sou · H9B332 · 2022-01-01 00:00:00 — Tid- punkterna varierar från så snart som materialet gjorts tillgängligt för allmänheten (videogram) efter tillgängliggörandet (referensinspelningar av radio- och tv). Vi anser att pliktleveranser bör ske efter det att materialet har gjorts tillgängligt för allmänheten. Det måste dock finnas en viss marginal för den praktiska hanteringen för sådana leveranser som inte sker genom automatiska flöden. För leveran- törer som lämnar fysiska pliktexemplar kontinuerligt, som tidnings- tryckare, bör material från kunna samlas och skickas gemensamt. Det minskar arbetsbördan för leverantören men har också miljömässiga fördelar. Eftersom uteblivna leveranser kan leda till sanktioner anser vi att det är lämpligt att det i lagen anges när materialet senast ska lämnas. Enligt vår uppfattning bör så långt möjligt samma tidpunkt gälla oberoende av materialtyp och medie- form. Vi har stannat för att den tid som gäller enligt e-pliktlagen, , bör väljas. Inom tremånadersfristen ryms de tider som gäller enligt dagens regelverk med bortseende från referensinspel- ningar av radio- och tv-program och andra skrifter än tryckta dags- tidningar. För andra trycka skrifter än dagstidningar anser vi att den gällande ordningen bör behållas. Bestämmelsen motiverades av att tryckerierna inte borde åläggas en börda som var tyngre än nödvändigt och att det framför allt för de små tryckerierna kunde uppstå problem med tätare leveranser.40 Vi delar den bedömningen. När det gäller leverans av referensinspelningar av radio- och tv- program torde tidpunkten ha föranletts av att plikten avsåg de fysiska banden. Eftersom det enligt vårt förslag är det materialet som ska spelas in som omfattas av leveransplikt och då materialet numera lagras digitalt finns skäl att behålla den ordningen. Huvud- regeln ska därför gälla även för material som ska spelas in enligt tillämpningslagen. Den pliktansvariga myndigheten kan i enskilda fall besluta om att pliktexemplar ska lämnas senare än vad som följer enligt lagen. Ett sådant beslut kan t.ex. meddelas för en leverantör som endast lagrar sina sändningar på fysiska band. 10.9Beslut angående leveransplikt i enskilda fall Förslag: Regeringen eller den myndighet som regeringen bestäm- mer ska i ett enskilt fall få besluta om undantag från skyldigheten att lämna pliktexemplar. Ett sådant beslut får meddelas om ett material inte bedöms ha ett väsentligt värde för forskningen eller bevarandet av det svenska kulturarvet eller om materialet ändå bevaras för framtiden på ett betryggande sätt. Undantag får också beslutas om det annars finns särskilda skäl. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får också i enskilda fall besluta om undantag eller avvikelser från skyldigheterna enligt bestämmelserna om antal pliktexemplar, till vem pliktexemplar ska lämnas, det som ska åtfölja pliktexemplaret, metod för överlämnandet och när leverans ska ske. Regeringen, eller den myndighet regeringen bestämmer ska i en- skilda fall få besluta om undantag från leveransplikten. Beslut om undantag ska också kunna medges från bestämmelserna om antal pliktexemplar, till vem pliktexemplar ska lämnas, det som ska åtfölja pliktexemplaret, metod för överlämnandet och när leverans ska ske. Av förordning ska framgå att KB får meddela sådana beslut. Beslut om undantag och avvikelser får endast avse sådant som kan anses 1993/94:10, s. 31. vara till förmån för leverantören. Besluten kan alltså endast in- skränka det som gäller enligt lagen. Beslut om undantag och av- vikelser kan meddelas på initiativ av myndigheten så länge sådana beslut är gynnande för leverantören. Eftersom det är fråga om gyn- nande förvaltningsbeslut kan ett beslut om undantag eller avvikelser normalt inte ändras till leverantörerns nackdel. Beslut om undantag och avvikelser kan dock tidsbegränsas. Myndigheten kan också i beslutet ange att detta kan komma att ändras vid väsentligt ändrade förhållanden.41 Beslut om