sou · H9B335 · 2022-01-01 00:00:00 — Om straffvärdet för brottet som föregått meneden är betydligt högre än , t.ex. om det är fråga om mord, grov mordbrand, grov allmän- farlig ödeläggelse, synnerligen grov misshandel, synnerligen grovt narkotikabrott eller synnerligen grovt vapenbrott, bör det påverka straffvärdet för den grova meneden i skärpande riktning. Som alltid måste det dock göras en bedömning av samtliga omständigheter i det enskilda fallet. Kvalifikationsgrunden, som finns i punkten 2, som tar sikte på att gärningspersonen agerar med uppsåt att en oskyldig ska dömas för brott, ändras på så sätt att uttrycket allvarligt brott tas bort. I stället hänvisas till sådant brott som avses i punkten 1. Detta innebär att allvarligt brott i punkten 2 har samma innebörd som i punkten 1. Därutöver moderniseras språket i paragrafen. Den som anger en oskyldig person till åtal med uppsåt att han eller hon ska bli fälld till ansvar, döms för falsk angivelse till fängelse i högst . Om brottet är ringa döms för ringa falsk angivelse till böter eller fängelse . Om brottet är grovt döms för grov falsk angivelse till fängelse i lägst och högst . Vid bedömningen av om brottet är grovt ska det särskilt beaktas om angivelsen avsett ett allvarligt brott. Om han eller hon inte insåg, men hade skälig anledning att anta, att den som angetts var oskyldig, döms för obefogad angivelse till böter eller fängelse . Paragrafen reglerar falsk och obefogad angivelse. Övervägandena finns i avsnitt 5.6.9. Första stycket ändras på så sätt att en särskild brottsbeteckning – ringa falsk angivelse – införs för brottets ringa grad. I andra stycket införs en särskild brottsbeteckning – grov falsk angivelse – för allvarligare fall av falsk angivelse. Straffskalan i sådana fall motsvarar vad som gäller för falskt åtal, grovt brott, dvs. fängelse i lägst och högst . Det införs också en kvalifika- tionsgrund för när brott ska anses som grovt, vilken tar sikte på fall då angivelsen avsett ett allvarligt brott. Bedömningen av hur allvarlig den falska angivelsen är ska alltså, i större utsträckning än vad som skett tidigare, relatera till hur allvarligt det brott som angivelsen av- sett är. Begreppet allvarligt brott ska tolkas på samma sätt som vid falskt åtal. Det innebär att även en angivelse för mindre svårt men vanärande brott, t.ex. lindrigare sexualbrott, kan medföra att den falska angivelsen ska bedömas som grov. Begreppet allvarligt brott har därmed en något vidare innebörd än vid mened (jfr författnings- kommentaren till 1 § andra stycket). Därutöver moderniseras språket i paragrafen. Den som, i annat fall än som avses i 6 §, hos åklagare, eller annan myndighet sanningslöst beskyller någon annan för en brottslig gärning, påstår en besvärande omständighet eller förnekar en friande eller mildrande omständighet döms, om myndigheten ska ta upp anmälan i en sådan sak, för falsk beskyllning till fängelse i högst . Om brottet är ringa döms för ringa falsk beskyllning till böter eller fängelse . Om brottet är grovt döms för grov falsk beskyllning till fängelse i lägst och högst . Vid bedömningen av om brottet är grovt ska det särskilt beaktas om den falska beskyllningen avsett ett allvarligt brott. Om han eller hon inte insåg men hade skälig anledning att anta att ut- sagan var sanningslös, döms för vårdslös beskyllning till böter eller fängelse . Paragrafen reglerar falsk och vårdslös beskyllning. Övervägandena finns i avsnitt 5.6.9. Beteckningarna för brotten i paragrafen ändras till falsk respek- tive vårdslös beskyllning. Första stycket ändras på så sätt att en särskild brottsbeteckning – ringa falsk beskyllning – införs för brottets ringa grad. I andra stycket införs en särskild brottsbeteckning – grov falsk beskyllning – för allvarligare fall av falsk beskyllning. Straffskalan i sådana fall motsvarar vad som gäller för falskt åtal, grovt brott, dvs. fängelse i lägst och högst . Det införs också en kvalifikationsgrund för när brott ska anses som grovt, vilken