sou · H9B320 · 2022-01-01 00:00:00 — Komplet- terande bestämmelser finns i förordningen om belastningsregister (21–22 c §§). Enligt 9 § lagen om belastningsregister har en enskild rätt att få ta del av uppgifter ur belastningsregistret om sig själv (s.k. egen begä- ran). Förutom den rätt som tillkommer den enskilde om att en gång per kalenderår få ta del av samtliga uppgifter som finns i registret finns det särskilda bestämmelser som ger den enskilde rätt att få ut ett begränsat registerutdrag som ska lämnas eller visas upp med stöd av bl.a. skollagen (2010:800) och lagen (2018:1219) om försäkrings- distribution. En enskild har i vissa fall även rätt att få ut uppgifter ur belast- ningsregistret om en annan enskild. Det gäller advokat- samfund vid en lämplighetsprövning enligt lagen (2017:630) om åtgärder mot penningtvätt och finansiering av terrorism (se 9 a § lagen om belastningsregister och 21 a § förordningen om belast- ningsregister). Det gäller också i den utsträckning som regeringen föreskrivit det, om det behövs för att pröva en fråga om anställning eller uppdrag i en verksamhet som avser vård eller som är av bety- delse för förebyggande eller beivrande av brott (10 § första stycket lagen om belastningsregister). I 11–14 §§ lagen om belastningsregister finns bestämmelser om ut- lämnande av uppgifter ur belastningsregistret till utländska myndig- heter. Kompletterande bestämmelser finns i förordningen om be- lastningsregister (24–25 a §§). Såvitt här av intresse följer det av 11 § lagen om belastnings- register att uppgifter ur registret får lämnas till en utländsk myn- dighet eller en mellanfolklig organisation, om utlämnandet följer av en internationell överenskommelse som efter godkännande har tillträtt eller av en EU-rättsakt. Om begäran görs av en medlemsstat i Europeiska unionen med stöd av rambeslutet om Ecris, framgår det av 12 a § att uppgifter ur belastningsregistret får lämnas ut för något annat ändamål än att användas i ett brott- målsförfarande om motsvarande rätt att få del av uppgifterna finns för en svensk myndighet. I 16–18 §§ lagen om belastningsregister finns bestämmelser om gallring av uppgifter ur registret. I 16 § finns bestämmelser om att en uppgift ska gallras om en dom eller ett beslut upphävts eller den dömde avlidit. I 17 § finns bestämmelser om att uppgifter även ska gallras när för- flutit från t.ex. dom, beslut eller verkställd påföljd. Enligt 17 a § gäller vissa särskilda regler för uppgifter som förts in i registret med stöd av rambeslutet om Ecris. I 18 § finns regler om undantag från bestämmelserna om gallring (s.k. uppskjuten gallring), där det före- skrivs att en uppgift, oavsett vad som sägs i 17 §, ska stå kvar i registret om det före utgången av den frist som gäller enligt 17 § har tagits in en ny uppgift som rör samma person, undantaget uppgifter om penningböter. Bestämmelserna innebär att ingen av uppgifterna ska gallras så länge någon av dem ska finnas kvar i registret. I para- grafen finns också en regel om en yttersta tidsfrist. Även om nya uppgifter har tillförts, ska tidigare uppgifter i allmänhet gallras när det har gått för den dom eller det beslut som föranledde att de fördes in i registret. I 21 § lagen om belastningsregister finns begränsningar i möjligheten att använda vissa uppgifter som en svensk myndighet har fått från en myndighet i en annan stat (jfr 9 kap. 2 § första stycket 8 offentlig- hets- och sekretesslagen [2009:400]). Om en svensk myndighet efter begäran har fått uppgifter från en annan medlemsstat i EU med stöd av bestämmelserna i rambeslutet om Ecris får uppgifterna an- vändas endast för det ändamål som de begärdes för. Om den medlems- stat som överfört uppgifterna med stöd av rambeslutet har före- skrivit villkor som begränsar rätten att använda uppgifterna, ska myn- digheten följa även dessa villkor. Detta gäller oavsett vad som annars är föreskrivet i lag eller annan författning. Uppgifter som har över- förts med stöd av rambeslutet får däremot alltid användas för att avvärja ett överhängande och allvarligt hot mot den allmänna säkerheten. 