sou · H9B347 · 2022-01-01 00:00:00 — Detta innebär att underrättelse ska ske till de kända sakägarna och de kända bostadsrättshavare, hyresgäster och boende som berörs (5 kap. 11 § första stycket 2 PBL) samt de kända organisationer av hyresgäster som har avtal om förhandlingsordning för en berörd fastighet, eller, om någon förhandlingsordning inte gäller, som är anslutna till en riksorganisation inom vars verksamhetsområde en berörd fastighet är belägen (5 kap. 11 § första stycket 3 PBL). Enligt 5 kap. 11 § första stycket 2 ska de som anges som sakägare alltid underrättas, medan hyresgäster, bostadsrättshavare och boende, som räknas upp i samma punkt, endast ska underrättas om de berörs. I 5 kap. 11 § första stycket 2 PBL är det detaljplanen som de som kommunen ska sam- råda med ska vara berörda av. Eftersom 9 kap. 25 § PBL handlar om ansökningar om förhandsbesked och lov får bestämmelsen förstås så att det är åtgärder som omfattas av sådana ansökningar som hyres- gäster, bostadsrättshavare och boende ska vara berörda av för att underrättelseskyldighet ska föreligga. Nedan beskriver vi underrättelseskyldigheten avseende respektive grupp samt redogör för de utmaningar som finns kopplade till re- spektive skyldighet. Handläggning av lov- och anmälningsärenden och andra processuella frågor Underrättelse till kända sakägare skyldighet att underrätta om en ansökan om lov eller förhandsbesked gäller för det första de s.k. kända sakägarna. Dessa ska alltid underrättas – oavsett om de är berörda av åtgärden eller inte. Termen sakägare är inte definierad i lagen. Avsaknaden av legaldefinition och det faktum att termen inte an- vänds på ett enhetligt sätt i PBL har lett till svårigheter i tillämp- ningen av bl.a. nuvarande 9 kap. 25 § PBL.18 Närmare om vad som framgår av förarbeten och praxis beskrivs i anslutning till våra över- väganden och förslag i avsnitt 7.19.8. Underrättelse till kända bostadsrättshavare, hyresgäster och boende skyldighet att underrätta om en ny ansökan gäl- ler för det andra kända bostadsrättshavare, hyresgäster och boende som berörs. Av förarbetena till 9 kap. 25 § PBL19 framgår att kända bostadsrätts- havare, hyresgäster och boende som berörs av ett samråd, en an- sökan eller ett beslut hamnar utanför sakägarbegreppet (se ovan för beskrivning av sakägarbegreppet). Denna tolkning överensstämmer också delvis med praxis.20 Det får också anses vara därför som bostadsrättshavare, hyres- gäster och boende har angetts särskilt i de bestämmelser i där de ska omfattas av samråd eller få en underrättelse, såsom i exempelvis 9 kap. 25 § PBL genom hänvisningen till 5 kap. 11 § första stycket 2 PBL. Underrättelse till känd hyresgästorganisation skyldighet att underrätta om en ny ansökan gäl- ler för det tredje de kända organisationer av hyresgäster som har av- tal om förhandlingsordning för en berörd fastighet eller, om någon förhandlingsordning inte gäller, som är anslutna till en riksorgani- sation inom vars verksamhetsområde en berörd fastighet är belägen. På samma sätt som gäller för bostadsrättshavare, hyresgäster och boende bedöms hyresgästorganisation inte ingå i sakägarbegreppet. 18Se NJA 2017 s. 3. 1985/86:1 Bilagedelen s. 268 och 299 f. 20Jfr t.ex. MÖD:s dom i mål nr P 4489-13. Handläggning av lov- och anmälningsärenden och andra processuella frågor Det är därför som dessa organisationer har angetts särskilt i exempelvis 9 kap. 25 § PBL, genom hänvisningen till 5 kap. 11 § första stycket 3 PBL. Anledningen till att dessa hyresgästorganisationer ska ingå i den krets som omfattas av samråd enligt 5 kap. 25 § första stycket 2 ÄPBL (numera 5 kap. 11 § första stycket 3 PBL) anges i förarbetena vara att ”en sådan sammanslutning har ett väsentligt intresse av för- slaget till detaljplan”21 och att hyresgästernas organisationer bör ha samma ställning som sakägarna för att garantera de boende möjlig- heter till god information. Vidare anges att en sådan reglering där- igenom betonar betydelsen av den samlade uppfattningen