sou · H9B3100 · 2022-01-01 00:00:00 — För ordinärt och utvidgat förverkande av brottsvinster liksom för förverkande på grund av brott av annat än brottsvinster bör bestämmelsen utformas genom en hänvisning till de bestämmelser i som gällt. För självständigt förverkande bör i första hand domstolen i den ort där egendomen påträffades pröva frågan om förverkande. Det kan dock vara så att egendomen påträffas långt ifrån ägarens eller den presumerade ägarens bostadsort, t.ex. skulle det kunna vara så att egendomen påträffas vid rutinkontroll av någons bil vid en gräns- passage i och personen är bosatt i mellersta eller norra delen av landet. Det skulle under sådana förhållanden medföra stora kostnader och olägenheter för såväl utredande myndigheter som för den som berörs av en utredning om självständigt förverkande av brottsvinster om utredningen bedrivs i och talan också väcks där. Det bör av den anledningen införas en bestämmelse som innebär att talan också kan väckas vid den domstol där den berörde ska svara i tvistemål eller rätten i den ort där personen mera varaktigt uppehåller sig, om rätten med hänsyn till utredningen och omstän- digheterna i övrigt finner det lämpligt. Samma förhållanden kan sägas göra sig gällande vid utredning och talan beträffande övriga förverkandeformer och vid företagsbot. Huvudregeln bör vara att talan om företagsbot tas upp av domstolen på den ort där det brott som företagsboten grundas på begicks, men domstolen där företaget ska svara i tvistemål är behörig att pröva talan om rätten med hänsyn till kostnaderna och omständigheterna i övrigt finner det lämpligt. Detsamma bör även gälla för talan avseende övriga former av förverkande, t.ex. förverkande av farliga föremål (jfr bl.a. nuvarande 36 kap. 3 §). En ny förfarandelag om rättegången vid förverkande och företagsbot 8.7.4Rätten ska utfärda stämning om talan inte avvisas Vårt förslag: Om rätten inte avvisar talan ska stämning utfärdas mot den som talan riktas mot. Om talan om förverkande riktas mot en okänd person får rätten fatta beslut i frågan efter att talan har kungjorts enligt de bestämmelser som ska införas härom i den nya förfarandelagen. Även den här regleringen är ny och motsvarande bestämmelser finns alltså inte i de befintliga förfarandelagarna. I den föreslagna bestäm- melsens första stycke regleras att stämning ska utfärdas om talan inte avvisas. Att en talan avvisas av domstol lär sällan förekomma, men så ska ske om det föreligger ett rättegångshinder. I bestämmelsens andra stycke upplyses om att rätten kan fatta beslut om förverkande efter att ansökan om stämning har kungjorts om ansökan riktas mot en person som är okänd. Ytterligare förut- sättningar för användningen av kungörelsedelgivning följer av 5 kap. 2 § i den nya förfarandelagen. 8.7.5Uttryckliga bestämmelser för rättegången vid särskild talan om förverkande av brottsvinster Vårt förslag: De bestämmelser som finns i 1986 och för- farandelagar om bl.a. förelägganden och kallelser till huvudförhand- ling bör föras över till den nya förfarandelagen. Dessutom bör det införas mer detaljerade bestämmelser om när avgörande kan ske på handlingarna eller i utevaro av den som talan riktas mot. Regler- ingen bör också innehålla domförhetsregler samt regler om i vilka fall det behövs prövningstillstånd för en prövning i hovrätten. De befintliga förfarandelagarna innehåller inte särskilt många para- grafer, men de paragrafer som finns i lagarna innehåller i sig flera bestämmelser och innebär en relativt omfattande reglering av för- farandet. Sättet att reglera är emellertid inte så lätt att vid en första anblick överskåda. Det finns bestämmelser om bl.a. förelägganden, kallelser och i vilka fall mål får avgöras utan huvudförhandling samt när mål kan avgöras i utevaro av den person som talan riktas mot. För ordinärt förverkande av brottsvinster och förverkande av annat En ny förfarandelag om rättegången vid förverkande och företagsbot än brottsvinster har de särskilda bestämmelser som gäller för brott- mål med böter i straffskalan gällt för handläggningen. Det innebär att den särskilda bestämmelsen om rättens sammansättning i 1 kap. 3 b § , bestämmelserna i 45 kap. 10 § och 46 kap. 15 a § om utvidgade möjligheter att avgöra mål utan huvudförhandling eller i utevaro av den