sou · H9B377 · 2022-01-01 00:00:00 — I våra intervjuer med musiklivet pekar man på att nya marknader har växt fram på flera håll i världen och att det gäller för svenska artister att hålla sig framme och vara synliga i de länder där de nya På de viktiga mässorna, festivalerna och mark- naden generellt finns nu en extrem konkurrens om utrymmet.151 Vidare är det minst lika viktigt att internationella uttryck och professionella utövare kommer till och får arbeta med ut- övare och publik här. Sådana möten ger fler perspektiv, inspiration och kontakter. Internationellt utbyte främjar konstnärlig utveckling på flera sätt. Det främjar en större variation av uttryck och perspektiv, och där- med ett bredare kulturutbud i . Ett fritt utbyte av konstnär- liga impulser, metoder, kunskap och inte minst nätverk är centralt för konstens och kulturens fortsatta utveckling. Från våra intervjuer framgår att det finns ett och omfattande behov av att återupprätta de internationella relationerna, inte minst konstnär till konstnär, särskilt som internationell samproduktion och samarbeten inte har prioriterats inom krisstödsfördelningen. Stöden för inter- nationellt utbyte behöver stärkas, exempelvis vad gäller stöd till konstnärliga och kulturella nätverk, småskaligt kulturutbyte, resi- dens, export och samarbeten. Att till exempel exportstöd behövs och efterfrågas inom olika kulturområden har varit känt länge och nämndes redan i proposi- tionen Tid för kultur 2009. Där konstaterades att aktörer som bok- förlag, agenter, producenter, gallerier, utställningsarrangörer med flera har svårt att nå ut internationellt. Frågan om stöd till kulturex- port beskrivs mer utförligt i avsnitt 5.3.3. I saknas också ett särskilt statligt stöd för den självfinan- siering som krävs från beviljade EU-projekt inom ramen för pro- grammet Kreativa . Sådana särskilda stöd finns i många andra EU-länder i syfte att förenkla för dem som vill söka bidrag från EU. Vi bedömer att avsaknaden av stöd för självfinansiering riskerar att hämma ansökningarna till Kreativa och att en sådan stöd- form bör införas. 151Enligt intervjuer med bland annat Export Music , och kulturråd i utlandet. 3.6.2Det är svårt för nya aktörer att etablera sig i kulturlivet Kvalitet och konstnärlig förnyelse främjas av att det finns en mång- fald av aktörer som verkar inom kulturområdet. Som vi beskrivit tidigare utgör offentlig finansiering en viktig intäktskälla för stora delar av kultursektorn. Det gäller särskilt för de aktörer som går i det främsta ledet i den konstnärliga utvecklingen. Aktörer som arbetar med experimentell och nydanande kultur har en betydelse- full roll som pionjärer och inspiratörer för andra aktörer inom kultursektorn. Däremot kan de ha svårt att överleva på en marknad. En mycket stor del av kulturbudgetarna på statlig, regional och nivå går till befintliga kulturinstitutioner. De offentliga stöd som är sökbara för det fria kulturlivet är generellt små och det är i regel mycket hård konkurrens om pengarna. I för- delas en stor del av stödet till samma aktörer år efter år.152 Vår bild är att detsamma även gäller de verksamhetsbidrag som fördelar på statlig nivå. Att möjligheten att bevilja verksamhetsbidrag till nya aktörer är begränsad hänger även ihop med att storleken på de offentliga stöden är för liten i relation till efterfrågan. Den urholkning av stöden som vi beskrivit i avsnitt 3.2.1 påverkar också inflödet av nya aktörer. I årsredovisningen skriver angående scenkonstområdet: (…)även de fria teateraktörer som får bland de högsta årliga verksam- hetsbidragen får se sina medel uppätna av fasta kostnader. bedömer därför att det är svårt att öka antalet mottagare av verksam- hetsbidrag inom området som avser teater och övriga uttryck.153 Verksamheter utvecklas med tiden och de etablerade aktörerna kan bygga upp resurser, erfarenheter och kvaliteter som är svåra för nya aktörer att konkurrera med. Dessa värden är förstås viktiga att värna om. Baksidan är att det kan leda