undantag från leveransplikten och beslut om att skyldig- heten att lämna pliktexemplar får fullgöras på annat sätt än vad lagen anger får meddelas även enligt nuvarande pliktlagstiftning.42 Vårt för- slag till bestämmelse har utformats på samma sätt som 3 § e-plikt- förordningen. Enligt vårt förslag ska undantag få göras beträffande material som inte bedöms ha ett väsentligt värde för forskningen eller bevarandet av det svenska kulturarvet. Det ankommer på den pliktansvariga myndigheten att göra en bedömning av om så kan anses vara fallet eller inte. Beslut om undantag skulle t.ex. kunna avse kortfattade notiser, reklamannonser eller material som endast fått begränsad spridning. Ett sådant beslut skulle också kunna innebära att inte alla versioner av ett pliktmaterial måste lämnas, t.ex. alla lokala varianter av ett reklamblad. Undantag ska också kunna medges om materialet ändå bevaras för framtiden på ett betryggande sätt. Detta innebär att beslut om undantag från leveransplikten t.ex. kan meddelas om en leverantör ska lämna pliktexemplar i flera olika medieformer. Den pliktansvariga myndigheten kan då medge undantag på så sätt att pliktexemplar endast behöver lämnas i en av dessa former. För fysiska föremål kan undantaget innebära att pliktexemplaret kan ersättas av en digital förlaga. Undantag kan också beviljas för visst myndighetsmaterial om det bedöms tillräckligt att det tas om hand enligt arkivlagstift- ningen. Ett annat exempel på när undantag från leveransplikt kan med- ges är om den pliktansvariga myndigheten bedömer att det är lämpligt att myndigheten i stället samlar in materialet med egeninsamling. Undantag får också beslutas om det finns särskilda skäl. Så kan vara fallet om det anses oproportionerligt betungande för leveran- 41Jfr 37 § andra stycket förvaltningslagen (2017:900). 429, 10, 15 och 16 §§ e-pliktlagen och 36 § pliktexemplarslagen. tören att lämna materialet med leveransplikt, att lämna samtliga medieformer eller det antal exemplar som följer av lagen. Här kan såväl leverantörens kostnader, arbetsbörda och förmåga att leverera beaktas. Som exempel kan nämnas fysisk utgivning där varje exem- plar är dyrt att framställa. I ett sådant fall kan den pliktansvariga myndigheten besluta om att bara den digitala förlagan ska lämnas eller att endast ett exemplar ska lämnas. Som nämnts i avsnitt 10.1.7 kan ett beslut om undantag också avse att endast en storlek av flera som saluförs av t.ex. en affisch ska lämnas. Undantag kan också meddelas på så sätt att visst material endast ska lämnas i urval, t.ex. att visst radio- och tv-material ska lämnas under vissa perioder. En annan anledning till undantag kan vara att det visar sig att det i praktiken inte är möjligt eller i vart fall mycket svårt för den leve- ranspliktige att lämna materialet eller för den pliktansvariga myndig- heten att ta hand om det, så kan t.ex. vara fallet för vissa typer av interaktiva medier. Om ett beslut fattas om att endast ett plikt- exemplar av en skrift ska lämnas ska exemplaret lämnas till den plikt- ansvariga myndigheten. Beslut om undantag eller avvikelser kan också meddelas från skyldigheterna enligt bestämmelserna om antal pliktexemplar, till vem pliktexemplar ska lämnas, det som ska åtfölja pliktexemplaret, metod för överlämnandet och när leverans ska ske. I ett sådant beslut ska den pliktansvariga myndigheten beakta syftet med pliktmate- rialet, de tekniska förutsättningarna i det enskilda fallet, leveran- törens förutsättningar och andra relevanta omständigheter. Besluten kan t.ex. avse att endast ett pliktexemplar av en skrift ska lämnas, undantag från att lämna vissa metadata eller att den digitala förlagan inte behöver lämnas. Det sistnämnda kan vara föranlett av att inne- hållet omfattas av leveransplikt också i digital form, t.ex. både som tryckt bok och e-bok. Ett beslut om undantag från att lämna digital förlaga kan också meddelas om det skulle anses oskäligt att en sådan ska lämnas. Som