sou · H9B3100 · 2022-01-01 00:00:00 — –5 kap. 3 § lagen (2017:496) om internationellt polisiärt samar- bete, om anspråket grundas på ett påstående om felaktigt beslut eller underlåtenhet att meddela beslut, –26 § lagen (2011:111) om förstörande av vissa hälsofarliga miss- brukssubstanser, 148Senaste lydelse 2019:1237. –46 kap. 20 § skatteförfarandelagen (2011:1244), eller –28 § kamerabevakningslagen (2018:1200). Justitiekanslern handlägger också andra anspråk på ersättning som grundas på ett påstående om överträdelse av unionsrätten. Av 4 § följer att vissa anspråk på ersättning med stöd av 3 kap. 1, 2 eller 4 § skadeståndslagen handläggs av Kammarkollegiet. Denna förordning träder i kraft . 1.114 Förslag till förordning om ändring i polisförordningen (2014:1104) Härigenom föreskrivs att 20 § polisförordningen (2014:1104) ska ha följande lydelse får meddela närmare föreskrifter 1.om rapporteftergift enligt 9 § polislagen (1984:387), 2.om vilka hjälpmedel som får användas för att stoppa ett fordon eller annat transportmedel enligt 10 § 5 polislagen, 3.om dokumentation enligt 27 och 28 §§ polislagen, 4. om rätten att besluta om 4. om rätten att besluta om förverkande enligt 3 § fjärde stycket förverkande enligt 3 kap. 3 § lagen lagen (1986:1009) om förfarandet (2023:000) om rättegången i vissa i vissa fall vid förverkande, fall vid förverkande och företags- 5.enligt 2 kap. 33 § och 3 kap. 6 § tredje stycket ordningslagen (1993:1617) i fråga om a) utförande och besiktning av en anläggning för motorsport, olycksberedskap eller föreskrifter som i övrigt behövs från säker- hetssynpunkt vid en sådan anläggning, och b) utförande och besiktning av skjutbana, 6.om polislegitimation, utöver vad som anges i förordningen (1958:272) om tjänstekort, 7.om klädsel, utrustning och annat som krävs för enhetlighet i polisarbetet, och 8.om verkställighet av denna förordning. Föreskrifter som avses i första stycket 1–4 och 6–8 och som berör Säkerhetspolisen ska meddelas i samråd med den. Denna förordning träder i kraft . 149Senaste lydelse 2021:630. 1.115 Förslag till förordning om ändring i förordning (2017:154) med instruktion för Härigenom föreskrivs att 6 § förordning om ändring i förordning (2017:154) med instruktion för ska ha följande lydelse ska förebygga och motverka ekonomisk brottslighet. brottsutredningar som rör vissa brottsutredningar som rör vissa brott och vid utredningar om själv- ständigt förverkande av brotts- vinster enligt 36 kap. 5 § brotts- balken om åklagaren finner att det finns särskilda skäl för detta. ska delta i det myndighetsgemensamma arbetet mot den grova och organiserade brottsligheten. Denna förordning träder i kraft . 150Senaste lydelse 2020:101. 2Utredningens uppdrag och arbete beslutade regeringen att tillsätta en särskild utredare med uppdrag att genomföra en systematisk översyn av de grund- läggande reglerna om förverkande i 36 kap. och i andra författningar där det finns regler om förverkande som kompletterar eller helt eller delvis ersätter bestämmelser.1 Enligt direktiven är syftet med översynen att säkerställa att förverkande- lagstiftningen är effektiv, ändamålsenlig och modernt utformad samt anpassad till åtaganden inom EU och internationellt. I uppdraget ingår bl.a. att överväga och om lämpligt föreslå änd- ringar som innebär att bestämmelser om utbytes- förverkande och hjälpmedelsförverkande blir generellt tillämpliga inom specialstraffrätten oavsett brottets allvar, ta ställning till om möjligheterna till förverkande utan samband med fällande brott- målsdom bör utvidgas eller om det finns behov av andra ytterligare möjligheter till förverkande. Oavsett ställningstagande till nämnda frågor är utredningens uppdrag att lämna förslag som innebär ut- ökade möjligheter till förverkande. Vidare ska utredningen ta ställ- ning till om de processuella bestämmelser som reglerar förverkande- förfarandet liksom de bestämmelser som reglerar möjligheterna att säkra ett förverkande är