sou · H9B349 · 2022-01-01 00:00:00 — Det finns flera utmaningar när det gäller att mäta den faktiska brottsligheten. Statistiken över anmälda brott som utgör en del av den officiella kriminalstatistiken är inte en tillräcklig källa. Till att börja med är det mycket som talar för att de flesta brott som begås aldrig kommer till kännedom och därmed inte heller syns i anmälningsstatistiken. Av olika skäl kan anmälnings- benägenheten också variera och skilja sig mellan olika typer av brott. Ändrade attityder till brott kan vara ett sådant skäl, medial uppmärksamhet kan vara ett annat. En del av de anmälda brotten visar sig senare inte vara brott eller ett annat brott än det som det antogs vara vid anmälningstillfället, vilket gör att statistiken inte heller av dessa skäl ger en fullständig bild av den faktiska brottslig- heten. Omfattningen av en del brottsanmälningar påverkas också av eller andra myndigheters prioriteringar och insatser. Det gäller till exempel många trafikbrott, narkotikabrott och olika former av ekonomisk brottslighet inklusive brott mot välfärdssystemen. Ändrade regler avseende till exempel nya straff- Brottsligheten – ett samhällsproblem bud, avkriminaliseringar och straffskärpningar för viss brottslighet kan också förklara förändringar i den officiella anmälningsstatistiken.1 Som komplement till statistiken används därför bland annat själv- deklarationsstudier och offerundersökningar, som bygger på enskildas uppgifter om egen brottslighet respektive utsatthet för brott, för att bedöma brottslighetens omfattning och utveckling.2 Nationella trygg- hetsundersökningen (NTU) som (Brå) genomför och olika typer av lokala trygghetsundersökningar och skolenkäter utgör några sådana exempel. Trots de nämnda utmaningarna kan såväl kriminalstatistik som kompletterande undersökningar ge viss vägledning och visa åt vilket håll tendenserna pekar. Totalt sett består statistiken över anmälda brott till stor del av ingripandebrott som narkotikabrott och andra brott med stora mörkertal, varför det är viktigt att datakällan används med eftertanke. Det kan dock konstateras att framför allt antalet anmälda bedrägerier har ökat, vilket hänger samman med en ökad digitalisering och därmed även en ökad internetanvändning. Därut- över har it-brottsligheten och it-inslagen i brottsligheten ökat.3 Skadegörelsebrott, narkotikabrott och vissa brott mot person exem- pelvis sexualbrott har också ökat enligt anmälningsstatistiken. Även enligt NTU kan skönjas en ökning av utsatthet för såväl bedrägeribrott som brott mot person men den är inte lika tydlig som i anmälningsstatistiken. Resultaten i NTU gäller andelen utsatta i befolkningen och inte antalet brott, vilket är enheten i statistiken över anmälda brott. I tolkningen av bedrägeribrottsligheten behöver man också beakta att NTU bara gäller utsattheten hos privatpersoner, medan anmälningsstatistiken fångar alla bedrägerier oavsett vilka som drabbats. I fråga om unga mäns utsatthet för misshandel visar NTU emellertid en tydlig nedåtgående trend det . Likaså har tillgreppsbrotten minskat enligt såväl anmälnings- statistiken som NTU. När det gäller det dödliga våldet har en ned- gång som pågått dock brutits och sker en tydlig uppgång även om nivån är lägre än . Ökningen är främst relaterad till olika konflikter inom kriminella miljöer. Det dödliga våldet mot kvinnor i nära relationer har däremot minskat något eller legat på en relativt stabil nivå över tid.4 1Sarnecki, J. och , C. (2021a), s. 48 ff. 3Brå (2016b), s. 43. 