sou · H9B347d2 · 2022-01-01 00:00:00 — Eventuell oacceptabel omgivningspåverkan får så- ledes i stället hanteras inom ramen för tillsyn. Undantag för vissa murar, plank, upplag, materialgårdar, fasta förvaringsanläggningar och transformatorstationer m.m. Den utökade lovplikten nära gräns bör inte gälla murar, plank, upp- lag, materialgårdar, fasta förvaringsanläggningar eller transformator- stationer som omfattas av undantag från krav på bygglov i en vägplan enligt väglagen (jfr bl.a. 14 b § och 16 a §) eller i en järnvägsplan enligt lagen om byggande av järnväg (jfr bl.a. 2 kap. 2 och 9 §§). Detta korre- sponderar med vad som gäller enligt 6 kap. 2 § första stycket 4 PBF. Vidare bör inte krävas bygglov för vissa parkeringsplatser i ett område som inte omfattas av en detaljplan, om anläggningen behövs för jordbruket, skogsbruket, fisket eller renskötseln. Detsamma bör gälla vissa upplag, materialgårdar eller fasta förvaringsanläggningar utanför detaljplanelagt område. Detta korresponderar med de övriga undantagsbestämmelser som vi föreslår bör gälla för ekonomibygg- nader och de näringar som dessa berör (se avsnitt 7.6.1). Inte heller ska krav på lov nära gräns gälla för angivna anläggningar upplag, transformatorstationer och vindkraftverk – som om- fattas av tillstånd enligt 9 eller 11 kap. (se avsnitt 7.7.9). Undantag för åtgärder som omfattas av grannemedgivande Enligt dagens reglering av lovplikt för vissa åtgärder som avses vidtas närmare gränsen än , gäller att åtgärden ändå får vidtas utan lov om de grannar som berörs medger det, s.k. grannemedgivande. Detsamma gäller vissa åtgärder som vidtas närmare järnvägsspårets mitt än om järnvägens infrastrukturförvaltare medger det (se nuvarande 9 kap. 4, 4 a, 4 b, 4 f, 5 a och 6 §§ PBL samt 6 kap. 2 § PBF). Grannemedgivandet är närmast ett unikum i svensk offentlig rätt, i det att lagstiftaren låter en enskild förfoga över en offentligrättslig tillståndsplikt. Att låta enskilda – normalt dessutom med motstående enskilda intressen – förfoga över tillståndsplikten kan i och för sig vara adekvat i situationer där åtgärder som i första hand rör enskilda intressen är föremål för prövning, t.ex. frågor om insyn eller utsikts- begränsningar. är det relevant att ifrågasätta om dessa åt- gärder över huvud taget ska vara lovpliktiga, då förprövningen här får karaktären av en slags tvistlösning grannar emellan i något som liknar dispositiva tvistemål, som kanske snarare borde hanteras i civilrättslig och inte offentligrättslig ordning.147 Som ovan har nämnts kan många åtgärder dessutom även röra all- männa intressen i mer eller mindre stor omfattning; över huvud taget kan ett enskilt och ett allmänt intresse ofta vara två sidor av samma mynt. I dessa situationer kan det ifrågasättas om det är rimligt att en- skilda förfogar över om åtgärden blir föremål för offentligrättslig för- prövning eller inte. Härtill kommer att grannemedgivandet aktualiserar flera frågor av rättslig natur; t.ex. har ifrågasatt vilken rättslig status ett medgivande har och om – och i så fall under vilka förutsättningar – ett medgivande kan återkallas eller ändras.148 Grannemedgivandet ger dessutom upphov till bevisfrågor i den praktiska tillämpningen, t.ex. om och i så fall vad som egentligen har medgetts. I vårt utredningsarbete har också framkommit indikationer på att grannemedgivanden inte alltid vilar på helt frivillig grund, utan att det kan förekomma påtryckningar – både ekonomiska och andra – för att få till stånd medgivanden. Detta gäller inte minst i situationer där fråga är om planstridiga åtgärder och där grannen i princip får en vetorätt i den meningen att ett uteblivet medgivande leder till en prövning, i vilken den planstridiga åtgärden inte kan beviljas lov (10 kap. 2 § PBL). har det i vårt utredningsarbete framförts nästintill sam- stämmigt att grannemedgivandet som institut bör behållas i den plan- och byggrättsliga regleringen. Detta har motiverats i första hand med