sou · H9B344 · 2022-01-01 00:00:00 — 8.4.2Kodexens krav på nödkommunikation för personer med funktionsnedsättning Artikel 109 i kodexen innehåller bestämmer om nödkommunikation och det gemensamma europeiska nödnumret 112. Av Artikel 109.5 i kodexen framgår att slutanvändare med funktionsnedsättning ska ha samma tillgång som övriga slutanvändare till alarmeringstjänster via nödkommunikation. Av artikel 109.7 i kodexen följer att slutanvändare ska få tillräck- lig information om nödnumret 112, om hur numret används och om dess tillgänglighetsfunktioner. Informationen ska bland annat ges i lättillgängliga format och ta hänsyn till olika typer av funktions- nedsättningar. 8.4.3Lagen om elektronisk kommunikation I nu gällande lagen (2003:389) om elektronisk kommunikation (LEK) finns bestämmelser om så kallade samhällsomfattande tjänster. Av 5 kap. 1 § LEK framgår att om det behövs för att vissa samhällsom- fattande tjänster ska finnas tillgängliga till överkomliga priser, får den som bedöms lämplig för det förpliktas att till överkomligt pris bland annat uppfylla krav på allmänt tillgängliga telefonitjänster, göra upp- gifter om abonnenter tillgängliga och tillhandahålla upplysningstjäns- ter och telefonautomater. Av samma lagrum framgår att den som bedöms lämplig också kan förpliktas att tillhandahålla personer med funktionsnedsättning tillgång till tjänsterna i samma utsträckning och på likvärdiga villkor som för andra slutanvändare och tillgodose de behov som personer med funktionsnedsättning har av särskilda sådana tjänster. Vidare följer av 5 kap. 6 e § LEK att den som tillhandahåller all- mänt tillgängliga elektroniska kommunikationstjänster ska ta hänsyn till de behov som slutanvändare med funktionsnedsättning har av att få tillgång till elektroniska kommunikationstjänster i samma utsträck- ning som flertalet slutanvändare, och kunna dra nytta av det utbud av företag och tjänster som flertalet slutanvändare har tillgång till. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får med- dela föreskrifter om på vilket sätt skyldigheten ska fullgöras. I förarbeten anges att bestämmelsen om att hänsyn ska tas till beho- vet av slutanvändare med funktionsnedsättning, innebär att utform- ningen av de tjänster som erbjuds andra slutanvändare kan behöva anpassas på ett sätt som tar hänsyn till behoven hos personer med funk- tionsnedsättning. Det kan till exempel röra att stödja förmedlingstjäns- ter eller en viss funktionalitet hos en tjänst (prop. 2010/11:115 s. 172). PTS har meddelats föreskriftsrätt. Än så länge har dock inga före- skrifter meddelats på området. Nuvarande LEK står nu inför stora förändringar med anledning av den ovan beskrivna kodexen. 8.4.4Föreslagna lagändringar med anledning av kodexen Regeringen har i Promemorian utrett vilka ändringar som bedöms bli aktuella med anledning kodexen. arbetar man just nu med en lagrådsremiss på området. Ny lagstiftning bedöms kunna träda i kraft tidigast /2022. I texten nedan utgås från de föreslagna lagändringarna och de reso- nemang angående förslagen som förs i Promemorian om inget annat anges. Syftet med lagen om elektronisk kommunikation är att enskilda och myndigheter ska få tillgång till säkra och effektiva elektroniska kommu- nikationer och största möjliga utbyte för alla när det gäller urvalet av elektroniska kommunikationstjänster samt deras pris, kvalitet och kapacitet (1 kap. 1 § första stycket Promemorians förslag till LEK). Lagen gäller elektroniska kommunikationsnät och kommunika- tionstjänster med tillhörande faciliteter och tjänster samt annan radio- användning. Lagen är däremot inte tillämplig på innehållet som över- förs i elektroniska kommunikationsnät med hjälp av elektroniska kommunikationstjänster (1 kap. 3 § Promemorians förslag till LEK). I den föreslagna lagen anges vilka allmänna skyldigheter den som tillhandahåller allmänna kommunikationsnät eller allmänt tillgängliga elektroniska kommunikationstjänster har, bland annat när det gäller funktion