sou · H9B335 · 2022-01-01 00:00:00 — I samtliga regelverk uppställs krav på att det ska finnas risk för vittnets, eller någon annans, liv eller säkerhet till följd av vittnes- målet. I vissa regelverk framgår det också uttryckligen att bestäm- melserna om anonyma vittnesmål endast får tillämpas när det är fråga om allvarlig, eller mycket allvarlig, brottslighet. krävs att regleringen om anonyma vittnen endast får an- vändas som en sista utväg då andra skydds- eller utredningsåtgärder inte finns att tillgå. I vissa fall anges det uttryckligen att anonym bevisning inte får utgöra det enda beviset för en fällande dom. Vissa regleringar ger möjlighet att använda tekniska hjälpmedel, såsom röstförvrängning. I vilken utsträckning som regelverken om anonyma vittnen tilläm- pas, men också om bestämmelserna är effektiva, är oklart. Vissa län- der har inte närmare angett i vilken utsträckning som bestämmelserna tillämpas. Några länder har angett att bestämmelserna används i be- gränsad utsträckning, utan att närmare precisera hur ofta. I de nor- diska länderna används bestämmelserna mycket sällan. Mer precisa tillämpningsuppgifter har endast inkommit från och . I har regleringen använts sedan den infördes . I har regleringen använts . Regleringen i används mer frekvent än deras regler- ing om s.k. kronvittnen, vilken tycks användas mycket sällan. Endast har uttryckligen angett att möjligheten till anonyma vittnes- mål har lett till en ökad vilja att vittna. har också angett att regleringen har bidragit till att brott kan utredas i ökad utsträckning, framför allt genom att polisinfiltratörer kan vittna anonymt. 6.6Uppgifter från de brottsbekämpande myndigheterna angående behovet av en reglering om anonyma vittnen Vi har inhämtat uppgifter från , Ekobrottsmyndig- heten och om myndigheternas bedömning när det gäller behovet av en ordning med anonyma vittnen. I det följande redovisas vad dessa myndigheter har angett. 6.6.2Behovet av anonyma vittnen för utredning och lagföring av brott Frågan om de brottsbekämpande myndigheternas behov av en ord- ning med anonyma vittnen hänger, enligt myndigheterna, samman med frågorna om vilken information som de brottsbekämpande myndig- heterna behöver för att kunna fullgöra sina uppdrag, vilka möjligheter det finns att få informationen på annat sätt än genom ett system med anonyma vittnen och vilka möjligheter som ett system med anonyma vittnen har att uppfylla informationsbehovet. Till polis- och åklagarmyndigheternas uppgifter hör att utreda och lagföra brott under allmänt åtal. Även vissa andra myndigheter har brottsutredande uppgifter. En grundförutsättning för att myndig- heterna ska kunna uppfylla sitt uppdrag att utreda och lagföra brott är dels att de har tillgång till information, dels att de har en möjlighet att lägga fram denna information som bevisning i domstol. Behovet av information finns alltså både under förundersökningen för att ut- redningen ska kunna föras framåt mot ytterligare bevissäkring och vid ett eventuellt åtal då informationen behöver kunna läggas fram som bevis inför domstolen. Målsägandeberättelser och vittnesutsagor är grundläggande in- formationskällor i de flesta brottsutredningar. Särskilt i förundersök- ningar som avser de grövsta brotten är myndigheterna inte sällan helt beroende av att personer från allmänheten ställer upp och medverkar både i polisförhör och genom att vittna vid huvudförhandlingar. Att vanliga medborgares medverkan är central beror bland annat på att personer som förekommer som misstänkta i utredningar om allvar- liga brott anpassar sitt beteende efter polisens tillgängliga metoder. Det betyder att personer som begår allvarliga brott undviker att kommunicera via vanliga telefonsamtal eller sms som kan avlyssnas, visa sina ansikten inför eventuella övervakningskameror och lämna tekniska spår som DNA efter sig. Det som dessa personer däremot inte kan skydda sig emot är allmänhetens iakttagelser. Allmänhetens uppgifter är, enligt