till en stagnation och ha en konser- verande effekt på kulturlivet. Även om konstnärlig utveckling sker inom redan etablerade kulturverksamheter behöver det också finnas utrymme för nya aktörer för att främja utvecklingen. I sitt budgetunderlag bedömer att brist på möjlig- heter att möta det fria kulturlivets efterfrågan på bidrag bland annat 152Sjöström, E. 153Statens kulturråd 2021e, s. 38. kan utestänga nya aktörer från internationellt kulturutbyte, och att det kan hämma utvecklingen inom kultursektorn.154 Utställningsarrangörer inom bild- och formområdet har framfört till utredningen att även etablerade aktörer har svårt att få verksam- hetsstöd från stat, region och kommun, och att det krävs tidigare verksamhet innan en aktör kan få verksamhetsstöd. Verk- samhet under dessa år kan till exempel finansieras med projekt- bidrag, men i praktiken kan det även innebära att arbetet till stor del behöver ske ideellt från utställningsarrangörens sida. Aktörer be- skriver också att de genomför projekt efter projekt utan att beviljas verksamhetsstöd. Att utformningen av stödsystem ofta är kortsiktiga med pro- jektstöd och avgränsade insatser i stället för långsiktiga verksam- hetsbidrag med möjlighet till längre åtaganden lyfts även fram av fackförbundet i ett underlag till utredningen. Bristen på långsiktiga stöd leder till en mycket fragmentarisk arbetsmarknad för de som är verksamma inom scen- och filmområdet, där yrkeslivet präglas av korta och osäkra anställningar – ofta även med låga löner och ersättningar. På verksamhetsnivå blir långsiktigheten lidande. Projekt är också i regel fokuserade på utåtriktad verksamhet, vilket gör det svårt att utveckla och etablera en verksamhet med projekt- finansiering. Vad gäller projektbidrag råder hård konkurrens om de bidrag som fördelas av till det fria kulturlivet och de bidrag som för- delas av Kulturbryggan.155 Ett sätt att skapa utrymme för nya aktörer att beviljas stöd är att generellt öka de statliga anslagen för bidrag till kulturlivet. menar att de förstärkningar av anslagen för bidrag till det fria kulturlivet som genomfördes har lett till att nya aktörer kunnat beviljas stöd och att även ökningen 2021 kan medföra detta.156 Vi bedömer att det är angeläget att dessa anslag för- stärks ytterligare. Det kan också finnas behov av att skapa särskilda strukturer för att skapa bättre förutsättningar för nya aktörer att etablera sig och bygga upp sin verksamhet. Det kan handla om mindre bidrag, så kallade ”seed-money”, som kan sökas för att utveckla en projektidé eller verksamhetsidé. Sådana mindre bidrag skulle då inriktas mot aktörer 154Statens kulturråd 2021c. 155Statens kulturråd 2021e; 2021d. 156Statens kulturråd 2021c. som inte är mottagare av verksamhetsbidrag eller andra projektbidrag och bara kunna beviljas vid ett eller ett fåtal tillfällen. Bidragen bör också vara väldigt enkla för mottagarna att söka och redovisa. 3.6.3Bristen på långsiktiga förutsättningar hämmar utvecklingen Flera offentligt finansierade aktörer inom museer, bild och form, musik samt scenkonst har i intervjuer med utredningen tagit upp att de lever med kortsiktiga ekonomiska villkor. De får besked om ekonomiska förutsättningar i taget och ofta dessutom sent när nästa års verksamhet är planerad. Samma sak gäller eta- blerade aktörer som är mottagare av verksamhetsbidrag inom det fria kulturlivet. Dessa får också besked om bidrag i taget, trots att det ofta är samma aktörer som får stöd . Aktörer inom samtliga kulturområden har behov av att planera sin verksamhet långt i förväg. För en stor profilerad utställning vid ett museum börjar planeringen ofta i förväg. Om utställ- ningen innefattar lån av föremål och verk från andra museer i eller utanför är långsiktigheten extra viktig eftersom utställningen då behöver synkroniseras med planeringen vid andra museer. Mot- svarande gäller stora uppsättningar vid teatrar och musikinstitu- tioner, som förutom den egna konstnärliga personalen kan involvera frilansande