som talan riktas mot har tillämpats vid särskild talan om ordinärt förverkande av brotts- vinster och annat förverkande än förverkande av brottsvinster. För utvidgat förverkande har i stället i 2 § förfarandelag angetts att de regler som gäller för brott med fängelse i straff- skalan ska tillämpas om inte annat angetts särskilt i lagen. Enligt lagens förarbeten innebär hänvisningen bl.a. att talan ska utformas i enlighet med vad som gäller för stämningsansökan i brottmål, att nämndemän ska ingå i rätten när förverkandefrågan prövas samt att krav på prövningstillstånd inte ska uppställas vid överklagande till hov- rätten. Därutöver anses bestämmelserna om kvarstad i brottmål och övriga straffprocessuella tvångsmedel som kan användas vid misstanke om brott som träffas av straffskaleavgränsningen vara tillämpliga. Utöver det regelverk som infördes genom hänvisning till rätte- gångsbalkens bestämmelser finns det en reglering för- farandelag som innebär att en särskild talan om utvidgat förverkande inte får väckas förrän domen i målet om det förverkandeutlösande brottet fått laga kraft samt en bestämmelse om att den som talan riktas mot ska kallas till huvudförhandling och erinras om att målet kan komma att avgöras trots att hen uteblir eller inställer sig genom ombud i en situation då personlig inställelse förelagts personen i fråga. Av den sist nämnda bestämmelsen följer även att målet får avgöras i personens utevaro om saken kan utredas tillfredsställande. Vid genomgång av de bestämmelser som gäller för rättegången vid särskild talan om förverkande är det utredningens uppfattning att bestämmelserna är väl avvägda och att de bör flyttas till den nya förfarandelagen. Det är dock, som angetts ovan, inte särskilt enkelt att bilda sig en närmare uppfattning om vilka regler som ska gälla för förfarandet. Det som beskrivits har lett utredningen till slutsatsen att det regelverk som behövs i huvudsak är på plats, men att det skulle vara av stort värde om det gjordes mer överskådligt och enklare att tillämpa. Vi tror att det enklast låter sig göras genom att man i den nya förfarandelagen tar in de mest grundläggande reglerna om för- En ny förfarandelag om rättegången vid förverkande och företagsbot Regleringen blir därigenom tydligare och den hålls samman på ett annat sätt än enligt gällande rätt. Sedan det klargjorts vilka särskilda bestämmelser som gäller finns det ändå behov av utfyllande reglering, dvs. reglering som kan användas i de fall den nya förfa- randelagen inte reglerar en viss fråga. Denna utfyllande reglering bör vara de regler i som är tillämpliga i brottmål. I fråga om prövningstillstånd gäller för särskild talan om utvidgat förverkande av brottsvinster att det inte krävs prövningstillstånd i hovrätten. Detta följer av hänvisningen till rätte- gångsbalkens regler om rättegången i brott med i straffskalan. Det omvända gäller för sådan egendom som kan förverkas genom ordinärt förverkande av brottsvinster eller genom annat förverkande än förverkande av brottsvinster. Vi har övervägt om den rådande ordningen bör ändra på så vis att det ska krävas prövningstillstånd i alla fall. Ett sådant förslag skulle kunna motiveras med att det blir allt vanligare att kräva prövningstillstånd i hovrätten samt att ett sådant krav ligger i linje med den grundläggande tanken att den huvudsakliga prövningen ska ske i tingsrätt. kostnadsskäl skulle också kunna anföras (se närmare om de uppskattade kostna- derna i avsnitt 12 nedan). Mot ett krav på prövningstillstånd för alla former av förverkande och för särskild talan om företagsbot talar kanske främst det faktum att den reglering om självständigt förver- kande av brottsvinster som vi föreslår innebär att det tillskapas en ny rättsfigur i rättssystemet och att den innebär ingrepp i enskildas egendomsförhållanden utan någon koppling till konkreta brott. Det framstår inte som orimligt att den enskilde vid tillämpning av denna nya rättsfigur ska ha rätt till en prövning i två instanser. Det gäller särskilt som en sådan rätt finns vid utvidgat förverkande. Vid en samlad bedömning har vi därför stannat för att föreslå att det liksom inte ska finnas något krav på prövningstillstånd när det gäller en talan om utvidgat förverkande av brottsvinster eller när det gäller en särskild talan