sou · H9B356 · 2022-01-01 00:00:00 — Paragrafens andra stycke är avsett för den situation då ett barn har adopterats för att rättsligt bekräfta en faktisk familjerelation som har etablerats och barnet ska anses som barn till två föräldrar som inte lever tillsammans (se 10 a §). Adoption i dessa fall ska som utgångs- punkt inte medföra att vårdnadsansvaret upphör för den andra föräldern som barnet har en motsvarande familjerelation till. Istället ska ett barn som har adopterats för att rättsligt bekräfta en faktisk familjerelation mellan barnet och adoptivföräldern stå under vård- nad av både adoptivföräldern och den andra föräldern till vilken barnet också har en motsvarande familjerelation. Detta ska gälla från den tidpunkt då adoptionsbeslutet får laga kraft. Om barnets befintliga förälder inte är vårdnadshavare, bör vård- naden däremot inte bli gemensam. Då står barnet under vårdnad av adoptivföräldern ensam från samma tidpunkt. I praktiken får adoptionen alltså samma rättsverkningar i fråga om vårdnad som om föräldrarna fortfarande levt tillsammans. Skulle detta medföra praktiska svårigheter får det, liksom för andra familjer i motsvarande situation, lösas med en tillämpning av bestämmelserna i 6 kap. 6 kap. Om vårdnad, boende och umgänge 9 a § Om barnet i annat fall än som sägs i 9 § saknar vårdnadshavare ska rätten på anmälan av socialnämnden anförtro vårdnaden åt en eller två särskilt förordnade vård- nadshavare. Paragrafen är ny och syftar till att utgöra ett komplement till bestäm- melsen i 9 §. Övervägandena finns i avsnitt 7.2.6. Bestämmelsen innebär att rätten ska utse en eller två särskilda vård- nadshavare åt barn som saknar vårdnadshavare. Bestämmelsen har tillkommit eftersom det förekommit situationer där ett barn i andra situationer än de som reglerats i 7–9 §§ saknar en vårdnads- Det kan t.ex. vara fråga om fall där ett utländskt vårdnads- avgörande inte gäller i och att vårdnaden inte framgår av utländsk lag på ett sätt som kan få verkan i när ett barn flyttar hit. Det kan också vara fråga om att barnet saknar rättslig företrädare av andra skäl, exempelvis för att ett adoptionsärende har dragit ut avseende ett barn som tillkommit efter ett surrogatarrange- mang i utlandet. Det skulle i ett något fall också kunna vara fråga om att en adoption vid prövningen inte kan genomföras för att förut- sättningarna inte är uppfyllda. Om barnet saknar vårdnadshavare, ska domstolen anförtro vård- naden åt en eller två särskilt förordnade vårdnadshavare. Detta ska ske efter anmälan av socialnämnden. ska när ett behov bedöms föreligga göra en anmälan till rätten, på samma sätt som enligt 9 §. Enligt 5 kap. 1–3 §§ socialtjänstlagen har socialnämn- derna ett särskilt ansvar för barns välbefinnande. I socialtjänstförord- ningen finns kompletterande föreskrifter till bl.a. socialtjänstlagen och i 5 kap. denna förordning finns särskilda föreskrifter om vissa uppgifter för socialnämnden. Av 5 kap. 2 § socialtjänstförordningen följer att socialnämnden i den kommun där barnet vistas eller är bo- satt ansvarar för att göra en framställning eller ansökan till domstol om socialnämnden får veta att någon åtgärd behöver vidtas i fråga om vårdnad, umgänge eller förmynderskap för ett barn. Domstolen ansvarar för att i förekommande fall utse någon som är lämpad att ge barnet omvårdnad, trygghet och en god fostran. Två personer kan utses att gemensamt utöva vårdnaden, om de är gifta med varandra eller är sambor. (Se 10 a §.) Vid domstolens prövning är barnets bästa avgörande (2 a §). Härvid bör särskilt beaktas under vilka förhållanden barnet har levt och vilka relationer som barnet haft och har till vuxna personer i dess omgivning. Av stor betydelse är att barnet får anknytning till någon som barnet kan känna förtroende för och som kan erbjuda ett stabilt förhållande. Detta gör det även möjligt att exempelvis tilltänkta för- äldrar efter ett surrogatarrangemang kan utses som särskilt för- ordnade vårdnadshavare. 