och teknisk säkerhet, förmedling av nödsamtal och de behov av särskilda tjänster som personer med funktionsnedsättning kan ha. Lagen ska alltså införliva kodexen i svensk rätt. Dock har inte alla artiklar ansetts behöva leda till lagändringar. Artikel 85.4 i kodexen som redogjorts för ovan och som handlar om stöd till personer med funktionsnedsättning och säkerställande av att tjänsterna erbjuds till överkomliga priser är en sådan artikel. Eftersom enligt reger- ingen redan lever upp till kraven behövs ingen ytterligare lagstiftning. Enligt 8 § 1 förordningen (2007:951) om instruktion för PTS får PTS nämligen genom upphandling tillgodose behov som personer med funktionsnedsättning har av bland annat elektroniska kommunika- tionstjänster. I 11 § andra stycket samma förordning anges att PTS sär- skilt ska verka för att målen för funktionshinderpolitiken uppnås inom dess ansvarsområde och ska vara samlande, stödjande och pådrivande i förhållande till övriga berörda parter. I Promemorian gör regeringen bedömningen att därför väl uppfyller kraven som framställs kodexens artikel 85.4. Några ytterli- gare åtgärder behövs inte (se Promemorian s. 256) Däremot har kodexen, såvitt avser rättigheter för personer med funktionsnedsättning, föranlett en del andra lagändringsförslag. Den som tillhandahåller internetanslutningstjänster eller allmänt tillgängliga interpersonella kommunikationstjänster får förpliktas att för slutanvändarna offentliggöra uttömmande, jämförbar, tillförlitlig, användarvänlig och aktuell information om tjänsternas kvalitet och om vilka åtgärder som har vidtagits för att säkerställa likvärdig tillgång för slutanvändare med funktionsnedsättning (7 kap. 7 § Promemo- rians förslag till LEK). Den som tillhandahåller allmänt tillgängliga elektroniska kommu- nikationstjänster ska vidare ta hänsyn till de behov som slutanvändare med funktionsnedsättning har av att få tillgänglig till elektroniska kom- munikationstjänster, inklusive tillhörande avtalsinformation, i samma utsträckning som flertalet slutanvändare, och kunna dra nytta av ett utbud av företag och tjänster som är likvärdigt med det som flertalet slutanvändare har tillgång till (7 kap. 37 § Promemorians förslag till LEK). Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om på vilka sätt skyldigheten ska fullgöras. Från ovan nämnda regler undantas dock mikroföretag som endast tillhanda- håller nummeroberoende interpersonella kommunikationstjänster. Jämfört med den lagstiftning som alltjämt gäller på området är änd- ringarna dock relativt begränsade (se 5 kap. 1 § och 5 kap. 6 § e nuva- rande LEK) När det först gäller kravet på informationen om tjänsternas kvalitet och vilka åtgärder som har vidtagits för att säkerställa likvärdig till- gång för slutanvändare med funktionsnedsättning har det i enlighet med kodexens krav tydliggjorts att den ska vara beskaffad på visst sätt (uttömmande, jämförbar etcetera). Det har vidare tydliggjorts i den föreslagna nya LEK att likvärdig tillgång till tjänsterna, det vill säga även för personer med funktionsnedsättning, omfattar tillhörande avtals- information. I övrigt anses leva upp till kodexens krav så som de uttrycks i artiklarna 111.1 och 111.2 (se ovan avsnitt 8.4.1. Skälen för detta är enligt regeringen för det första att enligt 9 § för- ordningen (2007:951) med instruktion för ska myndigheten i förekommande fall beakta nationell och internationell standard när den beslutar om föreskrifter. Därigenom uppfylls kravet på främjande standarder i artikel 111.2. För det andra bedrivs, enligt regeringen, ett aktivt arbete för att elektroniska kommunikationstjänster ska vara tillgäng- liga för personer med funktionsnedsättning. Det finns i statsbudge- ten ett anslag för ersättning för särskilda tjänster för personer med funktionsnedsättning (se prop. 2018/19:1 utg.omr. 22 s. 101 och bet. 2018/19:TU1 s. 4 och 77). Anslaget får användas för utgifter för ersättning för särskilda tjänster för personer med funktionsnedsätt- ning