sou · H9B344 · 2022-01-01 00:00:00 — Med importör avses i direktivets mening en fysisk eller juridisk person som är etablerad inom unionen och som släpper ut en pro- dukt från ett tredjeland på unionsmarknaden (artikel 3.19). Impor- tören ansvarar för att kraven på tillgänglighet är uppfyllda när den för in varor från tredje land till den inre marknaden och tillverkaren inte befinner sig inom EU:s jurisdiktion. Aktörer som importerar varor där tillverkaren finns i en annan medlemsstat definieras i stället som distributör och omfattas i stället av vad som gäller för distribu- törer. Med distributör avses i direktivets mening en fysisk eller juridisk person i leveranskedjan, förutom tillverkaren eller importören, som tillhandahåller en produkt på marknaden (artikel 3.20). Med tjänsteleverantör avses i direktivets mening en fysisk eller juridisk person som tillhandahåller en tjänst på unionsmarknaden eller som erbjuder sig att tillhandahålla en sådan tjänst till konsumenter i unionen (artikel 3.4). Vilket ansvar som direktivet ålägger de olika ekonomiska aktö- rerna redogörs för närmare i kapitel 14 och 15. 3.6.4Personer som gynnas av bättre tillgänglighet Kommissionen skriver i sitt förslag till direktiv att förväntas ungefär 120 miljoner människor i EU ha mer eller mindre grava funktionsnedsättningar, bland annat till följd av en åldrande befolk- ning. Det är således ett stort antal personer som gynnas av bättre fysisk och digital tillgänglighet. I kapitel 18 redogörs mer detaljerat för några olika målgrupper och vilka behov som direktivets krav på till- gänglighet är avsedda att tillgodose. En grupp som direktivet ofta hänvisar till är personer med funk- tionsnedsättning. Detta är i linje med ambitionen att bidra till att åta- gandena i om rättigheter för personer med funk- tionsnedsättning kan uppfyllas. Personer med funktionsnedsättning definieras i direktivet som personer som har någon varaktig fysisk, psykisk, intellektuell eller sensorisk funktionsnedsättning som i samspel med olika hinder kan hindra dem från att fullt ut och effek- tivt delta i samhället på lika villkor som andra (artikel 3.1). Defini- tionen är avsedd att vara i linje med konvention om rättigheter för personer med funktionsnedsättning (skäl 3). Direktivets krav på tillgänglighet och rekommendationer om uni- versell utformning väntas emellertid gynna även andra personer med funktionsbegränsningar, såsom äldre och personer med tillfälligt ned- satt funktionsförmåga (jämför vad som sägs om begreppet personer med funktionsbegränsning i skäl 4 i direktivets ingress). Av direktivets ingress framgår att vid genomförandet av direktivet bör tillgänglig- het uppnås genom ett systematiskt undanröjande och förebyggande av hinder, främst genom universell utformning och design för alla (skäl 50). Detta innebär att produkter och tjänster så långt som möj- ligt bör utformas så att de i största möjliga utsträckning ska kunna användas av alla, utan behov av anpassning eller specialutformning. Både personer med och utan bestående funktionsnedsättningar är alltså tänkta att konsumera de produkter och tjänster som omfattas av direktivet. Enligt direktivet definieras en konsument som en ”fysisk person som köper produkten i fråga eller är mottagare av tjänsten i fråga för ändamål som ligger utanför dennes handel, företag, hantverksverk- samhet eller yrke” (artikel 3.21). Enligt artikel 29 i direktivet ska med- lemsstaterna säkerställa att det finns lämpliga och effektiva medel för att säkerställa regelefterlevnad. Sådana medel ska vara utformade så att en konsument kan vidta åtgärder i domstol eller hos behörig myn- dighet för att säkerställa regelefterlevnad. Tillgänglighetsdirektivet innehåller harmoniserande tillgänglighets- krav för vissa produkter och tjänster som fyller centrala funktioner i det digitala samhälle som är under snabb utveckling. Exempel på produkter och tjänster som omfattas av direktivets krav på att göras tillgängliga är