sou · H9B351d2 · 2022-01-01 00:00:00 — således inte att straffbelägga innehav av CITES-arter, utan att synlig- göra förverkandemöjligheten för att undvika att exemplaren saluförs eller säljs, eller på annat sätts på marknaden, och därmed att framtida brott begås. Om förslaget inte genomförs kvarstår dagens situation, då 36 kap. 3§ 1 ändå kan tillämpas. Förslaget är därför endast tydlig- görande och bedöms få små konsekvenser. För företag som bedriver laglig handel med CITES-listade arter bedöms det vara positivt att den illegala handeln hindras och förut- sättningarna därmed blir lika för alla säljare. Omkring 75 företag, i första hand zoo-butiker och verksamheter där somliga ingår i kon- eller är franchisetagare, har tillstånd för handel med djur en- ligt 26 § artskyddsförordningen. 16.5.2Förslag: Artvärdesförverkande i samband med artskyddsbrott Ett tillägg ska göras i 29 kap. om att, utöver brottsföre- målsförverkande, ska det värde ett exemplar av ett fridlyst djur eller en fridlyst växt har, som representant för sin art, förklaras förverkat i samband med brottsmål. Konsekvenser för fisket, jakten, jord- bruket och skogsbruket med mera Artvärdesförverkande kan endast ske när en person döms för brott som involverar arter. Förslaget berör därför inte lagligt fiske, jakt, jordbruk, skogsbruk eller andra verksamheter som sådana, utan en- dast i de fall de utövas på ett sätt som innebär att brott begås mot fridlysningsbestämmelserna. I den mån det meddelas fällande domar i mål om artskyddsbrott och jaktbrott får staten intäkter i form av artvärdeförverkandet, som är avsedd som kompensation för de kostnader staten har för skydd av de arter som genom brottet dödats. I fall där många exemplar berörs, Konsekvensbeskrivning, förebygga artskyddsrelaterad brottslighet m.m. exempelvis samlingar av fågelägg eller insamling av levande växter, kan det röra sig om betydande belopp. får i uppdrag att tillsammans med SLU Art- databanken, Havs- och vattenmyndigheten samt att ta fram en lista över artvärden för samtliga fridlysta arter. Listan kan dock inte göras komplett innan listan över de nationellt fridlysta arterna har reviderats. bedöms behöva extra resur- ser med en halv (0,5) årsarbetskraft för arbetet med att ta fram listor över artvärden, med mera. Medverkan från SLU Artdatabanken belas- tar som kostnad för ett beställt uppdrag. Medver- kan från Havs- och vattenmyndigheten samt be- döms kunna utföras med befintliga resurser. Konsekvenser för brottsligheten och det brottsförebyggande arbetet, Förslaget innebär, i de fall det handlar om ett flertal eller mycket värde- fulla djurarter, en kännbar konsekvens för de som döms för artskydds- brott. Detta bör i viss mån påverka benägenheten att begå brott. Genom att införa artvärdesförverkande blir det tydligt för samhället som helhet att exemplar av vilda växter och djur har ett värde. Att synliggöra det värdet är normförstärkande och bör leda till att respek- ten för naturen ökar. Konsekvenser för möjligheten att nå miljömålen Syftet med förslaget är att minska artskyddsbrotten och i viss mån kompensera staten i den mån de sker. När färre artskyddsbrott begås gynnas den biologiska mångfalden och möjligheten att nå miljö- målen ökar. Konsekvensbeskrivning, förebygga artskyddsrelaterad brottslighet m.m. 16.6Åtgärdsförslag för effektivare genomförande, tillsyn, lagföring och kontroll av befintliga bestämmelser 16.6.1Förslag: Utökat krav på tillstånd för handel enligt 26 § artskyddsförordningen Det är känt bland svenska myndigheter att omfattande handel med levande CITES-listade djur sker via internet, inom slutna hobby- grupper samt vid mässor och liknande arrangemang. är det inte tydligt var gränsen går för när handel behöver tillståndsprövas, vilket skapar otydlighet för alla aktörer. Om utredningens förslag inte genomförs kan den okontrollerade handeln fortgå som tidigare, vilket leder till oreglerad konkurrens för de verksamheter som har tillstånd för handel, samt i värsta