tar sikte på fall då beskyllningen avsett ett allvarligt brott. Kvalifikations- grunden har samma innebörd som i bestämmelsen om grov falsk an- givelse (se författningskommentaren till 6 § andra stycket). För förberedelse eller stämpling till mened, grov mened och för försök till bevisförvanskning döms det till ansvar enligt vad som föreskrivs i 23 kap. Skulle brottet, om det fullbordats, ha varit att anse som ringa, ska gärningen dock inte medföra ansvar. Paragrafen, som reglerar straffansvar för osjälvständiga brott i 15 kap., ändras på så sätt att straffansvaret för stämpling till mened och grov mened utvidgas. Straffansvar gäller för alla former av stämpling till mened och grov mened, dvs. även i fall då någon åtar eller erbjuder sig att utföra mened. omfattade straffansvaret endast stämp- ling som bestod i att någon söker anstifta sådan gärning. Övervägan- dena finns i avsnitt 4.6.8. Att straffansvar gäller då någon åtar eller erbjuder sig att begå mened innebär att det inte uppställs krav på någon motprestation. Den som med våld eller hot om våld angriper någon för att han eller hon gjort anmälan, fört talan, avlagt vittnesmål eller annars vid förhör avgett ut- saga hos en domstol eller annan myndighet eller för att hindra någon från en sådan åtgärd döms för övergrepp i rättssak till fängelse i högst . Det- samma gäller den som med någon annan gärning, som medför lidande, skada eller olägenhet, eller med hot om en sådan gärning angriper någon för att han eller hon avlagt vittnesmål eller annars avgett utsaga vid förhör hos en myn- dighet eller för att hindra honom eller henne från att avge en sådan utsaga. Med domstol eller annan myndighet i första stycket avses även en dömande kammare eller ett annat organ i . Om brottet är grovt döms för grovt övergrepp i rättssak till fängelse i lägst två och högst . Vid bedömningen av om brottet är grovt ska det särskilt beaktas om 1.det har uppkommit eller funnits risk för betydande men för det all- männa eller någon enskild, 2.gärningen har innefattat våld av allvarligt slag, 3.gärningen har innefattat hot som påtagligt har förstärkts med hjälp av vapen, sprängämne eller vapenattrapp eller genom anspelning på ett våldskapital eller som annars har varit av allvarligt slag, eller 4.gärningen annars har varit av särskilt hänsynslös eller farlig art. Paragrafen behandlar övergrepp i rättssak. Övervägandena finns i av- snitt 4.7.5. I tredje stycket 3 ersätts den tidigare kvalifikationsgrunden – att brot- tet har innefattat hot av allvarligt slag – med en mer preciserad kvalifi- kationsgrund; vid bedömningen av om brottet är grovt ska det särskilt beaktas om gärningen har innefattat hot som påtagligt har förstärkts med hjälp av vapen, sprängämne eller vapenattrapp eller genom an- spelning på ett våldskapital eller som annars har varit av allvarligt slag. Uppräkningen är inte uttömmande. Precis som tidigare ska frågan om brottet är grovt avgöras med beaktande av samtliga omständigheter. Den nya kvalifikationsgrunden framhåller och tydliggör ytter- ligare hotets allvar som en central omständighet att beakta vid grad- indelningen vid övergrepp i rättssak som har utförts genom hot. Kvalifikationsgrunden finns bl.a. i bestämmelserna om grovt våld och hot mot tjänsteman (17 kap. 1 § andra stycket BrB) och grovt olaga tvång (4 kap. 4 § andra stycket BrB). Kvalifikationsgrunden har också samma innebörd som i dessa bestämmelser (jfr i det följande prop. 2015/16:113 s. 83 och 84). I punkten ges exempel på två sätt att förstärka ett hot som kan medföra att brottet bör rubriceras som grovt. Hotet ska i båda fallen ha varit ägnat att inge brottsoffret uppfattningen att det finns stark anledning att räkna med att hotet kommer att verkställas. Det första fallet handlar om att hotet påtagligt har förstärkts med hjälp av vapen, sprängämne eller vapenattrapp. Ordet vapen har samma betydelse som i bl.a. bestämmelsen om olaga hot (4 kap. 5 § andra stycket BrB) och avser alltså inte enbart vapen i teknisk