att det allmänna inte bör förpröva åtgärder där de berörda är överens. Det ligger också helt i linje med att i högre grad ge fastighetsägarna 2009/10:215 s. 162 f. 148Se , utvändiga ändringar och anmälan – analys och förslag (Rapport 2018:17) s. 13, även möjlighet att lämna med- givande till bygglovsbefriade åtgärder (Rapport 2015:33) s. 35 f. själva – utan inblandning av det allmänna – möjligheten att påverka hur de egna fastigheterna ska utvecklas. Härtill kommer att granne- medgivandet innebär en väsentlig avlastning av såväl byggnadsnämn- derna som överinstanserna, i huvudsak gällande tvister som ändå har mer civilrättsliga än offentligrättsliga inslag. Den lovplikt som en enskild tillåts förfoga över genom granne- medgivandet, bör dessutom i huvudsak avse åtgärder där enskilda – och inte allmänna – intressen gör sig gällande. Med anledning härav och för att bidra till säkerställandet av eventuella allmänna intressen, föreslår vi också att åtgärden i fråga inte får strida mot en detaljplan eller områdesbestämmelser för att inte omfattas av krav på lov. Detta gäller dock inte de åtgärder som vi föreslår bör vara undantagna från kravet på planenlighet. Härigenom undviks också den ovan beskrivna situationen där grannen i praktiken får en slags vetorätt. I sammanhanget är det viktigt att åter igen betona att lovplikten i sig som huvudregel inte bör styra vilka materiella krav som gäller för en åtgärd. Motsvarande gäller grannemedgivandet, dvs. den om- ständigheten att en granne har lämnat ett medgivande, bör i sig så lite som möjligt påverka vilka materiella krav som gäller för åtgärden. Däremot kan förstås ett medgivande påverka bedömningen t.ex. av om omgivningskravet är uppfyllt eller inte (2 kap. 9 § PBL). Vad gäller osäkerheten kring grannemedgivandets rättsliga status, konstaterar vi att man måste göra en åtskillnad mellan medgivandet i civilrättslig och offentligrättslig mening. Att medgivandet – så som någon form av överenskommelse parter emellan – kan bli föremål för en civilrättslig prövning, är således inte i sig något som påverkar den offentligrättsliga statusen av grannemedgivandet. Enligt vår mening torde det vidare numera vara så att det i offentlig- rättslig bemärkelse i och för sig kan vara möjligt att återkalla eller ändra ett grannemedgivande så länge ett lagakraftvunnet – och därmed rättskraftigt – lovbeslut inte har fattats (en annan sak är att dispo- sitioner rörande medgivandet kan vara begränsade i processrättslig mening, i vart fall efter att domstolsinstans avgjort målet).149 I linje härmed ligger också att en senare fastighetsägare anses bunden av ett grannemedgivande från en tidigare fastighetsägare.150 149Jfr NJA 2014 s. 445 (som i och för sig gällde s.k. granneyttrande). 150Se t.ex. MÖD:s dom i mål nr P 8142-17. Åtgärder som ska omfattas av grannemedgivandet Vi föreslår att de åtgärder som ska undantas från lovplikt är de som räknas upp i vårt förslag till bestämmelse. De korresponderar i huvudsak med de synpunkter som har framförts i denna del under utredningsarbetet. I första hand handlar det alltså om åtgärder nära gräns som är förenliga med en detaljplan eller områdesbestämmelser eller åtgärder som inte omfattas av bestämmelser i en detaljplan eller områdesbestämmelser. I andra hand avses sådana åtgärder som får strida mot en detaljplan eller områdesbestämmelser. Det kan t.ex. röra sig om nybyggnad av komplementbyggnad som bl.a. inte får en större byggnadsarea än i ett område som omfattas av en detaljplan respektive i ett område som inte omfattas av en detaljplan. Det kan vidare handla om t.ex. tillbygg- nader med en brutto- eller öppenarea om och om murar och plank som är högre än över marken. Det handlar dessutom om altaner och pooler samt om upplag, utan särskilda storleksbegränsningar, vilket det under utrednings- arbetet har framförts kritik mot från vissa håll. Vi menar dock att denna typ av åtgärder normalt rör grannens motstående intressen i sådan omfattning