bland be- rörda boende. Det är dock inte fråga om att ta ifrån den enskilda hyresgästen rätten att framföra synpunkter vare sig hon eller han är ansluten till en hyresgästorganisation eller inte.22 Skälen för varför underrättelse ska ske med hyresgästorganisationer motiveras enbart utifrån bestämmelsen i 5 kap. PBL om tillfälle till samråd och kallelse till utställning av planförslag. Varför hyresgästorganisationer även bör underrättas om en ansökan om lov eller förhandsbesked framgår inte av förarbetena, men vi utgår ifrån att det även i dessa ärenden borde handla om att garantera de boende möjlighet till god information. Under vårt utredningsarbete har kravet på underrättelse till hyres- gästorganisation . Detta mot bakgrund av att krav på under- rättelse också finns till hyresgäst och boende. har det fram- förts att skäl saknas för att bara underrätta hyresgästorganisation när det också finns andra organisationer som kan informera de boende, såsom exempelvis Villaägarna eller Fastighetsägarna. Se vår bedöm- ning avseende denna fråga i avsnitt 7.19.8. har ingen lagreglerad skyldighet att underrätta andra myndigheter som har ett väsentligt intresse av en ansökan om lov (jfr 5 kap. 11 § första stycket 4 PBL) utan underrättelse till så- dana myndigheter behöver endast ske om myndigheten bedöms vara sakägare enligt 5 kap. 11 § första stycket 2 PBL. Även om byggnads- nämnden inte har en sådan underrättelseskyldighet kan byggnads- nämndens utredningsansvar ändå innebära att kontakt behöver tas med sådana myndigheter (jfr 6, 8, 23 och 26 §§ FL). 1985/86:1 s. 610. 1985/86:1 s. 80. Handläggning av lov- och anmälningsärenden och andra processuella frågor Av förarbetena till ÄPBL23 framgår att lagstiftaren också utgick ifrån att sådan underrättelse vid behov ändå skulle ske. S.k. skyddsområden i översiktsplanen kan avse att skydda fortsatt drift av en miljöstörande anläggning eller en viktig allmän anläggning, t.ex. en vattentäkt. Bebyggelse med avloppsutsläpp måste här av hygieniska skäl kunna avvisas. Riktlinjer till skydd för sådana samhällsintressen får anses ha en avgörande inverkan på möjligheterna att bygga eller göra andra ingrepp i miljön. Här anser jag därför att enskilda intressen av att t.ex. få bygga hus som regel måste vika, eller att projektet i vart fall måste ges ett sådant tekniskt utförande som lokaliseringen kräver. Ett annat skyddsområde kan vara utlagt kring en anläggning som tjänar ett väsentligt statligt samhällsintresse, t.ex. en militär anläggning, ett kärnkraftverk eller en högspänningsledning. Översiktsplanens riktlinjer utgör i sådana fall ofta en upplysning om restriktioner som redan gäller enligt annan lagstiftning. Avsikten är att värna om den enskildes säker- het och hälsa. Sådana riktlinjer i översiktsplan måste givetvis – för den enskildes bästa – få avgörande betydelse så länge anläggningen i fråga är i drift. Men jag vill även här stryka under behovet av en realprövning i varje enskilt fall. Uppförande av ett fritidshus i närheten av en militär an- läggning kan , liksom skett, tillåtas om anläggningens funktion inte störs nämnvärt. Jag förutsätter att sam- råder med militära myndigheter i dessa ärenden. Att bygga hus för enskilt ändamål inom skyddsområden för kärnkraft- verk, högspänningsledningar etc. kan emellertid inte komma i fråga. Samma rigorösa skydd har t.ex. fornminnen. Ett antal myndigheter har under utredningsarbetet beskrivit vilka risker avsaknaden av en lagstadgad skyldighet för att underrätta myndigheter som har ett väsentligt intresse av en ansökan om lov kan leda till. Försvarsmakten har exempelvis framfört följande. Försvarsmakten ska enligt förordning (1998:896) om hushållning med mark- och vattenområden ange riksintressen för totalförsvaret samt områ- den av betydelse för totalförsvarets militära del (3 kap 9 § ). Mark- och vattenområden som utgör riksintresse för totalförsvaret ska skyddas mot åtgärder som påtagligt kan skada dess värden. Bestämmelserna om riksintresse och