mening, som knivar och skjutvapen, utan omfattar även andra verktyg och föremål som kan användas för att skada eller döda människor. En avgräns- ning ligger dock i kravet på att hotet påtagligt ska ha förstärkts med hjälp av vapnet. Som utgångspunkt gäller att ju farligare ett vapen är desto påtagligare blir förstärkningen. Hänvisningen till sprängämne innebär att t.ex. handgranater, bombbälten och andra föremål som innehåller sprängämnen omfattas. Vapenattrapper omfattas under förutsättning att de framstår som riktiga vapen. Vad som krävs för att hotet ska anses påtagligt ha förstärkts med hjälp av vapen, sprängämne eller vapenattrapp får avgöras utifrån omständigheterna i det enskilda fallet. En verbal hänvisning till t.ex. ett vapen kan inte sägas innebära att hotet förstärks ”med hjälp av” vapen, utan för att bestämmelsen ska vara tillämplig bör det krävas att ett vapen funnits med vid gärningstillfället. Typiskt sett bör det också ha hanterats på ett särskilt hotfullt sätt. Det kan t.ex. handla om att gärningspersonen hållit en kniv eller ett annat stickvapen mot brottsoffrets kropp eller gjort aggressiva utfall eller rörelser med en kniv eller batong. När det handlar om framför allt skjutvapen och sprängämnen kan det dock vara tillräckligt att hjälpmedlet har riktats mot eller varit synligt för brottsoffret. Det andra fallet som behandlas i punkten är hot som påtagligt har förstärkts genom anspelning på ett våldskapital. Med våldskapital menas en förmåga och beredskap inom en kriminell gruppering att begå all- varligare våldsbrott eller andra brott som kan medföra fara för liv och hälsa. En anspelning på ett våldskapital kan bestå i en uttrycklig verbal hänvisning till en kriminell gruppering eller dess våldsamhet. Det kan också vara fråga om ett verbalt budskap som framförs i förtäckta orda- lag, såsom när gärningspersonen genom att omnämna sina ”bröder” eller liknande underförstått hänvisar till ett våldsbenäget kriminellt nätverk. Vidare kan det röra sig om ett icke-verbalt budskap, exem- pelvis ett som förmedlas genom bärande av en jacka, tröja eller väst med en kriminell organisations emblem. En begränsning i vilka bud- skap som omfattas ligger i kravet på att hotet påtagligt ska ha för- stärkts genom anspelningen. Det våldskapital som anspelningen avser behöver inte vara ett faktiskt existerande våldskapital. Avgörande är att det framstår som att gärningspersonen tillhör eller upp av en gruppering som kan och är beredd att använda våld för att uppnå sina syften. Om det inte framstår som trovärdigt att gärningspersonen har den tillgång till ett våldskapital som påståtts kan det inte sägas att hotet påtagligt har förstärkts genom anspelningen på våldskapitalet. Det behöver emellertid inte vara fråga om ett våldskapital som gärningspersonen själv disponerar. Även fall då en utomstående profiterar på en krimi- nell grupperings rykte omfattas alltså. Den tredje punkten rymmer också hot som annars har varit av allvarligt slag, dvs. som har varit allvarliga av något annat skäl än att de påtagligt har förstärkts med hjälp av vapen, sprängämne eller vapen- attrapp eller genom anspelning på ett våldskapital. Det kan exempel- vis handla om hot som har förstärkts på liknande sätt som de nämnda, t.ex. med hjälp av en frätande vätska eller en bombliknande konstruktion som inte innehåller något sprängämne. Även andra kvalificerade hot omfattas. övergrepp i rättssak – vilket reglerades i det tidigare fjärde stycket – tas bort. Brott som tidigare ansågs som ringa ska nu bedömas som brott av normalgraden. Om någon döljer den som begått brott, hjälper honom eller henne att komma undan, undanröjer bevis om brottet eller på annat liknande sätt motverkar att det upptäcks eller beivras, döms för skyddande av brottsling till böter eller fängelse i högst . För skyddande av brottsling döms också den som undanröjer bevis om brott som är föremål för ett rättsligt förfarande vid Internationella brottmåls- domstolen eller på annat liknande sätt