myndigheternas framförda uppfattning, därför nu och framöver av största betydelse för att kunna få fram bevisning. Hur behovet av nya processuella regler, exempelvis om anonyma vittnen, ser ut hör enligt myndigheterna nära samman med samhälls- utvecklingen i allmänhet och brottsutvecklingen i synnerhet. I takt med förändringar i samhället kan också förutsättningarna att hämta in och lägga fram information förändras, vilket har inverkan på be- hovet av ny lagstiftning. Det är myndigheternas erfarenhet att förutsättningarna att utreda och lagföra brott i hög grad har påverkats av bl.a. brottslighetens ökande internationalisering, organisationsgrad och teknikanvändande. Vidare har andelen konstaterade fall av dödligt våld där skjutvapen använts nästan fördubblats (från ) enligt statistik från Brå. Det är också en gemensam er- farenhet från framför allt och att brottsoffers och vittnens rädsla för hot, våld och trakasserier präglar utredningar och lagföringar av bl.a. de allvarligaste otrygghets- skapande brotten. Jämför i dessa delar vad som sägs i utredningens direktiv (se bilaga 1) om behovet av åtgärder och i problembilden i kapitel 3. Inte minst förekommer en ovilja att medverka i rättsprocessen vid allvarliga ungdomsbrott och brott som begås med koppling till kriminella miljöer. Ett exempel är utredningar och lagföringar av skjut- ningar på öppen gata där det allmänt sett finns potentiella vittnen som emellertid är ovilliga att medverka på grund av en upplevd eller verklig hotbild mot dem om de vittnar. När ett allvarligt brott hör samman med en underliggande kriminell konflikt i ett lokalsamhälle finns det enligt myndigheternas erfarenheter ofta en påtaglig rädsla att berätta vad man känner till om det som hänt. Detta gäller fram- för allt s.k. tillfällighetsvittnen, dvs vittnen som inte har någon annan koppling till brottet än att de råkat göra iakttagelser för att de befunnit sig på platsen eller av annat skäl av en tillfällighet har viktig information. Myndigheterna har för att illustrera det sagda lämnat bl.a. följande anonymiserade exempel från verkliga brottsutredningar. I samtliga exempel har det varit känt att det har funnits vittnen vars uppgifter skulle ha varit av intresse vid utredningen av brotten, men dessa vitt- nen har uppgett att de inte vill medverka i rättsprocessen alternativt har de uppenbart avstått från att lämna all information som de har. I en gängmiljö utpressades och jagades en person av ett gäng från X-gården i snabba bilar in i ett villaområde. Där blev det stopp och personen miss- handlades med ett tillhygge. Det fanns vittnen (som inte hade koppling till kriminella miljöer) i området som först berättade, men när de förstod i vil- ken miljö detta hade skett och sedan blev utsatta för övergrepp i rättssak så ändrade de versionerna. Hur gänget arbetade mot förhörspersonerna för att påverka dem har avslöjats i en enchrochat. En person sköts till döds utanför en restaurang i en mellansvensk stad. Mordet begicks öppet i dagsljus med skjutvapen i ett område där många människor normalt är i rörelse och bussar passerar förbi. I närområdet bor ett stort antal människor i ett femvåningshus med balkonger. Det är rimligt att anta att någon eller några har gjort iakttagelser av händelsen. En person identifierades, utifrån olika uppgifter i utredningen, som sannolik skytt. Han häktades på sannolika skäl. för gärningen var han . Andra misstänkta häktades på skälig misstanke avseende olika for- mer av delaktighet. Polisen lade ner stora resurser i utredningen men det var svårt att få vittnen att träda fram och öppet berätta om sina iakttagelser. Under utredningens gång framkom att en yngre person, som tillhör en väl- etablerad familj med näringsverksamhet i området, hade passerat förbi brotts- platsen på kort avstånd när gärningen utförts. Polisen talade med vittnets föräldrar som då efterfrågade möjligheten till anonymitet för vittnet. Polisen tog initialt emot uppgifterna från vittnet