ändamålsenligt utformade. Slutligen ingår även i uppdraget att utvärdera tillämpningen av bestämmelserna om penningbeslag och vid behov lämna förslag som utvidgar tillämp- ningsområdet eller gör bestämmelserna tydligare och mer effektiva. Genom tilläggsdirektiv som beslutades vid regeringssammanträde erhöll utredningen ett tilläggsuppdrag, inne- 2020:66, se bilaga 1. Utredningens uppdrag och arbete bärande att vi även ska ta ställning till om de rättsäkerhetsregler som enligt 23 kap. 18 a § finns till skydd för en fysisk person som misstänks för brott också uttryckligen ska omfatta före- tag i samband med en utredning om företagsbot.2 Tilläggsuppdraget omfattar även att överväga om det tydligare bör framgå av lag att bestämmelserna om försvarare och rättegångskostnad i rättegångs- balken även omfattar företag i mål om företagsbot samt om det bör införas en skyldighet för undersökningsledaren att informera företaget om rätten att under vissa förutsättningar få en offentlig försvarare. Sju experter förordnades att bistå den särskilda utredaren (se närmare det inledande missivet). Utredningens arbete har varit mycket omfattande som stora förväntningar har funnits på att uppdraget ska redovisas som framgår av direktiven. Vi har av det skälet ansett det nödvändigt att tolka vårt uppdrag tämligen strikt och som ut- gångspunkt ta oss an de uppgifter som uttryckligen utpekas i det uppdrag som lämnats till oss. Vi har därför inte kunnat tillmötesgå alla önskemål om förändringar från externa intressenter som har kontaktat utredningen. Det kan vidare framhållas att utvärderingen av bestämmelserna om penningbeslag främst har genomförts genom en översiktlig genomgång av praxis från i huvudsak hovrätterna samt genom kontakter med företrädare för olika myndigheter som hanterar frågor om penningbeslag, företrädesvis från Åklagarmyn- digheten och Justitiekanslern. I övrigt har vi löpande i betänkandet redogjort för att uppdraget i vissa fall har avgränsats på ett sådant sätt att vi inte har övervägt ändringar som skulle kunna ha varit påkallade efter en mer omfattande utredning. Utredningens arbete har bedrivits i enlighet med sedvanliga metoder för utredningsarbete. Sex av sammanlagt nio sammanträden med ex- pertgruppen har emellertid hållits digitalt på grund av den globala spridningen av viruset SARS-CoV-2 (ofta benämnt Corona-viruset). 2Dir 2021:63, se bilaga 2. Utredningens uppdrag och arbete Även övriga externa kontakter har av samma anledning skett via tele- fon eller genom digitala möten. Genom expertgruppen har vi löpande utbytt information med de myndigheter som varit representerade. Vi har även haft flera kontakter med företrädare för olika myndigheter, däribland Justitiekanslern, , Utredningen om en sam- lad lagstiftning om befogenheter (Fi 2021:04) och Utred- ningen om barn som misstänks för brott (Ju 2019:15). En naturlig utgångspunkt för övervägandena har varit de åtagan- den har enligt internationella rättsakter. Beträffande försla- gens utformning har emellertid de internationella instrumenten i regel inte haft någon avgörande betydelse. Vad gäller möjligheten att förverka egendom utan koppling till närmare preciserad brottslighet har vi jämfört hur man i norsk, irländsk och tysk lagstiftning har närmat sig frågan samt haft kontakter med experter i nämnda länder i syfte bl.a. att utreda vilka erfarenheter som kan dras av redan befint- liga förslag och regleringar på området. genomfördes ett digitalt möte med angående det norska lagförslag som presenteras närmare i kapitel 5.3 På samma sätt genomfördes ett möte med . Cassidy angående den irländska lagstiftningen om förverkande utan koppling till fällande brottmålsdom.4 Med hänsyn till den rådande situationen har något studiebesök i annat land inte kunnat genomföras. Våra överväganden i frågan om förverkanderegleringen i de special- straffrättsliga lagarna i stället ska omfattas av generella bestämmelser har utgått från de lagar som nämns i lagstiftnings- ärendet Utökade möjligheter att förverka utbyte av och hjälpmedel vid brott m.m.5. Därefter har vi gått igenom de lagar som anges i den statliga utredningen Vad bör straffas?, bilaga 3, samt slutligen sökt fram de specialstrafflagar som tillkommit efter genom sökning i databasen har även haft vissa underhandskontakter med de departement inom som ansvarar för enskilda specialstrafflagar för samråd i fråga om enskilda förverkandebestämmelser enligt departementens uppfattning bör kvarstå eller omfattas av den generella regleringen i . 