3.5.1Sekretess för uppgifter i belastningsregistret Sekretess till skydd för enskilda i verksamhet som syftar till att före- bygga eller beivra brott finns i 35 kap. offentlighets- och sekretess- lagen (2009:400). Vad gäller belastningsregister gäller sekretess i verksamhet som avser förande av eller uttag ur registret (3 §). Sekretessen är absolut eftersom det inte finns något skaderekvisit som villkor för sekretessen. Uppgifterna får endast lämnas ut enligt vad som gäller i lagen om belastningsregister (1998:620), säkerhets- skyddslagen (2018:585) eller förordningar som har meddelats med stöd av dessa lagar. Den absoluta sekretessen är primärt tillämplig hos både den regi- sterförande myndigheten och hos direktansluta myndigheter så länge uppgiften är kvar i registret. När en myndighet tar ut en uppgift för att använda i sin egen verksamhet blir den sekretess som kan gälla i denna verksamhet tillämplig i stället. (m.fl., Offentlig- hets- och sekretesslagen, , version 22, , kom- mentaren till 35 kap. 3 §.) En enskild kan enligt lagen om belastningsregister få del av upp- gifter om sig själv ur registret. Den som med stöd av lagen om belastningsregister har fått del av uppgifter om någon annans per- sonliga förhållande får inte obehörigen röja dessa uppgifter (19 § lagen om belastningsregister). 3.5.2Sekretess för uppgifter i förundersökning Vad gäller uppgifter i förundersökning och i vissa andra register än belastningsregistret finns skydd för enskildas personliga och eko- nomiska förhållanden i 35 kap. 1 § offentlighets- och sekretesslagen. Sekretess gäller för sådana uppgifter bl.a. i utredning enligt bestäm- melserna om förundersökning i brottmål (första stycket 1). Likaså gäller sekretess för sådana uppgifter i register som förs av Polismyn- digheten enligt 5 kap. lagen (2018:1693) om polisens behandling av personuppgifter inom brottsdatalagens område eller som annars be- handlas med stöd av de bestämmelserna (första stycket 5). Register som här avses är t.ex. register över dna-profiler, det internationella registret samt fingeravtrycks- och signalementsregistren. Sekretessen enligt 35 kap. 1 § gäller om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till honom eller henne lider skada eller men. Sekretessen hindrar dock inte att en uppgift lämnas ut enligt vad som föreskrivs i de olika registerförfattningarna (35 kap. 10 § första stycket 4). I18 kap. offentlighets- och sekretesslagen finns korresponde- rande sekretessregler till skydd för det allmännas brottsförebyg- gande och brottsbeivrande verksamhet. Sekretess gäller t.ex. för uppgift som hänför sig till förundersökning i brottmål om det kan antas att syftet med beslutade eller förutsedda åtgärder motverkas eller den framtida verksamheten skadas om uppgiften röjs (1 § första stycket). Under motsvarande förutsättningar gäller sekretess för uppgift som hänför sig till annan verksamhet som syftar till att före- bygga, uppdaga, utreda eller beivra brott och som bedrivs av bl.a. en åklagarmyndighet eller (1 § andra stycket 2). Detta kan gälla uppgifter som finns i de register som används i polisiär verk- samhet, t.ex. fingeravtrycks- och signalementsregister (m.fl., a.a., kommentaren till 18 kap. 1 §). 3.5.3Sekretess i verksamhet som avser internationellt rättsligt och polisiärt samarbete Sekretessbestämmelserna till skydd för det allmännas brottsförebyg- gande och brottsbeivrande verksamhet i 18 kap. offentlighets- och sekretesslagen innehåller även regler om internationellt rättsligt och polisiärt samarbete. I verksamhet som avser rättsligt samarbete på begäran av en annan stat eller mellanfolklig domstol gäller sekretess för uppgift som hän- för sig till en utredning enligt bestämmelserna om förundersökning i brottmål, om det kan antas att det varit en förutsättning för den andra statens eller den mellanfolkliga domstolens begäran att upp- giften inte skulle röjas (17 § första stycket). På motsvarande sätt gäller sekretess hos brottsbekämpande myn- digheter för uppgift som lämnats av ett utländskt organ inom ramen för internationellt polisiärt samarbete i syfte att förebygga, uppdaga, utreda eller beivra brott, om det kan antas att en förutsättning för att uppgiften lämnades var att den inte skulle röjas (17 a §). Vad gäller verksamhet inom kriminalvården finns skydd för enskilda i 35 kap. 15 § offentlighets- och sekretesslagen. Enligt denna bestäm- melse gäller sekretess för uppgift om en enskilds personliga förhål- landen, om det kan antas att den enskilde eller någon närstående lider men eller att fara uppkommer för att någon utsätts för våld eller lider annat allvarligt men om uppgiften röjs. Sekretessen gäller inte beslut av Kriminalvården eller en övervakningsnämnd. Dock gäller sekre- tessen för uppgift i ett sådant beslut, om det av särskild anledning kan antas att den enskilde eller någon närstående utsätts för våld eller lider annat allvarligt men om uppgiften röjs. 4Utbyte av information om brottmålsdomar inom EU utbyter information om brottmålsdomar med andra länder och vissa mellanstatliga organisationer.1 I detta kapitel beskriver vi det utbyte av sådan information som sker mellan EU:s medlemsstater. Kapitlet inleds med en beskrivning av vissa konventionsåta- ganden (avsnitt 4.2). Därefter redogör vi för inrättandet av det s.k. Ecris-systemet genom rådets rambeslut om Ecris (avsnitt 4.3), kom- missionens initiativ till att inrätta en central EU-databas för en ut- vidgad användning av Ecris när det gäller tredjelandsmedborgare (avsnitt 4.4), EU:s förordning om Ecris-TCN (avsnitt 4.5) och EU:s direktiv om ändring av rambeslutet om Ecris (avsnitt 4.6). Vi avslutar med en redogörelse av pågående EU-arbete om interoperabilitet (avsnitt 4.7). 4.2Rättsligt samarbete före Ecris Internationell rättslig hjälp i brottmål, inklusive utbyte av informa- tion i kriminalregister, har traditionellt reglerats genom konven- tioner och avtal mellan stater. Den grundläggande konventionen på detta område i är den europeiska konventionen om ömse- sidig rättslig hjälp i brottmål, vilken antogs av (konvention). ratificerade konventionen 1967. Samtliga medlemsstater i EU har anslutit sig, liksom vissa länder 1Jfr 4 § lagen (1998:620) om belastningsregister. Utbyte av information om brottmålsdomar inom EU Genom konventionen skapades förutsättningar för de anslutna staterna att bistå varandra i brottsutredningar. Konven- tionen har kompletterats med tilläggsprotokoll.2 I konventionen finns i artiklarna 13 och 22 bestämmelser om utbyte av uppgifter ur kriminalregister. Artikel 13 rör de fall då en stat begär att få ut uppgifter i ett enskilt ärende. Under vissa förut- sättningar är en konventionsstat skyldig att tillhandahålla en annan stat uppgifter ur sitt kriminalregister. Om en uppgift begärs av en rättslig myndighet för att användas i ett brottmålsförfarande ska begäran bifallas i samma utsträckning som om begäran hade kommit från en rättslig myndighet i det egna landet. Vid en begäran från annan än en rättslig myndighet eller för annat ändamål än ett brottmålsför- farande ska begäran bifallas enligt de villkor som gäller i den anmo- dade staten. Enligt artikel 22 ska varje konventionsstat minst en gång underrätta annan sådan stat om straffdomar och efterföljande åtgär- der som den förra staten meddelat mot den senare statens med- borgare. Detta gäller oberoende av om någon framställan har gjorts eller inte. Underrättelserna ska ske genom justitieministeriernas för- sorg. Mellan EU:s medlemsstater har dessa underrättelser ersatts av Ecris, se avsnitt 4.3.2. Som angetts har samtliga medlemsstater inom EU anslutit sig till konvention. EU-medlemsstaterna har sedermera komplet- terat denna konvention genom att ingå konvention om ömsesidig rättslig hjälp mellan Europeiska unionens medlemsstater av () jämte tilläggsproto- koll. Konventionen trädde för del i kraft (SÖ 2005:42). Ett av syftena med var att möjliggöra ansökningar om rättslig hjälp genom direkta kontakter mellan de rättsliga myndigheterna i medlemsstaterna. Vidare utvidgades tillämp- ningsområdet för rättslig hjälp i förhållande till konvention till att gälla även vissa förfaranden som inletts av administrativa myn- digheter. 