som underrättelseinformation men eftersom vittnets identitet var känd gav åklagare direktiv om att vittnet skulle höras. I förhöret var vittnets uppgifter tydligt urvattnade och saknade värde för utredningen. Vittnet saknade, såvitt är känt, andra kopplingar till de miss- tänkta än att hen och familjen bodde i samma område. I ett bostadsområde i ett särskilt utsatt område utfördes under ett sammanhängande, men inte helt kort, händelseförlopp, två mord. Området som morden ägde rum i var mycket hårt drabbat av brottslighet och det fanns en pågående konflikt mellan olika nätverk. Uppfattningen hos många boende var att det var de kriminella som styrde området. Ett stort antal personer larmade polisen angående morden, men det visade sig vara svårt att få fram vittnesmål i ärendet. Delar av åtalet ogillades. En butik i ett utsatt område utsattes för skottlossning av två gärningspersoner på en moped. Ett stort antal personer var på platsen. En ung man, utan koppling till någon kriminell aktivitet, skadades mycket allvarligt. Av utredningen kom det fram att skottlossningen var en hämnd- aktion i en konflikt mellan två kriminella nätverk. Bevisningen räckte till häktning men det gick sedan inte att få fram tillräckligt mycket bevisning för åtal. Tre personer kunde kopplas till ett händelseförlopp i anslutning till skottlossningen. En svårighet var att bevisa vilka av dessa tre personer som hade åkt på mopeden. Förundersökningen lades därför ned. Om det hade kunnat säkras uppgifter i förhör i direkt anslutning till brottet hade möjlig- heten att göra husrannsakningar, anträffa vapen, kläder, moped och telefoner kraftigt förbättrats. Efter att förundersökningen hade lagts ned ringde måls- äganden och frågade varför det inte gick att åtala när alla visste vilka det var som hade utfört brottet. En person fick ta emot flera knivhugg mot överkroppen av en eller flera personer som var medlemmar i en kriminell gruppering. Det fanns ett stort antal personer på plats. Flera av dessa var medlemmar i två olika kriminella grupperingar men andra var vittnen som inte hade någon relation till gär - ningspersonerna. Förhör med vittnena resulterade i anmärkningsvärt lite uppgifter om gärningspersonernas utseende och handlingar. Vittnena ut- tryckte rädsla över att delta i rättsprocessen eftersom de upplevde brottet som hänsynslöst och till viss del organiserat. Ett företag hade en övervak- ningskamera som sannolikt hade spelat in delar av händelsen. När polisen tog kontakt med företaget lämnade det ut en film som var inspelad en annan dag än den när brottet ägde rum. Vid kontakt någon dag senare uppgavs det att övervakningssystemet var trasigt. Förundersökningen kommer sanno- likt inte att leda till åtal. En person sköts på ett öppet centrumtorg. Gärningen rubricerades som försök till mord. Vittnen som stod intill uppgav till polisen att de vet vem som sköt men att de inte vågar vittna på grund av risken för repressalier. Uppgifter lämnades som anonyma tips men de gick inte att lägga till grund för åtal. Ärendet lades ned. En person knivskars av flera personer utanför en krog . Misshandeln avslutades med att en av gärningspersonerna slog ett tillhygge i huvudet på målsäganden, som då låg ner och var medvetslös. Händelsen bevittnades av cirka 25–30 personer, vilka hördes i utredningen. Genom vittnesmålen finns en tydlig bild av gärningen. Flera av vittnena uppgav, vid sidan av förhören, att de skulle kunna peka ut gärningspersonerna om de fick vara anonyma. Ingen vågade i förhör peka ut gärningspersonerna efter- som dessa tillhör en familj som är ökänd för själva lösa sina problem genom hot och våld. Om vittnena i de redovisade exemplen hade fått lov att lämna sina berättelser anonymt skulle, enligt myndigheternas bedömning, all- mänt sett deras vilja och förmåga att medverka i rättsprocessen ha ökat som deras tillvaro som enskilda medborgare inte skulle behöva omkullkastas på grund av att de ställer upp och vittnar. En möjlighet