dramatiker, kompositörer, regissörer, koreografer och soloartister med flera. Upplevd osäkerhet kring de ekonomiska för- utsättningarna kan därmed göra det svårt att initiera stora konstnär- liga projekt eftersom det innebär ett risktagande. Ettåriga stöd kan även leda till att fokus läggs på att prestera så bra som möjligt på kort sikt i syfte att säkerställa den offentliga finansieringen . Risken är att konstnärligt utvecklings- arbete, som kan vara mycket värdefullt på lång sikt men som inte går att följa upp på kort sikt, blir lidande. Särskilt i det fria kulturlivet är osäkerheten kring de långsiktiga, ekonomiska förutsättningarna stor. För de offentligt ägda institu- tionerna handlar frågan om ekonomiska förutsättningar främst om storleken på de ekonomiska bidragen, vilken kan variera . För aktörerna inom den fria sektorn är det i högre grad även en fråga om huruvida de överhuvudtaget kommer beviljas offentlig finansie- ring. Det beror på att tröskeln för att minska stöd eller ändra i bidragsgivningen till det fria kulturlivet är väsentligt lägre än trös- keln för att avveckla en offentligt ägd kulturinstitution. Samman- taget bedömer vi det som viktigt att skapa långsiktighet i verksam- hetsstöden till kultursektorn. 3.6.4Utbytet mellan det fria kulturlivet och institutioner bör öka Flödet mellan institutioner och det fria kulturlivet är viktigt för konstnärlig förnyelse och utveckling. Det fria kulturlivet består både av enskilda konstnärer och av organisationer som är fristående från institutionerna. Utbyte mellan det fria kulturlivet sker både genom att enskilda konstnärer anställs eller får uppdrag inom institutio- nerna och genom att institutioner och det fria kulturlivets aktörer samverkar. Frilansande konstnärer kan arbeta i kortare anställningar eller på uppdrag inom institutioner och därigenom bidra till kvalitet och ut- veckling inom institutionerna, som de själva får möjlighet att utvecklas. Även andra yrkesgrupper inom kultursektorn kan arbeta som frilansare och ha kortare anställningar eller uppdrag vid kulturinstitutioner. De fristående aktörerna är ofta flexibla och experimentella men saknar de resurser som finns på institutionerna. Samverkan mellan kulturinstitutioner och det fria kulturlivet samt ideella aktörer kan möjliggöra kulturella och konstnärliga projekt som ingen av parterna hade kunnat genomföra själva. Vi bedömer att samverkan kan gynna utvecklingen hos både kulturinstitutioner och det fria kulturlivet och därför bör stimuleras med riktade bidrag. Pandemin har hämmat utbytet mellan frilansande konstnärer och institutioner inom scenkonst och musik För att skapa förutsättningar för ett större flöde av frilansande konstnärer på institutionerna slöt fackförbund och arbetsgivarorga- nisationer inom musik- och scenkonstområdena kollektivavtal som gjorde undantag från lagen om anställningsskydd (LAS) beträffande möjligheten att tidsbegränsat anställa konstnärlig personal. Avtalet möjliggjorde en större variation av de musiker, skådespelare och dansare som publiken kunde se på scenerna. Fler fri- lansande musiker, skådespelare och dansare fick därigenom tillgång till arbetstillfällen vid de etablerade scenerna. minskade antalet musiker, skådespelare och dansare med tillsvidareanställning vid landets scener och det blev vanligare med korta kontrakt för till exempel regissörer och scenografer. För att skapa tryggare förutsätt- ningar för scenkonstnärer skapades då alliansverksamheterna inom musik, teater och dans. Allianserna erbjuder en trygghet för frilan- sande musiker, skådespelare och dansare mellan de uppdrag som de får vid landets scener. På så vis bidrar allianserna till att det finns tillgång till frilansande konstnärer på högsta nivå. När scenkonstinstitutionerna under pandemin inte kunde genom- föra sin publika verksamhet på samma sätt som vanligt upphörde de i stort sett att anlita frilansande musiker, skådespelare och dansare. Efter pandemin är det viktigt att utbytet mellan det fria kulturlivet