nämnts ovan ska den pliktansvariga myndigheten också kunna medge undantag ifråga om metoden för överlämnande. Detta innebär att myndigheten t.ex. kan besluta att material får lämnas på en fysisk databärare i stället för genom nätverksleverans. Ett beslut att inte bevilja undantag eller avvikelser ska kunna överklagas, se vidare avsnitt 13.2. Förslag: Den pliktansvariga myndigheten får besluta att en fysisk person som fyllt och är folkbokförd i eller en juridisk person med säte i eller som på annat sätt är etablerad i ska lämna en uppgift som behövs för egeninsamling eller pliktexemplar av pliktmaterial som inte omfattas av leverans- plikt(rekvisition). Ett sådant beslut ska rikta sig till den som har låtit göra materialet tillgängligt här i landet. Vid beslut om rekvisition ska den pliktansvariga myndigheten beakta syftet med pliktmaterial enligt lagen och att åtgärden är proportionerlig för den som ska lämna pliktexemplar eller uppgift. Rekvisition får användas för att –komplettera eller möjliggöra egeninsamling, –tillsammans med leveransplikt och egeninsamling få ett så full- ständigt pliktmaterial som möjligt rörande en särskild hän- delse eller företeelse, –i andra fall komplettera leveranspliktigt material om det behövs för att syftet med pliktmaterialet ska uppnås. Rekvisition får inte användas för att samla in material som har undantagits från leveransplikt enligt lagen. Leveransplikt och egeninsamling är pliktinsamlingens grund. Meto- derna fungerar också väl för pliktmaterial som samlas in brett från stora aktörer eller då insamlingen på något vis kan automatiseras. De har också den fördelen att materialet lämnas utan att den plikt- ansvariga myndigheten behöver vidta några mer långtgående aktiva De gånger de breda metoderna inte fungerar, som när plikt- materialet bara är åtkomligt för den som har ett konto eller när nya aktörer eller nya medietyper tillkommer och det därför saknas en ordning för egeninsamlingen eller pliktleverans, föreslår vi att in- samlingen ska kunna ske genom rekvisition (se kapitel 9). Rekvi- sition saknar motsvarighet i dagens lagstiftning. När material samlas in med rekvisition är utgångspunkterna huvudsakligen desamma som gäller för det som ska samlas in genom pliktleverans. Rekvisitioner ska endast kunna riktas mot aktörer som kan ha skyldigheter enligt pliktmateriallagen. Det innebär att den som beslutet riktar sig mot ska vara en fysisk person som fyllt och är folkbokförd i eller en juridisk person med säte i eller som på annat sätt är etablerad i . Detta har behandlats närmare i avsnitt 10.3.1. Rekvisitionsrätten får användas för insamling av det som enligt lagen definieras som pliktmaterial eller sådana uppgifter som behövs för att visst pliktmaterial ska kunna hämtas med egen- insamling. Rekvisitionsrättens omfattning avgör gränserna för vad som kan samlas in. Vad som de facto kommer att samlas in styrs av den pliktansvariga myndighetens beslut. Eftersom rekvisitionen inne- bär skyldigheter för enskilda ska den regleras i den nya lagen. Rekvisitionsrätten gäller endast insamling av pliktexemplar och det som hör samman med pliktexemplaret samt, om exemplar av plikt- materialet kan hämtas genom egeninsamling, uppgift som är nödvän- dig för att pliktmaterialet ska kunna hämtas. En grundläggande förut- sättning är alltså att rekvisitionen avser pliktmaterial (se kapitel 8), direkt eller indirekt. Vidare avser rekvisitionsrätten endast sådant som inte omfattas av leveransplikten, se kapitel 10. I fråga om plikt- material kan rekvisition således omfatta pliktexemplar av andra skrifter och tekniska upptagningar än de som omfattas av 1 kap. 2 § tryckfrihetsförordningen respektive 1 kap. 2 § yttrandefrihetsgrund- lagen samt material som överförs till allmänheten och som inte om- fattas av grundlagsskydd enligt yttrandefrihetsgrundlagen (auto- matiskt eller frivilligt) och som inte heller tillhandahålls yrkesmässigt eller av en myndighet. Likt övrig pliktinsamling