att lämna uppgifter och vittna anonymt skulle enligt myn- digheterna också kunna innebära att vittnen som överhuvudtaget aldrig blir kända för myndigheterna skulle våga träda fram och be- rätta vad de sett. För många människor, som bor med sin familj eller arbetar i om- råden där ett allvarligt brott har begåtts är det, enligt myndigheterna, svårt att motivera den potentiella risk som de uppfattar följer med att öppet lämna uppgifter med att de har en medborgerlig plikt att vittna. Risken med att medverka uppfattas på ett personligt plan som för stor. Att som brottsoffer eller vittne tvingas in i ett skydds- program eller andra skyddsåtgärder medför genomgripande begräns- ningar av den personliga tillvaron. Utifrån dessa överväganden och de redovisade exemplen har Polis- myndigheten, och fram- fört som sin uppfattning att det finns ett behov av att i vissa fall kunna erbjuda anonymitet för brottsoffer och vittnen – och att detta särskilt är fallet vid allvarlig brottslighet med koppling till under- liggande kriminella konflikter – för att det ska vara möjligt att få tillgång till den information som behövs för att utreda och lagföra brotten. Uppgifter från brottsoffer och vittnen kan inte ersättas med någon annan informationskälla när det bl.a. gäller allvarliga våldsbrott, narkotikahantering, rån eller utpressning som samtliga utgör exem- pel på otrygghetsskapande brott. Även om myndigheterna gör bedömningen att behovet av anony- mitet är begränsat till ett mindre antal fall, så kan å andra sidan be- hovet i dessa enskilda fall vara mycket påtagligt. Om ett mord som annars inte skulle ha klarats upp gör det tack vare att ett vittne ställer upp och berättar i utbyte mot anonymitet, utgör det enskilda fallet i sig enligt myndigheternas uppfattning ett beaktansvärt behov. Mot bakgrund av den svenska samhälls- och brottsutvecklingen är det, enligt myndigheterna, heller inte säkert att uppgifterna om den be- gränsade tillämpningen av lagstiftningen om anonyma vittnen i våra nordiska grannländer är direkt överförbara till . Vilka möjligheter ett system med anonyma vittnen skulle ha när det gäller att uppfylla det konstaterade behovet av anonymitet i vissa fall beror enligt myndigheterna på hur ett sådant regelverk utformas. Inte minst har det betydelse hur väl en utlovad anonymitet kan upp- rätthållas genom hela brottmålsprocessen, vilka regler om insyn som ska gälla och i vilken grad förutsättningar för en rättssäker bevispröv- ning i domstolen av uppgifter som lämnas anonymt kan säkerställas. Det är en grundläggande princip i en rättsstat att den som anklagas för ett brott ska kunna ta del av samtliga omständigheter som ligger till grund för en dom eller ett beslut mot honom eller henne. Att en tilltalad har full insyn i den bevisning som åberopas till stöd för ett gärningspåstående ger möjlighet att ifrågasätta bevisningen, men också möjlighet att åberopa relevant motbevisning. Kunskapen om ett vittnes identitet ger den tilltalade möjlighet att ifrågasätta vittnets trovärdighet, vilket i sin tur kan ge anledning att ifrågasätta tillförlitligheten av uppgifterna. Om vittnet exempelvis är bekant med eller har kännedom om den tilltalade kan det finnas bakomlig- gande skäl till att vittnet lämnar uppgifterna, eller till hur uppgifterna lämnas – vissa omständigheter kan t.ex. överdrivas eller förminskas. Även om vittnet inte känner den tilltalade personligen kan vittnet ändå ha förutfattade – medvetna eller omedvetna – meningar om den tilltalade. Det kan handla om alltifrån att vittnet och den tilltalade till- hör olika rivaliserande gäng eller bor i olika stadsdelar, till att dessa har olika sociala, geografiska eller etniska bakgrunder. innebär också att den tilltalades kunskap om ett vittnes identitet och möjligheten att, utifrån den kunskapen, kunna ställa kritiska frågor till vittnet, är en grundläggande förutsättning för att domstolen fullt ut ska kunna bedöma bevisvärdet av de uppgifter som vittnet