att grannen bör få disponera över om åtgärden ska lovprövas eller inte. Enligt vår bedömning kommer alltså grannemedgivandet att aktualiseras i fråga om åtgärder där typiskt sett i första hand enskilda intressen står mot varandra. har i och för sig tidigare – med hänvisning till eventuella konsekvenser för bebyggelsemiljön – ifråga- satt om komplementbyggnader med en så stor area som 30,0 kvadrat- meter verkligen ska omfattas av grannemedgivandet.151 Vi anser dock att nu aktuella åtgärder – med de storleksbegränsningar vi föreslår för lovplikten – normalt sett inte kommer att få en sådan påverkan på allmänna intressen som t.ex. kulturmiljön, att en förprövning är generellt motiverad. Grannemedgivandet bör enligt vår mening vidare gälla såväl i ett område som omfattas av en detaljplan som utanför ett sådant om- råde. Visserligen kan det ifrågasättas att berörd granne tillåts dispo- nera över lovplikten även i ett område som inte omfattas av en detalj- plan, eftersom det då inte i en plan har gjorts någon avvägning av 151Se , utvändiga ändringar och anmälan (Rapport 2018:17) s. 22. relevanta enskilda och allmänna intressen. Som vi har angett ovan, är dock vår utgångspunkt i denna del att de intressen som normalt gör sig gällande i anslutning till gräns – oavsett om fråga är om ett om- råde som omfattas av en detaljplan eller inte – är de berördas enskilda intressen och inte allmänna intressen. Mot bakgrund härav samt då oacceptabel påverkan på allmänna intressen – om sådan skulle upp- komma – kan hanteras i efterhand genom tillsyn, gör vi sammantaget bedömningen att berörda grannar bör tillåtas förfoga över lovplikten även i ett område som inte omfattas av en detaljplan. Grannemedgivandet bör vara skriftligt Vi föreslår att ett skriftlighetskrav införs för grannemedgivandet. Framför allt torde ett sådant krav bidra till något färre bevisfrågor i den praktiska tillämpningen. Det handlar kanske inte så mycket om huruvida medgivande över huvud taget har lämnats eller inte, utan mer om vilka åtgärder som berörd granne egentligen medgett och inte. Ett skriftlighetskrav korresponderar med vad har föreslagit, låt vara att verkets förslag avsåg ett medgivande som skulle ges in i ett anmälningsärende.152 Medgivandet kan ske t.ex. genom undertecknande av en situationsplan, där den aktuella åtgärden har ritats in, dvs. på så sätt som ofta sker . Vi har övervägt om grannemedgivanden bör skrivas in i fastighets- registret, men stannat vid att inte föreslå det. Med termen granne avses inte endast de som har ett ägarintresse, utan även andra som har ett av rättsordningen accepterat intresse av- seende markanvändningen.153 Det har i vårt utredningsarbete inte framkommit att bedömningen av vilka som tillhör den krets som är berörda och som således ska lämna ett medgivande vållar särskilt stora bekymmer i praktiken. Även om överrättspraxis är förhållandevis begränsad, kan i alla fall konstateras att kretsen inte nödvändigtvis bara behöver bestå av rågrannarna. Däremot uppkommer i praktiken en del frågor om vem som är behörig att lämna medgivandet. I huvudsak synes det handla om frågor kring firmateckningsrätt i bl.a. bostadsrättsföreningar eller samfällig- hetsföreningar, innebärande att i slutänden måste 152Se , utvändiga ändringar och anmälan – analys och förslag (Rapport 2018:17) s. 23. 153Se t.ex. MÖD 2013:18 och MÖD:s dom i mål nr P 12684-19. genomföra en kontroll gentemot t.ex. stadgar, protokoll eller fastig- hetsregistret. Med våra förslag om slopad anmälningsplikt för de s.k. attefalls- åtgärderna (se avsnitt 7.16), kommer frågan om grannemedgivande inte längre att bli föremål för prövning inför beslut om startbesked, utan endast i tillsynsärenden. Visserligen ankom- mer det på att i ett tillsynsärende visa att det finns förutsättningar för ett ingripande.154 Från vissa håll har dessutom under utredningsarbetet framförts att det möjligen är tveksamt om kan förelägga adressaten (den förklarande) att ge in