sou · H9B326 · 2022-01-01 00:00:00 — Flöden av pro- dukter för återanvändning följs inte heller på samma sätt som för återvinning och omhändertagande av avfall. I och med att producen- terna inte heller ska ges samma omfattande ansvar för återanvänd- ning som de har för avfallshanteringen kan de inte heller hållas ansva- riga för resultatet på samma sätt. Utredningen ser dock ett behov av att användare av elutrustning får tillgång till information om och goda förutsättningar för återanvändning. Av avfallsdirektivet framgår att medlemsländerna får vidta lagstift- ningsåtgärder och andra åtgärder för att garantera att producenter har utökat producentansvar för att stärka återanvändning, förebyg- gande, materialåtervinning och annan återvinning av avfall (arti- kel 8.1). För elutrustning finns det tydliga signaler om att återan- vändningen behöver stärkas. Den upplagring som finns av konsu- mentelutrustning i hushåll men även på företag och hos offentliga verksamheter är till stor del sådan elutrustning som skulle kunna återanvändas. Av de inledande bestämmelserna till avfallsdirektivet och WEEE-direktivet framgår det att åtgärder ska vidtas som syftar till att förebygga och minska genereringen av avfall samt minska resursanvändningen. Förebyggande av avfall är det effektivaste sättet att förbättra resurseffektiviteten och minska miljöpåverkan från av- fall. Det är därför viktigt att medlemsstaterna vidtar lämpliga åtgärder för att förebygga avfallsgenerering och övervaka och utvärdera framstegen i genomförandet av sådana åtgärder. Som en del av sådana åtgärder bör medlemsstaterna främja innovativa produktions-, före- tags- och konsumtionsmodeller som minskar förekomsten av farliga ämnen i material och produkter, som uppmuntrar till ökad livslängd för produkter och som främjar återanvändning, däribland genom in- rättande av och stöd till nätverk för återanvändning och reparation. Gemensamma indikatorer och mål bör fastställas för att få ett enhet- ligt mått på de övergripande framstegen i genomförandet av avfalls- förebyggande åtgärder (skäl 29 till ändringsdirektivet). Medlemssta- terna behöver använda sig av åtgärder för att skapa incitament för en tillämpning av avfallshierarkin som innebär att uppkomsten av avfall i första hand förebyggs (skäl 15 till ändringsdirektivet). Enligt artikel 14.3 i WEEE-direktivet framgår det att medlems- staterna ska vidta lämpliga åtgärder så att konsumenterna bidrar till insamling och återanvändning av elavfall och för att uppmuntra dem att underlätta återanvändning, behandling och återvinning. Att ställa krav på producenter att verka för att användare av elut- rustning får goda förutsättningar att återanvända elutrustning innebär att producenterna får ett ansvar för att arbeta med avfallsförebyggande åtgärder. Enligt förordningen om producentansvar för elutrustning ställs det krav på producenterna på produktutformning och på insam- ling när produkten blivit avfall men det saknas tydliga krav på att producenterna ska arbeta avfallsförebyggande. Det är möjligt att genom föreskrifter ställa krav på att den som driver ett insamlingssystem ska vidta åtgärder för att främja återanvändning genom bemyndigande i 15 kap. 15 § 3b . Föreskrifterna kan till exempel innebära en skyldighet att vidta åtgärder som ger de an- slutna producenterna incitament att främja återanvändning (prop. 2019/20:156) För att maximera förberedelsen för återanvändning ska medlems- staterna verka för att, före ytterligare överföringar, det genom insam- lingssystem eller insamlingsplatser är möjligt att vid insamlingspunk- terna avskilja elavfall som ska förberedas för återanvändning från annat separerat insamlat elavfall. Medlemsstaterna kan i detta syfte särskilt verka för att personal från återanvändningsbranschen be- viljas tillträde till dessa platser (artikel 6.2 i WEEE-direktivet). Utredningen bedömer att det är möjligt att ställa krav på att pro- ducenter inom ramen för producentansvaret får en skyldighet