2För undertecknande av konvention och tilläggsprotokoll, se SÖ 1968:15, SÖ 1979:12 och SÖ 2014:6. Utbyte av information om brottmålsdomar inom EU 4.2.3Lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål Bestämmelserna konvention och har genomförts genom lagen (2000:562) om internationell rättslig hjälp i brottmål. I lagen finns bestämmelser om när en annan stat begär hjälp i och när svensk åklagare eller domstol begär hjälp utomlands. Utgångspunkten är att samma förfarande och vill- kor som gäller i ett nationellt förfarande ska tillämpas vid rättslig hjälp till andra stater. I lagen finns även ett antal vägransgrunder som kan tillämpas i ett enskilt ärende, ifall vägran är förenlig med inter- nationella åtaganden. Efter inrättandet av Ecris inom EU finns i 1 kap. 8 § en bestäm- melse om att lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål inte gäller när kriminalregisteruppgifter utbyts med stöd av rådets ram- beslut om Ecris (se vidare avsnitt 4.3). För sådant utbyte gäller i stället lagen (1998:620) om belastningsregister och föreskrifter som har med- delats med stöd av den lagen. Om utbytet av uppgifter sker med stöd av konvention eller gäller däremot fortfarande lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål. fastslog att principen om ömsesidigt erkännande av rättsliga avgöranden ska vara en hörnsten inom det civil- och straffrättsliga området i unionen. Året därpå antogs ett åtgärdsprogram för att genomföra principen om ömsesidigt erkän- nande av domar i brottmål. Som ett led i arbetet med ömsesidigt erkännande blev frågan om ett förbättrat informationsutbyte ett prioriterat område inom EU. Mekanismerna för utbyte av information om fällande domar konvention ansågs inte motsvara de krav som det rättsliga samarbetet krävde inom EU. Som en temporär åtgärd fattades ett rådsbeslut om utbyte av uppgifter ur kriminalregistret. Beslutet genom- fördes dock inte i svensk rätt. Utbyte av information om brottmålsdomar inom EU Rådsbeslutet följdes 2008 av EU:s rambeslut om beaktande av fällande domar avkunnade i medlemsstat vid brottmålsförfarande i annan medlemsstat.3 Syftet med rambeslutet var att en fällande dom som avkunnats i en medlemsstat skulle få likvärdig verkan som en dom som avkunnats enligt nationell lagstiftning vid återfallssitua- tioner. Rambeslutet föranledde inte någon lagändring i svensk rätt. 4.3.2Europeiska rådets rambeslut om Ecris I syfte att ytterligare förbättra utbytet av uppgifter ur kriminal- register mellan medlemsstaterna fattade rådet ett rambeslut om organisationen av medlemsstaternas utbyte av uppgifter ur kriminal- register och uppgifternas innehåll (rambeslutet om Ecris), se bilaga 5 till detta betänkande.4 Detta rambeslut innebär sammanfattningsvis att varje medlemsstat som meddelar en dom mot en annan medlems- stats medborgare ska informera medborgarlandet om domen. Med- borgarlandet ska därefter lagra informationen. På så vis får varje med- lemsstat samlad information om de egna medborgarnas kriminalhisto- rik inom EU, vilken ska kunna vidarebefordras vid förfrågningar från andra medlemsstater. Rambeslutet syftar också till att påskynda och förenkla förfarandet när uppgifter ur kriminalregister begärs i ett en- skilt ärende genom att införa nya kanaler för att hämta in uppgift- erna. Det öppnar även upp för att uppgifter ur kriminalregister får lämnas ut för andra ändamål än brottmål. I rambeslutet specificeras vilka uppgifter om domen och den dömde som den dömande medlemsstaten ska överföra till medborgar- landet (artikel 11). Information om den dömde innefattar bl.a. identi- tetsuppgifter såsom namn och födelsedatum. Även uppgifter om t.ex. fingeravtryck och eventuell pseudonym eller alias ska överföras ifall sådana uppgifter är tillgängliga för centralmyndigheten i den dömande medlemsstaten. Rambeslutet kompletterar bestämmelserna konvention och , vilka alltså fortfarande gäller. Den underrättelseskyldighet som följer av artikel 22 konven- 3Rådets rambeslut /675/RIF av om beaktande av fällande domar avkun- nade i Europeiska unionens medlemsstater vid ett nytt brottmålsförfarande i en medlemsstat. 