lämnar. Att införa en möjlighet att vittna anonymt skulle utgöra en prin- cipiellt sett stor förändring av den svenska processordningen. Det skulle inskränka den grundläggande principen om att den tilltalade ska ha full insyn i de omständigheter som läggs till grund för en fällande dom. Vidare skulle ett system med anonyma vittnen – bero- ende på hur det utformas – kunna leda till svåra lojalitetskonflikter mellan den tilltalade och hans eller hennes försvarare. Det är mot denna bakgrund en given utgångspunkt att en regler- ing om anonyma vittnen bör införas endast om starka skäl talar för det. Det måste med någon form av säkerhet kunna påvisas att en så- dan reglering är nödvändig för att skydda särskilt utsatta vittnen från hot och våld och därmed bidra till att de i större utsträckning vågar lämna uppgifter som kan förväntas leda till att utredning av allvarliga brott förbättras och att fler skyldiga lagförs för sådana brott. En viktig utgångspunkt för övervägandena är också – i linje med våra överväganden angående en ordning för strafflindring vid ut- redningsmedverkan – att utgå från det nuvarande straffprocessuella regelverket. Om ett system med anonyma vittnen ska införas kom- mer det, självfallet, att kräva vissa förändringar av den nuvarande ordningen. Vårt uppdrag kan dock inte uppfattas som att vi ska över- väga mer genomgripande förändringar av det straffprocessuella regel- verket, i syfte att anpassa det till ett system med anonyma vittnen. 6.7.2Det bör inte införas en möjlighet att vittna anonymt Bedömning: Det finns inte tillräckligt starka skäl för att införa bestämmelser som gör det möjligt att vittna anonymt. En sådan reglering bör därför inte införas. En reglering om anonyma vittnen skulle endast användas i brottsutredningar eller rättegångar om särskilt allvarliga brott Att hålla identiteten på ett vittne dold för en tilltalad utgör ett väsent- ligt avsteg från den grundläggande principen om att den tilltalade ska ha full insyn i den bevisning som åberopas mot honom eller henne. Om en reglering om anonyma vittnen införs skulle den därför ut- formas på ett sådant sätt att den endast kan tillämpas i särskilda undantagsfall. Som utvecklas närmare nedan begränsas det rättsliga tillämpningsutrymmet avsevärt av krav på så- dana förfaranden, men också av utformningen av det svenska straff- processrättsliga regelverket. En given utgångspunkt för våra överväganden om det bör införas en reglering som tillåter anonyma vittnen är att den endast skulle bli aktuell att tillämpa i brottsutredningar eller rättegångar som gäller särskilt allvarliga brott. Det handlar bl.a. om mord eller andra synner- ligen allvarliga våldsbrott, men också om särskilt allvarliga brott som riktar sig mot staten eller allmänheten, t.ex. terroristbrott, allmän- farlig ödeläggelse, grovt brott, eller synnerligen grovt narkotika- brott. Utifrån vad som framkommit i den internationella utblicken och av praxis från motsvarar det också vad som i huvudsak gäller i andra länder – framför allt i våra nordiska grann- länder – som har regleringar med anonyma vittnen. Som framgår i avsnitt 6.6 har även polis- och åklagarmyndigheterna framhållit att behovet av en reglering om anonyma vittnen framför allt finns när det gäller brottsutredningar och rättegångar om allvarlig brottslighet med koppling till underliggande kriminella konflikter. Det sagda innebär att om en reglering som tillåter anonyma vittnen införs så skulle det bli aktuellt att tillämpa den endast beträffande de allra allvarligaste brotten. När det gäller brott som begåtts inom ramen för kriminella nätverk skulle det alltså endast i särskilda undantags- fall bli aktuellt att tillämpa en sådan reglering. Det rättsliga utrymmet för att införa och tillämpa en reglering om anonyma vittnen enligt ställer inte upp något förbud mot anonyma vittnen. Det krävs emellertid att det finns starka skäl att hålla vittnets identitet dold och att det finns starka processuella skyddsåtgärder