4Brå (2019a), s. 47–48. Brottsligheten – ett samhällsproblem Vilken typ av brottslighet som står i fokus kan också förändras . Några brottskategorier som tilldragit sig uppmärksamhet är skjutningar och sprängningar kopplade till konflikter i kriminella miljöer, mäns våld mot kvinnor, hedersrelaterad brotts- lighet samt olika former av internetrelaterad brottslighet till exempel bedrägerier. Brott mot välfärds- och förmånssystemen som grundar sig i bland annat felaktiga arbetstillstånd, osanna intyg och oriktig folkbokföring är en annan sådan kategori. Inte sällan förekommer systematiskt utnyttjande av välfärdssystemen inom ramen för den organiserade brottsligheten. Brott relaterade till våldsbejakande extremism är också en kategori som är värd att nämnas i detta sam- manhang. Att individer inom våldsbejakande extremism systema- tiskt använder våld, hot eller trakasserier är väl känt. Säkerhets- polisen gör bedömningen att det är ensamagerande gärningsperso- ner i utkanten av extremistmiljöerna som är mest benägna att begå attentat eller andra grova våldsbrott.5 När det gäller gärningspersonerna är kön den mest särskiljande faktorn. Män lagförs för brott i väsentligt fler fall än kvinnor. Av lagföringsstatistiken framgår att (87 300 beslut) av alla personer som lagfördes 2019 var män och (17 000 beslut) var kvinnor. Fördelningen har varit ungefär densamma de senaste tio åren.6 Även när det gäller utsatt- heten för brott finns skillnader mellan kvinnor och män. I en studie som genomförts av Brå angående brottsutvecklingen i –2015 konstateras att skillnaden i utsatthet avseende personbrott mellan kvinnor och män har ökat. uppgav av såväl kvinnorna som männen att de utsatts för hot, trakasserier, misshandel, personrån eller sexualbrott. Därefter har andelen män som uppger att de utsatts minskat något medan det mot- satta gäller för andelen kvinnor som uppger att de utsatts.7 Utöver kön varierar brottsligheten också med faktorer som ålder, härkomst och socioekonomisk bakgrund. Utvecklingen i dessa avseenden har undersökts i en särskild studie. I rapporten konstateras bland annat att skillnaderna i lagföringsnivåer mellan män och kvinnor och även mellan unga och äldre minskat . Individer med utländsk bakgrund är överrepresenterade men 5Säkerhetspolisen (2020), s. 49. 6Brå (2020f), s. 5. 7Brå (2017a), s. 32. Brottsligheten – ett samhällsproblem nivåskillnaderna mellan män från olika härkomstgrupper försvinner i princip om hänsyn tas till socioekonomisk bakgrund. Unga kvinnor med utländsk härkomst har en underrisk att lagföras för brott. Överrisken för utlandsfödda män minskar emedan överrisken för de som är födda i och har utlandsfödda föräldrar ökar. Studien visar att skillnaderna i lag- föringsnivåer mellan individer från låg- respektive höginkomst- familjer ökar över tid.8 Brottsligheten varierar inte bara utan också geografiskt. Både utsattheten för brott och brottslighetens karaktär skiljer sig åt i olika delar av landet. Enligt statistik från 2017–2019 tillhör de flesta kommuner/stadsdelar med hög nivå av utsatthet för brott någon av de tre storstäderna eller kommuner nära dem. Kommu- ner/stadsdelar med lägre nivå av utsatthet för brott utgörs före- trädesvis av mindre städer/tätorter och landsbygdskommuner. En betydande andel av dessa är belägna i den norra delen av . Det geografiska området för kommuner med större utsatthet för brott utgör därmed av totala yta, men området rymmer av befolkning.9 I figur 3.1 nedan åskåd- liggörs detta geografiska mönster. 8Bäckman, O. m.fl. (2020), s. 91 ff. 9Brå (2020e), s. 13–14. Brottsligheten – ett samhällsproblem Figur 3.1 Skillnad i utsatthet för brott i kommuner Andelen utsatta för brott inom respektive kommun som skiljer sig statistiskt signifikant från andelen i övriga landet. Källa: Brå. När det gäller utsattheten för brott utmärker sig sådana områden som av betraktas som utsatta.10 Brå har jämfört situationen i denna typ av områden med situationen i bland annat andra områden, det vill säga områden där många människor bor i tätort och där det finns minst en större tätort. Brå har också jämfört utsattheten för brott i utsatta områden med andra delar av landet. Generellt kan sägas att brott förekommer i något större utsträckning i utsatta områden. När det gäller till exempel brott mot person var andelen utsatta kvinnor 2016, jämfört med 16,9 i andra områden. Motsvarande siffror för män var och . Skillnaden i utsatthet för brott mellan 