banktjänster, mobiltelefoner, datorer, läsplattor, e-handelstjänster, e-böcker, biljettförsäljnings- och inchecknings- automater, tv-apparater, digitalboxar samt tjänster för elektronisk kommunikation. Att sådana produkter och tjänster görs tillgängliga är en förutsättning för att inte ett stort antal personer ska uteslutas från delaktighet i det digitala samhället. Direktivet gör skillnad mellan produkter och tjänster och beskri- ver delvis olika standarder och förfaranden för att säkerställa att till- gänglighetskraven blir korrekt genomförda. Krav på tillgänglighet kommer till uttryck i direktivets artikel 4, vilken hänvisar till de standarder som slås fast i bilagorna till direkti- vet. Bilaga I är uppdelad mellan tillgänglighetskrav för produkter och tillgänglighetskrav för tjänster. Avsnitt I i bilaga I avser tillgäng- lighetskrav för samtliga produkter, medan avsnitt II avser tillgäng- lighetskrav för samtliga produkter med undantag för självbetjänings- terminaler. Avsnitt III innehåller allmänna tillgänglighetskrav för alla tjänster som omfattas av direktivet. Avsnitt IV och V innehåller kom- pletterande och särskilda tillgänglighetskrav för vissa specifika tjänster. För att på ett enkelt sätt verifiera att produkter som omfattas av direktivet uppfyller direktivets tillgänglighetskrav ska produkten vara CE-märkt. CE-märkningen får endast anbringas av tillverkaren eller tillverkarens representant (dvs. –jfr artikel 30 och 2.4 i förordning 765/2008 med artikel 3.18 och 8 Genom att anbringa eller låta anbringa CE-märkningen visar tillverkaren att denne tar ansvaret för att produkten överens- stämmer med alla tillämpliga krav som fastställs i relevant harmoni- serad gemenskapslagstiftning som föreskriver om märkningen (arti- kel 30 i Artikel 30 och rådets förordning (EG) nr 765/2008 av om krav för ackreditering och mark- nadskontroll i samband med saluföring av produkter). Importörer och distributörer får inte släppa ut produkter på marknaden om dessa inte är försedda med CE-märkning. I artikel 14 ges, som angetts i det föregående, möjlighet att göra vissa undantag från direktivets tillgänglighetskrav. En produkt eller tjänst får undantas från kraven i direktivet om kraven skulle nödvändiggöra en så omfattande förändring av produkten eller tjänsten att dess grund- läggande karaktär ändras i grunden eller om ett uppfyllande av kraven skulle leda till en oproportionerligt stor börda för den berörda eko- nomiska aktören. Vilka kriterier som ska tillämpas vid bedömningen av om tillgänglighetskraven skulle utgöra en oproportionerligt stor börda anges i direktivets bilaga VI. Kommissionen har befogenhet att i delegerade akter komplettera denna bilaga genom att ytterligare specificera de relevanta kriterier som ska beaktas. Med undantag för mikroföretag, ska den ekonomiska aktör som åberopar artikel 14 informera berörda marknadskontrollmyndigheter om detta. Andra unionsrättsakter kan också innehålla tillgänglighetskrav på produkter och tjänster som omfattas av direktivet. I direktivet finns därför bestämmelser i till exempel artikel 5 och artikel 24 om hur kraven i direktivet ska förhålla sig till krav på tillgänglighet i andra rättsakter. 3.7.1Krav enligt Bilaga I Direktivets krav på tillgänglighet är som utgångspunkt funktionella. Det innebär att de anger den funktion som en produkt eller tjänst ska tillgodose. Funktionella krav innebär att kraven inte styr exakt hur en produkt eller tjänst utformas, utan ger möjlighet till innova- tiva sätt att möta kraven. Direktivets Bilaga I anger de krav som direktivet ställer. Bilagan delas upp i sju avsnitt där avsnitt I-V anger särskilda krav för produkter respektive tjänster. Avsnitt VI anger vad som ska gälla för att pre- sumtion om överensstämmelse enligt artikel 24 ska anses föreligga. Avsnitt VII innehåller krav för funktionsprestanda avseende produk- ter och tjänster i den del sådana specifika krav inte anges på annat sätt. Avsnittet innebär att om det finns funktioner som inte omfattas av avsnitt I–VI ska dessa (det vill säga funktionerna) leva upp till de angivna kraven på funktionsprestanda (det vill säga kraven som räk- nas upp i avsnitt VII). Enligt andra stycket i detta avsnitt kan dessa kriterier även användas som ett alternativ till tillgänglighetskraven i avsnitt I–VI. Men då bara om det leder till lika eller ökad tillgäng- lighet jämfört med kriterierna i de övriga avsnitten. Vilka krav som ställs och vad dessa är tänkta att innebära i prak- tiken beskrivs närmare i kapitel 5 och 6. 