fall till smuggling och lidande för de djur som omsätts. Syftet med förslaget är främst att öka kontrollen av den för- säljning som sker av levande CITES-listade djurarter i under andra former än via traditionella zoo-butiker. Enligt den nuvarande bestämmelsen i 26 § artskyddsförordningen krävs tillstånd för han- del med levande fåglar som förekommer vilt inom EU samt levande exemplar av arter som är fridlysta enligt EU:s livsmiljödirektiv. Ut- redningen konstaterar att det dock främst är handeln med CITES- listade arter som behöver ytterligare reglering. Handeln med CITES-listade, levande, vildsamlade växter är san- nolikt begränsad, utredningen känner i alla fall inte till att det finns någon sådan verksamhet som har tillstånd för handel. Om det före- kommer sådan handel, som alltså bedrivs yrkesmässigt eller annars i förvärvssyfte, utan tillstånd enligt 26 § artskyddsförordningen, är den olaglig enligt gällande regelverk och ska åtalsanmälas. Eftersom handeln med odlade (artificiellt förökade) CITES-listade växter är undantagen från kravet på tillstånd, enligt 31 § artskyddsför- ordningen, så lämnas växterna utanför konsekvensanalysen. Konsekvensbeskrivning, förebygga artskyddsrelaterad brottslighet m.m. Vissa verksamheter som bedrivs under benämningen hobby kommer att omfattas av krav på tillstånd. Denna nya grupp av verk- samhetsutövare kommer att behöva ansöka om tillstånd, vilket är för- enat med en kostnad och pengar för den enskilde samt kostna- der för den myndighetstillsyn som behövs. Verksamheter som utan tillstånd bedriver handel med CITES- listade djur är inte alltid kända av myndigheterna, och det är svårt att bedöma hur många aktörer det kan röra sig om . En för- siktig uppskattning är att det kan finnas 5–10 aktörer per län, alltså mer än 200 i landet som helhet. Länsstyrelserna har dock i remissvar till bedömt att antalet kan vara betydligt högre. Ansökan om tillstånd enligt 26 § artskyddsförordningen söks via en e-tjänst hos i det län där verksamheten bedrivs. En avgift tas ut för prövning av ansökan, . Avgiftens storlek regleras genom 8 § föreskrifter NFS 2009:10. Enligt 9 § ska avgift betalas med 500 kro- nor för varje hel timmes handläggningstid för den fortsatta tillsynen av verksamheten. Det är sannolikt att vissa av de verksamheter som träffas av de föreslagna förändringarna i 26 § artskyddsförordningen bedrivs i pri- vata hem. Enligt 28 kap. 6 § andra stycket får myndig- heters tillträde till bostäder endast ske i den utsträckning det behövs för att förebygga eller undanröja olägenheter för människors hälsa. Det innebär att tillsyn enligt artskyddsreglerna inte i sig självt ger mandat att få tillträde till en privat bostad. Mark- och miljödomstolen har i en dom gjort bedömningen att det är i princip uteslutet att bedriva tillsyn av tillstånd enligt 26 § artskyddsförordningen i en bostad med stöd av till- trädesregler. Tillstånd ska därför som huvudregel inte ges om den före- slagna lokalen för tillståndet är del av sökandens eller annan persons bostad. I vissa fall bedömer att det kan vara möjligt att meddela tillstånd även för verksamhet som bedrivs i en bostad, under förutsättning att verksamheten bedrivs i en i tillståndet sär- skilt angiven del av bostaden. Denna del ska vara avskild från övriga bostaden och får inte användas för bostadsändamål. Vid tillsyn måste kunna nå denna avskilda del utan att passera något bostadsutrymme. Om sådan avskildhet har varit en förutsättning för Konsekvensbeskrivning, förebygga artskyddsrelaterad brottslighet m.m. att tillstånd har meddelats, men avskiljningen inte upprätthålls, inne- bär detta att verksamhetsutövaren inte har följt tillståndet. I ett så- dant fall kan det finnas laglig grund för att återkalla tillståndet. Ett alternativ kan vara att i tillståndet föreskriver som villkor att tillståndsinnehavaren har en skyldighet att ge tillsynsmyn- digheten tillträde för tillsyn och kontroll av verksamheten. Det ska inte innebära att tillsynsmyndighet