsberedskap (4 §). Skyddsobjekt kan också vara bl.a. byggnader, andra anläggningar och områden som staten har äganderätt eller nyttjanderätt till och som disponeras av Försvarsmakten, , eller (5 §). Ett beslut om skyddsobjekt innebär som huvudregel att obehöriga inte har tillträde till skyddsobjektet (7 §). Säkerhetsskyddslagen (2018:585) gäller för den som till någon del bedriver verksamhet som är av betydelse för säkerhet eller som omfattas av ett för förpliktande internationellt åtagande om säkerhetsskydd (1 kap. 1 §). I lagen finns också bestämmelser som gäller den som avser att överlåta aktier eller andelar i säkerhets- känslig verksamhet och om internationell samverkan på säkerhets- skyddsområdet. Med säkerhetsskydd avses skydd av säkerhetskänslig verksamhet mot spioneri, sabotage, terroristbrott och andra brott som kan hota verksamheten samt skydd i andra fall av säkerhetsskyddsklassifice- rade uppgifter. Med säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter avses uppgifter som rör säkerhetskänslig verksamhet och som därför om- fattas av sekretess enligt offentlighets- och sekretesslagen eller som skulle ha omfattats av sekretess enligt den lagen, om den hade varit tillämplig (1 kap. 2 §).58 58Jfr även lagrådsremissen Ett starkare skydd för säkerhet (), i vilken föreslås ändringar i bl.a. säkerhetsskyddslagen. Med stöd bl.a. av bemyndigande i luftfartslagen (2010:500), har reger- ingen utfärdat luftfartsförordningen (2010:770). I förordningen regle- ras att den som för egen räkning utför eller låter utföra byggnads- arbeten ska minst arbetena påbörjas göra en anmälan till Försvarsmakten om arbetena avser uppförande eller tillbyggnad av en byggnad eller annan anläggning (6 kap. 25 §). Detta gäller om byggnadens eller anläggningens sammanlagda höjd kommer att över- stiga när arbetet ska utföras inom sammanhållen bebyg- gelse eller när arbetena ska utföras inom annat område. Avslutningsvis kan nämnas att det finns ytterligare ett antal författ- ningar som – t.ex. med en tillståndsplikt eller motsvarande – reglerar åtgärder eller verksamheter som tangerar dem som omfattas av PBL. Här kan nämnas bl.a. lagen (1966:742) om hotell- och pensionats- rörelse, strålskyddslagen (2018:396), alkohollagen (2010:1662) och livs- medelslagen (2006:804). Även lagen (2018:222) om bostadsanpassningsbidrag bör nämnas, vilken syftar till att genom bidrag till anpassning av bostäder ge per- soner med funktionsnedsättning möjlighet till ett självständigt liv i eget boende (1 §). I 8 § anges vidare att bostadsanpassningsbidrag som huvudregel inte lämnas om de sökta åtgärderna behöver utföras t.ex. på grund av byggnadstekniska brister, eftersatt underhåll, av- saknad av eller avsevärda brister i grundläggande bostadsfunktioner, eller avvikelser från bygglagstiftningens krav på tillgänglighet och användbarhet för personer med nedsatt rörelse- eller orienterings- förmåga (jfr bl.a. 8 kap. 1 och 4 §§ PBL). Nedan följer en mycket kortfattad beskrivning av viss internationell rätt som vi funnit angelägen att nämna med anledning av vårt utred- ningsuppdrag. I förekommande fall finns fördjupande beskrivningar i främst kapitel 6 och 7. Den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättig- heterna och de grundläggande friheterna () och konventionens samtliga ändring- och tilläggsprotokoll (utom tilläggs- protokollen 12 och 16) har ratificerats av Sverige.59 Konventionen gäller ändringar och tillägg som svensk lag enligt lagen (1994:1219) om den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna. Av 2 kap. 19 § regeringsformen följer att en lag eller annan föreskrift inte får meddelas i strid med åtaganden på grund av konventionen. Enligt artikel 6.1 ska var och en vid pröv- ningen av hans eller hennes civila rättigheter och skyldigheter eller av en anklagelse för brott vara berättigad till en rättvis och offentlig förhandling inom skälig tid och inför en oavhängig och opartisk domstol som upprättats genom lag. Enligt artikel 1 i tilläggsprotokoll 1 till konventionen ska varje fysisk eller juridisk person ha rätt till respekt för sin egendom. Ingen får berövas sin egendom annat än i det allmännas intresse och under de förutsättningar som anges i lag och i folkrättens allmänna grund- satser. Bestämmelserna inskränker dock inte ett lands