områden av betydelse för totalförsvaret ska tillämpas av beslutsmyndigheter i mål och ärenden enigt , vid fysisk planering enligt PBL och vid tillståndsprövning enligt andra författningar. Försvarsmaktens riksintressen utgörs bland annat av skjut- och övnings- fält, flygplatser, sjöövningsområden, tekniska system och anläggningar. Dessa utgör en förutsättning för att uppnå den av riksdag och regering beslutade förmågan och utgör därför en grundläggande produktions- 1985/86:1 s. 718 f. Handläggning av lov- och anmälningsärenden och andra processuella frågor resurs för Försvarsmaktens samtliga förband. Områden som utgör riks- intressen för totalförsvarets militära del är områden som bedöms ha nationellt viktiga värde och kvalitéer för att skydda . Dessa områ- den bör därmed så långt som möjligt skyddas mot åtgärder som påtag- ligt kan skada dess värden. Områden som berörs av omgivningspåverkan från ett av Försvarsmak- ten utpekat riksintresseområde redovisas som ett påverkansområde. Ett påverkansområde är ett område inom vilket åtgärder som exempelvis ny bostadsbebyggelse kan påverkas av, eller som i sin tur kan påverka, verk- samhet inom riksintresseområdet. Hur stora påverkansområden som redovisas runt till exempel skjutfält eller flygplatser varierar beroende på den verksamhet som bedrivs. Inom påverkansområden måste Försvarsmakten kunna säkerställa att ny bebyggelse eller andra åtgärder inte innebär risk för påtaglig skada på ett riksintresse eller påtagligt motverkar totalförsvarets intressen. Vilka åtgärder inom påverkansområden som kan innebära en risk för påtaglig skada på riksintresset eller som anses motverka totalförsvarets intressen kan inte i detalj anges på förhand, utan risken får bedömas i varje enskilt fall. Exempelvis kan meddelade bygglov för bostäder innebära inskränk- ningar i Försvarsmaktens möjligheter att bedriva verksamhet, eftersom och PBL medför krav på att Försvarsmaktens verksamhet inte får innebära olägenheter för kringboende i form av buller. Ju fler bostads- hus som etableras i närheten av riksintressen och områden av betydelse för totalförsvaret, desto större är risken att Försvarsmaktens möjligheter att bedriva verksamhet måste inskränkas. Ett annat exempel på åtgärder inom påverkansområden som kan innebära inskränkningar i Försvars- maktens möjligheter att bedriva verksamhet är etablering av höga bygg- nader inom områden där Försvarsmakten bedriver flygning på låg höjd. För att beslutsmyndigheten ska kunna fatta väl avvägda beslut om och hur ärenden som rör åtgärder inom ett påverkansområde påverkar ett riks- intresse eller ett område av betydelse för totalförsvarets intressen måste Försvarsmakten få möjlighet att yttra sig under handläggningen av ärendet. I de flesta fall remitteras dessa ärenden till Försvarsmakten innan beslut fattas. Det förekommer dock att beslut fattas utan att Försvarsmakten får tillfälle att yttra sig. Om Försvarsmakten inte får kännedom om åt- gärder som utförs inom påverkansområden innebär det att Försvars- makten inte har möjlighet att hävda militära intressen och upprätthålla riksintressets värde för att skydda . Det kan innebära skada på det utpekade riksintresset och att Försvarsmaktens möjligheter att bedriva verksamhet begränsas. Att plan- och lovprocesser hanteras olika av olika beslutsmyndigheter i olika kommuner innebär dessutom en osäkerhets- faktor vid bedömningen av Försvarsmaktens produktionsförutsättningar.24 Se våra överväganden i denna fråga i avsnitt 7.19.10. 