sou · H9B337 · 2022-01-01 00:00:00 — beskriver att omvårdnad (hälso- och sjukvård) som traditionellt förknippats med att ta hand om någon kroppsligen enligt den definition som gäller ska utgå från en enhetssyn på människan som innebär att han eller hon inte kan reduceras till en kropp utan ska bemötas som en unik person.49 Omvårdnaden av patienter ska vara personcen- trerad, och utifrån ett sådant förhållningssätt ska patienten behand- las som en jämbördig partner och vara delaktig i vården och omvård- nadspersonalen ska lyssna till hennes erfarenheter och upplevelser.50 47Egard, H., (2020). Stöd eller vård? Om gränsdragningar mellan personlig assistans och hälso- och sjukvård, s. 12 f. 48www.intressegruppen.info/nyheter/artikel/personlig-assistans-handlar-inte-om-att- tillgodose-behov-hanna-egard-forskare-och-universitetsle/ (hämtad ). 49Egard, H., (2020). Stöd eller vård? Om gränsdragningar mellan personlig assistans och hälso- och sjukvård, s. 8. 50Egard, H., (2020). Stöd eller vård? Om gränsdragningar mellan personlig assistans och hälso- och sjukvård, s. 8. Stöd vid behov av sjukvårdande insatser 3.5Hälso- och sjukvård – Vad gäller? Allmänt om hälso- och sjukvårdslagstiftningen Hälso- och sjukvårdens regelverk består av ett stort antal lagar, för- ordningar och föreskrifter som omfattar allt från övergripande mål- sättningar till detaljerade bestämmelser om till exempel läkemedels- hantering, journalföring och hygien. Tre av de övergripande lagarna på området är hälso- och sjukvårdslagen (2017:30), patientla- gen (2014:821) och patientsäkerhetslagen (2010:659). Hälso- och sjukvårdslagen reglerar huvuddragen i hur hälso- och sjukvård ska organiseras och bedrivas och kan till stora delar beskrivas som en målinriktad ramlag. Det innebär att den huvudsakligen innehåller bestämmelser om övergripande mål, ansvarsförhållanden och rikt- linjer för hälso- och sjukvårdsverksamheten. En anledning till att la- gen utformats som en ramlag är att det anses vara viktigt att regioner och kommuner har förutsättningar att utifrån lokala behov och för- utsättningar besluta om planering, finansiering och organisation av sin verksamhet.51 Vad gäller patientlagen syftar denna till att stärka och tydliggöra patientens ställning och främja patientens integritet, självbestämmande och delaktighet.52 Patientsäkerhetslagen å sin sida syftar till att främja hög patientsäkerhet inom hälso- och sjukvår- den.53 De tre nämnda författningarna överlappar varandra i vissa de- lar. Bland annat framhålls patientens ställning i alla tre lagarna och principen om barnets bästa kommer till uttryck i både patientsäker- hetslagen och hälso- och sjukvårdslagen. I både patientsäkerhetsla- gen och patientlagen framgår att patienten ska få en sakkunnig och omsorgsfull vård.54 Hälso- och sjukvårdens regelverk är till stor del uppbyggt som så kallad skyldighetslagstiftning. Det innebär att det framgår vilka skyl- digheter som hälso- och sjukvårdens olika aktörer har och vad en patient kan förvänta sig av vården, men att vården inte är någon rät- 2016/17:43 En ny hälso- och sjukvårdslag, s. 78 ff. 521 kap. 1 § patientlagen (2014:821). 531 kap. 1 § hälso- och sjukvårdslagen (2017:30), 1 kap. 1 § patientsäkerhetslagen (2010:659). 54Angående patientens ställning se 6 kap. 1 § patientsäkerhetslagen (2010:659), 4 kap. 1 § patient- lagen (2014:821) och 5 kap. 1 § 3 hälso- och sjukvårdslagen (2017:30). Angående barnets bästa se 6 § hälso- och sjukvårdslagen (2017:30) och 1 kap. 8 § patientlagen (2014:821). Angående sakkunnig och omsorgsfull vård se 1 kap. 7 § patientlagen (2014:821) och 6 kap. 1 § patient- säkerhetslagen (2010:659). Stöd vid behov av sjukvårdande insatser tighet som kan utkrävas av patienten i till exempel en domstolspröv- ning.55 Inom regelverket finns också ett stort antal bestämmelser av mer traditionell styrande karaktär som exempelvis reglerar vad som krävs för att få en viss behörighet eller hur personuppgifter ska han- teras.56 Det är