och personer med speciella behov i syfte att trygga behovet av effektiva elektroniska kommunikationer och posttjänster. Anslaget får också användas för utgifter för utvecklingsprojekt med inriktning på elektronisk kommunikation och IT-användning för personer med funktionsnedsättning och personer med speciella behov, till exempel avseende tillgänglighet till kommunikation, utbildning och media. För det tredje har PTS med medel från stadsbudgeten upphandlat bland annat följande tjänster som personer med funktionsnedsätt- ning har tillgång till; Med tjänsten kan en teckenspråks- tolk förmedla samtal mellan teckenspråk och tal. Både teckensprå- kiga och hörande kan kontakta samtalsförmedlingstjänsten. Nummer- upplysningstjänsten 118 400 erbjuder nummerupplysning för personer som på grund av synskada eller annan funktionsnedsättning inte kan söka nummer i kataloger eller på internet (se Promemorian s. 319). Det grundläggande syftet med artikel 111 i kodexen är att personer med funktionsnedsättning ska få tillgång till elektroniska kommunika- tionstjänster på likvärdigt sätt som andra slutanvändare. Enligt reger- ingen bedöms det syftet även i fortsättningen främst tillgodoses genom åtgärder som finansieras av statsmedel. Regeringen kan även vid behov meddela föreskrifter på området. Här kan upprepas att PTS redan enligt nuvarande lagstiftning har sådan föreskriftsrätt. Några föreskrifter har dock inte meddelats. 8.4.5Införlivande i om kodexens reglering av nödkommunikation Mellan staten och finns ett alarmeringsavtal som reglerar SOS Alarms åtaganden och övriga skyldigheter inom ramen för bolagets samhällsuppdrag. Enligt alarmeringsavtalet ska SOS Alarm bland annat: •Ta emot och besvara nödsamtal och annan nödkommunikation som inkommer till nödnummer 112, •På ett säkert och effektivt sätt vidarekoppla nödsamtal och vidare- förmedla annan nödkommunikation som inkommer till nödnum- mer 112 till samhällets hjälporgan, •Erbjuda samhällets hjälporgan att ingå avtal om efterföljande larm- behandling. Avtalet innebär även att SOS Alarm ska ansvara för funktionen att via 112 ta emot nödkommunikation via sms från personer med funk- tionsnedsättning i fråga om tal eller hörsel, eller andra motsvarande totalkonversationstjänster, förutsatt att förregistrering har skett. Regeringen ansåg i förarbetena till den föreslagna nya lagen om elektronisk kommunikation att det krav som ställs i Artikel 109.5 i kodexen (det vill säga att slutanvändare med funktionsnedsättning ska ha samma tillgång som övriga slutanvändare till alarmeringstjänster via nödkommunikation) inte krävde några särskilda genomförandeåtgär- der inom ramen för det lagstiftningsarbetet. Skälet var, enligt regeringen, att i kan personer med funktionsnedsättning nå SOS Alarm även genom sms och texttelefoni. Tjänsten sms till 112 är tillgänglig för slutanvändare som registrerar sig för tjänsten hos SOS Alarm. Tjänsten 112 via texttelefoni är tillgänglig från fasta texttelefoner. Tjänsterna är tillgängliga dygnet runt utan avbrott på samma sätt som vanliga nödsamtal till 112. Slutanvändare från andra medlemsstater som använder sin mobiltelefon genom internationell roaming i kan på samma villkor som svenska användare få tillgång till tjänsten sms till 112. När det gäller information om nödnumret konstaterade regeringen att kunskapen om nödnumret är god och att SOS Alarm regelbundet genomför omfattande informationskampanjer om 112. Direktivets krav är därför uppfyllda även i det avseendet (se Prome- s. 316). Tillgänglighetsdirektivet ska gälla för tjänster som ger åtkomst till audiovisuella medietjänster. Med audiovisuella medietjänster avses tv- sändningar (linjära audiovisuella medietjänster) och beställ-tv/audio- visuella medietjänster på begäran (icke-linjära audiovisuella medie- tjänster). Direktiv /13/EG om audiovisuella medietjänster (AV-direktivet) innehåller gemensamma regler inom EU för tv-sändningar och beställ- tv. Direktivet innehåller grundläggande bestämmelser om bland