4Rådets rambeslut /315/RIF av om organisationen av medlems- staternas utbyte av uppgifter ur kriminalregistret och uppgifternas innehåll. Utbyte av information om brottmålsdomar inom EU tion har dock ersatts av rambeslutet om Ecris såvitt gäller EU:s med- lemsstater, jfr ovan avsnitt 4.2.1. 4.3.3Rådsbeslutet om det tekniska genomförandet För att kunna genomföra uppgiftsskyldigheten enligt artikel 11 i rambeslutet fattade rådet 2009 ett beslut om att inrätta ett euro- peiskt informationssystem för utbyte av uppgifter ur kriminalregi- ster (rådsbeslutet om Ecris).5 Beslutet syftade alltså till att bygga upp och utveckla ett datoriserat system – Ecris6 – för utbyte av uppgifter om fällande domar mellan medlemsstaterna.7 Genom beslutet lades grunden för ett standardiserat format för att göra det möjligt att utbyta uppgifterna i en enhetlig och elektronisk form mellan med- lemsstaternas centralmyndigheter. I beslutet finns referenstabeller över brottskategorier samt påföljds- och åtgärdskategorier för att underlätta en automatisk översättning. Det Ecris-system som inrättades genom beslutet är decentrali- serat och baseras på medlemsstaternas . Någon EU-gemensam databas har inte inrättats genom beslutet. Inte heller har beslutet inneburit att medlemsstaterna får direkt åt- komst till andra medlemsstaters kriminalregister. Rådet har låtit utarbeta en icke bindande handbok som behandlar de förfaranden som styr informationsutbytet.8 5Rådets beslut /316/RIF av om inrättande av det europeiska informa- tionssystemet för utbyte av uppgifter ur kriminalregister (Ecris) i enlighet med artikel 11 i rambeslut /315/RIF. 7EU-domstolen har uttalat att rambeslutet och rådsbeslutet om Ecris utgör hinder för en medlemsstat att i nationell lagstiftning ha ett särskilt förfarande som syftar till att en domstol i medlemsstaten ska erkänna ett slutligt avgörande av en domstol i en annan medlemsstat, genom vilket en person har dömts för ett brott, se dom , Balogh, C-25/15, EU:C:2016:423, jfr dom , Lada, C-390/16, EU:C:2018:532, p. 46 och 47. 8Europeiska unionens råd, for Practitioners. Utbyte av information om brottmålsdomar inom EU 4.3.4Genomförandet av Ecris-systemet i Ecris-systemet sattes i drift 2012. anslöt sig till systemet . är för svenskt vidkommande central- myndighet för samarbetet enligt rambeslutet (se förordningen [2014:1102] med instruktion för , bilaga till för- ordningen, 4 i). Rambeslutet om Ecris genomfördes i genom ett antal ändringar i befintliga lagar, framför allt i lagen (1998:620) om belast- ningsregister, men även i lagen (2000:562) om internationell rättslig hjälp i brottmål, offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) och dåvarande polisdatalagen (2010:361).9 Rådsbeslutet om Ecris rörande det tekniska genomförandet ansågs däremot inte kräva några författ- ningsändringar (prop. 2011/12:163 s. 11). I lagen om belastningsregister infördes en bestämmelse om att upp- gifter som överförts till med stöd av rambeslutet ska föras in i registret (4 a §). För uppgifter om gärningar som inte motsvarar brott enligt svensk lag eller som har begåtts infördes särskilda begränsningar för när uppgiften får lämnas ut (6 § tredje stycket). Vidare infördes i lagen en bestämmelse om att uppgifter ur regi- stret får lämnas ut till en myndighet i annan medlemsstat för ett annat ändamål än brottmålsförfarande om motsvarande rätt att få del av uppgifterna finns för en svensk myndighet (12 a §). Dessutom togs det in vissa bestämmelser om gallring (17 a §) och om använd- ningsbegränsningar av uppgifter som överförs till (21 §). 