att arbeta med avfallsförebyggande åtgärder vari återanvändning ingår. Utredningen ser ingen anledning att bemyndigandet i 15 kap. 15 § ska vara begränsat på det sätt som det nu är vad avser möjligheten att meddela föreskrifter. För att verka fullt ut med möjligheten att arbeta i enlighet med avfallshierarkin och främst arbeta med avfallsförebyggande bör nuvarande bemyndigande bred- das. Avfallsdirektivet begränsar inte möjligheten för producenter att arbeta med återanvändning utan det är i linje med direktivets syfte att producenterna och insamlingssystemen ska arbeta med avfalls- förebyggande vari återanvändning ingår. Utredningen föreslår där- för tydligare bemyndiganden (se avsnitt 11.4.2) som gör det möjligt att föreskriva om skyldigheter för producenter att vidta åtgärder för att stimulera avfallsförebyggande åtgärder. Ett liknande bemyndi- gande föreslås i engångsplastutredningen44. Krav på producenterna att underlätta för arbete med återanvändning ställs lämpligast på för- ordningsnivå. Utredningen bedömer att det är möjligt att ställa krav på att pro- ducenter ska verka för att användare av elutrustning får goda förut- sättningar att återanvända produkter. 44Genomförande av EU:s engångsplastdirektiv och andra åtgärder för en hållbar plastanvänd- ning, M2020/2035. Förslaget ställer krav på att producenterna ska vidta åtgärder men inte på vilket sätt. Det finns således utrymme för producenterna att formulera åtgärderna så att det passar dem så länge syftet, att ge använ- darna goda förutsättningar att återanvända elutrustning, uppnås. 11.2.3Stärkta incitament i insamlingen av elavfall Förslag: En producent ska använda ekonomiska incitament och andra incitament i den omfattning som är lämplig för att den som har elavfall ska fullgöra sin skyldighet att sortera ut och hantera elavfall enligt avfallsförordningen (2020:614). Incitamenten i första stycket ska vara sådana att de inte mot- verkar en effektiv resursanvändning. En producent ska på begäran redovisa vilka åtgärder som vidtagits enligt första stycket. Den enkät som utredningen låtit genomföra (bilaga 2) visar att eko- nomiska incitament skulle ha betydelse för att få konsumenter att lämna elavfall till återvinning. Utredningen gör trots detta bedöm- ningen att det inte bör införas specifika krav på sådana incitament, exempelvis i form av en pant. Detta hindrar inte att det vore effektivt om producenterna själva utformade och använde ekonomiska incita- ment och även andra incitament för att stimulera insamling och minska upplagring. Om det inte regleras i detalj hur dessa incitament ska utformas ger det möjlighet för producenterna att välja utifrån ett bredare spektrum av åtgärder. Incitamenten kan till exempel vara någon form av ekonomisk belöning. Incitamenten ska vara sådana som inte motverkar förebyggande av avfall eller effektiv resursan- vändning. Utredningen bedömer därför att incitament som leder till nyköp bör undvikas av miljöskäl. Lösningar bör väljas som är i linje med producentansvarets syfte. Men incitamenten kan också utgöras av att producenterna skänker pengar till välgörenhet som tack för lämnat avfall. Det kan också avse att den som lämnar avfallet får en surfmängd, sänkt abonnemangsavgift eller liknande. anser att det finns en stor fördel om producenterna själva får välja hur incitamenten utformas. Utredningen vill tolka begreppet incitament brett och det omfat- tar därför alla uppmuntrande och motivationsskapande åtgärder som går utöver traditionell insamling och information. I det kan, förutom de exempel som nämns ovan även ingå tävlingar, utmaningar och olika typer av så kallade nudgingåtgärder som gör det enklare och mer lockande att lämna sitt elavfall. Det är utredningens bedömning att det finns möjlig- het för producenterna att använda denna typ av incitament. Utred- ningen anser dock att det bör regleras genom att en särskild bestäm- melse införs i förordningen som ställer krav på att producenterna ska använda incitament, inklusive