Inspektionen för vård och omsorg () som har i upp- gift att svara för tillsyn inom hälso- och sjukvården. Syftet är att granska att befolkningen får vård och omsorg som är säker, har god kvalitet och bedrivs i enlighet med de regler som gäller.57 God vård på lika villkor Det övergripande målet för hälso- och sjukvården är en god hälsa och en vård på lika villkor för hela befolkningen. Vården ska ges med respekt för alla människors lika värde och för den enskilda männi- skans värdighet.58 Detta innebär, tillsammans med de lagstadgade diskrimineringsgrunderna, bland annat att möjligheterna att få vård ska vara lika för alla och inte får påverkas av exempelvis ålder, kön, etnisk tillhörighet, funktionsnedsättning eller sexuell läggning. Vil- ken vård man får ska inte heller bero på vilken förmåga man har att ta egna initiativ eller var man bor i landet.59 Den som har det största behovet av hälso- och sjukvård ska ges företräde till vården.60 Hälso- och sjukvårdsverksamhet ska också bedrivas så att kraven på god vård uppfylls.61 Innebörden av kravet på god vård framgår i flera olika lagstiftningar och kunskapsstöd. I hälso- och sjukvårdsla- gen ges exempel på centrala aspekter som karaktäriserar god vård.62 Där framgår att god vård bland annat innebär att vården ska vara av god kvalitet med en god hygienisk standard och att den ska tillgo- dose patientens behov av trygghet, kvalitet och säkerhet. Vården ska också bygga på respekt för patientens självbestämmande och integri- tet, främja goda kontakter mellan patienten och hälso- och sjuk- 2016/17:43 En ny hälso- och sjukvårdslag, s. 71. 564 kap. patientsäkerhetslagen (2010:659), och patientsäkerhetsförordningen (2010:1369), respektive patientdatalagen (2008:355). 571–2 §§ förordning (2013:176) med instruktion för Inspektionen för vård och omsorg. 583 kap. 1 § hälso- och sjukvårdslagen (2017:30) och 1 kap. 6 § patientlagen (2014:821). 1981/82:97 Om hälso- och sjukvårdslag m.m., s. 112 ff. och prop. 2016/17:43 En ny hälso- och sjukvårdslag, s. 92 f. 603 kap. 1 § hälso- och sjukvårdslagen (2017:30) och 1 kap. 6 § patientlagen (2014:821). 615 kap. 1 § hälso- och sjukvårdslagen (2017:30). 2016/17:43 En ny hälso- och sjukvårdslag, s. 95. Stöd vid behov av sjukvårdande insatser vårdspersonalen, och vara lättillgänglig.63 Patienten ska få, och hälso- och sjukvårdspersonalen ska ge, sakkunnig och omsorgsfull hälso- och sjukvård som är av god kvalitet och som står i överensstämmelse med vetenskap och beprövad erfarenhet.64 Patientens roll och betydelsen av patientens delaktighet i hälso- och sjukvården har under kommit att uppmärk- sammas allt mer.65 Ett uttryck för detta är till exempel införandet av patientlagen . Lagen innehåller bestämmelser som syftar till att stärka och tydliggöra patientens ställning och främja patientens integritet, självbestämmande och delaktighet.66 Bestämmelser om patientens ställning finns även i andra lagar, till exempel hälso- och sjukvårdslagen och patientsäkerhetslagen, men genom att införa en särskild patientlag ville man synliggöra patienten som aktör och inte bara som ett objekt för vårdgivarens agerande.67 I förarbetena till la- gen framhålls också betydelsen av patientens medverkan för hälso- och sjukvårdens kvalitet. Patientens självbestämmande och rätt till information Hälso- och sjukvården ska så långt som möjligt utformas och ge- nomföras i samråd med patienten och patientens självbestämmande och integritet ska respekteras.68 Hälso- och sjukvård får inte ges utan patientens samtycke annat än i undantagsfall som på förhand regle- rats i lag.69 För att patienten ska kunna utöva sitt självbestämmande och ta ställning till om han eller hon vill acceptera den vård som erbjuds behöver patienten få, och förstå, relevant information om vården. 635 kap. 1 § hälso- och sjukvårdslagen (2017:30). 