motverkar att det upptäcks eller beivras. Om brottet är grovt döms för grovt skyddande av brottsling till fängelse i lägst ett och högst . Vid bedömningen av om brottet är grovt ska det särskilt beaktas om 1.det har uppkommit eller funnits risk för betydande men för det allmänna, 2.gärningen annars har varit av särskilt farlig art. Den som inte insåg men hade skälig anledning att anta att den andre var brottslig, döms till böter. Ansvar ska inte dömas ut om gärningen är att anse som ringa med hän- syn till gärningsmannens förhållande till den brottslige, det brott som denne begått och övriga omständigheter. Paragrafen behandlar skyddande av brottsling. Övervägandena finns i avsnitt 4.8.6. Första stycket ändras på så sätt att maximistraffet för brott av normalgraden höjs från ett till fängelse. I tredje stycket, som reglerar allvarligare fall av skyddande brotts- ling, införs en särskild brottsbeteckning för grovt brott – grovt skyd- dande av brottsling. Kvalifikationsgrunder införs också, vilka listas i två punkter. Kvalifikationsgrunden i punkten 1 – att det har uppkommit eller funnits risk för betydande men för det allmänna – tar framför allt sikte på gärningens potentiella eller faktiska inverkan på den rättssak som gärningen avser. Åtgärder som t.ex. resulterar i att brottslingen und- kommer genom att han eller hon lämnar landet bör exempelvis ses som allvarligare än om skyddandet endast medför att utredningen eller lagföringen fördröjs något . Inom ramen för kvalifikationsgrunden kan även beaktas karaktä- ren på det brott som den som skyddas har begått. Att någon skyddar en person – eller vidtar andra motsvarande åtgärder som anges i be- stämmelsen – beträffande den som begått ett allvarligt brott innebär, eller riskerar att innebära, betydande men för det allmänna genom att utredning och lagföring inte kan ske. Skyddande av brottsling kan påbörjas antingen direkt efter att ett brott har begåtts eller . I det första fallet riskerar gärningen att förhindra eller försvåra utredningen av brottet. Om skyddandet av brottsling sker och efter att åtal har väckts, förhindras eller försvåras i stället lagföringen. Någon skill- nad i allvarlighetshänseende bör inte göras mellan dessa två situationer. Kvalifikationsgrunden i punkten 2 – att gärningen annars har varit av särskilt farlig art – ger möjlighet att beakta försvårande omständig- heter som t.ex. är hänförliga till det sammanhang i vilket gärningen utförs. Det kan bl.a. handla om situationer som innebär att gärningen ytterst blir systemhotande eller kan påverka samhällets funktions- sätt. Det bör också kunna beaktas om brottet begåtts i organiserad form, systematiskt eller på annat sätt utförts på ett förslaget sätt. Så kan exempelvis vara fallet om brottet har föregåtts av noggrann planer- ing, genomförts strukturerat eller med användning av betydande resurser, såsom bruk av fordon, bostäder eller avancerade tekniska hjälpmedel. Vidare bör det kunna beaktas om brottet har begåtts inom ramen för en kriminell miljö, t.ex. om brottet har begåtts som ett led i en särskilt kvalificerad brottslig verksamhet och har ett påtagligt sam- band med verksamheten. I femte stycket regleras ansvarsfrihetsbegränsningen vid ringa brott. I bestämmelsen införs ett rekvisit som innebär att rätten, vid den intresseavvägning som ska göras, ska ta större hänsyn till det brott som den som skyddas har begått. Utrymmet för ansvarsfrihet vid all- varliga brott bör vara begränsat. Om någon har begått ett mycket allvarligt brott, exempelvis mord, synnerligen grov misshandel eller allmänfarlig ödeläggelse, grovt brott, bör ansvarsfrihet för den som skyddat honom eller henne i princip vara uteslutet. Detta gäller även om personen har ett mycket nära släktskapsförhållande till brotts- lingen och de åtgärder som vidtagits inte har varit av särskilt kvali- ficerat slag. I sådana fall kan gärningspersonens lojalitet till brotts- lingen i stället påverka straffet i mildrande riktning inom ramen för