9Ändringarna hade föregåtts av beredning med anledning av ett utkast till rambeslutet, Ds 2008:49 och prop. 2008/09:18, samt av beredning av genomförandet av rambeslutet, Ds 2011:15. Utbyte av information om brottmålsdomar inom EU Lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål I lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål infördes en bestäm- melse som angav att lagen inte gäller vid utbyte av kriminalregister- uppgifter med stöd av rambeslutet, utan att lagen om belastnings- register då gäller i stället (1 kap 8 §). Ioffentlighets- och sekretesslagen (9 kap. 2 § första stycket 8) in- fördes ett förtydligande om att användningsbegränsningar beträf- fande uppgifter som en svensk myndighet har fått från en myndighet i en annan stat finns i lagen om belastningsregister. Sådan använd- ningsbegränsning finns i 21 § lagen om belastningsregister, vilken sammanfattningsvis innebär att en uppgift som har mottagits med stöd av rambeslutet om Ecris endast får användas för det ändamål som den begärdes för. I dåvarande polisdatalagen infördes en bestämmelse om att finger- avtrycks- eller signalementsuppgifter som har överförts med stöd av rambeslutet får behandlas i fingeravtrycks- och signalementsregister i , under förutsättning att det för motsvarande gärning är för- skrivet fängelse eller däröver och den som uppgifterna avser för gärningen hade fyllt (4 kap. 12 a §). En motsvarande bestämmelse finns numera i 5 kap. 13 § lagen (2018:1693) om polisens behandling av personuppgifter inom brotts- datalagens område. Genomförande av rambeslutets bestämmelser skedde också på för- ordningsnivå, t.ex. i förordningen (1999:1134) om belastningsregi- ster. I den förordningen finns numera hänvisningar till rambeslutet i frågor som gäller vilka uppgifter registret ska innehålla (2 § 14), utländska myndigheters rätt att få uppgifter (24 c och d §§) och svenska myndigheters rätt att få uppgifter med stöd av rambeslutet Utbyte av information om brottmålsdomar inom EU (41 §). Där finns också bestämmelser om villkor för eller andra be- gränsningar av utländska myndigheters rätt att få del av uppgifter (24 e–g §§), om enskilds rätt att ta del av uppgifter om sig själv som finns i annan medlemsstats kriminalregister (22 b §) och om Polis- myndighetens skyldighet att i vissa fall hämta in uppgifter från annan medlemsstat när en enskild begär att få ut uppgifter (22 c §). Vad gäller rambeslutets skyldighet att överföra uppgifter om fingeravtryck och signalement, dvs. pseudonym eller alias, till andra medlemsstater infördes sådana bestämmelser i 18 a och b §§ i dåva- rande polisdataförordningen (2010:1155). finns motsvarande bestämmelser i förordningen (2018:1942) om polisens behandling av personuppgifter inom brottsdatalagens område (10 och 11 §§). 4.4En utvidgad användning av Ecris 4.4.1Ecris-systemet och uppgifter om dömda tredjelandsmedborgare Ecris-systemet omfattar i princip inte utbyte av uppgifter om dömda tredjelandsmedborgare, dvs. personer som inte är unionsmedbor- gare. Visserligen kan systemet användas för att utbyta sådana upp- lysningar10, men till skillnad från när en unionsmedborgare döms inom EU finns det för tredjelandsmedborgaren inte någon medborgarstat som tar emot och lagrar den samlade kriminalhistoriken. Den döm- ande medlemsstaten måste därför skicka generella ansökningar till samtliga medlemsstater för att få en heltäckande bild av den dömde tredjelandsmedborgarens brottshistorik inom EU. Av praktiska skäl är det oftast inte genomförbart att skicka generella ansökningar till alla. Skulle det i samtliga fall göras sådana generella ansökningar inom EU skulle den administrativa bördan dessutom bli avsevärd, liksom kostnaden för detta. Det nu anförda innebär att Ecris sällan används för att begära uppgifter om dömda tredjelandsmedborgare. Enligt kommissionen rör det sig om av fallen.11 Det innebär att den 10Jfr artikel 7.4 i rambeslutet om Ecris. Se Europeiska unionens råd, for Practitioners, version 1.2 av , s. 27 f.