3Johan Boucht är professor vid . 4Francis H. Cassidy är expert på den irländska lagstiftningen och f n stationerad vid Eurojust som nationella representant. 2004/05:135. Sökningen i gjordes . Utredningens uppdrag och arbete Utredningens lagförslag finns i betänkandets första kapitel, dvs. i kapitel 1. I kapitel 2 (detta kapitel) redogörs för kommitténs upp- drag och arbete. I kapitel 3 finns en kort beskrivning av gällande svensk och inter- nationell rätt. Beskrivningen har den omfattning som utredningen har bedömt relevant för att våra överväganden och analyser ska bli enkla att följa och förstå. Redogörelsen gör inte anspråk på att vara fullständig och i vissa delar har vi bedömt att det varit bättre att låta redovisningen av gällande rätt ingå i andra kapitel (det gäller framför allt kapitel 5). I kapitel 4 redovisas våra allmänna överväganden om behovet av att reformera förverkandelagstiftningen samt våra närmare över- väganden kring bestämmelserna i 36 kap. . I kapitel 5 finns en redovisning av bakgrunden till vårt förslag om självständigt förverkande av brottsvinster samt våra överväganden angående sådant förverkande. Kapitel 6 innehåller en redogörelse av den problematik som upp- stått i relationen mellan målsägandens anspråk och förverkande. Där redovisas även våra överväganden och förslag om hur regleringen bör se ut . I kapitel 7 redovisas våra slutsatser efter utvärderingen av bestäm- melserna om penningbeslag samt våra överväganden i frågor som rör straffprocessuella tvångsmedel. Kapitel 8 innehåller överväganden om den nya förfarandelag avse- ende bl.a. utredning om självständigt förverkande och rättegången vid talan om förverkande och företagsbot som utredningen föreslår. I kapitel 9 finns våra överväganden när det gäller frågan om 36 kap. ska vara generellt tillämplig även vid brott en- ligt specialstraffrätten samt överväganden om behovet av särskilda förverkandebestämmelser i dessa lagar. Kapitel 10 innehåller en redogörelse av några frågor som uppstått med anledning av internationella förpliktelser inom för- verkandeområdet samt utredningens bedömning av om det finns be- hov av förändringar med anledning av internationella åtaganden. I kapitel 11 finns utredningens överväganden i fråga om lagstift- ningens ikraftträdande och behovet av övergångsbestämmelser. Konsekvenserna av utredningens förslag behandlas i kapitel 12. Utredningens uppdrag och arbete Författningskommentaren finns i kapitel 13. Betänkandet avslutas med det särskilda yttrandet och de fyra bilagor som fogats till betänkandet. Frågor om förverkande och företagsbot regleras i främst 36 kap. . Det finns även bestämmelser beträffande förverkande i flera specialstraffrättsliga lagar. För handläggningen av mål om för- verkande och företagsbot som inte gäller en tilltalad i brottmål gäller lagen (1986:1009) om förfarandet i vissa fall vid förverkande m.m. samt lagen (2008:369) om förfarandet vid förverkande av utbyte av brottslig verksamhet i vissa fall. För att säkerställa bl.a. att beslut om förverkande kan verkställas finns det möjlighet att använda olika tvångsmedel, främst kvarstad och beslag, innan det slutliga avgör- andet fattas av domstol. Bestämmelser om dessa tvångsmedel finns i 26 och 27 kap. . De nu beskrivna bestämmelserna och vissa andra kommer kort att redovisas i det följande. Redovisningen syftar till att förenkla förståelsen av våra överväganden och förslag till lagändringar, men gör