ett grannemedgivande.155 Som vi ser det måste nämnden dock kunna bereda den enskilde tillfälle att ge in ett grannemedgivande som styrker både grannemedgivandet som sådant och att medgivan- det lämnats av behörig (jfr 11 kap. 8 § första stycket 2 PBL och 23 § FL). Om så inte sker finns det som vi ser det inte något som hindrar nämnden från att utgå från att grannemedgivande saknas på sätt som krävs för att åtgärden inte ska vara lovpliktig. Mot bakgrund av det nu nämnda anser vi inte – trots att grannemedgivandet enligt vårt förslag kommer att aktualiseras avseende väsentligt fler åtgärder – att dessa utmaningar framöver kommer att vara av sådan omfattning att det finns skäl för en särskild reglering. Bestämmelsen finns i 9 kap. 16 § PBL. 7.8.3Grannemedgivande vid allmän plats eller järnväg Förslag: Grannemedgivande får vid en åtgärd intill en 1.allmän plats lämnas av huvudmannen för den allmänna plat- sen, eller 2.järnväg lämnas av järnvägens infrastrukturförvaltare. 154Se t.ex. MÖD 2015:34. 155Jfr t.ex. MÖD 2015:29 samt MÖD:s dom i mål nr P 1666-15 och den 1december 2015 i mål nr P 5374-15. Grannemedgivande vid kommunalt huvudmannaskap Som har angetts ovan, lämnas grannemedgivande normalt av den granne som är berörd. Vad gäller åtgärder nära gräns mot allmän platsmark, t.ex. gata, torg eller park, har dock i praxis uttalats att kommunen i egenskap av huvudman för den allmänna platsen inte kan lämna ett medgivande, eftersom kommunen inte har ansetts kunna representera de som har ett berättigat intresse av att använda sådana områden. Detsamma gäller annan huvudman än kommunen, om huvudmannaskapet enligt gällande detaljplan är enskilt (4 kap. 7 § PBL). I vårt utredningsarbete har närmast samstämmigt uttalats att denna praxis vållar flera tillämpningssvårigheter samt att kom- munen bör få lämna grannemedgivande för åtgärd intill allmän plats. Frågan har tidigare behandlats utförligt i Kommunens möjlighet att lämna medgivande till bygglovsbefriade åtgärder.156 menar att det är rimligt att kommunen ska få lämna medgivande, eftersom kommunen som huvudman är ansvarig för den allmänna platsen och för att den används på det sätt detalj- planen anger.157 anser att en närmare placering än mot väg, gata eller torg alltid ska omfattas av krav på bygglov, både i ett område som omfattas av en detaljplan och utanför ett sådant om- råde och oavsett vem som äger dessa allmänna platser. Medgivande ska enligt dock få lämnas av kommunen vid placering mot park och natur.158 Vi föreslår att grannemedgivande vid åtgärd intill en allmän plats ska få lämnas av huvudmannen för den allmänna platsen. Med allmän plats avses en gata, en väg, en park, ett torg eller ett annat område som enligt en detaljplan är avsett för ett gemensamt behov (1 kap. 4 § PBL). Huvudman för en allmän plats är som huvudregel kommunen (4 kap. 7 § PBL). menar i sin rapport att det blir paradoxalt för den enskilde om kommunen först lämnar ett medgivande för en åtgärd och sedan inte beviljar lov. Kommunens medgivande bör där- 156Boverkets rapport möjlighet att lämna medgivande till bygglovsbefriade åtgärder (Rapport 2015:33). 157Boverkets rapport möjlighet att lämna medgivande till bygglovsbefriade åtgärder (Rapport 2015:33) s. 27. 158Boverkets rapport möjlighet att lämna medgivande till bygglovsbefriade åtgärder (Rapport 2015:33) s. 14. för innefatta en bedömning av om PBL:s aktuella krav är uppfyllda, vilket i sin tur medför att fråga blir om myndighetsutövning.159 Som vi ser det grundar sig dock kommunens möjlighet att lämna ett grannemedgivande i stället på kommunens ansvar för ordnande och underhållande av allmänna platser (se 6 kap., särskilt 18 och 21 §§ PBL). Prövningen av om ett grannemedgivande ska lämnas eller inte bör således inte innefatta någon bedömning av om åtgärden upp- fyller kraven för att bevilja lov, utan i stället av om åtgärden kan komma att hindra kommunen att uppfylla sitt ansvar som huvud- man. Härmed undviks olycklig och i