10.2Förslaget till lag om ändring i lag (1985:367) om internationella faderskapsfrågor Lagen (1985:367) om internationella faderskapsfrågor har i stora delar omarbetats för att även omfatta föräldraskap för den kvinna i en samkönad relation som inte fött barnet och moderskap i vissa fall, bl.a. för den kvinna som inte fött barnet och inte heller var gift eller sambo med den som fött barnet. Som en konsekvens av att lagen inte är begränsad till faderskapsfrågor byter den namn till lagen om för- äldraskap i internationella situationer. När det gäller föräldraskap för den kvinna i en samkönad relation som inte fött barnet, tar lagändringarna i stort sett sikte på sådana internationella föräldraskap som under liknande nationella förhål- landen skulle godtas i . Det rör framför allt fall då ett sam- könat kvinnligt par blivit föräldrar till ett barn utomlands efter att modern med samtycke av den kvinna som var moderns make eller sambo genomgått en assisterad befruktning och fött barnet. Det be- höver alltså inte finnas någon genetisk koppling mellan barnet och föräldern. Benämningen förälder tar sikte på den kvinna som var moderns make eller sambo och som inte fött barnet, oavsett hur för- äldraskapet eller relationen benämns i utlandet. Bestämmelserna om föräldraskap i internationella situationer har i allt väsentligt utformats på motsvarande sätt som de om faderskap i internationella situationer. De nya bestämmelserna om moderskap är i huvudsak avsedda för att utländska moderskap för den kvinna som inte fött barnet och inte heller var gift eller sambo med den som fött barnet ska kunna er- kännas eller gälla i . Det handlar i regel om situationer där en familjerelation har etablerats i utlandet och där en adoption i och för sig i många fall skulle vara möjlig i . Bestämmelserna gäller familjer som flyttar till efter att ha haft sin huvudsakliga an- knytning utomlands. De gäller alltså inte kvinnor som hade hemvist eller var bosatta i när barnet föddes. Den kvinna som fött ett barn betraktas som barnets mor utan stöd i lag oavsett var barnet har fötts. De nya bestämmelserna om moderskap kommer därför att gälla sådana moderskap för den kvinna som inte fött barnet och inte heller var gift eller sambo med den som fött barnet. I praktiken handlar det om sådana moderskap som uppkommit eller fastställts för den tilltänkta modern efter ett surrogatarrangemang utomlands. 1 § Denna lag gäller frågor om rättsliga föräldraskap till barn i internationella situationer. I förhållande till , , och gäller lagen (1979:1001) om erkännande av nordiska avgöranden om faderskap och vissa andra föräldraskap i stället för 7–10 b §§. Bestämmelserna i 7, 7 b, 9 och 10 §§ tillämpas även i förhål- lande till dessa länder i fråga om moderskap för den kvinna som inte fött barnet och inte heller var gift eller sambo med den som fött barnet. Lagens inledande paragraf har ändrats på så vis att det nu anges att lagen gäller rättsliga föräldraskap till barn i internationella situatio- ner. Begreppet rättsligt föräldraskap tar sikte på de olika former av föräldraskap som behandlas i lagen (jfr befintliga 3 a § första stycket 4 och 5 § andra stycket 3). Till följd av denna ändring har det hittills- varande andra stycket utgått och det hittillsvarande tredje stycket blivit ett nytt andra stycke. Övervägandena finns i kapitel 4 och 6. I första stycket anges vad lagen omfattar. Benämningen rättsliga föräldraskap ska uppfattas som en samlingsbeteckning för de olika typer av föräldraskap i internationella situationer som lagen behand- lar. Förutom bestämmelserna om faderskap och moderskap tar rätts- lig förälder sikte dels på de nya bestämmelserna om erkännande av utländska föräldraskap för den kvinna i en samkönad relation som inte fött barnet, dels de befintliga bestämmelserna om fastställande av föräldraskap enligt 1 kap. 9 § . Av andra stycket följer indirekt att lagen är avsedd att tillämpas generellt på föräldraskapsrättsliga frågor i internationella situatio- ner. Dock undantas sådana