inte anspråk på att vara uttömmande. Förverkande är en särskild rättsverkan av brott. Förverkande kan ske genom sakförverkande eller värdeförverkande. Innebörden av sak- förverkande är att viss egendom förklaras förverkad, dvs. att ägaren eller rättighetsinnehavaren förlorar sin rätt till den aktuella egen- domen. Vid värdeförverkande avser förverkandeförklaringen i stället värdet av viss egendom eller vissa förtjänster. Ett värdeförverkande har därför formen av en förpliktelse för den enskilde att betala ett angivet belopp (se nedan i avsnitt 3.5.1 om verkställighet av beslut om värdeförverkande). De grundläggande reglerna om förverkande finns i 36 kap. brotts- balken. Där regleras bl.a. under vilka förutsättningar förverkande får beslutas och mot vem en talan om förverkande kan riktas. I andra för- fattningar finns det regler om förverkande som kompletterar eller helt eller delvis ersätter reglerna i 36 kap. . Inom special- straffrätten finns t.ex. regler som innebär att förverkande kan beslutas på annan grund eller riktas mot annan person än vad som är fallet enligt regler. Den nuvarande svenska förverkanderegleringen infördes genom en reform av delar av 36 kap. . Reformen byggde på ett betänkande författat av professorn i straffrätt vid bakgrunden hör också den Nordiska straffrättskommitténs betänkande om konfiskation.2 Därefter har förverkandelagstiftningen förändrats i olika omgångar, bl.a. 2005 då möjligheten att förverka utbyte av och hjälpmedel vid brott utökades genom att regler i större omfattning än tidigare skulle gälla även vid brott som regleras i specialstraffrätten och 2008 när möjligheten till utvidgat förverkande infördes.3 Det har dock inte genomförts någon mer omfattande översyn av förverkande- regleringen sedan reglerna trädde i kraft. Enligt 36 kap. 1 § ska utbyte av brott förklaras förver- kat, om det inte är uppenbart oskäligt. Med utbyte av brott avses både konkret egendom som någon kommit över genom brott och det till penningbelopp uppskattade värdet av vad som åtkommits. Begreppet omfattar alltså både konkreta föremål och abstrakt vinst.4 1SOU 1960:28, Förverkande på grund av brott. 2Den tillsattes 1960 efter beslut av justitieministrarna i , , och (anslöt sig till samarbetet senare) och arbetet resulterade bl.a. i ett betänkande 1963. 2004/05:135 och prop. 2007/08:68. 1968:79 s. 76 och 79. Vidare kan vad någon har tagit emot som ersättning för kostnader i samband med ett brott förverkas, om mottagandet utgör brott enligt . I stället för det mottagna får dess värde förklaras förverkat. Även egendom som har trätt i stället för utbyte av brott, avkastningen av utbyte samt avkastning av det som har trätt i stället för utbytet kan med stöd av 1 c § förverkas som utbyte av brott. Vid bedömningen av om det är uppenbart oskäligt att besluta om för- verkande ska enligt 1 a § eventuell skadeståndsskyldighet särskilt beaktas. fanns ett förbud mot förverkande när utbytet mot- svarade skada för enskild. Detta förbud har numera tagits bort, men utgångspunkten är fortsatt att förverkande ska ske endast undan- tagsvis i dessa fall (se prop. 1986/87:6 s. 36). är det enligt 1 b § möjligt att förverka inte bara utbyte av det brott som en person döms för utan även att förverka utbyte som kommer från en inte närmare preciserad brottslig verksamhet.5 Denna förverkandeform kallas för utvidgat förverkande och in- fördes i svensk rätt som en del av genomförandet av artikel 3 förverkanderambeslut. Bestämmelserna innebär att i det fall någon döms för ett brott som är av beskaffenhet att kunna ge utbyte och för vilket är föreskrivet fängelse , kan inte endast utbyte av det brott som domen avser förklaras förverkat utan också annan egendom eller dess värde, om det framstår som klart mera sannolikt att den utgör utbyte av brottslig verksamhet än att så inte är fallet. Sådant förverkande kan dessutom komma i fråga då någon döms för vissa särskilt uppräknade brottstyper (kravet fängelse i straffskalan