förekommande fall t.o.m. rätts- stridig sammanblandning av kommunens dubbla roller som dels huvudman för allmän plats, dels lovprövande (myndighetsutövande) förvaltningsmyndighet.160 Dessutom undviks situationer som kan komma i konflikt med de kommunalrättsliga bestämmelserna om att en nämnd inte får bestämma om rättigheter eller skyldigheter för kommunen i ärenden där nämnden företräder kommunen som part och inte heller utöva tillsyn över sådan verksamhet som nämn- den själv bedriver (6 kap. 7 § KL). Prövningen av om ett grannemedgivande ska lämnas eller inte kan t.ex. handla om åtgärder nära gräns som kan upplevas som en in- skränkning av allmänhetens möjlighet att nyttja den allmänna plat- sen, vilket påverkar kommunens ansvar för att platsen ska kunna användas för dess avsedda ändamål. Detsamma gäller åtgärder som kan påverka kommunens ansvar för t.ex. vatten- och avloppsledningar och fjärrvärmeledningar. Det kan också handla om åtgärder som hindrar kommunen från att svara för underhållet av den allmänna plat- sen, t.ex. vad gäller renhållning, snöröjning, naturvård samt efterhål- lande av vegetation, bl.a. gräs- och häckklippning. Vi instämmer vidare i vad anför i sin rapport om att avståndsbegränsningen om är väl förankrad och accepterad i det svenska rättsmedvetandet och att det inte bör införas någon särskild generell avståndsregel för allmän plats.161 159Boverkets rapport möjlighet att lämna medgivande till bygglovsbefriade åtgärder (Rapport 2015:33) s. 15 ff. och 36 ff. 160Jfr tingsrätts dom i mål nr T 3880-18. 161Se möjlighet att lämna medgivande till bygglovsbefriade åtgärder (Rapport 2015:33) s. 7. Vad gäller frågan om vilket kommunalt organ som får lämna med- givandet, får det avgöras i enlighet med tillämpliga bestämmelser om delegation i kommunallagen.162 Grannemedgivande vid enskilt huvudmannaskap Som ovan har nämnts är huvudregeln att kommunen ska vara huvud- man för allmänna platser. I detaljplanen kan dock, om det finns sär- skilda skäl för det, bestämmas att huvudmannaskapet i stället ska vara enskilt (4 kap. 7 § PBL). Av 6 kap. 1 § PBL framgår bl.a. att vid enskilt huvudmannaskap tillämpas bestämmelserna om inrättande av anläggning som är gemen- sam för flera fastigheter i anläggningslagen. Även om det i planen har bestämts att huvudmannaskapet ska vara enskilt, måste huvudmannen således bestämmas genom en anläggningsförrättning av lantmäteri- myndighet. Har så skett, är det den huvudmannen – samfällighets- föreningen eller (om delägarförvaltad) delägarna i gemensamhets- anläggningen – som kan lämna ett grannemedgivande. Precis som gäller vid kommunalt huvudmannaskap, får bedömningen utgå från om åtgärden kan hindra den enskilda huvudmannen att uppfylla sitt ansvar som huvudman. Har enskild huvudman inte bestämts genom förrättning, finns det inte någon som kan lämna ett grannemedgivande. Den aktuella åtgärden kommer då i stället att omfattas av krav på lov. Som har framgått ovan, föreslår vi en utökad lovplikt även för åtgär- der som vidtas i ett område närmare än från ett järnvägs- spårs mitt. Bygglov krävs dock inte om medgivande har lämnats av järnvägens infrastrukturförvaltare. Infrastrukturförvaltare av järnväg är t.ex. , men också ett stort antal kommuner, hamnar och bolag (jfr industrispår, hamnspår m.m.). Infrastrukturförvaltarens möjlighet att lämna medgivande grundar sig på förvaltarens ansvar för spåranläggningen. Detta är i enlighet med vad som gäller enligt den nuvarande regleringen av komplementbostadshus och vissa andra 162Jfr även möjlighet att lämna medgivande till bygglovsbefriade åtgärder (Rapport 2015:33) s. 39 ff. komplementbyggnader (9 kap. 4 a § PBL). Det har under utrednings- arbetet inte framkommit några synpunkter i denna del. Avslutningsvis kan även nämnas att vårt förslag innebär att granne- medgivande inte kan lämnas t.ex. för åtgärder som avses vidtas nära gräns till vägområde eller motsvarande, av väghållaren eller motsva- rande. Under utredningsarbetet