som balanserar den rättssäkerhetsförlust som anonyma vittnes- uppgifter innebär för den tilltalade. Som regel krävs att det ska finnas en risk för vittnets eller någon närståendes liv eller hälsa. Det uppställs inget absolut krav på en konkret hotbild. Att brottet har begåtts inom ramen för vissa typer av kriminella miljöer, t.ex. där hämndvåld är vanligt förekommande, kan räcka för att det ska anses finnas en tillräckligt hög risk. Att ett anonymt vittne utgör den enda eller den avgörande bevisningen ute- sluter numera inte att förfarandet är förenligt med Europakonven- tionens artikel 6. I sådana fall måste dock den nationella domstolen med största möjliga omsorg försäkra sig om att det finns ett starkt processuellt skydd för den tilltalade som medför att förfarandet som helhet ändå kan anses rättvist. Ju viktigare ett anonymt vittnesmål är som bevis desto högre krav ställs på de processuella åtgärder som säkerställer att den tilltalade får en rättvis rättegång. När det gäller det utrymme som konventionen ger för att tillämpa en ordning med anonyma vittnen i – framför allt när det gäller brott som begåtts inom ramen för kriminella nätverk – gör vi följande över- väganden. Kravet på att det måste finnas starka skäl för att hålla ett vittnes identitet dold innebär inte bara att det ska finnas en hotbild mot vittnet. Anonymiteten måste också fylla en reell funktion på så sätt att anonymiteten skyddar vittnet i det enskilda fallet. Detta innebär att det i princip är uteslutet att låta en person som är bekant med den tilltalade att vittna anonymt. Som utgångspunkt vet den tilltalade i sådana fall vem vittnen är. Detsamma gäller om den tilltalade på grund av andra omständigheter vet vem vittnet är eller med ledning av de uppgifter som vittnet lämnar och som är av betydelse för be- dömningen av vittnesmålet förstår vem vittnet är; anonymiteten fyller då inte någon funktion. Att låta personer som ingår i de kriminella nätverken – vilka regelmässigt har kännedom om varandra – att vittna anonymt skulle därför i princip aldrig kunna komma i fråga. Som utgångspunkt skulle det därför endast bli aktuellt med anonyma vittnen när det är fråga om s.k. tillfällighetsvittnen som helt saknar anknytning till brottet och vars identitet inte heller kommer att av- slöjas genom de uppgifter vittnet har att lämna om sina iakttagelser. Nedan utvecklas närmare vilka som skulle kunna bli aktuella som anonyma vittnen. I flera länder som har regleringar om anonyma vittnen uppställs dessutom krav på att ett beslut om sådant vittnesmål endast får fattas om det är nödvändigt med hänsyn till vittnets säkerhet. Det innebär, som utgångspunkt, att ett sådant beslut inte får fattas om vittnet kan ges tillräckligt skydd på annat sätt. (Se bl.a. de norska och finska regleringarna i avsnitt 6.5.2.) Som framgår i avsnitt 7.6 finns det ock- så i regler som ger möjlighet att vidta ett flertal åtgärder, av varierande slag, för att skydda förhörspersoner som riskerar att ut- sättas för repressalier. Därutöver framgår det av praxis att det finns ett visst utrymme för att låta polisinfiltratörer vittna anonymt. Här bör emellertid framhållas den möjlighet som finns för an- ställda vid att vittna under en kvalificerad skydds- identitet (se avsnitt 6.2.2). I avsnitt 7.4.4 föreslår vi dessutom att det tydliggörs att tjänstemän med en i en annan stat beslutad skydds- identitet, under vissa förutsättningar, ska kunna vittna under en så- dan identitet. När det gäller kravet på att – i fall då ett anonymt vittnesmål utgör den enda eller den avgörande bevisningen – det måste finnas starka processuella skyddsåtgärder för den tilltalade, är det svårt att avgöra hur detta krav ska tolkas utifrån de svenska förhållandena. Vissa av de skyddsåtgärder som har angett har inte någon motsvarighet i eller i övriga nordiska länder. Det gäller t.ex. att en undersökningsdomare prövar frågan om anonym bevisning ska tillåtas och även bedömer vittnets allmänna trovärdighet.