frågor som regleras i lagen (1979:1001) om erkännande av nordiska faderskapsavgöranden. Stycket har om- formulerats eftersom lag föreslås få en ny rubrik. Hänvis- ningen innebär att lagen inte inkräktar på tillämpningsområdet lag, och att 7–10 b §§, som motsvarar bestämmelserna lag, därför inte ska tillämpas i nordiska situationer. Av andra meningen framgår att detta dock inte gäller utländska moderskap för den kvinna som inte fött barnet och inte heller var gift eller sambo med den som fött barnet. För dessa gäller nämligen bl.a. ett kvalifi- cerat anknytningskrav enligt 7 b §. I dessa fall ska lagen alltså till- lämpas även i nordiska sammanhang. Beträffande faderskap ska lag fortfarande tillämpas på samma sätt som , oavsett vilken typ av faderskap det rör. Övriga bestämmelser som inte nämns här är tillämpliga utan begränsning även i nordiska situationer. I förhållande till kompletteras lagen av lagen (1936:79) om erkännande och verkställighet av dom som har meddelats i (se 10 § andra stycket). Faderskap, moderskap och andra föräldraskap på grund av lag 2 a § En kvinna som är eller har varit gift med ett barns mor och som inte själv har fött barnet anses som barnets förälder om det följer av lagen i den stat där barnet vid födelsen fick hemvist. För det fall ingen anses som sådan förälder enligt den lagen, ska kvinnan anses som barnets förälder om det följer av lagen i en stat där barnet vid fö- delsen blev medborgare. Om barnet vid födelsen fick hemvist i , ska frågan om sådant föräldraskap dock alltid bedömas enligt svensk lag. Paragrafen är ny. Den tar sikte på föräldraskap i situationer då en kvinna har eller har haft en relation med den kvinna som fött barnet. Övervägandena finns i avsnitt 4.2. I första stycket regleras föräldraskapet för en kvinna som är eller har varit gift med ett barns moder och som inte själv har fött barnet. Hon anses som barnets förälder i , om det följer av lagen i den stat där barnet vid födelsen fick hemvist. För det fall ingen ska anses som sådan förälder enligt den lagen, ska kvinnan ändå anses som förälder, om det följer av lagen i en stat där barnet vid födelsen blev medborgare. Bestämmelsen är avsedd att tillämpas på mot- svarande sätt som den internationella legala faderskapspresumtionen i 2 §. När ett barn flyttar till från ett annat land, innebär be- stämmelsen att föräldraskapet för kvinnan i äktenskapet kan regi- streras i den svenska folkbokföringen utan att det behöver fastställas i vilket land barnet blev medborgare vid födseln eller vad lagen i det landet anger. Detta förutsätter att det framgår av t.ex. intyg eller registerutdrag att kvinnan anses som barnets förälder enligt lagen i barnets tidigare hemvistland. I andra stycket anges vad som gäller om barnet vid födelsen fick hemvist i . Då ska frågan om sådant föräldraskap alltid be- dömas enligt svensk lag. Den kvinna som fött barnet anses då som barnets moder enligt 1 kap. 7 § . Om modern är eller var gift med en kvinna som har hemvist utomlands, finns det ingen legal föräldraskapspresumtion för den andra kvinnan. draskapspresumtion har dock föreslagits träda i kraft den 1 janu- ari 2022. Enligt lagförslaget (1 kap. 9 § första stycket föräldra- balken) ska, om modern är gift med en kvinna eller är registrerad partner vid barnets födelse, hennes make eller registrerade partner anses som barnets förälder (se prop. 2020/21:176). Enligt nu gällan- de rätt fastställs föräldraskapet enligt 1 kap. 9 § . Ett sådant föräldraskap kan fastställas även om inseminationen eller befruktningen utanför kroppen har utförts i utlandet, men bara om den utförts vid en behörig inrättning där och barnet har rätt att ta del av uppgifter om spermadonatorn. Fastställelse kan ske genom dom eller genom bekräftelse under medverkan av socialnämnden. Om det senare visar sig att kvinnan inte är förälder till barnet, kan en domstol förklara att en bekräftelse som lämnats saknar verkan. Som exempel på ett sådant fall har i förarbetena nämnts att det genom en DNA-analys visats att barnet har avlats av en annan man än spermagivaren (se prop. 2004/05:137, s. 57 f.). Skulle förutsätt- ningarna för ett föräldraskap inte vara uppfyllda, kan ett rättsligt föräldraskap åstadkommas genom adoption. 