24Skrivelse från experten , Försvarsmakten, . Handläggning av lov- och anmälningsärenden och andra processuella frågor 6.5.3Hur ska underrättelsen ske? Bestämmelserna om underrättelseskyldighet säger inte något om formerna för underrättelsen förutom i de fall ett stort antal personer ska underrättas. Bestämmelserna säger inte heller något om vilka hand- lingar som ska kommunicera eller hur som de som underrättas ska få på sig för att yttra sig. I många kom- muner torde av praktiska skäl enbart kommuni- cera de ansökningshandlingar som har störst betydelse för grannarna, men inte blanketter eller andra handlingar som kan antas sakna rele- vans för dessa. I lagrådsremissen inför antagandet av ÄPBL föreslogs att under- rättelsen skulle skickas till sakägarna med rekommenderat brev eller på annat sätt som kunde styrkas, men att det för de boende på en viss fastighet fick ske genom anslag inom fastigheten på lämpligt sätt.25 På Lagrådets förslag slopades dock kravet på rekommenderat brev och en möjlighet infördes till kungörelse för det fall ett stort antal personer skulle underrättas.26 Regeringen har i praxis godtagit att vid ett samrådsmöte underrättat sakägarna genom att beskriva den sökta åt- gärden och gett sakägarna möjlighet att framföra sina synpunkter muntligen.27 Enligt gällande lydelse i 9 kap. 25 § PBL ska underrätta och ge tillfälle att yttra sig. Det får förstås som att det räcker med att underrättelsen skickas med vanligt brev. bör dock på något sätt dokumentera att underrättelsen har skickats.28 Om nämnden får kännedom om att underrättelsen inte har nått den som söks har nämnden ansetts vara skyldig att vidta ytterligare åtgärder för att uppfylla sin underrättelseskyldighet.29 Vidare anges uttryckligen att det är som ska stå för underrättandet. Det innebär att det inte är tillräckligt att t.ex. sökanden inhämtar yttranden från närboende, även om inget hindrar att så sker för att t.ex. redan i ansökan bemöta eventuella invänd- ningar eller anpassa den ansökta åtgärden utifrån dessa.30 1985/86:1 s. 154. 1985/86:1 s. 730 f. 27Se regeringens beslut , In 98/1759/PL. 28Se MÖD:s dom i mål nr P 7952-12. 29Se MÖD:s dom i mål nr P 4868-12. 30Se MÖD:s dom i mål nr P 3247-13; jfr även JO 1989/90:1 s. 338. Handläggning av lov- och anmälningsärenden och andra processuella frågor Om ett stort antal personer ska underrättas får byggnadsnämn- den, i stället för att skicka en underrättelse till var och en, kungöra meddelandet genom att anslå det på kommunens anslagstavla och föra in det i en ortstidning eller sprida ett informationsblad om kun- görelsen till de boende som är berörda, om det stora antalet mot- tagare av meddelandet är boende (9 kap. 25 § andra stycket PBL). Detta förfarande är detsamma som gäller vid meddelande av ett stort antal personer under processen med att ta fram en detaljplan enligt 5 kap. 35 § första stycket 2 PBL. Bestämmelsen i 9 kap. 25 § PBL innehåller inga närmare krav på kungörelsens innehåll och i förarbetena anges endast att kungörelsen bör innehålla en kortfattad upplysning om den sökta åtgärden, en uppgift om var ansökningshandlingarna finns tillgängliga samt när och till vem eventuella yttranden ska lämnas in.31 Det har dock fram- förts att då underrättelseskyldigheten motiverats av att den sökta åtgärden avviker från plan bör underrättelsen, oavsett i vilken form den skickas även innehålla en upplysning om i vilket eller vilka avse- enden den sökta åtgärden avviker från detaljplanen.32 har det inte framkommit några synpunk- ter på formen för underrättelsen. Vi fördjupar oss därför inte ytter- ligare i denna fråga. 6.5.4Kommunicering med sökanden och fastighetsägaren I 9 kap. 26 § PBL finns ett krav på kommunicering med sökanden och fastighetsägaren. Enligt bestämmelsen, får en fråga om lov eller förhandsbesked inte avgöras utan att sökanden och fastighetsägaren har underrättats om vad andra har tillfört ärendet och fått tillfälle att yttra sig över det. Kravet gäller dock inte om en sådan kommuni- cering är uppenbart onödig. Att kommunicering ska ske med fastighetsägaren om denne inte är densamme som sökanden motiverades i förarbetena till PBL33 med att PBL i denna del bör stämma överens med förvaltningslagen som anger att part ska få del av det som tillförs ärendet och möjlighet att 1985/86:1 s. 731. 32Se , Mindre avvikelser från detaljplan – ett nödvändigt men komplicerat undantag i , i FT 2003 s. 89 ff., samt /sv/PBL-kunskapsbanken/ lov--byggande/handlaggning/hora_grannar/, hämtad . 