ekonomiska incitament, i den utsträck- ning som behövs för att den som har elavfall ska fullgöra sin skyldig- het att sortera ut och hantera elavfall enligt avfallsförordningen (2020:614). Medlemsstaterna ska vidta åtgärder för att skapa incitament för avfallsinnehavarna att ta ansvar för att lämna sitt avfall till de system för separat insamling som finns tillgängliga, särskilt, när så är lämp- ligt, genom ekonomiska incitament eller föreskrifter (artikel 8a 2 andra meningen). Insamlingen av elektronikavfall behöver förbättras och det finns anledning att ställa krav som innebär att producenterna ska ge incitament till avfallsinnehavaren så att avfall lämnas till aktö- rer som får ta emot avfallet. Medlemsstaterna bör använda sig av ekonomiska styrmedel och andra åtgärder för att skapa incitament för tillämpning av avfallshierarkin, till exempel sådana som anges i avfallsdirektivets bilaga IVa (skäl 15 till ändringsdirektivet). Enligt artikel 14.3 i WEEE-direktivet framgår att medlemssta- terna ska vidta lämpliga åtgärder så att konsumenterna bidrar till insamling och återanvändning av elavfall och för att uppmuntra dem att underlätta återanvändning, behandling och återvinning. Det har visat sig att viljan och kunskapen hos avfallsinnehavarna att sortera ut och hantera sitt avfall behöver förbättras. De lösningar som producenterna använder för att underlätta för den som har avfall att lämna är inte tillräckliga. Utredningen bedömer därför att det krävs någon form av krav på incitament för att uppfylla bestäm- melsen i artikel 8a. Ett sådant incitament är till exempel pant på mobiltelefoner enligt de förslag som utredningen tagit fram, se kapitel 8 och avsnitt 11.3. Ett alternativ till att ställa ett skarpt krav på pant är att ställa ett mer allmänt hållet krav på att producenterna ska använda ekonomiska incitament och andra incitament i den om- fattning som är lämpliga för att den som har elavfall ska fullgöra sin skyldighet att sortera ut och hantera avfallet enligt avfallsförord- ningen. Det bör vara producenterna som har bäst kunskap om vilka ekonomiska incitament som kan uppmuntra avfallsinnehavarna att sortera ut och lämna sitt avfall till insamling. För att utvecklingen inte ska hämmas bör det lämnas till producenterna att utforma indi- viduella lösningar. kan begära att producenten redovisar vilka åt- gärder som vidtagits. Utredningen bedömer att en sådan möjlighet är viktig för tillsynsarbete. 11.2.4Information om avfallsförebyggande, insamling och återvinning på nationell nivå Förslag: Den som driver ett insamlingssystem som har tillstånd enligt 45 § ska genomföra lämpliga åtgärder för att informera innehavare av konsumentelavfall om 1.fördelarna av att vidta avfallsförebyggande åtgärder, 2.skyldigheten att sortera ut elavfall och var utsorterat elavfall kan lämnas, 3.insamlingssystemens ansvar för en säker insamling och han- tering av det avfall som samlas in, och 4.vilka möjligheter det finns att återvinna elavfall och vilken miljönytta detta ger. Insamlingssystemen ska redovisa till vilka informationsinsatser som har genomförts under föregående år. Enligt en undersökning som (2020) gjort var det av de svarande som hade sett information eller reklam om insamling av elutrustning. Det är en andel som i stort sett har halverats . Samma undersökning visade att det endast är strax som vet att konsumentelavfall kan lämnas i vissa butiker. Med tanke på att möjligheten att lämna i butik har funnits kan det anses vara en relativt låg andel som har den kunskapen. Det var som angav att de sett reklam eller information om att elektronik inte ska slängas i vanliga hus- hållssoporna. Enligt samma undersökning angav av respondenterna att de känner sig mycket väl informerade om var de ska slänga el- avfall. Dessa siffror tyder på att kommunens information om han- teringen av elavfall och var det kan lämnas inte når alla privathushåll. Inte heller butikernas ansvar för att informera om att elavfall kan lämnas