straffmätningen. Därutöver moderniseras språket i paragrafen. För försök eller förberedelse till våld eller hot mot tjänsteman, grovt våld eller hot mot tjänsteman, grov förgripelse mot tjänsteman, övergrepp i rättssak, grovt övergrepp i rättssak, skyddande av brottsling, grovt skyddande av brottsling eller främjande av flykt döms det till ansvar enligt 23 kap. Detsamma gäller för stämpling till grovt våld eller hot mot tjänsteman, grov förgripelse mot tjänsteman, övergrepp i rättssak, grovt övergrepp i rättssak, skyddande av brottsling eller grovt skyddande av brottsling. Paragrafen, som reglerar straffansvar för osjälvständiga brott i 17 kap., ändras på sådant sätt att skyddande av brottsling och grovt skyddande av brottsling kriminaliseras såväl på försöks- som förberedelse- och stämplingsnivå. Övervägandena finns i avsnitt 4.8.6. Ansvar för försök till skyddande av brottsling och grovt skyddande av brottsling kan exempelvis aktualiseras när någon tillhandahåller en brottsling en bil eller annat fordon för att kunna fly, men flykten inte kan genomföras på grund av polisens ingripande. En förutsätt- ning för försöksansvar är då att den som tillhandahåller fordonet inte varit inblandad i huvudbrottet. Ett annat exempel är att någon, som inte varit inblandad i ett mord eller ett annat våldsbrott, har påbörjat städning av en brottsplats men avbrutits på grund av polisens ingri- pande. När det gäller ansvar för förberedelse till skyddande av brottsling kan det föreligga när någon, återigen under förutsättning att perso- nen inte varit inblandad i huvudbrottet, skaffar en bil eller en lokal i syfte att gömma någon som begått brott, men då skyddandet av någon anledning inte kommer till stånd. Ett annat exempel är att någon, efter det att ett brott utförts av annan, skaffar verktyg eller annat material för att avlägsna bevisning. Att två eller flera personer beslutar att, mot ersättning, skydda en person som begått brott eller dölja bevisning utgör ytterligare exempel på situationer som kan aktualisera förberedelseansvar. Ansvar för stämpling kan föreligga t.ex. om två eller flera perso- ner beslutar att skydda en brottsling eller dölja bevis utan krav på ersättning. Detsamma gäller om någon eller några personer, återigen utan krav på ersättning, åtar sig att skydda en brottsling. Ytterligare ett exempel på ansvar för stämpling är att någon försöker anstifta annan att skydda en brottsling. Vid straffmätningen ska rätten utöver brottets straffvärde i skälig omfatt- ning beakta 1.om den tilltalade till följd av brottet drabbats av allvarlig kroppsskada, 2.om den tilltalade till följd av hög ålder eller dålig hälsa skulle drabbas oskäligt hårt av ett straff utmätt efter brottets straffvärde, 3.om en i förhållande till brottets art ovanligt förflutit sedan brottet begicks, 4.om den tilltalade efter förmåga försökt förebygga, avhjälpa eller be- gränsa skadliga verkningar av brottet, 5.om den tilltalade frivilligt angett sig, 6.om den tilltalade förorsakas men till följd av att han eller hon på grund av brottet utvisas ur riket, 7.om den tilltalade förorsakas men till följd av att han eller hon på grund av brottet blir eller kan antas bli avskedad eller uppsagd från anställning eller drabbas av annat hinder eller synnerlig svårighet i yrkes- eller närings- utövning, 8.om ett straff utmätt efter brottets straffvärde skulle framstå som oproportionerligt strängt med hänsyn till andra rättsliga sanktioner till följd av brottet, eller 9.om någon annan omständighet påkallar att den tilltalade får ett lägre straff än brottets straffvärde motiverar. Föreligger omständighet som avses i första stycket, får rätten, om särskilda skäl påkallar det, döma till lindrigare straff än som är föreskrivet för brottet. Paragrafen behandlar de s.k. billighetsskälen. Övervägandena finns i avsnitt 5.6.3. Första stycket 5 ändras på så sätt att bestämmelsen om straff- lindring vid medverkan till utredning av eget brott flyttas till 5 a §. Vid straffmätningen ska rätten