ska rekvisition bara användas för att samla in ”nytt” pliktmaterial; metoden får alltså inte användas för att samla in sådant som har samlats in med stöd av pliktlagstiftningen. De urval som den pliktansvariga myndigheten gör beträffande vilket material som ska samlas in med rekvisition ska bygga på saklighet och opartiskhet (se vidare avsnitt 15.1.1). Innan ett beslut om rekvisition fattas måste det övervägas om åtgärden står i proportion till insamlingens syfte. Kan pliktmaterialet samlas in med egeninsamling så ska den metoden användas i första hand, eftersom den enskilde därmed inte får några ytterligare skyl- digheter. Om det aktuella materialet kan samlas in med egeninsam- ling krävs därför att det finns skäl som går utöver själva insamlingen för att rekvisitionen ska anses proportionerlig. Sådana skäl kan t.ex. finnas om det har betydelse att den pliktskyldige aktivt medverkar och själv överlämnar materialet. Så kan vara fallet om egeninsam- lingen begränsar möjligheterna att tillhandahålla materialet jämfört med om materialet överlämnats av den pliktskyldige. Ett annat skäl att ersätta egeninsamling med rekvisition kan vara om det vore en billigare eller tekniskt bättre metod för att inhämta material. De överväganden som föregår beslutet om rekvisition ska utgå från syftet med pliktmaterialet. Syftet med pliktmaterialet framgår i vårt förslag av pliktmateriallagens inledande bestämmelse. Material som inte är en del av det offentliga samtalet får således inte rekvireras. En annan förutsättning är som ovan nämnts att den som har låtit göra materialet tillgängligt kan ha skyldigheter enligt pliktmaterial- lagen. Rekvisition kan alltså inte riktas mot andra länders myndig- heter, mot ett företag som inte är etablerat i eller liknande. Vi har vidare gjort bedömningen att leveransplikt eller möjligheten att besluta om rekvisition endast ska gälla i förhållande till en fysisk person som fyllt . Rekvisition får inte riktas mot ett barn även om han eller hon är verksam i . Den pliktansvariga myndig- heten måste således identifiera den som har tillgängliggjort mate- rialet och säkerställa att det rör sig om en pliktskyldig aktör som kan åläggas en pliktskyldighet enligt lagen. Ansvaret för att undersöka om rekvisitionsrätten gäller ligger på den pliktansvariga myndig- heten. Den pliktansvariga myndigheten är emellertid inte fri att rekvi- rera allt som kan kategoriseras som pliktmaterial från var och en som kan ha skyldigheter enligt pliktmateriallagen. Detta är visserligen var för sig nödvändiga förutsättningar för att rekvisitionsrätten ska finnas, men därtill gäller att pliktmaterialet inte omfattas av leveransplikt och att det inte kan samlas in med egeninsamling med motsvarande resultat. Vidare får rekvisition inte användas för sådant material som undantagits från leveransplikt enligt lagen, såsom visitkort, etiketter, blanketter, emballagetryck, material som omfattas av tystnadsplikt eller sekretess, material som tidigare lämnats osv. (se avsnitt 10.2). När det är klargjort att materialet kan rekvireras får den plikt- ansvariga myndigheten endast rekvirera pliktexemplar eller uppgift om insamlingen kan motiveras av något av de skäl som anges i lagen; dvs. för att komplettera egeninsamlingen, i samband med en riktad insamling av pliktmaterial som rör en särskild händelse eller före- teelse samt för att komplettera leveranspliktigt material. Vi föreslår att den pliktansvariga myndigheten ska få rekvirera plikt- exemplar, med eller utan den tillhörande information som åtföljer pliktexemplar vid leveransplikt, samt uppgifter som möjliggör egen- insamling. Det får ske av följande skäl: 1.Det krävs för att komplettera eller möjliggöra egeninsamling. bygger på att den pliktansvariga myndigheten hämtar pliktmaterialet. För att det ska vara möjligt krävs att materialet är tillgängligt för myndigheten och att insamlingen inte hindras av begränsningar som lösenord och betalväggar eller