tillbaka till butiken verkar ha nått användarna i tillräcklig om- fattning. Även några av resultaten från undersökning som genomförts av Novus (bilaga 2) pekar på att privatpersoner i viss utsträckning sak- nar information om insamling av elavfall. Av de respondenter som sparat ej fungerande mobiltelefoner hemma anger att information om var de kan lämnas skulle få dem att göra sig av med telefonen. Information om varför de ska lämnas till elektronikin- samling anger som något som skulle få dem att lämna in telefonen. Motsvarande siffror när det gäller annan ej fungerande småelektronik som hushållsapparater, handverktyg eller leksaker är . Detta tyder på att information om varför elavfall ska lämnas till separat insamling och var elavfall kan lämnas inte når alla. Den absolut vanligaste anledningen som anges till varför ej funge- rande produkter lagras hemma i stället för att slängas (gäller även mobiltelefoner) i undersökningen är att de läggs undan och glöms bort. Det är framför allt den yngre åldersgruppen, 18–, som anger detta svarsalternativ. Att saker läggs undan och glöms bort är även en vanlig anledningen när det gäller fungerande produkter som inte längre används. Det svarsalternativet kommer på tredje plats när det gäller mobiltelefoner (efter alternativen ”bra att ha som reserv” och ”risk för att personlig information kommer i orätta händer”) och på andra plats när det gäller övriga produkter (efter alternativet ”bra att ha som reserv”). Detta tyder på att det finns ett behov av åter- kommande informationsinsatser för att påminna konsumenter om att göra sig av med elektriska och elektroniska produkter som är inte längre fungerar men även sådana som fungerar men inte används . Vi bedömde i kapitel 9 att det inte är möjligt att ställa krav på att insamlingssystemen ska lämna garanti för att personlig information på elutrustning som kan lagra sådan raderas i samband med insam- lingen. Vi bedömde inte heller att det var möjligt att ställa krav på att sådan elutrustning ska samlas in på speciellt sett. En annan möjlighet för att hantera den oro för personligt lagrad information som många av respondenterna visar i Novus undersökning är att ställa krav på information om hur insamling, transport samt förberedelse för åter- användning och materialåtervinning av sådant avfall går till. Ett sådan informationskrav syftar dels till att de som driver de godkända insamlingssystemen måste se över hur denna insamling faktiskt görs, dels till att få de som lämnar produkter innehållandes känslig infor- mation att känna sig trygga att göra så. Denna information skulle dels behöva finnas i anslutning till själva insamlingen, men den be- höver även nå konsumenter så att det bidrar till att minska de hinder som gör att många inte lämnar till exempel sin telefon för insamling till att börja med. Även om det inte är kommunen som har det huvudsakliga ansva- ret för att samla in elavfall är det naturligt att de har ett ansvar för att informera privathushåll om hantering av elutrustning och elavfall. Detta eftersom kommunen har ett övergripande ansvar för hushål- lens avfallshantering och ett ansvar för att informera om andra avfall som kan uppstå i ett hushåll. Det är därför med stor sannolikhet i första hand till kommunen hushållen vänder sig när de söker infor- mation kring hanteringen av elavfall. Vi ser därför inte att det finns någon anledning att förändra kommunens ansvar för att informera hushåll. Den informationen ses som en grundläggande information som hushållen själva i stor utsträckning letar upp vid behov. Delar i denna information behöver även anpassas utifrån hur elavfall samlas in och vilka insamlingsplatser som finns i kommunen, något som görs bäst på lokal nivå av kommunen. Vi ser dock att det finns ett behov av att komplettera och för- stärka kommunens information med ett ansvar för producenterna eller de godkända insamlingssystemen att informera på en nationell nivå. Syftet med det nationella ansvaret är att öka