och institutioner återupptas och utökas. Att utbytet snabbt åter- upptas är viktigt för de frilansande konstnärernas försörjnings- möjligheter, och för att sektorn ska behålla och kunna fortsätta utveckla kompetens och spets. Inom musik- och scenkonstområdena finns också stödformer som är inriktade mot att stimulera utbyte och samverkan mellan upphovspersoner och institutioner samt scener inom det fria kultur- livet. Bidraget Samverkan med komponister fördelas av och Dramatikerstöd fördelas av Författarfonden. Stöden kan i första hand sökas för arvoden till upphovpersonerna i samband med att en institution eller fri aktör beställer ett nytt musikaliskt verk respek- tive nyskriven svensk dramatik. Pandemin har medfört att det ska- pats en köbildning av uppsättningar till landets scener, vilket riskerar att minska antalet beställningar av nya verk (se avsnitt 2.1.13). I ljuset av detta kan ovan nämnda stödformer under återstartsfasen spela en viktigare roll än vanligt för att stimulera produktion av nya verk och bidra till inkomster för tonsättare och dramatiker. Inom kulturarv samt bild och form bör utbytet mellan institutioner och fria aktörer öka Inom museiområdet samt bild- och formområdet finns inget mot- svarande system som inom scenkonstområdet, som främjar utbyte mellan frilansarbetare och institutioner. råd bedömer att omsättningen av anställd personal är låg vid landets regionala museer.157 Det finns även vittnesmål om att det är svårt att få en fast anställning inom museisektorn,158 och vissa av de aktörer som vi har intervjuat menar att inflödet och utflödet av personal på institutionerna är för litet. Samma personal har därmed år stort inflytande över de utställningar som presenteras vid institutionerna, vilket kan påverka mångfalden och utvecklingen. Inom bild- och formområdet är en stor del av utbytet mellan insti- tutioner och det fria kulturlivet kopplat till utställningar med samtida bild- och formkonstnärer. Både samtidskonstinstitutioner och en- skilda konstnärer är beroende av detta utbyte. Frilansande curatorer upplever däremot att deras möjligheter till utbyte med institutionerna är begränsat. Ett fåtal museer tar upp frågan om utbyte med enskilda konstnä- rer och frilansare i de underlag som utredningen tagit del av och de intervjuer som vi genomfört. De som tar upp det menar att det van- ligtvis finns ett stort utbyte men att det har avstannat under krisen. Bland ideella kulturarvsaktörer finns också viss oro för att stora museiinstitutioner i för liten utsträckning samverkar med ideella aktörer, till exempel hembygdsföreningar och arbetslivsmuseer. Ersättningarna till bild- och formkonstnärer är otillräckliga En fråga som återkommit i våra intervjuer med kulturaktörer och i de underlag som vi har tagit del av är att institutioner och andra utställ- ningsarrangörer inte betalar bild- och formkonstnärer skälig ersättning i samband med utställningar. Flera aktörer uppger att en anledning till det är att utställningsarrangörerna saknar tillräckliga ekonomiska resur- ser. Att konstnärer får rimlig ersättning för sitt arbete i anslutning till utställningar är mycket viktigt för deras möjligheter att försörja sig. För att skapa bättre förutsättningar för bild- och formkonstnärer att få ersättning för utfört arbete har staten ingått MU-avtalet159 tillsammans med , föreningen verkare och industriformgivare, och föreningen . Enligt avtalet har konstnären rätt till 159Avtal om upphovspersoners rätt till ersättning vid visning av verk samt medverkan vid ut- ställning med mera. ersättning för sin medverkan före, under och efter en utställning samt därutöver utställningsersättning för den tid verket visas på utställ- ningen. är endast bindande för statliga aktörer men ska vara vägledande för andra aktörer med offentlig finansiering. Utredningen har fått flera förslag om att statliga bidrag bör vill- koras med att efterlevs. Regeringen har dock små juri- diska möjligheter att ställa sådana krav. En förutsättning