10Polismyndigheten (2017), s. 10. Brottsligheten – ett samhällsproblem utsatta områden och övriga områden har emellertid minskat över tid.11 Det finns också skillnader i utsatthet för olika brottstyper i stor- städer och större städer jämfört med i mindre städer och på lands- bygd. Brå har –2015 studerat skillnader och likheter mellan brottstyper som ingår i NTU det vill säga misshandel, personrån, sexualbrott, bedrägeri, bostadsinbrott och bilstöld. Av analysen framgår att utsattheten för dessa brottstyper genomgående är störst i storstäder och större städer och minst på landsbygden. Personrån utmärker sig genom att utgöra den brotts- typ där skillnaden är störst. Bilstölder har minskat i samtliga kom- muntyper och för denna brottstyp är skillnaden mellan stad och landsbygd minst. I fråga om misshandel visar analysen att skillnaderna minskar mellan stad och landsbygd. Sexualbrott har ökat i samtliga kommungrupper men ökningen är tydligast i storstäder. Bedrägerier är vanligast i storstäder men ökar mest på landsbygden. Bostads- inbrott är mindre vanligt i mindre städer och på landsbygden.12 Även för övrigt torde det finnas geografiska skillnader i brotts- lighetens karaktär beroende på de skilda förutsättningar som råder i olika delar av landet. Såvitt utredningen kunnat finna har det emel- lertid inte gjorts några närmare studier på detta tema. Brottsligheten förorsakar framför allt stort lidande för enskilda och påverkar människors upplevelse av trygghet, även om sambandet mellan brottslighet och trygghet är komplicerat. Den leder också till stora kostnader för samhället. Målet för svensk kriminalpolitik är att minska brottsligheten och öka tryggheten. Det lidande som brotts- ligheten förorsakar de som drabbas av brott kan inte mätas i pengar eller på annat sätt. Det gäller naturligtvis först och främst brotts- offren, de som blir direkt utsatta för brotten. Deras anhöriga och även anhöriga till de som begår brott drabbas också ofta på olika sätt. En särskilt utsatt grupp är barn till såväl brottsoffer som förövare. Inte minst gäller det barn som växer upp i kriminella miljöer eller i missbruksmiljöer och barn till föräldrar som dömts till frihets- 11Brå (2018a). 12Brå (2017a), s. 309–319. Brottsligheten – ett samhällsproblem Brottsligheten påverkar dessa barn bland annat genom den skada och psykiska påfrestning det innebär för dem att tvingas bevittna eller uppleva till exempel våld och hot eller missbruk under sin uppväxt. Det kan också finnas en förhöjd risk för att barnen själva dras in i eller utvecklar ett kriminellt beteende.13 Många brottslingar kan därtill uppleva att kriminaliteten, inklusive en even- tuell missbruksproblematik, förstört deras liv, särskilt när en krimi- nell karriär inletts . Brottsligheten får också stora ekonomiska konsekvenser för såväl enskilda som samhället. Det finns stora utmaningar med att beräkna kostnaderna för brottsligheten eftersom det finns brister i tillgäng- lighet av data, svårigheter att mäta verklig förekomst av brottslighet och att mäta de långsiktiga kostnaderna. Internationellt sett finns forskning på området som handlar om såväl kostnader för brott som ekonomiska fördelar med brottsförebyggande åtgärder eller andra insatser mot brott. Vilka kostnader och brottstyper studierna inklu- derar samt vilka metoder för beräkningar som används varierar dock. Det finns internationella studier som har skattat samhällskostnaderna för brottslighet till mellan av bruttonational- produkten (BNP).14 För del skulle det direkt omräknat innebära kostnader på cirka 132–. I saknas både den typ av bredare analyser avseende upp- skattningar och beräkningar av kostnader för brottsligheten totalt och sådana som redovisar jämförelser mellan olika brottstyper.15 Det finns dock studier som belyser vissa brottstyper och som visar på att kostnaderna för brott är omfattande. Till exempel har bolaget , som ägs av branschorganisationen , på uppdrag av , genomfört studier för att undersöka hur företag drabbas av brottslighet. I en rapport skattas företagens direkta kostnader för brottslighet till runt . anges i rapporten att beloppet är en kraftig underskattning eftersom flera kostnadsposter saknas. Det kan till exempel handla om kostnader för specifik brottslighet, kostnader 13Se t.ex. SOU 2017:112, s. 74–77; prop. 2020/21:170, s. 10. 