3.7.2Kompletterande krav samt harmoniserade standarder Utöver de tillgänglighetskrav som anges i bilagan till direktivet ger direktivets artikel 15 i uppdrag till kommissionen att se till att harmo- niserande standarder utarbetas för de produkttillgänglighetskrav som fastställs i direktivets bilaga. Produkter och tjänster som lever upp till harmoniserade standarder som omfattar direktivets krav samt till vilka hänvisningar har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tid- ning, ska förutsättas överensstämma med direktivets krav. Ett första utkast till begäran om utarbetande av standarder ska lämnas . Kommissionen bemyndigas dessutom att under vissa förutsätt- ningar anta genomförandeakter om fastställande av tekniska specifi- kationer som uppfyller direktivets krav. Sådana förutsättningar kan till exempel föreligga om det saknas harmoniserade standarder som offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning eller att det förekommer otillbörliga dröjsmål i standardiseringsförfarandet. 3.7.3Grundläggande ändringar och oproportionerligt stor börda Av proportionalitetsskäl bör kraven på tillgänglighet endast gälla så länge de inte ålägger den berörda ekonomiska aktören en opropor- tionerligt stor börda eller kräver en ändring av produkterna och tjäns- terna som skulle innebära en grundläggande ändring av dess grund- De ekonomiska aktörerna ska utföra en bedöm- ning av huruvida ett tillgänglighetskrav skulle leda till en grund- läggande ändring eller innebär en oproportionerligt stor börda. De kriterier som en ekonomisk aktör ska utgå från vid bedömningen av om en oproportionerligt stor börda föreligger fastställs i direktivets bilaga VI. Av central betydelse vid denna bedömning är förhållandet mellan nettokostnaderna för efterlevnad och den ekonomiska aktö- rens totala kostnader respektive nettoomsättning. Dessa kostnader ska vägas mot den uppskattade fördelen för personer med funktions- nedsättning. Ett ärende om kontroll av en produkts eller tjänsts överensstäm- melse ska även omfatta kontroll av bedömningar om oproportioner- ligt stor börda. Bedömningen ska därför dokumenteras och dokumen- tationen ska bevaras efter att en produkt eller tjänst senast tillhandahållits på marknaden. På begäran av en kontrollmyn- dighet ska en ekonomisk aktör kunna tillhandahålla en kopia av sin bedömning. Den ekonomiska aktören ska även informera kontroll- myndigheter i övriga medlemsstater där produkten eller tjänsten till- handahålls om sin bedömning. avses företag med färre än tio anställda och som har en årsomsättning som inte överstiger eller en årlig balansomslutning som inte överstiger . Definitionen är avsedd att motsvara definitionen av mikroföretag i kommissio- nens rekommendation 2003/361/EG av om defini- tionen av mikroföretag samt små och medelstora företag. Mikroföretag som tillhandahåller tjänster ska undantas från skyl- digheten att uppfylla kraven på tjänster och eventuella skyldigheter som rör uppfyllandet av dessa krav. I direktivets ingress förklaras i skäl 70–72 att mikroföretag särskiljs från alla andra företag genom sin begränsade personal och årliga omsättning eller årliga balansom- slutning. Den börda som det innebär för mikroföretag att uppfylla tillgänglighetskraven tar därför i allmänhet en större del av deras finansiella resurser och personalresurser i anspråk jämfört med andra företag och kommer med större sannolikhet att utgöra en opropor- tionerligt stor andel av kostnaderna. En betydande