641 kap. 7 § patientlagen (2014:821) och 6 kap. 1 § patientsäkerhetslagen (2010:659) och prop. 1993/94:149 Åligganden för personal inom hälso- och sjukvården m.m., s. 63 ff. 65Exempel på åtgärder som vidtagits i syfte att utreda och stärka patientens ställning beskrivs bland annat i prop. 2013/14:106 Patientlag, s. 32 ff. 661 kap. 1 § patientlagen (2014:821). 2013/14:106 Patientlag, s. 36 ff. 684 kap. 1 § och 5 kap. 1 § patientlagen (2014:821), 5 kap. 1 § 2 och 3 hälso- och sjukvårds- lagen (2017:30) och 6 kap. 1 § patientsäkerhetslagen (2010:659). 694 kap. 2 § patientlagen (2014:821). Undantag från kravet på samtycke är exempelvis lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård. Stöd vid behov av sjukvårdande insatser Bristande information kan även uppfattas som bristande respekt eller dåligt bemötande.70 I patientlagen finns därför bestämmelser om vilken information en patient som minst ska få och att informa- tionen ska anpassas till mottagarens individuella förutsättningar.71 Den som ger informationen ska så långt som möjligt försäkra sig om att mottagaren har förstått innehållet i och betydelsen av infor- mationen.72 I en handbok73 om information och delaktighet som riktar sig till aktörer inom hälso- och sjukvården framhåller bland annat att vissa funktionsnedsättningar kan ställa särskilda krav på både information och kontinuitet. Det anges att ett gott bemötande förutsätter god kunskap om funktionsnedsättningens konsekvenser vid planering och genomförande av vården. Funktionsnedsättningen kan exempelvis göra det svårt för personen att uttrycka sina symtom på ett tydligt sätt och då blir informationen från och till närstående, personal eller andra som känner personen viktig. I handboken fram- hålls att all information behöver ges på ett så enkelt och konkret sätt som möjligt och utifrån patientens förmåga att förstå och ta del av information. I vissa situationer kan det vara aktuellt med tolkstöd eller olika kognitiva hjälpmedel.74 Patientens delaktighet som en förutsättning för god vård Att göra patienten delaktig i vården handlar inte bara om att denne får makt över sin situation, utan det ses också som en förutsättning för god vård. I hälso- och sjukvårdslagen är respekt för patientens självbestämmande och integritet direkt kopplat till kravet på god vård.75 I förarbetena till patientlagen framhålls att mycket talar för att patientens medverkan i planerings-, genomförande- och uppfölj- ningsfasen ökar både kvalitet och effektivitet i hälso- och sjukvår- den. Det framhålls att forskning visar att patientens självkänsla och vilja att ta ansvar är viktiga faktorer för utfallet av vårdinsatsen och 2013/14:106 Patientlag, s. 37 f., 47 och 57. 713 kap. 1–2 §§ och 6–7 §§ patientlagen (2014:821). 723 kap. 6–7 §§ patientlagen (2014:821). 73Socialstyrelsen (2015). Din skyldighet att informera och göra patienten delaktig – , chefer och personal, riktad till vårdgivare, chefer, personal. 74Socialstyrelsen (2015). Din skyldighet att informera och göra patienten delaktig – , chefer och personal, riktad till vårdgivare, chefer, personal, s. 19 f. 755 kap. 1 § 3 hälso- och sjukvårdslagen (2017:30). Stöd vid behov av sjukvårdande insatser att patienten därför bör ses som en partner i relationen med vårdgi- varen och ges en aktiv roll i beslut kring den egna vården. Det fram- hålls att studier också visar att stöd till patientmedverkan och egen- vård radikalt kan minska antalet läkar- och slutenvårdsbesök, minska antalet sjukskrivningsdagar och öka patienternas livskvalitet och självförtroende.76 Patienternas synpunkter ska tas om hand Patienternas synpunkter har en särskild roll i hälso- och sjukvårds- regelverket och klagomålshantering anses vara en viktig del i att upp- märksamma och förebygga vårdskador. I patientsäkerhetslagen och föreskrifter och allmänna råd (SOSFS 2011:9) om ledningssystem för systematiskt kvalitetsarbete finns särskilda be- stämmelser om hur vårdgivare ska hantera klagomål.77 I förarbeten till bestämmelserna i patientsäkerhetslagen framhålls att patienten ofta är den enda som har inblick i och har följt hela vårdförloppet och därför