annat skydd av barn, tillgänglighet för personer med funktionsnedsättning, främjande av europeiska produktioner och audiovisuella kommersiella meddelanden (det vill säga produktplacering, sponsring och reklam). beslutades direktiv (EU) 2018/1808 om ändringar i AV-direktivet. Den största förändringen är att videodel- ningsplattformar med användargenererat material (som till exempel Youtube) omfattas av AV-direktivets krav. Tjänsten skiljer sig från tv- tjänster bland annat genom att innehållet på tjänsten tillhandahålls av användarna och genom att leverantören av tjänsten inte har något redaktionellt ansvar för detta innehåll. AV-direktivet genom ändring- sdirektivet innehåller också skärpta bestämmelser om tillgänglighet till audiovisuella medietjänster för personer med funktionsnedsätt- ning. Medlemsstaterna ska utan onödigt dröjsmål säkerställa att tjäns- ter som tillhandahålls av leverantörer av medietjänster under deras juris- diktion fortlöpande och successivt görs mer tillgängliga för personer med funktionsnedsättning genom proportionella åtgärder. Medlems- staterna ska säkerställa att leverantörer av medietjänster regelbundet rapporterar till de nationella tillsynsmyndigheterna eller tillsynsorga- nen om genomförandet av dessa åtgärder. Vidare ska medlemssta- terna uppmuntra leverantörer av medietjänster att utarbeta handlings- planer för tillgänglighet för att fortlöpande och successivt göra sina tjänster mer tillgängliga för personer med funktionsnedsättning. Sådana handlingsplaner ska överlämnas till de nationella tillsynsmyn- digheterna eller tillsynsorganen. Varje medlemsstat ska dessutom utse en för allmänheten lättillgänglig kontaktpunkt online som ska infor- mera om och kunna ta emot klagomål om de nu aktuella tillgänglighets- frågorna. Direktivet har i delvis genomförts genom ändringar i radio- och tv-lagen. Radio- och tv-lagen (2010:696) genomför som ovan nämnts delvis AV- direktivet och innehåller bestämmelser om tv-sändningar, beställ-tv, sökbar text-tv, beställradio, videodelningsplattformar, och ljudradio- sändningar. I lagen finns bestämmelser om bland annat krav på till- stånd i vissa fall samt bestämmelser om innehåll, exempelvis i fråga om produktplacering, sponsring och reklam. Lagen innehåller också bestämmelser om vidaresändning i kabelnät. Tillstånd enligt lagen krävs för att sända tv och sökbar text-tv med användande av radiovågor om sändningen sker inom vissa angivna fre- kvenser som är avsatta för sändningar i marknätet. Regeringen ger tillstånd att sända tv och sökbar text-tv om sändningsverksamheten finansieras med public service-avgift. Myndigheten för press, radio och tv (MPRT) ger tillstånd i övriga fall. Ett tillstånd får förenas med villkor, exempelvis om att sändningsrätten ska utövas opartiskt och sak- ligt och med beaktande av att en vidsträckt yttrandefrihet och infor- mationsfrihet ska råda i tv. Sändningar som inte går genom marknätet är inte tillståndsplik- tiga. Den som bedriver en sändningsverksamhet som det inte behövs tillstånd för ska däremot anmäla sig för registrering hos Myndigheten för press, radio och tv. Utöver de villkor som kan ställas i ett sändningstillstånd anger radio- och tv-lagen att en leverantör av medietjänster ska utforma tjänsten på ett sådant sätt att den blir tillgänglig för personer med funk- tionsnedsättning genom textning, tolkning uppläst text eller annan teknik (5 kap. 12 § radio- och tv-lagen). Tillgängliggörandet ska ske i den omfattning som beslutas av regeringen, om verksamheten finan- sieras med public service-avgift enligt lagen (2018:1893) om finansie- ring av radio och tv i allmänhetens tjänst, och av MPRT i övriga fall. Ett sådant beslut ska gälla för . Vid bestämmande av hur och i vilken omfattning tjänsten ska göras tillgänglig för personer med funktionsnedsättning ska leverantörens finansiella förutsättningar och den tekniska utvecklingen av tillgänglighetstjänster beaktas. En leve- rantör av en medietjänst som inte följer ett beslut