kan tvinga sig in i någons hem, men att nekat tillträde ska vara en laglig grund för att återkalla tillståndet. Fler verksamhetsutövare måste ansöka om tillstånd, vilket är förenat med en kostnad och pengar för den enskilde. De företag som bedriver yrkesmässig handel med sådana levande väx- ter och djur som omfattas av regelverket ska ha tillstånd enligt 26 § artskyddsförordningen. Om sådan verksamhet bedrivs yrkesmässigt utan tillstånd är den olaglig enligt gällande bestämmel- ser och ska åtalsanmälas. Zoobutikernas verksamhet beträffande handel med CITES-arter är alltid tillståndsprövad, medan den handel som sker via inter- net och hobbyföreningar mera sällan har tillstånd. I finns 75 zoobutiker som har tillstånd för handel med levande CITES-djur. För butikernas del kommer en utökning av krav på till- stånd för handel, till sådant som betraktas som hobbyverksam- het, att jämna ut villkoren för verksamheterna och ge en mer likställd konkurrenssituation. För de som bedriver verksamhet i större omfattning utan tillstånd innebär utredningens förslag att de behöver söka tillstånd eller upp- höra med verksamheten. Eftersom den delen av marknaden är oreglerad är det osäkert hur många aktörer det finns och hur de arbe- tar. Att söka tillstånd innebär en administrativ kostnad för aktörerna, i form av en prövningsavgift samt den tid det tar. Ändringen omfattar endast de som handlar med vissa djur och växter i större omfattning, och som inte redan tidigare omfattats av tillståndskravet på grund av yrkesmässighet eller förvärvssyfte. För- slaget kan leda till viss ökad administration för de berörda perso- nerna om de vill fortsätta med sin verksamhet. För den som driver företag som redan har eller skaffar sig tillstånd kan förslaget leda till Konsekvensbeskrivning, förebygga artskyddsrelaterad brottslighet m.m. bättre konkurrensförhållanden då fler aktörer kommer att omfattas av samma krav. Ansökan om tillstånd enligt 26 § artskyddsförordningen söks via en e-tjänst hos i det län där verksamheten bedrivs. En avgift tas ut för prövning av ansökan, . Avgiftens storlek regleras genom 8 § föreskrifter NFS 2009:10. Enligt 9 § ska avgift betalas med 500 kro- nor för varje hel timmes handläggningstid för den fortsatta tillsynen av verksamheten. Förslaget påverkar främst länsstyrelserna, som är prövnings- och till- synsmyndighet gällande 26 § artskyddsförordningen. Det utökade kravet på tillstånd kan innebära ett antal nya ansökningar . Det förväntas bli något lättare för myndigheterna att utöva tillsyn då verk- samheterna i större utsträckning kräver tillstånd. De nya verksam- heter som tillkommer kommer sannolikt i viss utsträckning att utföras i privata bostäder, vilket blir en försvårande omständighet vid tillsyn. Verksamheter som bedriver handel utan tillstånd är inte alltid kända av myndigheterna, och det är svårt att bedöma hur många aktörer det kan röra sig om . En försiktig uppskattning är att det kan finnas 5–10 aktörer per län, alltså mer än 200 i landet som helhet. Länsstyrelserna har dock i remissvar till bedömt att antalet kan vara betydligt högre. Det ökade resursbehovet för länsstyrelsernas tillsyn kan beräknas genom schablonsiffror enligt en rapport från Miljösamverkan Sverige.45 Där anges intervallet för tillsynsbesök i handelsverksamhet enligt 26 § artskyddsförordningen till minst en gång per , med be- dömd tidsåtgång per besök. Till detta kommer en årlig granskning av verksamhetsrapporter som omfattar per verksamhet. Avrundat uppåt skulle den ökade arbetsbördan för till- synen komma att omfatta per verksamhet och år. Om det ökade resursbehovet omfattar 5–10 verksamheter per län ökar alltså tillsynsbehovet med 10–och län. 45Länsstyrelserna, , samt Havs- och vattenmyndigheten: (Miljösamverkan ) Modell för behovsutredning. Konsekvensbeskrivning, förebygga artskyddsrelaterad brottslighet m.m. För prövning av tillståndsansökningar finns inga motsvarande schablonsiffror, men en bedömning kan göras enligt erfarenheter