kunskapen samt att regelbundet påminna om hur elavfall ska hanteras och varför. Sådana informationsinsatser kräver inte någon lokal anpassning utan kan med fördel samordnas och bör därför genomföras på nationell nivå. Ett informationskrav direkt på producenterna behöver inte inne- bära att informationen samordnas, det bedöms vara svårt för 1 330 producenter för konsumentelutrustning med olika typer av produkter att samordna sig i en sådan fråga om de inte måste. För att få till en samordning är det därför lämpligt att ett informationskrav läggs på de som driver insamlingssystem som har tillstånd. Insamlings- systemen tar ut en avgift från producenterna för de kostnader insam- lingssystemet har för hanteringen av avfallet. I denna avgift bör även ingå kostnader som insamlingssystemet har för att informera an- vändare om syftet med insamling och återvinning eftersom infor- mation till användarna är en del i att avfallshanteringen ska fungera på lämpligt sätt. Det finns därmed en tydlig koppling till att det är producenterna som ska stå för kostnaden för informationen även om kraven på utförande ligger på insamlingssystemen. En förutsättning för att informationsinsatserna ska få avsedd effekt och öka insamlingen av konsumentelavfall är att informa- tionen utformas och kommuniceras på olika sätt för att nå olika mål- grupper. Det talar för att informationskravet inte ska regleras i detalj utan det lämnas till insamlingssystemen att utforma informationen. Vi anser därför att det är tillräckligt att ställa krav på vad den som driver ett godkänt insamlingssystem. Utöver att informera om varför elavfall ska lämnas till insamlingssystemen, var det kan läm- nas och hur avfallet hanteras när det har lämnats av avfallsinnehavaren bör det även ingå ett ansvar att informera om förebyggande av avfall. I det ska ingå information till konsumenterna om elutrustningens miljöpåverkan och fördelarna att förebygga avfall. Som exempel kan Returpacks arbete med att bygga upp varu- märket Pantamera nämnas. Pantamera startade som ett reklamkon- cept men är nu ett etablerat varumärke när det gäller kommunika- tionen med konsumenter. Returpack arbetar med målgruppsanpas- sad kommunikation och använder sig av flera olika kanaler för att nå fram med sin kommunikation och påverka beteenden. För att underlätta tillsynsarbete föreslås att de som driver godkända insamlingssystem ska redovisa till vilka informationsinsatser som har genomförts under föregående år. Ett sätt att följa upp om insamlingssystemens informations- insatser får effekt på konsumenters kännedom om varför elavfall ska lämnas in och var det kan göras är genom regel- bundna attitydmätning (2020). Attitydmätningarna genomförs regelbundet som en del i tillsyn över det informationskrav som finns i förordningen 2008:834 om producent- ansvar för batterier. Undersökningen innehåller även frågor om el- avfall och skulle därför kunna användas till att även följa upp effekten av förslaget om insamlingssystemens informationskrav. Producenter har genom sitt producentansvar inte bara ansvar för insamling och behandling av avfall, utan även för avfallsförebyg- gande åtgärder. Avfallsdirektivet begränsar inte möjligheten för med- lemsstaterna att ställa krav på producenterna och insamlingssystemen att arbeta med avfallsförebyggande åtgärder utan det är i linje med direktivets syfte. Av artikel 8a.4 a i avfallsdirektivet framgår att medlemsstaterna ska vidta de åtgärder som krävs för att säkerställa att de ekonomiska bidrag som betalas av produktens producent för att fullgöra sina skyldigheter inom utökat producentansvar ska täcka kostnader som innebär tillhandahållande av lämplig information till avfallsinne- havare i enlighet med punkt 8a. Detta led är dock inte tillämpligt på utökat producentansvar som inrättats med stöd av WEEE-direk- tivet. Ledning om hur kostnaden för information, när det gäller pro- ducentansvar för elavfall, ska fördelas får i stället tas av WEEE- direktivet. Medlemsstater