gäller då inte), förutsatt att brottet har varit av beskaffenhet att kunna ge utbyte samt när någon döms för annat brott för vilket det är föreskrivet fängelse under förutsättning att brottet har utgjort led i en brottslighet som utövats i organiserad form. Förverkandet av sådan egendom som på beskri- vet sätt bedöms härröra från den tidigare brottsliga verksamheten ses i dessa fall som en särskild rättsverkan av det brott som personen döms för, dvs. som en särskild rättsverkan av det förverkande- utlösande brottet.6 I 2 § regleras förverkande av egendom som använts som hjälp- medel vid brott enligt . Förverkande får beslutas om det behövs för att förebygga brott eller om det annars finns särskilda 2007/08:68. Bestämmelsen ändrades , se prop. 2015/16:155. 2007/08:68 s. 91. Även egendom som varit avsedd att användas som hjälpmedel – men som i det enskilda fallet inte kommit till sådan användning – får förverkas. Förutsättningen för förverkande är att brottet an- tingen har fullbordats eller att det har varit fråga om ett straffbart försök eller en straffbar förberedelse eller stämpling till brott. Egen- dom som har framställts genom brott eller vars användande utgör brott får också förverkas enligt den nu aktuella paragrafen. I stället för egendomen får dess värde förklaras förverkat. I 3 § finns bestämmelser som reglerar förverkande i vissa fall av föremål som riskerar att komma till brottslig användning. Bestäm- melsen tar sikte på typiska brottsverktyg. Förverkande av detta slag förutsätter inte att brott har begåtts och förverkandeformen kan därför inte ses som en särskild rättsverkan av brott. Har det uppkommit ekonomiska fördelar för näringsidkare av brott som begåtts i näringsverksamhet, ska enligt 4 § värdet därav förklaras förverkat, även när det inte följer av andra regler. Detta gäller dock inte om förverkande är oskäligt. Vid den bedömningen ska bl.a. beaktas om det kan antas att näringsidkaren kommer att åläggas annan betalningsskyldighet som svarar mot de ekonomiska fördelarna av brottet. I 5 § regleras mot vem talan om förverkande kan föras. Enligt den bestämmelsen får förverkande ske från gärningsmannen eller annan som medverkat vid brottet, den i vars ställe gärningsmannen eller annan medverkande var, den som genom brottet beretts eller näringsidkare som avses i 4 §, den som efter brottet förvärvat egen- domen genom vissa i huvudsak familjerättsliga fång samt från den som efter brottet förvärvat egendomen på annat sätt och som därvid haft vetskap om eller skälig anledning till antagande om egendomens samband med brottet. Om det är fråga om förverkande från någon av de tre först nämnda kategorierna får egendomen förverkas endast om egendomen vid brottet tillhörde den aktuella personen. I fråga om förverkande av utbyte som trätt i stället för det ursprungliga utbytet finns en särskild bestämmelse i sist nämnda hänseende. Utvidgat förverkande får enligt 5 a § ske från gärningsmannen eller annan som medverkat till det brott som förverkandet grundas på, den som förvärvat egendomen genom bodelning eller på grund av arv eller testamente eller genom gåva eller den som förvärvat egen- domen på annat sätt och då haft vetskap om eller skälig anledning till antagande om egendomens samband med brottslig verksamhet. Förverkande från gärningsmannen eller annan som medverkat måste anses förutsätta att personen fälls till ansvar.7 I 5 b § regleras hur en förverkandeförklaring avseende viss egen- dom förhåller sig till dels särskilda rättigheter i egendomen, dels utmätning och betalningssäkring. Enligt 6 § kan rätten, när ett sakförverkande framstår som oskä- ligt eller onödigt ingripande, i stället föreskriva att en särskild åtgärd ska vidtas till förebyggande av missbruk av egendomen. Som exem- pel på det sistnämnda brukar nämnas att rätten kan föreskriva om borttagande av signaturen på en förfalskad tavla. Om en förutsättning för förverkande är att någon döms till påföljd, får rätten, enligt 12 §, om