rätt att genom- föra sådan lagstiftning som staten finner nödvändig för att reglera nyttjandet av egendom i överensstämmelse med det allmännas in- tresse eller för att säkerställa betalning av skatter, andra pålagor eller böter och viten.60 EU:s stadga om de grundläggande rättigheterna EU:s stadga om de grundläggande rättigheterna (2010/C 83/02) har samma rättsliga status som fördragen. Av praxis framgår att detta innebär att de grundläggande rättigheterna i rättig- hetsstadgan måste iakttas inte bara vid tillämpning av genomförande- lagstiftning utan så snart nationell lagstiftning omfattas av unions- rättens tillämpningsområde.61 I artikel 17.1 anges att var och en har rätt att besitta lagligen för- värvad egendom, att nyttja den, att förfoga över den och att testamen- 2016/17:180 s. 43. 60Se SOU 2019:9 s. 44. 2016/17:180 s. 43 f. tera bort den. Ingen får berövas sin egendom utom då samhällsnyttan kräver det, i de fall och under de förutsättningar som föreskrivs i lag och mot rättmätig ersättning för sin förlust i rätt tid. Nyttjandet av egendomen får regleras i lag om det är nödvändigt för allmänna sam- hällsintressen. Av artikel 47 framgår bl.a. att var och en vars unionsrättsligt garanterade fri- och rättigheter har kränkts har rätt till ett effektivt rättsmedel inför en domstol, med beaktande av de villkor som före- skrivs i denna artikel. Var och en har rätt att inom skälig tid få sin sak prövad i en rättvis och offentlig rättegång och inför en oavhängig och opartisk domstol som har inrättats enligt lag.62 Inom finns det två direktiv om miljöbedömningar. Det är dels det s.k. MKB-direktivet, dels det s.k. SMB-direktivet63. Bestäm- melser med krav som rör allmänhetens deltagande i utarbetandet av planer och program finns också i det s.k. Miljöinformationsdirektivet64. Utöver dessa direktiv finns det också krav på miljökonsekvensbeskriv- ningar och miljörapporter i konventionen om miljökonsekvensbeskriv- ningar i ett gränsöverskridande sammanhang (den s.k. Esbokonventionen65, SÖ 1992:1) samt i protokollet till konventionen (SÖ 2006:24).66 är part till Århuskonventionen (Konventionen om tillgång till information, allmänhetens deltagande i beslutspro- cesser och tillgång till rättslig prövning i miljöfrågor). Även EU har anslutit sig till Århuskonventionen. Århuskonventionens övergri- pande syfte är att allmänheten ska ha rätt att få tillgång till infor- mation, delta i beslutsprocesser och få tillgång till rättslig prövning 62Se SOU 2019:9 s. 44. 63Europaparlamentets och rådets direktiv /42/EG av om bedömning av vissa planers och programs miljöpåverkan. 64Europaparlamentets och rådets direktiv /35/EG av om åtgärder för all- mänhetens deltagande i utarbetandet av vissa planer och program avseende miljön och om änd- ring, med avseende på allmänhetens deltagande och rätt till rättslig prövning, av rådets direk- tiv 85/337/EEG och 96/61/EG. 65Konventionen om miljökonsekvensbeskrivningar i ett gränsöverskridande sammanhang. 66Se Ds 2020:19 s. 55 och prop. 2020/21:174 s. 21 ff. Århuskonventionen föreskriver också en skyl- dighet för parterna att garantera att allmänheten ges en sådan rätt. Med allmänhet avses enligt artikel 2.4 både fysiska och juridiska per- soner samt miljöorganisationer. Vissa av kraven gäller endast den be- rörda allmänhetens rätt och med begreppet avses enligt artikel 2.5 den allmänhet som berörs eller kan beröras av eller som har intresse av ett beslut på miljöområdet. Sådana icke-statliga organisationer som främjar miljöskydd och som uppfyller de krav som uppställs i nationell rätt anses enligt samma artikel ha ett sådant intresse (se avsnitt 6.11.5). I detta avsnitt gör vi en internationell jämförelse och beskriver plan- och byggregelverket i tre nordeuropeiska länder. I beskrivningen fokuserar vi på ländernas reglering av de frågor som omfattas av våra utredningsdirektiv, oavsett regleringsnivå i respektive land. Syftet med den internationella utblicken är dels att sätta den svenska regler- ingen i en större kontext, dels att få kunskap om olika sätt att reglera dessa frågor. Vi har valt att beskriva regelverken i , och Tysk- land. och har vi valt med tanke på ländernas närhet till och likhet med . har vi valt då landets regelverk, i den svenska bostadspolitiken, ofta framhålls som effektivt och som en god