kan bidra med viktig information. En sådan hantering an- ses bidra till att utveckla och förbättra hälso- och sjukvården och att skapa förtroende och legitimitet för verksamheten.78 Klagomålshantering är i första hand vårdgivarens ansvar. I varje region och kommun ska det dock också finnas en eller flera patient- nämnder med uppgift att på ett lämpligt sätt hjälpa patienter att föra fram klagomål till vårdgivare och att få klagomål besvarade av vård- givaren. Patientnämnderna ska också bland annat hjälpa patienter att få den information de behöver för att kunna ta till vara sina intressen i hälso- och sjukvården och främja kontakterna mellan patienter och vårdpersonal.79 Patientnämndernas uppdrag omfattar hälso- och sjukvård som bedrivs av regioner eller kommuner eller enligt avtal med regioner eller kommuner.80 2013/14:106 Patientlag, s. 36. 773 kap. 8 a–b §§ patientsäkerhetslagen (2010:659) och 5 kap. 3 a § före- skrifter och allmänna råd (SOSFS 2011:9) om ledningssystem för systematiskt kvalitetsarbete. 2016/17:122 Ett mer ändamålsenligt klagomålssystem i hälso- och sjukvården, s. 25. 791–2 §§ lag (2017:372) om stöd vid klagomål mot hälso- och sjukvården. 801 § lag (2017:372) om stöd vid klagomål mot hälso- och sjukvården. Stöd vid behov av sjukvårdande insatser När patienten är ett barn När hälso- och sjukvård ges till barn ska barnets bästa särskilt beak- tas.81 Med barn avses personer . Vad som är barnets bästa måste avgöras utifrån förhållandena i varje enskilt fall. Bedömningen ska bygga på vetenskap och beprövad erfarenhet och ska, beroende på barnets ålder och mognad, utgå från underlag från vårdnadshavare och det som barnet själv ger uttryck för. Det kan också vara relevant att hämta in underlag från andra personer som har kunskap om barnet. Så långt som möjligt bör både långsiktiga och kortsiktiga konsekvenser av viss vård eller behand- ling beaktas.82 Vårdnadshavaren har rätt och skyldighet att bestämma i frågor som gäller barnets personliga angelägenheter, till exempel hälso- och sjukvård.83 I takt med barnets stigande ålder och utveckling ska vård- nadshavaren dock ta allt större hänsyn till barnets synpunkter och önskemål.84 Vikten av att lyssna på och ta hänsyn till barns vilja fram- hålls i FN:s konvention om barnets rättigheter ().85 Ett barns utrymme att självständigt begära eller neka vård beror på barnets ålder, mognad och vilken situation och vilken typ av vård det handlar om.86 I patientsäkerhetslagen finns ett förbud mot att andra än hälso- och sjukvårdspersonal yrkesmässigt undersöker eller behandlar barn för sjukdom eller därmed jämförligt tillstånd.87 Bestäm- melsen har sitt ursprung så kallade kvacksalverilag.88 Av- sikten med bestämmelsen är att värna patienternas säkerhet genom att förbjuda personer som saknar tillräcklig kompetens att yrkes- mässigt utföra vissa typer av hälso- och sjukvårdsåtgärder.89 815 kap. 6 § hälso- och sjukvårdslagen (2017:30) och 1 kap. 8 § patientlagen (2014:821). 2013/14:106 Patientlag, s. 62 ff. och s. 112, och prop. 2016/17:43 En ny hälso- och sjukvårdslag, s. 98. 836 kap. 11 § (1949:381). 84Socialstyrelsen (2015). Din skyldighet att informera och göra patienten delaktig – , chefer och personal, riktad till vårdgivare, chefer, personal, s. 17 f. 85Artikel 12 och 42 FN:s konvention om barnets rättigheter. 86Socialstyrelsen (2015). Din skyldighet att informera och göra patienten delaktig – , chefer och personal, riktad till vårdgivare, chefer, personal, s. 17 f. 875 kap. 1 § 6 patientsäkerhetslagen (2010:659). 88Upphävd lag (1960:409) om förbud i vissa fall mot verksamhet på hälso- och sjukvårdens område. 