får kräva att producenter tillhandahåller information om bland annat skyldigheten att sortera ut elavfall och samla in det separat, vilka system för insamling som finns, möjlig- heten att vidta lämpliga åtgärder så att konsumenterna bidrar till insamling och återanvändning (artikel 14 WEEE-direktivet). ställs det krav på kommunen att bland annat informera privathushåll om hur de kan bidra till att mer konsumentelutrust- ning återanvänds och mer konsumentelavfall återvinns (68 § förord- ningen om producentansvar för elutrustning). Producenterna har skyldighet att informera om elutrustning som inte uppstår i privat- hushåll och informera om skyldigheten att sortera ut elavfall, syftet med att hantera elavfall skilt från annat avfall och hur elavfall ska lämnas till producenterna (67 § förordningen om producentansvar för elutrustning). I detta ligger ett krav både vad gäller konsument- elavfall som uppstår hos andra än privathushåll och för sådant elavfall som inte är konsumentelavfall. I enlighet med minimikraven i av- fallsdirektivet ska medlemsstaterna vidta de åtgärder som krävs för att se till att avfallsinnehavare som omfattas av system för utökat producentansvar som inrättats i enlighet med artikel 8.1 informeras om avfallsförebyggande åtgärder, anläggningar för återanvändning och förberedelse för återanvändning, återtagande- och insamlings- system samt förebyggande av nedskräpning (artikel 8a. Utred- ningen bedömer att det krävs större informationsinsatser för att öka kunskapen om insamling och avfallsförebyggande åtgärder. Utred- ningen bedömer att det är lämpligt att ställa kravet på att informera användare av konsumentelutrustning på insamlingssystemen. Det finns större möjlighet att informationen kan bli harmoniserad för allt konsumentelavfall och inte bara bero på hur informationen utformas lokalt. Att kravet läggs på insamlingssystemen innebär att de får det organisatoriska ansvaret för informationen. Utredningen bedömer dock att producenterna kommer att stå för kostnaderna genom den avgift som insamlingssystemen tar ut av de enskilda producenterna. Information om hur avfallsinnehavaren ska hantera avfallet bör ingå i ansvaret för avfallshanteringen. I linje med syftet med avfallsdirek- tivet och skälen till ändringsdirektivet (se bland annat skäl 15 och 29)bör det i sådan information även kunna ingå krav på att infor- mera om fördelarna av att vidta avfallsförebyggande åtgärder. 11.2.5Information om hanteringen av produkter med personliga data Förslag: En producent ska se till att användare av elutrustning får information om hur elutrustning som har lokalt lagrad personlig information kan fabriksåterställas och hur lokalt lagrad personlig information kan raderas. Att radera känsliga eller personliga data på en mobiltelefon eller annan elutrustning som lokalt kan lagra personlig information kan användaren själv göra genom att följa några enkla steg. Hur detta kan göras kan för de flesta modeller enkelt sökas upp på internet. Risken för att personliga data ska komma i fel händer anger dock drygt en fjärdedel () av de svarande i Novus undersökning (bilaga 2) som anledning till att fungerande mobiltelefoner sparas hemma. När det kommer till incitament för att göra sig av med fungerande tele- foner så är det vanligaste svaret återigen en garanti för att personliga data raderas () och tror att möjligheten att radera personlig information skulle få dem att ändra beteende och lämna in fungerande mobiltelefoner för återanvändning eller återvin- ning. Ett problem som har lyfts upp av flera olika aktörer som utred- ningen varit i kontakt med är att återanvändning av en telefon förut- sätter att den tidigare användaren har stängt av vissa funktioner på telefonen, annars går den inte att återanvända utan upplåsning från tillverkaren. Det finns därmed flera faktorer som pekar på att det behövs ytterligare information om radering av personliga data och inställningar på telefonen som möjliggör återanvändning.