andel av kost- naden för mikroföretag härrör från pappersarbete och dokumen- tation som visar överensstämmelse med de olika krav som fastställs i unionsrätten. Alla ekonomiska aktörer som omfattas av direktivet bör kunna bedöma proportionaliteten vad gäller att uppfylla tillgäng- lighetskraven i det och bör uppfylla dem enbart i den utsträckning de inte är oproportionerliga, men att kräva en sådan bedömning från mikroföretag som tillhandahåller tjänster skulle i sig utgöra en opro- portionerligt stor börda. Även om vissa mikroföretag är undantagna från skyldigheterna i direktivet, bör alla mikroföretag uppmanas att tillverka, importera eller distribuera produkter och tillhandahålla tjänster som uppfyller tillgänglighetskraven så att deras konkurrens- kraft och tillväxtpotential på den inre marknaden ökar. För att minska den administrativa bördan för mikroföretag före- skriver direktivet även mindre betungande krav och skyldigheter för mikroföretag som hanterar produkter. Mikroföretag som hanterar produkter är därför till exempel undantagna kravet på att dokumen- tera sin bedömning avseende oproportionerligt stor börda för att uppfylla kraven på tillgänglighet. Om en marknadskontrollmyndig- het begär det ska dock mikroföretag som hanterar produkter förse myndigheten med de uppgifter som är relevanta för denna bedöm- ning. Enligt direktivets artikel 4.4 får medlemsstaterna, mot bakgrund av nationella förhållanden, besluta att den bebyggda miljö som används av kunder till tjänster som omfattas av direktivet ska uppfylla vissa krav. Dessa krav anges i bilaga III och föreskriver att för den bebyggda miljö där en tjänst tillhandahålls och som en tjänsteleverantör ansva- rar för ska tillgängligheten bland annat inkludera tillfartsvägar till byggnader, användning av ingångar samt framkomlighet vid förflytt- ning i vertikal och horisontell riktning. I kapitel 10.4.9 redogörs när- mare för hur svensk lagstiftning bedöms förhålla sig till dessa krav samt till om ytterligare ändringar behöver göras i nationell rätt. Medlemsstaterna ska säkerställa att myndigheter på nationell nivå genom marknadskontroller ska kunna kontrollera och försäkra sig om att produkter som omfattas av direktivet uppfyller direktivets till- gänglighetskrav (artikel 19). Marknadskontrollmyndigheterna ska ges befogenheter att agera för det fall en kontrollerad produkt befinns inte leva upp till direktivets krav. Dessa befogenheter ska vara utfor- made så att marknadskontrollmyndigheten kan säkerställa att alla nöd- vändiga korrigerande åtgärder vidtas. Det ska även finnas förfaran- den som säkerställer att det finns lämpliga åtgärder som kan verkstäl- las, till exempel att en produkt tas bort från marknaden, för det fall en produkt inte lever upp till direktivets krav (artikel 20). Medlemsstaterna ska även inrätta lämpliga förfaranden för att kontrollera och följa upp att de tjänster som omfattas av direktivet överensstämmer med tillgänglighetskraven i direktivet (artikel 23). I detta syfte ska medlemsstaterna utse vilka myndigheter som ska ansvara för sådana förfaranden och kontroller. Utöver effektiva befogenheter för marknadskontroller och andra förfaranden för att säkerställa att de produkter och tjänster som till- handahålls på den inre marknaden lever upp till kraven i tillgänglig- hetsdirektivet, ska medlemsstaterna även säkerställa att det finns övriga lämpliga och effektiva medel för att säkerställa efterlevnad av bestämmelserna i direktivet. Bland annat ska det finnas regler om sanktioner vid överträdelse av nationella regler och konsumenter ska kunna begära att en domstol eller en nationell förvaltningsmyndig- het vidtar åtgärder för att säkerställa att de nationella bestämmelserna som införlivar direktivet efterlevs (artikel 29 och 30). 