från handläggning av tillstånd. Ett tillstånd omprövas vanligen . Om tidsåtgången för prövning av ett ärende bedöms vara skulle det årliga resursbehovet vara per verksamhet. Sammantaget skulle det ökade resursbehovet för prövning och till- syn kunna omfatta per verksamhet och år. Enligt Natur- vårdsverkets bedömning att 5–10 nya verksamheter kan tillkomma per län, skulle det medföra ett ökat resursbehov på 15–och län. Utredningen föreslår att länsstyrelserna får förstärkta och öron- märkta resurser för artskyddstillsyn motsvarande en halv årsarbets- kraft per län för hantering av utredningens samlade förslag. Förslaget får positiva samhällsekonomiska effekter då samma villkor ställs för handel via internet och hobbyföreningar, i den mån sådan handel sker i större omfattning eller annars i förvärvssyfte, som för den handel som bedrivs yrkesmässigt i fysiska butiker. Det innebär en ökad tydlighet, förutsebarhet och trygghet för handlare och kun- der samt ökad likabehandling av verksamhetsutövare. Konsekvenser för brottsligheten, det brottsförebyggande arbetet och rättsvårdande myndigheter Aktörer som bedriver handel med CITES-arter, men som inte söker tillstånd eller bryter mot villkor i tillståndet, kan komma att medföra fler tillsynsärenden hos länsstyrelser, polis och domstol. Dessa ären- den bedöms till största delen kunna hanteras inom ramen för nuva- rande verksamhet. Utredningen föreslår dock att / får utökade resurser med motsvarande en halv årsarbetskraft inom verksamhetsområdet spaning samt internationell samverkan. Konsekvensbeskrivning, förebygga artskyddsrelaterad brottslighet m.m. 16.6.2Förslag: får befogenhet att vid inre gräns kontrollera vissa arter Ekonomisk välfärd och globalisering leder till ökad handel. En ökad ekonomisk välfärd ger möjligheter till lyxkonsumtion och ökad turism. Helt nya marknader har öppnat sig för handel med djur och växter. En ökad globalisering gör att trender och konsumtionsmönster som från början varit nationella får en alltmer internationell karaktär och sprider sig fortare än förut. Ett exempel är den asiatiska läkekonstens ökade popularitet som har medfört en vidgning av marknaden utan- för . Det har bidragit till att jakten på och handeln med de arter som används i preparaten blivit alltmer omfattande. Det är främst två faktorer som har underlättat för den illegala handeln. Den första är att internationella unioner öppnat gränserna för frihandel mellan länder. gick med i EU och lyder under ett regelverk som minimerar den inre kontrollen mellan EU-länder. En konsekvens är begränsningen av befogenhet mot annat EU-land (se avsnitt 14.24). I gengäld ska kontrollen mot EU:s yttre gränser ha ökat. Skyddet är dock inte starkare än den svagaste länken och det finns indikationer på att detta är något som utnyttjas av smugglare.46 När väl arterna har kommit innanför gränsen till EU kan varorna transporteras och distribueras till andra länder på ett sätt som inte var möjligt tidigare. har uppluckrade gränser bidragit till ett ökat samarbete mellan länder när det gäller att hindra olika typer av organiserad brottslighet. Den illegala handeln med hotade arter är en internationell angelägenhet som ofta bedrivs i organiserad form. Den andra faktorn som underlättar den internationella illegala han- deln är den ökade användningen av internet. Den gör att det finns ökade möjligheter att skapa kontakter med nya marknader och att generera och upprätthålla en efterfrågan. Internet ger också upphov till helt nya möjligheter för gärningspersoner från olika världsdelar att tillhandahålla arter och att bedriva olika former av beställnings- verksamhet.47 Handel inom EU är reglerad i rådets CITES-förordning 338/97. Flera handlingar ska, enligt såväl rådets CITES-förordning 338/97 46Hagstedt och (2008) a.a., s. 11 f. Konsekvensbeskrivning, förebygga artskyddsrelaterad brottslighet m.m. som miljöbrottsdirektivet, kriminaliseras. I har detta skett genom 29 kap. 2 b § första stycket 4 a som