2009/10:170 Del 1 s. 279 ff. Handläggning av lov- och anmälningsärenden och andra processuella frågor yttra sig över det (jfr nuvarande 25 § första stycket FL). Fastighets- ägaren har, vilket redogörs för nedan, rätt att överklaga beslut om lov och bör anses ha ställning som part i ärendet. Vidare kan det inte anses annat än rimligt att en fastighetsägare får kännedom om en an- sökan på den egna fastigheten och vilka synpunkter som andra när- boende och intressenter har haft på den sökta åtgärden. Att en mot- svarande reglering saknades i ÄPBL angavs i förarbetena till PBL vara en stor brist. Att någon annan än fastighetsägaren är sökande i ett ärende om lov är förhållandevis vanligt. Det kan exempelvis handla om en an- sökan om lov för uppförande av en skylt på en butik där ansökan görs av den som tillverkar skylten eller en ansökan om tillbyggnad av en byggnad som görs av en presumtiv köpare av en fastighet. är det också en arkitekt eller husleverantör som ansöker om lov på fastighetsägarens uppdrag. Om sökanden uppger sig vara t.ex. hyresgäst eller arrendator, be- höver inte utreda detta förhållande, men däremot måste nämnden – för att underrättelseskyldigheten ska kunna fungera –alltså ta reda på vem som är lagfaren ägare till fastigheten.34 Det ska i sammanhanget dock noteras att fastighetsägarens sam- tycke till en ansökt åtgärd och sökandens civilrättsliga rätt att få vid- ta en åtgärd på en viss fastighet inte är något som beaktas vid en lov- prövning enligt PBL (9 kap. 30–31 a §§ PBL).35 har det framkommit uppgifter om att det råder osäkerhet bland handläggare hos byggnadsnämnderna om hur bestämmelsen ska tillämpas, exempelvis om vad som behöver kom- municeras med fastighetsägaren. En oklarhet anges vara om byggnads- nämnden behöver kommunicera utkast till tjänsteskrivelse innan ett ärende behandlas av nämnden. Se våra överväganden i avsnitt 7.19.11. 6.5.5Underrättelse avseende anmälningspliktig åtgärd För åtgärder som endast omfattas av krav på anmälan till byggnads- nämnden finns det inte något specifikt krav på kommunicering med närboende m.fl. i PBL. Dessa ärenden ska i stället kommuniceras 34Didon m.fl., (2010:900) En kommentar, , kommen- taren till 9 kap. 26 §. 35Jfr RÅ 2006 not. Handläggning av lov- och anmälningsärenden och andra processuella frågor som andra förvaltningsärenden i enlighet med 25 § förvaltningslagen. Det innebär att , innan beslut om startbesked fattas, ska underrätta den som är part om allt material av betydelse för beslutet och ge parten tillfälle att inom en bestämd tid yttra sig över materialet. Det finns vare sig i den nu gällande förvaltningslagen eller i 1971 eller förvaltningslag någon definition av vad som avses med uttrycket part. I den tidigare lagstiftningen användes uttrycket ”sökande, klagande eller annan part”. Sökande är den som hos en myndighet ansöker om en offentligrättsligt reglerad åtgärd. Det kan exempelvis röra sig om en ekonomisk förmån eller ett tillstånd. En klagande är den som överklagar ett förvaltningsbeslut. Det kan t.ex. vara en sökande som fått avslag på sin ansökan eller någon som påverkas av ett ingripande och vill att beslutet ska upphävas eller ändras. Med uttrycket annan part avsågs bl.a. den som är föremål för ett tillsynsärende och därmed har ställning som s.k. förklarande part. Den som i någon annan egenskap har ett intresse i saken anses normalt sett inte som part i första instans, dvs. Skulle dennes intresse i saken vara sådant att han eller hon anses ha rätt att överklaga myndighetens beslut, kan personen i fråga dock bli part i högre instans. Intressenten uppträder då som klagande i det ärende eller mål i en högre instans som inleds genom överklagandet. En förutsättning för att någon ska anses som part i första instans är dock att denne bedöms ha ett sådant intresse i saken som ger en rätt att överklaga det kommande beslutet, dvs. att personen i fråga är sak- legitimerad.36 Av 13 kap. 15 § PBL framgår att det endast är anmälaren i ärendet som får