för att icke- statliga aktörer fullt ut ska följa , och i högre grad ge konst- närer rimlig ersättning, är att de har ekonomiska förutsättningar att göra det.160 Som den konstnärspolitiska utredningen belyser kan det hända att en utställningsarrangör på grund av bristande ekonomiska resurser tvingas välja mellan att genomföra en utställning utan att tillämpa eller att inte genomföra någon utställning alls.161 Regeringen har ökat anslag för bidrag till bild- och formområdet med , bland annat för att ska tillämpas i högre grad.162 Vi ser positivt på detta tillskott men bedömer att det behövs ytterligare tillskott av medel för att stärka aktörer inom bild- och formområdet. Det är viktigt att såväl staten som regioner och kommuner fortsätter att verka för att konst- närer får rimlig ersättning i anslutning till utställningar. •Kulturrådets bidragsgivning för internationellt utbyte och sam- verkan inom anslag 1:2 bör stärkas. •De statliga anslagen för bidrag till det fria kulturlivet bör stärkas ytterligare. •Bidragen till kultursektorn bör vara mer långsiktiga för att möj- liggöra planering, konstnärlig utveckling och förnyelse. •Riktade bidrag till samverkansprojekt mellan å ena sidan det fria kulturlivet och ideella aktörer, och å andra sidan kulturinstitu- tioner kan möjliggöra kulturella och konstnärliga projekt som ingen av parterna kan genomföra själva. 2020/21:109. 2020/21:109. I detta kapitel redovisar vi utredningens analys av vilka hinder som finns för en återstart av kulturlivet i relation till delaktighetsmålet och våra bedömningar om hur dessa problem bör hanteras. Alla ska ha möjlighet att delta i kulturlivet.1 Covid-19-pandemin förstärkte vetskapen om att möjligheterna att ta del av och arbeta med kultur skiljer sig åt beroende av bostadsort och socioekonomisk bakgrund.2 I den analys av hindren för kultur- livets återstart som vi redogör för i detta kapitel har vi utgått från fyra dimensioner av delaktighet: •Alla ska ha möjlighet att ta del av en mångfald av konst och kultur samt av ett kulturutbud som präglas av hög kvalitet. Möjligheten att ta del av detta ska inte begränsas av ens religion, sociala eller etniska bakgrund, funktionsförmåga, kön eller bostadsort. •Alla ska ha möjlighet att få utlopp för sina skapande förmågor (göra kultur). Möjligheten ska inte begränsas av ens religion, sociala eller etniska bakgrund, funktionsförmåga, kön eller bostadsort. •Det ska vara möjligt att verka (arbeta och försörja sig) inom konst- och kulturområdet i hela landet. 2009/10:3. 2Jämför Myndigheten för kulturanalys 2020. •Det ska finnas breda möjligheter till inflytande över kulturlivets och kulturpolitikens utformning (påverka beslutsprocesser på kultur- området) som ska inkludera de politiska nivåerna stat, region och kommun samt professionella konstnärer och det civila samhället.3 Gränserna mellan dessa delaktighetsdimensioner är inte skarpa utan de går in i varandra.4 4.2Bostadsort påverkar förutsättningarna för professionellt kulturutövande Den kris vad gäller arbetsbrist som har utlösts inom kultursektorn till följd av covid-19-pandemin har märkts av i hela landet, men tydligast i de tre storstadsområdena. Det framgår av våra intervjuer med kultursektorns yrkesorganisationer. Troligen beror det på att det bor fler konstnärer i storstadsområdena än på andra håll i landet. statistik visar att det finns en påtaglig koncen- tration till storstadsområdena inom samtliga konstområden när det gäller var konstnärer bor.5 Det finns dock vissa skillnader mellan olika konstområden där konstnärer inom dans, teater och film är mer kon- centrerade till storstäderna än konstnärer inom andra områden. Enligt den konstnärspolitiska utredningen beror kon- centrationen till storstäder på att den största arbetsmarknaden för konstnärer finns där. Där finns också en miljö med en mångfald kreativa verksamheter som i olika avseenden stimulerar och stärker konstnärlig verksamhet. Såväl de största arbetsgivarna som de konst- närliga högskolorna finns i storstäderna. Förutom arbetstillfällen genererar detta sammantaget en koncentration av kulturintresserade och bygger upp sociala nätverk.6 Konstnärer som bosätter sig utanför storstäder kan ha svårt att verka nationellt och det finns en brist på kollegiala mötesplatser utanför storstäderna.7 Här skulle det digitala språng som samhället tagit under pandemin kunna bidra till att det blir något enklare för konstnärer att verka utanför storstäderna. 