kriminali- serar CITES-förbuden (vilka framgår av rådets CITES-förordning 338/97). EU:s tullunion innebär i praktiken att tullmyndigheterna i de 27 EU-länderna arbetar som en enda myndighet. Tullkontroller vid EU:s yttre gränser ska skydda djur och miljö genom att motverka olaglig handel med hotade arter och förebygga spridningen av växt- och djursjukdomar. Inom EU är huvudprincipen fri rörlighet. För vissa varor finns restriktioner, trots att varorna införts från ett land inom EU. De varor som omfattas framgår av lagen (1996:701) om befogenheter vid gräns mot ett annat land inom Europeiska unionen (inregränslagen). I de fall en vara omfattas av inregränslagen kan ansvar enligt smugglingslagen aktualiseras. Av 3 § inregränslagen framgår att nötkreatur, svin, får, getter, fjäderfän, fisk och reptiler omfattas. Detsamma gäller andra djur och produkter av djur, om det finns särskild anledning att misstänka att till exempel erforderliga dokument saknas. Den tidigare Inregränslagsutredningen48 konstaterade 2006 att nuvarande inregränslag begränsar befogenhet att kontrol- lera varor till de som specifikt räknas upp i 3 §. Eftersom varor som omfattas av CITES-regler inte omnämns i inregränslagen saknar alltså befogenhet att kontrollera dessa, utom i de fall varorna granskas av andra skäl som anges i lagen. Förslaget bedöms inte få några konsekvenser för enskilda, utöver de kontroller som redan utförs av . Riktade kontroller kan dock komma att utföras enligt riskbaserade bedömningar, exempelvis i samband med kända mässor i andra EU-länder, där handel sker med CITES-listade arter. Kontroll av varor vid inre gräns. Konsekvensbeskrivning, förebygga artskyddsrelaterad brottslighet m.m. Förslaget bedöms inte få några konsekvenser för företag eller verk- samheter, utöver de kontroller som redan utförs av . Rik- tade kontroller kan dock komma att utföras enligt riskbaserade be- dömningar. saknar lagstöd för att bedriva aktiva kontroller vid inre gräns av arter som är fridlysta enligt EU:s naturvårdsdirektiv samt CITES-arter. Om ett sådant stöd införs enligt utredningens förslag innebär det ett ökat ansvar för , som kan komma att behöva förstärkta resurser. Utredningen föreslår att på central nivå tillförs en års- arbetskraft för nationell och internationell samverkan gällande art- skydd. Förslaget bedöms inte få några samhällsekonomiska konsekvenser utöver att myndigheternas tillsyn underlättas, vilket kan förväntas ge en normförstärkande effekt. Artskyddet förstärks genom försla- get, vilket ökar möjligheter att nå de nationella miljömålen samt uppfylla internationella åtaganden. Konsekvenser för brottsligheten, det brottsförebyggande arbetet och rättsvårdande myndigheter Med ökade möjligheter till kontroll vid inre gräns bedöms regelefter- levnaden öka. Utredningen erfar att det nu finns behov av att särskilt kontrollera de transporter av vilda djur och växter som sker över gräns mot annat EU-land. Frågan är om de harmoniserade reglerna i rådets CITES- Konsekvensbeskrivning, förebygga artskyddsrelaterad brottslighet m.m. förordning 338/97 (som emellertid medger medlemsstaterna att in- föra strängare regler) innebär en harmonisering av befo- genheter för kontroll. När det gäller förflyttning inom gemenskapen av levande exem- plar i bilaga A till rådets CITES-förordning 338/97, från den plats som anges på importtillståndet måste, enligt artikel 9, förflyttningen föregås av ett godkännande från en administrativ myndighet i den medlemsstat där exemplaret befinner sig. I andra fall av förflyttning ska den person som ansvarar för förflyttningen vid behov kunna förete bevis på exemplarets lagliga ursprung. När ett levande bilaga B-exem- plar förflyttats inom gemenskapen, kan innehavaren av exemplaret lämna det ifrån sig endast om den tilltänkta mottagaren har infor- merats på ett riktigt sätt om vilken förvaring, utrustning och skötsel som krävs för rätt vård av exemplaret. Enligt artikel 14 ska de be- höriga myndigheterna i