om tillgänglighet får åläggas att betala en särskild avgift om lägst och högst femmiljoner kronor. Vid prövning av frågan om avgift ska påfö- ras ska det särskilt beaktas om överträdelsen berott på en omständighet som leverantören varken förutsåg eller borde ha förutsett, eller vad leverantören gjort för att undvika överträdelsen. Avgiften tillfaller staten. , radio och tv fattar beslut om att särskild avgift ska påföras i de fall regeringen beslutat om krav på tillgängliggörande, det vill säga för public service-företagens verksam- het. MPRT fattar beslut i övriga fall, det vill säga för andra leverantörer av tv än public service-företagen. MPRT är även ansvarig för att tillhandahålla en kontaktpunkt online som ska lämna information till allmänheten om tillgänglighets- frågor enligt radio- och tv-lagen och ta emot klagomål om sådant till- gängliggörande. Radioutrustningslagen (SFS 2016:392) är en implementering av och rådets direktiv /53/EU om harmonise- ring av medlemsstaternas lagstiftning om tillhandahållande på mark- naden av radioutrustning och om upphävande av direktiv /5/EG (Radioutrustningsdirektivet). Lagen innehåller bestämmelser om tillhandahållande av radioutrust- ning på marknaden och om viss användning av sådan utrustning. I lagen (2003:389) om elektronisk kommunikation finns det bestämmelser om användning av radiosändare. I radioutrustningslagen ställs en rad väsentliga krav på radioutrust- ning som omfattas av direktivet. Radioutrustning definieras som en elektronisk eller elektronisk produkt som avsiktligt avger eller tar emot radiovågor för radiokommunikation eller radiobestämning, eller en elektronisk eller elektronisk produkt som måste kompletteras med ett tillbehör, såsom en antenn, för att avsiktligt avge eller ta emot radiovågor för radiokommunikation eller radiobestämning. Det inne- bär kort sagt att alla produkter som har en radiosändare och/eller radiomottagare omfattas av lagen – dvs. de flesta mobiltelefoner och datorer. Även läsplattor ingår. Läsplattor med trådlös internetupp- koppling eller annan trådlös digital uppkoppling kan nämligen betrak- tas som terminalutrustning för elektroniska kommunikationstjänster och omfattas därmed av radioutrustningslagen. I radioutrustningslagen ställs en rad väsentliga och administrativa krav på produkterna som omfattas. Kraven innebär bland annat att radioutrustningen ska vara konstruerad så att den inte riskerar männi- skors och husdjurs hälsa eller att egendom skadas. Radioutrustningen ska vara konstruerad så att den ändamålsenligt använder och stöder en effektiv användning av radiospektrum och därigenom undviker skadlig störning. Detaljerade bestämmelser och föreskrifter finns i radioutrustnings- förordningen (2016:394) samt Post- och () föreskri- fter (PTSFS 2016:5) om krav med mera på radioutrustning. Produkter som omfattas av radioutrustningslagen ska vara före- mål för marknadskontroll. Marknadskontrollmyndigheter är Elsäker- hetsverket vad gäller elsäkerhet PTS i övrigt. Marknadskontroll ska ut- föras i enlighet med EU:s marknadskontrollförordning och de natio- nella författningar som kompletterar denna förordning. E-handeln regleras genom flera olika direktiv, vilka har implemen- terats i ett antal nationella författningar. Nedan redogörs för de mest centrala regelverken. och rådets direktiv /31/EG av om vissa rättsliga aspekter på informationssamhällets tjänster, sär- skilt elektronisk handel, på den inre marknaden (E-handelsdirek- tivet) avser att främja den fria rörligheten av tjänster genom att skapa enhetliga regler för elektronisk handel på den inre marknaden. I detta syfte ska direktivet bidra till att den inre marknaden fungerar väl genom att säkerställa den fria rörligheten för informationssamhällets tjänster mellan medlemsstaterna. I dess definition av informationssamhällets tjänster hänvisar e-handels- direktivet till den definition som ges i och rådets direktiv /34/EG av om ett informationsförfa- rande beträffande tekniska standarder