14Se t.ex. Brå (2017b), s. 42–46. 15Brå (2017b), s. 9. Brottsligheten – ett samhällsproblem för brottspreventiva åtgärder, försäkrings- och it-kostnader samt uteblivna intäkter och investeringar på grund av brottslighet. Slut- satsen som man kommer fram till i rapporten är att näringslivets totala kostnad för brottslighet antagligen överstiger per år.16 Ett annat exempel är en studie om alkoholens sam- hällsekonomiska konsekvenser , som analysföretaget har genomfört på uppdrag av Systembolaget. I rapporten uppskattas kostnaderna för alkoholrelaterad brottslighet till . Kostnaderna avser brottsförebyggande arbete, egen- domskostnader och kostnader som uppstår inom rättsväsendet.17 Ett annat sätt att beräkna kostnaden för brott är att göra bedöm- ningar av vad en kriminell person kostar samhället. Nationalekono- men har tillsammans med sina kollegor gjort ett antal sådana beräk- ningar. Som exempel kan nämnas att kostnaden för en gängmedlem som är kriminell beräknas till 23 miljoner kronor18 och den långsiktiga kostnaden för en enskild våldshändelse med två offer, förövare, vittnen och anhöriga kan uppgå till 75 miljoner kronor.19 Påverkan på upplevelsen av trygghet Brottsligheten påverkar även människors upplevelse av trygghet. Sambandet mellan otrygghet och utsatthet för brott är emellertid komplicerat och det finns inte nödvändigtvis någon direkt koppling mellan upplevelsen av trygghet och brottslighetens omfattning eller risken att faktiskt utsättas för brott. Som exempel kan nämnas att äldre personer generellt sett upplever mer otrygghet än yngre perso- ner trots att äldre utsätts för brott i mycket mindre omfattning än yngre. Som redan nämnts kan upplevelsen av trygghet påverkas även av andra faktorer, som till exempel medias rapportering, samhälls- debatten eller individens bedömning av sin egen förmåga att hantera hotfulla situationer. 16Svenskt Näringsliv (2020), s. 1–2. 17Ramboll (2019), s. 41. 18Lundmark-Nilsson E., och . (2012), s. 82. 19Nilsson I. och Wadeskog A. (2012), s. 9. Brottsligheten – ett samhällsproblem Enligt NTU för uppgav –av befolkningen (16–) att de kände sig mycket eller ganska otrygga eller att de till följd av otrygghet undvek att gå ut ensamma sena kvällar i sitt bostadsområde, –att de trodde att brottsligheten i hade ökat och –att de oroade sig i stor utsträckning över brottslig- heten i samhället.20 Figur 3.2 Resultat avseende otrygghet och oro enligt NTU 2020 Andel (procent) av samtliga och av kvinnorna respektive männen i befolkningen, uppdelat på olika åldersgrupper SAMTLIGA, 16–84 år Män Kvinnor Ålder 16–20–25–35–45–55–65–75–Män 16–20–25–35–45–55–65–75–Kvinnor 16–20–25–35–45–55–65–75–84 år Källa: Brå. I figur 3.2 redovisas resultatet enligt NTU 2020 avseende otrygghet vid utevistelse sen kväll, uppfattning om brottslighetens utveckling och oro över brottsligheten i samhället uppdelat på olika ålders- grupper för de tre kategorierna. Av figuren framgår även hur resul- tatet för de olika kategorierna fördelas mellan kvinnor och män. Det kan konstateras att otryggheten inte är jämnt fördelad i samhället. Brås trygghetsundersökning visar till exempel att kvinnor i samtliga åldersgrupper upplever otrygghet i betydligt större utsträckning än 20Brå (2020a), s. 10–11. Brottsligheten – ett samhällsproblem Vidare framgår att äldre personer oroar sig över brottsligheten i samhället i högre utsträckning än yngre. En märkbar trend är dock att oron för brottslighet ökar bland unga män i åldern 16–. Som framgår av figur 3.2 uppgav av dem att de oroade sig i stor utsträckning över brottsligheten. –2016 var motsvarande siffra mellan . Andra grupper som utmärker sig