2 b § Om det följer av lagen i den stat där barnet föddes att en man anses som barnets far, efter en insemination eller befruktning utanför kroppen av en kvinna som inte var mannens make eller sambo, ska mannen anses som barnets far även i , om han hade hemvist och var bosatt utan avbrott i den andra staten under i sam- band med barnets födelse. Paragrafen är ny. Den gäller utländska faderskap till barn som till- kommit efter surrogatarrangemang i utlandet. Övervägandena finns i avsnitt 6.2. Enligt bestämmelsen ska den man som enligt utländsk lag anses som far till ett barn, efter en assisterad befruktning av en kvinna som inte var mannens make eller sambo, anses som barnets far även här i lan- det. har det inte funnits någon bestämmelse där sådana fader- skap gäller i på grund av utländsk lag (detta har förutsatt att mannen är eller har varit gift med ett barns mor enligt den hittillsvarande 2 §). Den nya bestämmelsen omfattar faderskap när den tilltänkta fadern inte haft någon relation med den födande kvinnan, oavsett om mannens spermier har använts vid den assiste- rade befruktningen eller inte. För den man vars spermier har använts vid en assisterad befruktning är det även möjligt att fastställa fader- skapet vid svensk domstol. Den särskilda bestämmelsen om faderskap i dessa situationer är knuten till lagen i det land där barnet föddes. Där torde barnets fö- delsebevis ha utfärdats. I de flesta fallen kan det vidare antas sam- manfalla med det land i vilket den assisterade befruktningen skett och den födande kvinnan hade hemvist. Vidare uppställs ett kvalificerat anknytningskrav. Det innebär att den vars faderskap det rör ska ha haft hemvist och ha varit bosatt utan avbrott i den stat vars lag reglerar faderskapet under i samband med barnets födelse. Det spelar ingen roll om det varit före eller efter det att barnet föddes. Det viktiga är att personen hade hemvist och var bosatt där i sammanlagt i sam- band med barnets födelse. Kravet har tillkommit för att svensk rätt inte ska kunna kringgås genom att någon som har sin huvudsakliga anknytning till åker utomlands för att få till stånd ett surro- gatarrangemang och sedan få faderskapet rättsligt gällande här. Det särskilda anknytningskravet är tänkt att träffa fall där man haft sin huvudsakliga anknytning utomlands och i anslutning till barnets födelse hade för avsikt att stanna kvar i det andra landet. Hemvist innebär i regel ett krav på en mer varaktig och stadig- varande bosättning i landet, där avsikten att stanna i landet tillmäts stor betydelse. Hemvist kan förvärvas för- hållandevis snabbt. Att en person utan avbrott haft sitt boende i ett visst land förutsätter naturligtvis inte att personen tillbringat all sin tid i det landet. Kortare uppehällen i något annat land, t.ex. på grund av ar- bete eller semester, innebär i regel inte att det skett ett avbrott i boendet. Det kan också förekomma att personer har s.k. dubbel bo- sättning. I sådana fall blir personens hemvist avgörande för bestäm- melsens tillämpning. När en person har dubbel bosättning inom och utom landet får personens hemvist avgöras utifrån en helhetsbedöm- ning av personens livssituation. Omständigheter som är viktiga vid den bedömningen är personens familjesituation, var familjemedlem- mar är bosatta, var arbetsplatsen finns, omfattningen av personens vistelse inom respektive utom landet, bostadssituationen och perso- nens sociala liv. När ett barn flyttar till innebär den nya bestämmelsen att faderskapet kan registreras i den svenska folkbokföringen, om det framgår av ett intyg eller registerutdrag att personen anses som barnets rättsliga förälder enligt lagen i det land där barnet föddes. I likhet med vad som gäller i övrigt för utländska faderskap, kan inte en