och föreskrifter och beträf- fande föreskrifter för informationssamhällets tjänster, ändrat genom direktiv /48/EG. Direktiv /34/EG är upphävt och har ersatts av och rådets direktiv (EU) 2015/1535 av om ett informationsförfarande beträffande tekniska föreskrifter och beträffande föreskrifter för informations- Definitionen av tjänst i direktiv /1535 mot- svarar i allt väsentligt definitionen i tidigare direktiv och innehåller dessutom förtydliganden av vad som avses med rekvisiten på distans, på elektronisk väg samt på individuell begäran av en tjänstemottagare. Sammanfattningsvis ska med informationssamhällets tjänster förstås tjänster som tillhandahålls mot ersättning utan att parterna är när- varande , där den aktuella tjänsten sänds, befordras och tas emot genom tråd, radio, optiska medel eller andra elektromagnetiska medel. Tjänsten sänds och tas emot vid slutpunkten med hjälp av utrustning för elektronisk behandling och lagring av uppgifter. Både fysiska och juridiska personer kan vara mottagare av de tjänster som omfattas av e-handelsdirektivet. I ingresspunkt 18 förklaras närmare vad som omfattas av informationssamhällets tjänster. Där sägs i huvud- sak följande. Informationssamhällets tjänster omfattar en mängd näringsverksamheter som bedrivs online, till exempel försäljning av varor. Själva leveransen av varor eller tillhandahållande av offline-tjäns- ter omfattas dock inte. Informationssamhällets tjänster begränsas inte enbart till tjänster som föranleder avtal online utan gäller även tjänster utan kostnad för mottagarna, i den mån de utgör näringsverksamhet. Som exempel kan nämnas tillhandahållande av information eller kom- mersiella meddelanden online eller tillhandahållande av sökmöjlighe- ter samt åtkomst till och hämtning av data. Informationssamhällets tjänster omfattar också tjänster som avser vidarebefordran av infor- mation via kommunikationsnät, till exempel genom att tillhandahålla tillgång till kommunikationsnät eller genom att fungera som värdtjänst för information från tjänstemottagaren. I direktivet definieras en tjänsteleverantör som varje fysisk eller juri- disk person som tillhandahåller någon av informationssamhällets tjänster. En etablerad tjänsteleverantör anges vara en tjänsteleverantör som utövar näringsverksamhet med hjälp av ett fast driftställe . Direktivet uppställer diverse krav som tillhandahållare av informa- tionssamhällets tjänster måste uppfylla i samband med bland annat marknadsföring, beställning och avtal. Medlemsstaterna ska se till att ha de medel för tillsyn och utred- ning som behövs för att effektivt kunna genomföra direktivet och se till att tjänsteleverantörerna förser dem med de uppgifter som krävs. Vidare ska medlemsstaterna, i syfte att samarbeta med övriga medlems- stater, utse en eller flera kontaktpunkter. Kontaktpunkter, som kan nås elektroniskt, ska även inrättas dit tjänstemottagarna och tjänste- leverantörerna kan vända sig för att få allmän information om avtals- rättsliga rättigheter och skyldigheter, om var de kan få klagomål och tvister prövade etcetera. Medlemsstaterna är även skyldiga att så fort som möjligt lämna den hjälp och de uppgifter som en annan medlems- stat eller kommissionen begär, även på elektronisk väg. Direktivet genomförs i svensk rätt genom lagen (2002:562) om elek- tronisk handel och andra informationssamhällets tjänster (e-handels- lagen) samt marknadsföringslagen (2008:486). E-handelslagen ska tillämpas på informationssamhällets tjänster och påbörjande och utövande av verksamhet som rör sådana tjänster. Lagen riktar sig främst till tjänsteleverantörer och föreskriver rätt för tjänsteleverantörer inom den inre marknaden att tillhandahålla tjänster i inom lagens tillämpningsområde. Av lagen framgår även vil- ken information som en säljare är skyldig att tillhandahålla om bland annat företaget, kontaktuppgifter och behörig tillståndsmyndighet och om och vilka tekniska hjälpmedel som måste finnas när en köpare ska göra en beställning.