den beslutar om påföljdseftergift, ändå besluta om förverkande. I specialstraffrätten kan finnas bestämmelser som är formulerade på ett sådant sätt att det förutsätts att någon döms till påföljd. I 13 § regleras vad som gäller om brottet har begåtts av någon som inte har fyllt eller som har handlat under påverkan av en allvarlig psykisk störning. I sådana fall får rätten besluta om förver- kande av egendom endast om och i den mån det med hänsyn till gärningsmannens psykiska tillstånd, gärningens beskaffenhet och omständigheterna i övrigt kan anses skäligt. I 14 § regleras möjligheterna att förverka egendom på grund av brott i fall där den brottslige dött eller påföljd av annan orsak inte kan dömas ut. Förverkande kan då ske om stämning i målet har del- getts från det att brottet begicks. Förverkande kan ske även under vissa andra förutsättningar. Talan om förverkande får väckas endast om det är påkallat från allmän synpunkt. Av 15 § framgår att ett beslut om förverkande förfaller om verk- ställighet inte skett från det att beslutet vann laga kraft. Enligt 16 § får en förverkandeförklaring underlåtas även om det i lag eller författning föreskrivs att förverkande ska beslutas, under förutsättning att förverkande vore uppenbart oskäligt. I 17 § klargörs att förverkad egendom tillfaller staten om inte annat är föreskrivet. Vidare regleras det fallet att utbyte av ett brott som svarar mot skada för en enskild har förklarats förverkat hos någon. Enligt bestämmelsen är det i ett sådant fall staten som har att svara för ersättning åt den skadelidande. Denna skyldighet är dock 2007/08:68 s. 67 ff. (bl.a. formuleringarna i rutorna). begränsad till värdet av vad som tillfallit staten på grund av förver- kandebeslutet. Utöver bestämmelserna i 36 kap. finns det regler om förverkande även i vissa specialstraffrättsliga författningar. Även om dessa ibland skiljer sig i olika avseenden från reglering, fungerar bestämmelserna i som riktlinjer vid tillämp- ningen av de specialstraffrättsliga reglerna. Enligt 36 kap. 1 § är reglerna om förverkande av ut- byte m.m. tillämpliga på brott inom specialstraffrätten. om det är fråga om brott för vilket är föreskrivet fängelse . Det är således möjligt att besluta om förverkande vid ett stort antal specialstraff- rättsliga brott.8 Utöver den generella regleringen i innehåller åtskilliga specialstraffrättsliga författningar bestämmelser om förverkande även för brott som inte har fängelse i straffskalan. Så är t.ex. fallet beträffande vissa brott enligt lagen (2000:1225) om straff för smuggling. Även bestämmelserna om förverkande av hjälpmedel enligt 36 kap. 2 § ska, om det inte finns avvikande regler, tilllämpas på specialstraffrättsliga brott för vilka det är föreskrivet fängelse . Den nu beskrivna ordningen, varigenom bestämmelserna om förverkande av utbyte av och hjälpmedel vid brott är tillämpliga även på specialstraffrättens område under vissa förutsättningar, infördes för att anpassa den svenska lagstiftningen till förverkande- rambeslut och till förverkandekonvention.9 Bestämmelserna om företagsbot infördes och har därefter genom- gått förändringar . Tillkomsten av systemet med företagsbot motiverades med att det sanktionssystem som gällde tidigare ansågs otillräckligt för att komma till rätta med brott i 2004/05:135 s. 107 f. 2015/16:155 s. 15. näringsverksamhet.10 Företagsboten konstruerades inte som en brotts- påföljd utan som en särskild rättsverkan av brott och skulle utgöra ett komplement till det individuella straffansvaret. De centrala bestämmelserna om företagsbot finns i 36 kap. 7–10 a §§ . Enligt 7 § ska ett företag åläggas företagsbot för brott, om det för brottet är föreskrivet strängare straff än penningböter och brottet har begåtts i utövningen av näringsverk- samhet, sådan offentlig verksamhet som kan jämställas med närings- verksamhet, eller annan verksamhet som ett företag bedriver, om brottet har varit ägnat att leda till en ekonomisk fördel för företaget.