uppgift i barnets födelsebevis utan ytterligare underlag godtas. En registrering i folkbokföringen förutsätter tillräckligt säker information om innehållet i den utländska lagstiftningen som utpekar personen som barnets rättsliga förälder. Sådan information kan sannolikt framgå av handlingarna som ges in som underlag för registreringen. Om den myndighet som hanterar frågan finner detta nödvändigt bör sådan information i många fall också kunna inhämtas eller verifieras från en myndighet i det andra landet eller eventuellt genom den svenska ambassaden i det land det rör. Innan det finns ett tillräckligt tydligt underlag, bör faderskapet inte registreras i folkbokföringen på denna grund. Om en registrering inte kan ske, kan ett adoptions- förfarande i stället bli aktuellt för att åstadkomma ett rättsligt för- äldraskap i . 2 c § Om det följer av lagen i den stat där barnet föddes att en kvinna anses som barnets mor, trots att hon inte fött barnet och inte heller har varit gift eller sambo med den kvinna som fött barnet, ska hon anses som barnets mor även i , om hon hade hemvist och var bosatt utan avbrott i den andra staten under i samband med barnets födelse. Paragrafen är ny. Den gäller utländska moderskap till barn som till- kommit efter surrogatarrangemang i utlandet. Övervägandena finns i avsnitt 6.2. Enligt bestämmelsen ska den kvinna som enligt utländsk lag anses som mor till ett barn, efter en assisterad befruktning av en kvinna som inte var kvinnans make eller sambo, anses som barnets mor även här i landet. Bestämmelsen om moderskap i dessa situationer är knuten till lagen i det land där barnet föddes. Där torde barnets födelsebevis ha utfärdats. I de flesta fallen kan det vidare antas sammanfalla med det land i vilket den assisterade befruktningen skett och den födande kvinnan hade hemvist. Vidare uppställs ett kvalificerat anknytningskrav. Det innebär att den vars moderskap det rör ska ha haft hemvist och ha varit bosatt utan avbrott i den stat vars lag reglerar moderskapet under i samband med barnets födelse. Det spelar ingen roll om det varit före eller efter det att barnet föddes. Det viktiga är att personen hade hemvist och var bosatt där i sammanlagt i sam- band med barnets födelse. Kravet har tillkommit för att svensk rätt inte ska kunna kringgås genom att någon som har sin huvudsakliga anknytning till åker utomlands för att få till stånd ett surro- gatarrangemang och sedan få moderskapet rättsligt gällande här. Det särskilda anknytningskravet är tänkt att träffa fall där man haft sin huvudsakliga anknytning utomlands och i anslutning till barnets fö- delse hade för avsikt att stanna kvar i det andra landet. Hemvist innebär i regel ett krav på en mer varaktig och stadig- varande bosättning i landet, där avsikten att stanna i landet tillmäts stor betydelse. Hemvist kan förvärvas för- hållandevis snabbt. Att en person utan avbrott haft sitt boende i ett visst land förut- sätter naturligtvis inte att personen tillbringat all sin tid i det landet. Kortare uppehällen i något annat land, t.ex. på grund av arbete eller semester, innebär i regel inte att det skett ett avbrott i boendet. Det kan också förekomma att personer har s.k. dubbel bosättning. I så- dana fall blir personens hemvist avgörande för regelns tillämpning. När en person har dubbel bosättning både inom och utom landet får personens hemvist avgöras utifrån en helhetsbedömning av perso- nens livssituation. Omständigheter som är viktiga för den bedöm- ningen är personens familjesituation, var familjemedlemmar är bosatta, var arbetsplatsen finns, omfattningen av personens vistelse inom respektive utom landet, bostadssituationen inom och utom landet och personens sociala liv. När ett barn flyttar till innebär den nya bestämmelsen att moderskapet kan registreras i den svenska folkbokföringen, om det framgår av ett intyg eller registerutdrag att personen anses som bar- nets rättsliga förälder enligt lagen i det land där barnet föddes. I lik- het med vad som