1997/98:109 Yrkesverksamhet på hälso- och sjukvårdens område, s. 104 ff., prop. 2009/10:210 Patientsäkerhet och tillsyn, s. 205. Stöd vid behov av sjukvårdande insatser Det är inte ovanligt att en person med omfattande funktionsnedsätt- ningar behöver insatser från både hälso- och sjukvården och social- tjänsten, inklusive kommunala insatser enligt LSS. Samordning av insatser mellan olika huvudmän är då av stor betydelse för att den enskilde ska få en säker, sammanhållen och välfungerande vård och omsorg. Bestämmelser om huvudmännens skyldigheter att sam- verka med varandra finns därför i flera olika i lagar och föreskrifter. På en övergripande nivå ska regionen ingå en överenskommelse med kommunen om ett samarbete i fråga om bland annat personer med funktionsnedsättning.90 På en individuell nivå ska regionen tillsammans med kommunen upprätta en individuell plan när en person är i behov av insatser både från hälso- och sjukvården och . Detta ska göras om regionen eller kommunen anser att den behövs för att den enskilde ska få sina behov tillgodosedda och den enskilde samtycker till det. Planen ska om möjligt upprättas tillsammans med den enskilde och där ska framgå vilka insatser som behövs, vilka insatser som respek- tive huvudman ska ansvara för, vilka åtgärder som vidtas av någon annan aktör och vilken av huvudmännen som ska ha det övergri- pande ansvaret för planen.91 Det finns också särskilda bestämmelser som reglerar samverkan mellan region och kommun i samband med att en patient skrivs ut från den slutna hälso- och sjukvården.92 Be- stämmelserna ska särskilt främja att en patient med behov av insatser skrivs ut från den slutna vården efter det att den legitimerade läkaren bedömt att patienten är utskrivningsklar.93 I betänkandet SOU 2018:39 God och nära vård beskrivs att det trots befintliga författningskrav fortfarande finns stora utmaningar i fråga om samordning och samverkan mellan huvudmännen inom hälso- och sjukvården och omsorgen, och att detta tenderar att drabba de mest utsatta/de med mest komplexa vårdbehov som sam- tidigt har sämst förutsättningar att samordna sin egen vård och föra sin egen talan i vården. En grupp som i hög grad uppges drabbas av bristande samordning är personer med funktionshinder som har in- 9016 kap. 3 § första stycket 1 hälso- och sjukvårdslagen (2017:30). 9116 kap. 4 § hälso- och sjukvårdslagen (2017:30) och 6 kap. 4 § patientlagen (2014:821). Kommunens ansvar för planering och samordning framgår av bland annat 2 kap. 7 § social- tjänstlagen (2001:453) och 10 och 14 §§ LSS. 92Lag (2017:612) om samverkan vid utskrivning från sluten hälso- och sjukvård. 932 § lagen (2017:612) om samverkan vid utskrivning från sluten hälso- och sjukvård. Stöd vid behov av sjukvårdande insatser satser beviljade enligt LSS, något som bland annat bekräftades i Riks- revisionens granskning av samordningen av stöd till barn och unga med funktionsnedsättning år 2011.94 3.5.2Hälso- och sjukvårdens aktörer – huvudmän, vårdgivare och hälso- och sjukvårdspersonal Inom hälso- och sjukvården finns flera olika aktörer, eller roller, som det är viktigt att känna till för att förstå systemets uppbyggnad och placeringen av både det finansiella och det kvalitetsmässiga ansvaret. I detta avsnitt beskrivs de olika rollerna. Vad är en huvudman och vad är en vårdgivare? Det finns många olika aktörer som bedriver hälso- och sjuk- vårdsverksamhet. Det är däremot bara regioner och kommuner som har ett lagstadgat ansvar att erbjuda hälso- och sjukvård, ett så kallat huvudmannaskap.95 Den som är huvudman har det yttersta ansvaret för att säkerställa att vård erbjuds till de olika grupper som räknas upp i hälso- och sjukvårdslagen. Vården kan utföras av huvudman- nen i egen regi, men måste inte göra det. Regioner och kommuner får nämligen i vissa fall, med bibehållet huvudmannaskap, sluta avtal med någon annan om att utföra de uppgifter som de ansvarar för, till exempel med en privat aktör. Detta framgår av 15 kap. 1 § hälso- och sjukvårdslagen. I 2 kap. 3 § hälso- och sjukvårdslagen finns också begreppet vårdgi- vare. Detta begrepp omfattar inte bara huvudmännen, utan alla ak- törer som bedriver hälso- och sjukvårdsverksamhet. 94SOU 2018:39 God och nära vård – En primärvårdsreform, s. 270 f och (2011). Samordning av stöd till barn och unga med funktionsnedsättning – Ett (o)lösligt problem. 