3Delaktighetsdimensionerna utgår från Myndigheten för kulturanalys 2020. 4Myndigheten för kulturanalys 2020. kultursektorns aktörer, precis som inom många andra branscher, lärt sig att hålla möten, samtala och arbeta genom digitala plattformar.8 Detta gör att behovet att vistas på samma geografiska plats minskar. Flera regioner menar också att de har försökt stötta de konstnärer som finns i den egna regionen under pandemin.9 Därigenom har de fått upp ögonen för lokala konstnärer som de inte visste bodde där och fått en tätare kontakt med många av dem. kan det för- hoppningsvis gynna regionernas insatser för, kunskap om och rela- tioner till konstnärerna, och därigenom konstnärers möjligheter att vara verksamma i hela . Inom kulturarvsområdet är de största museerna i hög grad kon- centrerade till storstadskommuner och kommuner med närhet till större städer. 10 Även om vi inte tagit del av några uppgifter om var personer som arbetar inom kulturarvsområdet bor tyder det på att fler arbetstillfällen finns i storstäder och större städer. En aktör som finns i hela landet, och som bidrar till arbetstillfällen för till exempel antikvarier och konstnärer, är Svenska kyrkan.11 I våra samtal med kulturaktörer har det framkommit att även kultur- föreningar och studieförbund finns i hela landet och bidrar till arbets- tillfällen för konstnärer. 4.2.1Svag infrastruktur utgör ett hinder för att verka utanför storstäder Infrastrukturen inom vissa konstområden är svagare än inom andra områden. Det gäller till exempel infrastrukturen för dans, cirkus samt bild och form. Inom dessa områden saknas i varierande grad möjlig- heter att producera och presentera konst. Detta är känt bland kultur- politikens aktörer och bekräftas i intervjuer med kulturaktörer och skriftliga underlag som utredningen har tagit del av. utgör en infrastruktur för scenkonstområdet. Det gäller även dans som de har arbetat strategiskt med , och cirkus som de tillförts medel för att arbeta med . Men jämfört med andra konstområden är den grundläggande infrastruk- turen för dans och cirkus ändå svag, vilket utgör ett hinder för konst- 8Post- och 2021. 9Intervjuer med företrädare för regionerna. 10Myndigheten för kulturanalys 2019. närer inom dessa områden att bosätta sig utanför storstäderna. Detta påverkar både konstnärernas möjligheter att vara verksamma i hela landet och invånarnas möjlighet att ta del av dessa konstformer. I våra intervjuer med aktörer inom dansområdet framkommer att det saknas träningslokaler och produktionsmöjligheter utanför storstäderna. Men även i storstäderna är tillgången till lokaler både för träning och produktion ett problem inom dansområdet.12 Även inom cirkus- området hämmar bristen på lokaler för produktion och daglig träning utanför storstäderna konstnärers möjligheter att verka i hela landet.13 Inom bild- och formområdet råder ateljébrist i många delar av landet, även i storstäderna. Dessutom har antalet gallerier minskat , vilket påverkar förutsättningarna för konstnärer att vara verksamma i hela landet.14 Svagheterna i infrastrukturen medför både svårigheter för konst- närerna inom de tre nämnda konstområdena att vara verksamma och svårigheter för befolkningen i många delar av att ta del av dessa konstformer. Svagheterna hämmar också den konstnärliga utvecklingen. Vi vet dock ännu inte hur pandemin kommer att på- verka infrastrukturen inom kulturområdet. De konstområden som har mindre välutvecklad infrastruktur är också skörare och kan kom- ma att drabbas hårdare under och efter pandemin.