gäller i övrigt för utländska faderskap, kan inte en uppgift i barnets födelsebevis utan ytterligare underlag godtas. En registrering i folkbokföringen förutsätter tillräckligt säker informa- tion om innehållet i den utländska lagstiftningen som utpekar per- sonen som barnets rättsliga förälder. Sådan information kan sannolikt framgå av handlingarna som ges in som underlag för registreringen. Om den myndighet som hanterar frågan finner detta nödvändigt bör sådan information i många fall också kunna inhämtas eller verifieras från en myndighet i det andra landet eller eventuellt genom den svenska ambassaden i det land som det rör. Innan det finns ett till- räckligt tydligt underlag, bör moderskapet inte registreras i folkbok- föringen på denna grund. Om en registrering inte kan ske, kan ett rättsligt föräldraskap åstadkommas i genom adoption. Om ett utländskt moderskap för den kvinna som inte fött barnet och inte heller var gift eller sambo med den som fött barnet gäller i medför detta i regel att moderskapet ersätter moderskapet för surrogatmodern, som i egenskap av den födande kvinnan annars betraktas som barnets rättsliga mor i . Härmed följer också att bestämmelser som ger släktskapet mellan barn och förälder rätts- lig betydelse ska tillämpas även på den som har erkänts som mor i detta fall och barnet. Att ett utländskt moderskap gäller i innebär normalt inte automatiskt att vårdnaden också tillkommer modern såsom vid en adoption (jfr 4 kap. 22 § ). Fastställelse och hävande av faderskap och föräldraskap för en kvinna som var moderns make eller sambo 4 § Mål om faderskap eller föräldraskap för en kvinna som var moderns make eller sambo får tas upp av svensk domstol om 1.barnet har sin hemvist i , 2.talan förs mot en man eller kvinna som har sin hemvist i eller mot flera personer som alla har sin hemvist här, eller 3.det i andra fall med hänsyn till barnets, moderns, mannens eller kvinnans anknytning till finns särskilda skäl att målet prövas här i landet Om det sedan talan har väckts inträffar en ändring av de omständigheter som grundar svensk domstols behörighet enligt första stycket, upphör inte domstolens behörighet. I 5 a § finns ytterligare en bestämmelse om svensk domstols behörighet. Paragrafen, som rör svensk domstols behörighet i mål om faststäl- lelse och hävande av faderskap, har utvidgats så att den även tillämpas beträffande föräldraskap för den kvinna som var moderns make eller sambo. Förutom att paragrafens tillämpningsområde har utvidgats har några sakliga ändringar inte varit avsedda. Bestämmelserna har till sitt innehåll behandlats utförligt i prop. 1984/85:124 (s. 14 f. och 46 f.). Övervägandena finns i avsnitt 4.2. I paragrafen regleras (förutom faderskap) föräldraskap för den kvin- na i en samkönad relation som inte fött barnet. I 5 § finns bestäm- melser om lagval bl.a. vid fastställande av sådant föräldraskap samt för hävande av föräldraskap som gäller enligt 2 a §. I första stycket anges behörighetsgrunderna. Ändringen innebär att även mål om föräldraskap kan tas upp av svensk domstol om bar- net har sin hemvist i . Svensk domstol är även behörig om talan förs mot en kvinna som har sin hemvist i eller mot flera personer som alla har sin hemvist här. Dessutom ska ett mål kunna tas upp av svensk domstol om det i andra fall med hänsyn till barnets, moderns, mannens eller kvinnans anknytning till finns sär- skilda skäl att målet prövas här i landet. 5 § En talan vid svensk domstol om fastställande av faderskap eller föräldraskap för en kvinna som var moderns make eller sambo ska prövas enligt lagen i den stat där barnet har sin hemvist när målet avgörs i första instans. Detsamma gäller talan om hävande av ett faderskap enligt 2 § eller föräldraskap enligt 2 a §. En talan om fastställande av faderskap för ett barn som har sin hemvist utomlands ska dock alltid prövas enligt svensk lag om 1.fastställelsen avser en man som har sin hemvist i , 2.det påstås att barnet har tillkommit med mannens spermier, och