4Produkter och tjänster som omfattas Direktivet ställer en rad krav på funktioner hos produkter och tjäns- ter som omfattas av det. Nedan beskrivs de produkter och tjänster som träffas av direktivet. Vilka krav som ställs på respektive produkter och tjänster beskrivs närmare i avsnitt 4.1 (produkter) och avsnitt 4.2 (tjänster). De produkter som omfattas av direktivet är: •Datormaskinvarusystem med generella användningsområden som är avsedda för konsumenter och operativsystem till dessa maskin- varusystem. •Självbetjäningsterminaler som utgör betalningsterminaler. •Följande självbetjäningsterminaler som är avsedda för tillhanda- hållande av tjänster som omfattas av direktivet: –Interaktiva självbetjäningsterminaler som tillhandahåller infor- mation, förutom terminaler som har monterats som integrerade delar av fordon, luftfartyg, fartyg eller rullande material. •Terminalutrustning för konsumentbruk med interaktiv dator- kapacitet som används för elektroniska kommunikationstjänster. Produkter och tjänster som omfattas •Terminalutrustning för konsumentbruk med interaktiv datorkapa- citet, som används för åtkomst till audiovisuella medietjänster. Nedan redogörs närmare för respektive produktkategori. Datormaskinvarusystem med generella användningsområden som är avsedda för konsumenter och operativsystem till dessa maskinvarusystem. Med datormaskinvarusystem med generella användningsområden som är avsedda för konsumenter avses en maskinvarukombination som utgör en komplett dator. Den kännetecknas av att den har många olika funktioner och har förmågan att med lämplig programvara utföra de flesta vanliga databehandlingsuppgifter som konsumenter efterfrågar och är avsedd att användas av konsumenter. Definitionen inkluderar persondatorer, i synnerhet stationära datorer, bärbara datorer, smarttelefoner och datorplattor. Definitionen ovan är hämtad ur direktivets artikel 3.39. Enklare uttryckt kan man säga att det som avses är maskinvara eller hårdvara. Hårdvara är en dators fysiska delar, dvs. allt som går att röra och se, till exempel kretskort, grafikkort, DVD-spelare, uttag, skärmar, tan- gentbord etcetera. Som framgår av definitionen kan utöver vanliga datorer även smarttelefoner och datorplattor ingå. Med operativsystem avses programvara som bland annat hanterar gränssnittet till yttre maskinvara, schemalägger uppgifter, tilldelar lagring, och presenterar ett standardgränssnitt för användaren när inget tillämpningsprogram körs, inklusive ett grafiskt användargräns- snitt. Begreppet omfattar programvaror oavsett om sådan program- vara är inbyggd i datormaskinvara med generella användningsom- råden som är avsedd för konsumenter eller om programvaran utgör fristående programvara som är avsedd att köras på datormaskinvara med generella användningsområden som är avsedd för konsumenter. Begreppet omfattar däremot inte en operativsystemladdare, bios (basic input-outputsystem) eller andra fasta program som behövs vid start av en dator eller när operativsystemet installeras. Definitionen av operativsystem är hämtad från direktivets arti- kel 3.38. Som framgår är operativsystem en programvara. Produkter och tjänster som omfattas vara är till skillnad från hårdvara inte en fysisk del av datamaskinen. Programvara utför vissa uppgifter på en dator. Det som utmärker operativsystemet är att det dessutom bestämmer regler för andra program som användaren vill köra på sin dator. Det är en länk mellan de övriga program som användaren vill använda och datorns hårdv- ara, till exempel mellan ett webbläsarprogram och datorn eller mellan ett ordbehandlingsprogram och datorn. Operativsystemet är därför viktigt för vilka tillgänglighetsfunktioner som ska kunna användas till- sammans med hårdvaran. Däremot omfattas inte program som används för att installera operativsystemet eller starta datorn. Av skäl 25 i ingressen till direktivet framgår att specialiserade datorer som är inbyggda i elektroniska konsumentprodukter inte utgör dator- maskinvarusystem i direktivets mening. Direktivet omfattar inte hel- ler enskilda komponenter med särskilda funktioner i sig, till exempel moderkort eller minneskort, som används eller kan användas i ett sådant system. Självbetjäningsterminaler