medlemsstaterna kontrollera efterlevnaden av bestämmelserna i denna förordning. Medlemsstaterna ska därtill, enligt artikel 16, vidta nödvändiga åtgärder för att ålägga sanktioner mot bland annat transport i försäljningssyfte enligt artikel 8.49 Om det skyddsvärda ändamålet blivit fullt tillgodosett genom gemenskapsrättsliga regler finns inte någon möjlighet att nationellt föreskriva om kontroller. Om även tullkontroll omfattas följer alltså befogenheten av förordningen. Rådets CITES-förordning 338/97 reglerar i detta område vad som är förbjudet respektive vad med- lemsstaterna ska sanktionera/kriminalisera. Dock regleras inte möj- ligheter för en nationell tullmyndighet att agera. Enlig vår tolkning innebär det att möjligheterna för nationell tullmyndighet att ingripa, ijust det fall som avses, inte är reglerat genom rådets CITES-för- ordning 338/97.50 Det gör att huvudregeln enligt fördraget, fri rör- lighet, gäller, och tullkontroll vid inre gräns kan fordra undantag en- ligt artikel 36. Vi kan inte se annat än att en sådan reglering, det vill säga kontroll av CITES-arter vid inre gräns, är förenlig med artikel 36 FEUF. Kontrollen har sin grund i ett godtagbart samhällsintresse, nämligen att bevara växter och djur. Det handlar inte om ett medel för god- tycklig diskriminering och det innefattar heller inte en förtäckt begräns- ning av handeln mellan medlemsstaterna. Motsvarande skydd kan inte 49Rådets förordning (EG) nr 338/97 av om skyddet av arter av vilda djur och växter genom kontroll av handeln med dem. 50Jfr det Vallonska avfallsmålet (C-2/90) där visade på ”hålen” i det annars ganska finmaskiga nät som harmoniseringen på avfallsområdet utgör. Konsekvensbeskrivning, förebygga artskyddsrelaterad brottslighet m.m. tillgodoses på annat, neutralt sätt och kontrollen är proportionell i förhållande till det hinder den innebär för den fria rörligheten. Att ge tullmyndigheten befogenhet att ingripa vid misstanke om att det är CITES-arter som transporteras utan erforderliga doku- ment, och att det kan handla om transport i försäljningssyfte, inne- bär därmed inte någon otillåten lagstiftning där det redan finns harmoniserade regler. Ett införande av en sådan ny punkt, som gäller arter som omfattas av konventionen om internationell handel med vissa utrotningshotade djur och växter (CITES), kan således göras på grundval av undantaget i artikel 36 i FEUF. Även om det finns harmoniserade regler på området så berörs inte dessa i det specifika fallet, varför vi inte kan se att kommissionen måste underrättas om de planerade bestämmelserna och skälen för att införa dem. Notera dock att Inregränslagsutredningen51 kommer till en annan slutsats, och menar att kontrollsystemet inom EU är uppbyggt på tillstånds- krav och ansvariga kontrollmyndigheter, som är och i . menar därmed att nämnda område är harmoniserat inom EU, och att något utrymme för att företa kontroller vid inre gräns därför inte finns. Enligt anmälningsdirektivet för varor och it-tjänster (2015/1535) ska myndigheter som tar fram nya nationella tekniska föreskrifter för varor, eller ändrar i befintliga, anmäla detta till EU-kommissio- nen. Enligt direktivets artikel 1 f definieras tekniska specifikationer bland annat som tillämpliga administrativa bestämmelser, som är rätts- ligt eller faktiskt tvingande vid saluföring, samt medlemsstaternas lagar och andra författningar som förbjuder import, saluföring eller användning av en produkt. Förbuden som reglerar handel med CITES- listade arter återfinns emellertid direkt i rådets CITES-förord- ning 338/97 och följer inte av befogenheten att ingripa. Det är alltså inte fråga om någon sådan teknisk föreskrift som avses i direktivet, i och med att förbudet mot saluföring följer redan av rådets CITES- förordning 338/97. Kontroll av varor vid inre gräns, s. 230 ff. Konsekvensbeskrivning, förebygga artskyddsrelaterad brottslighet m.m. 16.6.3Förslag: tar över tillsyn över timmer och produkter tillverkade av CITES-listade träslag