har framförts motstridiga synpunk- ter vad gäller behovet härav. Vi bedömer att det inte finns något omfattande behov av en möjlighet att lämna grannemedgivande i dessa situationer. Det grundar vi framför allt på att ett sådant med- givande – och därmed att kravet på lov bortfaller – endast leder till att åtgärden i stället blir tillståndspliktig enligt väglagen (se bl.a. 46 och 47 §§ VägL). Vi ser sammanfattningsvis det som mer ända- målsenligt med en lovplikt och en plan- och byggrättslig prövning, liksom sker av dessa åtgärder. Bestämmelsen finns i 9 kap. 17 § PBL. 7.9Krav på lov i skyddat område Förslag: Det ska inom eller i anslutning till sådana områden som avses i 3 kap. 9 § andra stycket krävas bygglov för 1.nybyggnad, tillbyggnad och ändrad användning av ekonomi- byggnad för hästhållning, och 2.att sätta upp eller väsentligt ändra en ljusanordning om den avsedda användningen av anordningen kan antas påtagligt försvåra tillkomsten eller utnyttjandet av totalförsvarets anläggningar. 7.9.1En utökad lovplikt i skyddat område Som vi har angett redan i avsnitt 7.2.6 är en av våra utgångspunkter att totalförsvarsintresset intar en särställning bland de allmänna in- tressen som ska säkerställas i PBL. Med totalförsvaret avses alla de myndigheter som deltar i territoriella försvar och som har särskilda uppgifter för att möta och avhjälpa de faror som uppstår då nationen ställs inför hot.163 I totalförsvarets militära del ingår även civila myndigheter inom försvarssektorn, exempelvis , , och (jfr även 13 kap. 7 § PBL). Ett säkerställande av totalförsvarsintresset bör enligt vår mening i första hand ske genom att relevanta åtgärder blir föremål för en förprövning. Lovplikten för åtgärder i mark- och vattenområden som har betydelse för totalförsvaret måste därför regleras särskilt. Motsvarande bestämmelser finns i viss utsträckning även i den nu- varande plan- och byggrättsliga regleringen, i form av lovplikt för vissa åtgärder som annars inte omfattas av krav på lov (9 kap. 3 c § och 4 d § PBL). Med skyddat område avser vi områden som enligt 3 kap. 9 § andra stycket är av riksintresse på grund av att de behövs för totalförsvarets anläggningar. Områdena korresponderar med dem som pekas ut i nuvarande 9 kap. 3 c § och 4 d § PBL, låt vara att i den sistnämnda bestämmelsen finns ytterligare en avgränsning genom att fråga ska vara om flygplatser och övnings- eller skjutfält. De skyddade områdena kan vara både sådana som ska användas under fredstid, t.ex. övnings- och skjutfält, flygplatser, sjöövnings- områden, förläggningar, förråd, tekniska system, anläggningar och områden för beredskapslagring, och sådana som avses komma till användning under krig, exempelvis områden för befästningsanlägg- ningar och krigsflygfält.164 Uttrycket skyddat område knyter även an till termen skydds- område, med vilken enligt förarbetena till ÄPBL i översiktsplane- sammanhang bl.a. avsågs sådana områden som har lagts ut kring en anläggning som tjänar ett väsentligt statligt samhällsintresse, t.ex. en militär anläggning, ett kärnkraftverk eller en högspänningsledning.165 Utpekandet av områdena sker i enlighet med förordningen om hushållning med mark- och vattenområden, av Försvarsmakten och Myndigheten för samhällsskydd och beredskap inom sina respektive ansvarsområden (2 § andra stycket 12).166 Eftersom det finns anläggningar och områden som är av riks- intresse för totalförsvarets militära del, men som omfattas av sekretess 163Vad gäller civilförsvaret, se även Utredningens om civilt försvar betänkande Struktur för ökad motståndskraft (SOU 2021:25). 164Se SOU 2019:34 s. 105 f. 1985/86:1 s. 718 f. 166Se SOU 2019:34 s. 106 ff. enligt 15 kap. 2 § offentlighets- och sekretesslagen, behöver För- svarsmakten redovisa riksintressena för totalförsvarets militära del på olika sätt. Redovisning av de olika riksintressena finns i Försvars- maktens riksintressekatalog och är tillgängliga länsvis via Försvars- maktens webbplats.