förebild. Beskrivningen av ländernas regelverk har sin ut- gångspunkt dels i svar på den enkät som vi har skickat till de aktuella länderna, dels utifrån vad som går att utläsa om regelverken på re- spektive lands officiella webbplatser. Översättningarna från original- språk till svenska är ”fria” och gjorda i utredningen; beskrivningen av det finska regelverket utgår dock från lagens svenska version. En- käten omfattar elva frågor avseende ländernas regelverk, exempelvis vilka åtgärder som alltid kräver tillstånd, eventuella undantag från krav på tillstånd, förutsättningar för att få tillstånd och genomföran- det av viss EU-rätt. Vi avslutar kapitlet med en sammanfattande analys av skillnader och likheter mellan de andra ländernas regelverk och det svenska. Med hänsyn till vår förhållandevis begränsade utredningstid har vi inte haft möjlighet att fördjupa analysen beträffande den praktiska tillämpningen i de olika länderna. Den norska lov om planlegging og byggesaksbehandling (plan- og byg- ningsloven, här förkortad NPBL)67 bestämmer hur marken ska användas och regleras. Av lagen framgår att reglerna om behand- ling av byggnadsärenden ska säkerställa ett korrekt genomförande och kontroll av byggnadsarbeten. Lagen ställer vissa materiella krav på byggnader och utgör grunden för de tekniska föreskrifter för byggnader som innehåller ytterligare krav. Lagen är indelad i 6 delar med totalt 35 kapitel och 229 paragrafer. Del 1 innehåller allmänna bestämmelser om bl.a. lagens syfte och tillämpningsområde. Del 2 innehåller bestämmelser om plan. Planläggning förekommer både på nationell, regional och nivå. Del 3 innehåller bestämmel- ser om genomförande, t.ex. om inlösen och expropriation. Del 4 innehåller bestämmelser om byggnadsfrågor, bl.a. om skyldighet att söka tillstånd för vissa åtgärder, krav på innehåll i ansökningar och tillsyn. Del 5 innehåller bestämmelser om verkställighet och avgift. Del 6 innehåller slutbestämmelser om bl.a. ikraftträdande och över- gångsbestämmelser. Definitioner av vissa termer återfinns på föreskriftsnivå.68 Depar- tementet har till detta också gett ut en vägledning till beräknings- regler.69 Enligt det norska departement som ansvarar för byggregelverket70 är huvudskälet för undantag i reglerna att göra det lättare för privat- personer att bygga vissa åtgärder som inte är särskilt viktiga för sam- hället och för att bespara kommunerna från onödig resursanvändning. Lagens del 4 om byggnadsfrågor innehåller en inledande paragraf som i 13 punkter räknar upp de åtgärder som omfattas av bestäm- melserna i avsnittet. Det handlar om åtgärder som att uppföra, bygga till, bygga på eller underbygga en byggnad samt placera en byggnad, en konstruktion eller en anläggning. Men också väsentlig ändring, väsentlig reparation, fasadändring, ändrad användning, rivning, in- 67https://lovdata.no/dokument/NL/lov/2008-06-27-71, hämtad . 68https://lovdata.no/dokument/SF/forskrift/2017-06-19-840/KAPITTEL_6#§6-1, hämtad . 69https://dibk.no/globalassets/byggeregler/h-2300_grad_av_utnytting.pdf, hämtad . 70Enkätsvar fråga 5, s. 3. hägnad mot väg, placering av skyltar och reklam, väsentliga ingrepp i terrängen och anläggning av väg, parkeringsplats eller landnings- plats (§ 20-1 NPBL). I efterföljande paragrafer finns bestämmelser om vilka av ovan angivna åtgärder som omfattas av søknadsplikt (jfr tillståndsplikt), i vilka situationer undantag kan göras, när dispens krävs etc. Innehål- let i lagens bestämmelser är sedan preciserat i bestämmelser i forskrift om byggesak (byggesaksforskriften, här förkortad NBSF).71 För vissa åtgärder krävs, enligt lagen, att den sökande är ett ansvarigt företag (§ 20-3 och § 23-1 NPBL). Åtgärder som är helt tillståndsbefriade är exempelvis friliggande byggnad som uppförs på bebyggd egendom och som inte ska använ- das för bostadsändamål (§ 20-5 NPBL). Av byggesaksforskriften framgår att sådan byggnad ska uppgå till maximalt bruksareal eller bebyggd areal, inte överskrida en mønehøyde (jfr takåshöjd) eller gesimshøyde (jfr takfotshöjd). Höjden räknas från färdigplanerad genomsnittsnivå runt byggnaden. Byggnaden får byggas i en våning och får inte förses med källare. Byggnaden behöver placeras från gräns eller från annan byggnad på tomten, och får inte placeras över ledningar i marken (§ 4-1 NBSF).