interaktivitet som intygande av att användaren inte är en robot etc. Rekvi- sitionsrätten ska omfatta det som krävs för att den pliktansvariga myndigheten ska kunna samla in materialet och gäller under förutsättning att materialet i övrigt kan klassificeras som plikt- material genom att bl.a. ha gjorts tillgängligt för allmänheten här i landet (se avsnitt 8.3). I ett fall kan det således vara tillräckligt att rekvirera t.ex. ett lösenord om det därefter är möjligt för myndig- heten att hämta materialet. I ett annat fall kan det finnas sådana begränsningar, tekniska eller andra, att myndigheten måste rekvirera det aktuella materialet för att insamlingen ska nå det önskade resultatet. Rätten att rekvirera det som krävs för att få tillgång till materialet innebär att egeninsamlingen kan fullföljas. Rekvisition får dock inte användas för att komplettera redan egeninsamlat material med information som beskriver pliktmaterialet och som inte är åtkomligt genom egeninsamling. De uppgifter som kan rekvireras är endast de som ger åtkomst till vad som i lagen definieras som pliktmaterial. Metoden får således inte användas för att egeninsamla material som endast är tillgängligt för en sluten krets oavsett om det rör sig om ett företags eller en myndighets interna digitala system eller något som publicerats på en privat yta t.ex. i sociala medier (se avsnitt 8.3.1). 2.Det bidrar till att belysa en särskild händelse eller företeelse. Insam- ling av material om en särskild händelse eller företeelse kan kräva flera samverkande insamlingsmetoder. I detta sammanhang kan rekvisition användas för att utöka insamlingen med exempelvis kringmaterial som visar händelsen eller företeelsen i en bredare kontext. Rekvisitionen kan då avse pliktmaterial som rör hän- delsen eller företeelsen men som annars inte samlas in och som varken kan samlas in med egeninsamling eller omfattas av leve- ransplikt, t.ex. valmaterial från ett politiskt parti, kommentarsfält till sociala medier, bloggar, länkat material och liknande. 3.Det kan komplettera leveranspliktigt material om det behövs för att syftet med pliktmaterialet ska uppnås. Detta handlar typiskt sett om de gånger insamlingen avser pliktexemplar av något som inte faller under leveransplikten och som inte heller kan egeninsamlas. Sådan rekvisition kan t.ex. vara aktuell för interaktiva medier, sociala medier, vloggar, bloggar, podcasts etc. som inte tillgäng- liggörs med grundlagsskydd eller i yrkesmässiga former (jfr avsnitt 10.1.3 och 10.1.6). 11.1.3Den som åläggs pliktskyldighet När det gäller skyldigheten att på eget initiativ lämna pliktmaterial ska som framgått av avsnitt 10.3 leveransplikten fördelas på olika aktörer beroende på materialtyp. Beslut om rekvisition ska dock alltid riktas mot den som har låtit göra materialet tillgängligt för allmänheten. För att ett beslut om rekvisition ska kunna riktas mot en sådan aktör krävs emellertid att denne omfattas av svensk juris- diktion på det sätt som anges i pliktmateriallagen. Skyldigheten ska efter ett beslut om rekvisition fullgöras genom att den pliktskyldige överlämnar pliktexemplaret eller uppgiften i enlighet med beslutet. Pliktskyldigheten gäller allt pliktmaterial som inte omfattas av leve- ransplikt. Rekvisitionen ska riktas till den pliktskyldige. På samma sätt som i fråga om leveransplikten är den pliktskyldige fri att sluta avtal med någon som fullgör skyldigheten genom att överlämna det som rekvirerats. Ett sådant avtal påverkar emellertid varken plikt- skyldigheten eller till vem myndigheten ska rikta beslutet om rekvi- sition (jfr avsnitt 10.3.1). Kravet att lämna ifrån sig material efter rekvisition föreslås gälla alla som kan ha skyldigheter enligt vad som anges i pliktmaterial- lagen och därmed har skyldighet att aktivt bidra till pliktinsamling. Vi menar att en sådan ordning är möjlig eftersom den pliktansvariga myndigheten genom beslut om rekvisition och tillhörande anvis- ningar kan ge sådan vägledning att