i detta avseende är åldersgruppen 20–, boende i flerfamiljshus samt svenskfödda med två utrikesfödda föräldrar.21 Otryggheten är större i sådana områden som Brå be- nämner socialt utsatta områden än i andra områden. Särskilt gäller det kvinnor som är boende i socialt utsatta områden. Det är av de som uppger att de känner sig otrygga vid utevistelse i sitt eget bostadsområde, jämfört i andra områden. Motsvarande siffror för män är i socialt utsatta områden och i övriga områden.22 Även Folkhälso- myndighetens folkhälsoenkät visar på stora skillnader mellan olika grupper i samhället när det gäller trygghet och tillit. har brottsligheten fått stort utrymme i svensk nyhetsrapportering och den politiska debatten. Otryggheten i har också ökat . Av NTU framgår att det skedde en påtaglig ökning och att andelen otrygga sedan har legat kvar på samma höga nivå fram till den senaste mätningen, då den ökade ytterligare något.23 Upplevelsen av trygghet påverkar människors hälsa och beteen- den, bland annat riskerar otrygghet att leda till känslor av stress, minskad fysisk aktivitet, isolering och minskad tillit. En konsekvens kan vara att människor vidtar begränsande åtgärder i sina liv. Av NTU framgår också att kvinnor gör det i större utsträckning än män, se även avsnitt 15.10. Bristande tillit kan i sin tur ha ett antal negativa effekter både på individ- och samhällsnivå. På individnivå finns samband både med upplevd välfärd och ohälsa.24 Med hälsa brukar man avse en individs fysiska, psykiska och sociala välbefinnande, det vill säga inte bara avsaknaden av sjukdom. På befolkningsnivå talar man om folkhälsa. Sammantaget kan konstateras att brottsligheten är ett samhälls- problem med stor påverkan på såväl enskilda som samhället i stort. 21Brå (2020a). 22Brå (2018a), s. 20. 23Brå (2020a), s. 10. 24SOU 2020:46, s. 229–230. 4Brottsligheten ska både bekämpas och förebyggas 4.1Brottsbekämpning – en fråga främst för rättsväsendets myndigheter Brottsligheten behöver både bekämpas och förebyggas. Brotts- bekämpning används ofta som ett samlingsbegrepp för alla åtgärder som syftar till att motverka befintlig brottslighet. Att ha förmåga att bekämpa brottslighet är grundläggande i en rättsstat. Brottsbekämp- ningen utgår från den straffrättsliga lagstiftning som beslutar. har regering och riksdag vidtagit ett flertal åtgärder för att skärpa straff och ge de brottsbekämpande myndig- heterna bättre verktyg. Myndigheternas brottsbekämpande verksamhet går i huvudsak ut på att reagera på ett specifikt brott eller brottslig verksamhet. Det handlar framför allt om åtgärder som syftar till att ingripa mot brott, utreda brott, klara upp brott, fatta beslut om att åtal ska väckas eller inte, lagföra personer som begått brott och verkställa utdömda straff. Det är myndigheterna inom rättsväsendet som har dessa centrala brottsbekämpande uppgifter. Till rättsväsendet räknas van- ligtvis , , , och Kriminalvården. domstolar hör till rättsväsendet, men utför i strikt mening inte brottsbekämpande uppgifter. Det finns emellertid andra myndigheter som inte alltid räknas till rättsväsendet, men som har vissa brottsbekämpande upp- gifter. Det gäller exempelvis , , , , och Krono- fogdemyndigheten. Även andra aktörer kan bidra i brottsbekämp- ningen, det gäller till exempel enskilda som blir vittnen till brott. Åtgärder som syftar till att bekämpa brott – oavsett om de sker genom lagstiftning eller inom ramen för olika myndigheters verk- Brottsligheten ska både bekämpas och förebyggas samheter – kan även ha preventiva effekter det vill säga minska risken för att brott över huvud taget inträffar.1 Ett exempel på detta är att det är svårt för en inlåst person, det vill säga en person som avtjänar ett frihetsberövande straff, att begå brott utanför anstalten. Även vet- skapen om att en handling är kriminaliserad eller förenad med ett kännbart straff kan – men behöver inte – avhålla någon från att begå brott. Likaså kan ett åtal eller en lagföring avhålla den berörda personen från att begå nya brott. Sambandet mellan åtal eller lagföring och återfallsfrekvens är dock långt ifrån självklar och kan variera beroende på flera olika faktorer såsom typ av brott och individens tidigare brottsbelastning. Att brottsbekämpande åtgärder även kan ha preven- tiva effekter är aspekter av det brottsförebyggande arbetet som utredningen inte kommer att uppmärksamma närmare. 