952 kap. 2 § hälso- och sjukvårdslagen (2017:30). Stöd vid behov av sjukvårdande insatser fråga om statlig myndighet, region, kommun, annan juridisk person eller enskild näringsidkare.96 När begreppet vårdgivare infördes i hälso- och sjukvårdslagen ge- nom SFS 2017:30 framhölls att det i uttrycket ”bedriver” ligger att åtgärderna är av regelbundet återkommande karaktär. Det framhölls att begreppet vårdgivare inte tar sikte på den person som faktiskt utför hälso- och sjukvården. Ansvaret som åligger en vårdgivare är detsamma oavsett om vårdgivaren är huvudman för verksamheten eller inte. Det innefattar både vårdgivare med en offentlig huvudman och vårdgivare med annan huvudman, med eller utan offentlig finansiering. Den som bedriver både hälso- och sjukvård och annan verksamhet kan anses vara vårdgivare avseende den del som rör hälso- och sjukvård. Även vårdgivare som är underställda huvudmän vars verksamhet inte regleras i hälso- och sjukvårdslagen ska uppfylla kraven i hälso- och sjukvårdslagen i tillämpliga delar. Det gäller exempelvis vårdgivare som tillhandahåller elevhälsa enligt skollagen (2010:800) eller hälso- och sjukvård enligt fängelselagen (2010:610).97 Vem ansvarar för vad? – Regioner och kommuner som huvudmän Det huvudsakliga ansvaret för hälso- och sjukvården ligger hos de 21 regionerna, som ansvarar för att erbjuda en god hälso- och sjuk- vård åt dem som är bosatta inom den egna regionen.98 Kommunerna har dock ett lagreglerat ansvar att erbjuda hälso- och sjukvård inom vissa typer av verksamheter. Det gäller boenden som är särskilt in- rättade för service och omvårdnad för äldre, och bostäder med sär- skild service för personer med funktionsnedsättning. Kommunerna ansvarar även för att erbjuda hälso- och sjukvård åt personer som vistas i så kallad daglig verksamhet.99 När det gäller hälso- och sjukvård i hemmet (hemsjukvård) i or- dinärt boende ligger det primära ansvaret enligt hälso- och sjuk- vårdslagen hos regionerna, men även kommunerna får erbjuda sådan 962 kap. 3 § hälso- och sjukvårdslagen (2017:30) och 1 kap. 3 § patientsäkerhets- lagen (2010:659). 2016/17:43 En ny hälso- och sjukvårdslag, s. 88 f. 988 kap. 1 § hälso- och sjukvårdslagen (2017:30). I 8 kap. 1–3 §§ hälso- och sjukvårds- lagen (2017:30) anges till vilka andra personer som regionen ska erbjuda hälso- och sjukvård. 998 kap. 6 § och 12 kap. 1 § hälso- och sjukvårdslagen (2017:30), 3 kap. 6 § och 5 kap. 5 och 7§§ socialtjänstlagen (2001:453). Stöd vid behov av sjukvårdande insatser hälso- och sjukvård.100 Varje region har också möjlighet att helt över- låta skyldigheten att erbjuda hemsjukvård (huvudmannaskapet) till kommunen, om regionen och kommunen är överens om detta.101 Så som förhållandena är har alla regioner utom region ingått sådana överenskommelser. Kommunerna kompenseras eko- nomiskt av regionerna. var nästan 400 000 personer mottagare av hälso- och sjukvård.102 Hälso- och sjukvård som ges av kommunen I hälso- och sjukvårdslagen framgår att kommuner inte får erbjuda – och regioner inte får överlåta ansvaret för – sådan hälso- och sjuk- vård som ges av läkare.103 I propositionen till en föreslagen primärvårdsreform104, angavs att kommunalt finansierad hälso- och sjukvård – dvs. bland annat sådan hälso- och sjukvård som ges i särskilda boendeformer eller som efter avtal med regionen ges i patienternas egna hem –hu- vudsakligen är vård som ges på primärvårdsnivå. Där angavs också att: Reglerna i HSL anger ansvarsfördelningen mellan huvudmännen och ger utrymme för lokala anpassningar. Exakt vilka insatser som kan ges i hemmet framgår inte av lag utan i det avtal som har ingåtts mellan huvudmännen. Den begränsning som tydligt framgår i HSL är alltså att läkarinsatser inte omfattas av kommunens ansvar att erbjuda hälso- och sjukvård. I övrigt framgår inte någon tydlig begränsning av uppdragets omfattning. Det har ansetts lämpligt att regionen fortsatt ansvarar för avancerad sjukvård i hemmet.