som utgör betalningsterminaler. Med betalningsterminal avses en anordning vars huvudsyfte är att göra det möjligt att genomföra betalningar med användning av betal- ningsinstrument vid ett fysiskt försäljningsställe, däremot inte i en virtuell miljö (artikel 3.29). Definitionen av betalningsinstrument är att den utgör en personlig anordning och/eller rutiner, som betaltjänst- användaren och betaltjänstleverantören har träffat avtal om, och som används för att initiera en betalningsorder. Ett vanligt förekommande betalningsinstrument är till exempel kontokort. Det innebär att alla terminaler som används för att betala ett in- köp med debet- eller kreditkort eller med ett annat betalningsinstru- ment (till exempel ett presentkort eller dylikt) omfattas av direktivet. Av ingressens skäl 26 framgår att det är både maskinens maskin- vara (hårdvara) och programvara som omfattas av kraven i tillgäng- lighetsdirektivet. Det innebär alltså att såväl den fysiska utformningen som de program som ”styr” terminalen ska möjliggöra de funktioner som framgår av direktivet. Tillgänglighetskraven framgår av direktivets bilaga I och redogörs för under kapitel 5. Det framgår också att huvudsyftet ska vara att genomföra betal- ningar. Produkter och tjänster som omfattas Följande självbetjäningsterminaler som är avsedda för tillhandahållande av tjänster som omfattas av direktivet: –Interaktiva självbetjäningsterminaler som tillhandahåller informa- tion, förutom terminaler som har monterats som integrerade delar av fordon, luftfartyg, fartyg eller rullande material. Att produkterna omfattas av tillgänglighetsdirektivet framgår av arti- kel 2.1 b ii). I skäl 26 i ingressen preciseras ytterligare vad som omfattas av bestämmelsen. Där framgår att direktivet bör omfatta såväl mas- kinvara som programvara på ovannämnda terminaler. I den mån ter- minalerna tillhandahåller tjänster som omfattas av direktivet ska de alltså vara tillgängliga och det gäller både hårdvaran och program- varan. Även terminaler som ger tillgång till fysiska biljetter som i sin tur ger tillgång till tjänster omfattas. Med det avses enligt skäl 26 till exempel resebiljettautomater och könummerautomater på bankkon- tor. När det gäller självbetjäningsautomaten bankomat kan det i och för sig konstateras att det från början är ett varumärke (jfr Bankomat). Dock framgår av () att med banko- mat avses även ”en bankautomat för uttag och insättning av pengar”. Eftersom bankomat har denna betydelse enligt och eftersom bankomat är det begrepp som används i den svenska översättningen av direktivet, är det utredningens uppfattning att detta begrepp ska användas. För att fullt ut bedöma vilka terminaler som avses är det nöd- vändigt att läsa bestämmelsen ihop med artikel 2.2 som redogör för vilka tjänster som omfattas av tillgänglighetsdirektivet. En närmare beskrivning av dessa finns i avsnitt 4.2. Exempel på tjänster i direktivets mening är e-biljetter till en rad transporttjänster och förmedling av information om de flesta trans- porttjänster. Det är därför uppenbart att direktivet gäller för termi- naler som används för att sälja e-biljetter till resor som omfattas av direktivets krav eller tillhandahåller information om resor som om- fattas av direktivets krav. Däremot undantas uttryckligen självbetjä- Produkter och tjänster som omfattas ningsterminaler som tillhandahåller information i den mån dessa har monterats som integrerade delar av fordon, luftfartyg, fartyg eller rullande material. Som framgår av skäl 26 i ingressen omfattas även fysiska biljetter som ger tillgång till de resetjänster som ingår i direktivets kravpalett. En automat som säljer fysiska biljetter till rese- eller transporttjäns- ter som omfattas av direktivets krav ska alltså vara tillgänglig enligt de krav som framgår av direktivets bilaga I. Även ett stort antal banktjänster omfattas av direktivet, liksom elektroniska kommunikationstjänster, såsom telefon- och bredbands- abonnemang och liknande.