4.2Brottsförebyggande – en fråga för många aktörer Till skillnad från brottsbekämpning är brottsförebyggande åtgärder sådana som vidtas för att minska risken för att brott över huvud taget ska inträffa. Det handlar om att påverka orsakerna till eller förutsätt- ningarna för brottsligheten. Brottslighet är ett komplicerat fenomen och dess orsaker är också komplexa. Kunskapen om brottslighet och brottsförebyggande arbete är under ständig utveckling, bland annat inom den kriminologiska forskningen. Ofta görs en indelning i social och situationell prevention, där den sociala preventionen tar sikte på människors benägenhet att begå brott och den situationella på till- fällena att begå brott. På ett övergripande plan är ojämlikhet, segregation och utanför- skap förhållanden som kan, men inte behöver, utgöra grogrund för kriminalitet. Den av regeringen tillsatta konstaterar i sitt betänkande bland annat att inkomstojämlikhet för- klarar variationen i brottslighet inom ett land och att den viktigaste bestämningsfaktorn för ett lands mordfrekvens är ojämlikhet.2 Många människor – särskilt unga – begår ett fåtal brott, men för de allra flesta sker det i livet. För de som utvecklar en kriminell livsstil präglas situationen också ofta av andra problem såsom missbruk och beroende, psykisk ohälsa, bristfällig skolgång, 1Sarnecki, J. och , C. (2021b). 2SOU 2020:46, s. 221. Brottsligheten ska både bekämpas och förebyggas umgänge med personer med normbrytande beteende och arbetslös- het. På individnivå finns forskning och teorier om olika risk- och skyddsfaktorer som påverkar människors benägenhet att utveckla ett kriminellt beteende. Forskningen visar också att ju fler risk- faktorer som föreligger, ju större är risken.3 Den sociala brottspreventionen tar framför allt sikte på åtgärder dels för att minska risken för att barn och unga utvecklar ett krimi- nellt beteende, dels för att hjälpa den som inlett en kriminell karriär att lämna den, så kallat återfallsförebyggande arbete. Situationell prevention handlar om hur brott kan förebyggas och tryggheten öka genom allt från övergripande samhällsplanering till att hålla en gång- väg fri från växtlighet som begränsar sikten. talas det om primär, sekundär och tertiär prevention. Primär prevention avser generella insatser som riktas mot alla, sekundär prevention riktas mot särskilda riskgrupper eller särskilt brotts- utsatta platser och tertiär prevention mot människor som redan begått brott eller platser och verksamheter som redan blivit utsatta för brott. En teoretisk modell som ofta används när det gäller brottsföre- byggande arbete är en del av den så kallade rutinaktivitetsteorin som lanserades av de amerikanska kriminologerna på 1970-talet.4 illustreras teorin som en lik- sidig triangel eller, som i det nationella brottsförebyggande pro- grammet Tillsammans mot brott, med tre cirklar enligt figur 4.1. 3Andershed, A-K. och Andershed, H. (2019), s. 7 f. 4Cohen, L.E. och Felson, M. (1979), s. 588–608. Brottsligheten ska både bekämpas och förebyggas Figur 4.1 Illustration av rutinaktivitetsteorin Källa: Regeringen. Enligt teorin är den samtidiga förekomsten av alla tre faktorer i cirklarna en förutsättning för att ett brott ska begås och före- byggande åtgärder kan därför ta sikte antingen på att –minska motivationen hos en person att begå brott, –stärka den formella och informella kontrollen, det vill säga öka upptäcktsrisken eller stärka andra faktorer som ökar den infor- mella kontrollen eller –begränsa tillgången till eller stärka skyddet av lämpliga brotts- objekt eller lämpliga brottsoffer.