överklaga ett beslut om startbesked (se avsnitt 6.11.5). är inte skyldig att behandla någon tredje man som part, om det inte av utredningsmaterialet eller omständigheterna i övrigt framgår att personen bör behandlas på sådant sätt. Nämnden ska således inte behöva göra efterforskningar för att ta reda på om det finns eventuella okända intressenter i ärendet. Om en part har ombud ska kommunikation normalt ske med om- budet. Kommunikationsplikten är alltså uppfylld utan att utrednings- materialet tillställs parten själv. En annan sak är att det från service- synpunkt ibland kan vara lämpligt att också kommunicera material 36Lundmark, Säfsten, Förvaltningslagen En kommentar, (Version 1), kommentaren till 25 §. Handläggning av lov- och anmälningsärenden och andra processuella frågor med parten personligen. Finns ett ombud kan dock inte kommuni- kation ske enbart med parten. Kommunikationskravet har betydelse inte minst när en myndig- het får muntliga upplysningar i ett ärende. Förvaltningslagen skiljer inte mellan skriftligt och muntligt utredningsmaterial när det gäller kommunikationsplikten. har samma skyldighet att kommunicera materialet med den som är part oavsett vilken form det har. Det gäller även en upplysning som nämnden får t.ex. vid te- lefonsamtal. Rör det sig om en uppgift av betydelse, får beslut enligt huvudregeln inte fattas utan att parten har underrättats om den och lämnats tillfälle att yttra sig över materialet. Kommunikationsplikten är inte undantagslös. Redan i 25 § första styckets första mening förvaltningslagen, dvs. integrerat i huvud- regeln, finns ett undantag som gäller fall då kommunikation är uppen- bart obehövlig. Regeln syftar till att undvika onödig kommunikation. Regeln ska enligt förarbetena37 tolkas snävt och är tillämplig enbart i sådana fall där behovet av kommunikation, sett objektivt och med beaktande av den enskildes perspektiv, är mindre framträdande eller helt saknas. Det måste alltså stå klart för myndigheten att åtgärden att underrätta och ge parten tillfälle att yttra sig är uppenbart obe- hövlig i den meningen att den inte kan tillföra något i det aktuella ärendet. Ett exempel som ges i förarbetena är kommunikation av handlingar med den som får fullt bifall i ett ansökningsärende där det inte finns någon motpart.38 Det kan också vara fråga om s.k. för- farandebeslut eller olika åtgärder av mer eller mindre teknisk karak- tär som en myndighet vidtar och som ibland utgör beslut. Det kan t.ex. handla om beslut om anstånd, att byta handläggare eller att in- hämta ett utlåtande av någon sakkunnig. Andra tänkbara exempel kan vara beslut om remiss eller beslut som avser hantering av brist- fälliga framställningar. Det kan i de flesta fall också vara uppenbart obehövligt att kommunicera uppgifter som har lämnats av parten själv. Enbart den omständigheten att ärendet rör en sak av ringa värde är dock inte ett tillräckligt skäl för att underlåta kommunikation.39 Vid tvekan om kommunikation har någon uppgift att fylla i ärendet ska kommunikation ske. 2016/17:180 s. 311. 1985/86:80 s. 67 och prop. 1971:30 Del 2 s. 468 och 470. 1971:30 Del 2 s. 470. Handläggning av lov- och anmälningsärenden och andra processuella frågor Av andra stycket i 25 § förvaltningslagen framgår att det är myn- digheten som bestämmer hur underrättelse ska ske. Vilket sätt som är lämpligast beror på omständigheterna i det enskilda fallet, t.ex. materialets art och omfattning. En viktig omständighet är också om myndigheten behöver något bevis om att parten verkligen nåtts av underrättelsen. Kommunikation kan ske såväl muntligt som skrift- ligt. I ärenden om anmälningspliktig åtgärd har nor- malt skriftligt material i ärendet och då är det vanligast att nämnden kommunicerar handlingarna genom att skicka kopior av dessa till parten, t.ex. med e-post eller med vanlig post. Bestämmelsen hindrar dock inte att parten får del av materialet t.ex. vid ett telefonsamtal, i samband med ett besök hos eller vid besiktning som nämnden utför.