utöver brottets straffvärde i skälig omfattning beakta om den tilltalade lämnat uppgifter som är av väsentlig betydelse för ut- redningen av brottet. Detsamma gäller om den tilltalade lämnat uppgifter som är av väsentlig betydelse för utredningen av annans brott för vilket det inte är föreskrivet ett lindrigare straff än fängelse eller försök, förberedelse eller stämp- ling till sådant brott om gärningen är belagd med straff. Föreligger omständighet som avses i första eller andra stycket, får rätten, om särskilda skäl påkallar det, döma till lindrigare straff än som är föreskrivet för brottet. Paragrafen, som är ny, behandlar strafflindring vid medverkan till utredning av brott. Övervägandena finns i avsnitt 5.6.2 och 5.6.3. Som allmän utgångspunkt för tillämpningen av bestämmelsen gäller att bedömningen av om strafflindring ska ske bör göras på sätt som motsvarar förutsättningarna för strafflindring enligt de s.k. billig- hetsskälen i 5 § första stycket. Det innebär bl.a. att bestämmelsen bör tillämpas med viss försiktighet, att de omständigheter som ska beaktas måste vara av viss kvalitet och att regleringen normalt inte bör tillämpas om den inte talar för en påtaglig justering av påföljds- bestämningen. I första stycket anges förutsättningarna för strafflindring vid med- verkan till utredningen av eget brott. Denna strafflindringsgrund fanns tidigare i 5 § första stycket 5. Att den flyttas till 5 a § innebär ingen förändring i sak. När det gäller den närmare innebörden av den bestämmelsen hänvisas till prop. 2014/15:37 s. 38 och 39. I andra stycket regleras den nya strafflindringsgrunden, som avser utredningsmedverkan avseende annans brott. Den är tillämplig på alla typer av brott för vilket det inte är föreskrivet ett lindrigare straff än fängelse eller försök, förberedelse eller stämpling till sådant brott om gärningen är belagd med straff. Något motsvarande krav finns inte för strafflindring vid utredningsmedverkan av eget brott. Den straffvärdemässiga begränsningen understryker att straff- lindringsgrunden tar sikte på brott av visst allvar. Det handlar dels om de grövsta brotten, exempelvis mord, synnerligen grov misshandel, synnerligen grovt narkotikabrott och synnerligen grovt vapenbrott, dels om inte fullt lika allvarliga brott, såsom grov stöld, grovt be- drägeri och grovt skattebrott. På motsvarande sätt som vid utredningsmedverkan av eget brott uppställs ett krav på att uppgifterna ska ha varit av väsentlig betydelse för utredningen av brottet. Det innebär att den tilltalades medverkan måste ha varit av viss dignitet för att strafflindring ska bli aktuell. De uppgifter som lämnats ska ha lett till att utredningen i något väsentligt avseende har påskyndats eller underlättats. Det bör normalt innefatta att den tilltalade har lämnat en utförlig redogörelse för omständig- heterna kring brottet eller lämnat andra uppgifter som varit till för- del för utredningen. Det kan t.ex. handla om att den tilltalade lämnat uppgifter om kontakter som han eller hon har haft, pekat ut personer som kunnat lämna upplysningar om olika förhållanden eller anvisat platser av betydelse för utredningen av brottet såsom var ett mord- vapen, en försvunnen person, narkotika, sprängmedel eller skjutvapen finns. I ett mål om ekonomisk brottslighet kan det t.ex. handla om en redogörelse för olika transaktioner. Tydliga exempel på omständigheter som talar för att uppgifter har varit av väsentlig betydelse för utredningen av annans brott är om dessa har lett eller bidragit till att en eller flera personer lagförs för allvarliga brott. Detsamma gäller om uppgifterna lett till att ett allvarligt brott har kunnat avbrytas på planerings- eller försöks- stadiet. Att uppgifterna ska ha varit av väsentlig betydelse innebär dock inte ett krav på att dessa ska ha lett till ett visst resultat. Upp- gifterna måste t.ex. inte ha lett till lagföring eller ens att åtal väcks mot någon. Hur en brottsutredning framskrider kan vara beroende av flera omständigheter.