skyldigheten kan fullgöras även av den som inte är yrkesverksam på området. Vidare ska den plikt- ansvariga myndigheten göra en proportionalitetsbedömning innan ett beslut om rekvisition meddelas. Den pliktskyldiges förutsättningar att lämna pliktmaterialet är en självklar del av en sådan bedömning. Pro- portionalitetsbedömningen bidrar därmed till att det kan anses rimligt att en rekvisition ska kunna riktas till i princip vem som helst. En rekvisition ska alltså kunna riktas mot en privatperson, likaväl som mot en organisation eller en myndighet. Pliktskyldigheten ska anses fullgjord när den pliktansvariga myndigheten har tagit emot det begärda materialet. Förslag: Den pliktansvariga myndigheten ska i beslutet om rekvi- sition ange vad som ska lämnas, det senast ska ha lämnats samt de ytterligare förutsättningar som krävs för att pliktexemplaret eller uppgiften ska kunna lämnas, bevaras och tillhandahållas. När villkoren för rekvisition är uppfyllda kan den pliktansvariga myndigheten besluta om rekvisition. Som redan nämnts bör rekvi- sitionen i första hand användas för uppgifter som möjliggör egen- insamling. Om det är inte är möjligt får rekvisitionen avse ett plikt- exemplar samt sådant som ska åtfölja pliktexemplar vid leveransplikt som eventuell kringinformation och föremål, metadata och annat som hör samman med pliktexemplaret (jfr avsnitt 10.6). En rekvisition ska handläggas som ett ärende i enlighet med förvalt- ningslagen. Det innebär att rekvisitionen ska hanteras i enlighet med den lagens bestämmelser om beslut, dokumentation, kommunikation, motivering, underrättelse och överklagande m.m.1 Det innebär bl.a. att beslutet måste motiveras på så sätt att det framgår vilken bestäm- melse rekvisitionen grundar sig på. Beslutet ska kunna överklagas. Förvaltningslagen ger således ramen för beslutet. Därutöver ska beslutet innehålla uppgift om vad som ska lämnas samt anvisningar om hur det ska ske. Det ska alltså tydligt framgå vad som krävs av den pliktskyldige för att fullgöra sina skyldigheter enligt beslutet. Den pliktskyldige ska t.ex. utan svårighet förstå vilket material som avses och om rekvisitionen avser en uppgift som möjliggör egenin- samling eller ett pliktexemplar. Vidare ska beslutet ange när mate- rialet senast ska ha lämnats och hur överlämnandet ska ske. Det senare kan exempelvis ske genom att beslutet anger att pliktmaterial ska överlämnas via en digital plattform eller skickas per post enligt särskilda anvisningar. I detta sammanhang bör den pliktansvariga myndigheten lämna de anvisningar som kan behövas för att det pliktexemplar som levereras ska kunna bevaras och tillhandahållas. Det kan t.ex. handla om att ange vilka beskrivande uppgifter som ska följa med när materialet överlämnas. Myndigheten får emellertid endast rekvirera pliktmaterialet i den form det gjorts tillgängligt för allmänheten och endast sådan information om materialet som den pliktskyldige tagit fram med anledning av tillgängliggörandet. Den pliktansvariga myndigheten får således inte kräva att materialet lagras på ett visst medium, med viss teknik eller i ett visst format och inte heller att det beskrivs enligt en särskild standard (se avsnitt 8.4). Det hindrar inte att den pliktansvariga myndigheten och den som ska lämna materialet kommer överens om annat. Ett beslut om rekvisition kan överklagas. Mottagaren kan således få prövat t.ex. om rekvisitionen har riktats mot rätt part eller om det material som den pliktansvariga myndigheten vill samla in överhuvud- taget utgör pliktmaterial eller om materialet är privat eller riktar sig mot en sluten krets. Ett överklagande kan även avse beslutets anvis- ningar rörande överlämnandet eller vilka uppgifter som ska lämnas. 1Se 25, 28 och 31–33 §§ förvaltningslagen. Även andra bestämmelser kan aktualiseras. Möjligheten att överklaga den pliktansvariga myndighetens beslut berörs vidare i kapitel 13. 11.3Hur pliktexemplar ska lämnas efter beslut om rekvisition