om företagsbot och att detsamma ska gälla för den nya förverkandeformen självständigt förverkande av brotts- vinster. En ny förfarandelag om rättegången vid förverkande och företagsbot Vår bedömning: Tredje man bör ha möjlighet att hävda sin rätt i en förverkandeprocess som förs som en särskild talan. Möjlig- heten bör vara densamma som om frågan om förverkande hade hanterats gemensamt med ett brottmål. •I den nya förfarandelagen bör det införas en hänvisning till reglerna i 36 kap. om tredje mans ställning. •En tredje man som hävdar sin rätt till egendom som kan bli föremål för förverkande har rätt till ett rättsligt biträde om det med hänsyn till tredje mannens personliga förhållanden eller övriga omständigheter föreligger särskilda skäl. •En tredje man som hävdar sin rätt till egendom som kan bli föremål för förverkande ska upplysas om rätten till rättsligt biträde. Som framgår av förslagen i avsnitt 4.9 föreslås det nya 36 kap. brotts- balken innehålla bestämmelser om tredje mans möjlighet att hävda sin rätt i en förverkandeprocess. Det är angeläget att skyddet för tredje man är detsamma oberoende av om frågan om förverkande hanteras gemensamt med ett brottmål eller om det sker genom en separat talan. Sett mot den bakgrunden bedömer vi att det i den nya förfarandelagen bör införas en hänvisning till bestämmelserna om tredje mans ställning i . De närmare övervägandena om möjligheterna för tredje man att hävda sin rätt finns i avsnitt 4.9 ovan. Som framgår av nämnda avsnitt har i sitt avgö- rande i de förenade målen C-845/19 och C-863/19 [EU:C:2021:864] Okrazhna prokuratura – Varna slagit fast att artikel 8.1, 8.7 och 8.9 i EU:s förverkandedirektiv jämförda med artikel 47 i EU:s rättig- hetsstadga ska tolkas så, att dessa bestämmelser utgör hinder för en nationell lagstiftning som tillåter förverkande av egendom till staten som påstås tillhöra en annan person än den aktuella gärningsmannen, utan att denna person har möjlighet att delta i förfarandet för förver- kande. slår emellertid också fast att kravet på ett effektivt rättsskydd, som det föreskrivs i artikel 8.7 i direktivet, En ny förfarandelag om rättegången vid förverkande och företagsbot innebär att en tredje man ska ha rätt till rättsligt biträde under hela förverkandeförfarandet för att kunna tillvarata sina rättigheter. Tredje man ska också informeras om att hen har en sådan rätt (jfr p. 79–81 i nämnda dom). ställningstaganden klargör hur principen om rätten till ett effektivt rättsmedel ska förstås i förhållande till tredje man. I vissa fall kan det vara ytterst svårt, för att inte säga omöjligt, för en tredje man att hävda sin rätt till egendom i ett mål om för- verkande utan stöd av ett rättsligt biträde. En sådan situation skulle t.ex. kunna uppstå om förverkandefrågan inrymmer komplicerade frågor eller ett omfångsrikt processmaterial. Att en tredje man i vissa fall måste ha rätt till rättsligt biträde framstår mot den bakgrunden som rimligt, även om saken lär aktualiseras enbart i undantagsfall. I linje med uttalanden är det också motiverat att en tredje man som hävdar sin rätt till egendom som kan bli föremål för förverkande ska lämnas upplysningar om en sådan rätt. Som utred- ningen tolkar uttalanden om rätten till rättsligt biträde för en tredje man i förverkandeprocessen kan denna rätt inte ses som absolut, dvs. det fordras inte att tredje man i varje situation ska ha rätt till rättsligt biträde för att svensk rätt ska leva upp till EU- rättens krav på ett effektivt rättsmedel. Så länge en tredje mans möj- lighet att tillvarata sin rätt utformas på ett sådant sätt att regelverket inte gör det orimligt svårt för en tredje man att hävda sin rätt kan rätten till rättsligt biträde inte ses som ett oeftergivligt villkor. Utgångspunkten får i stället sägas vara att möjligheten att förordna sådana biträden ska behandlas med försiktighet och urskillning. Ut- redningen föreslår därför att rättsligt biträde ska förordnas om det föreligger särskilda skäl. I mål där förverkandefrågan kan betraktas som förhållandevis okomplicerad bör tredje man normalt kunna föra sin talan själv, även om muntlig bevisning som tar sikte på förverkande åberopas. Inte heller torde åberopande av viss skriftlig bevisning generellt motivera att ett rättsligt biträde förordnas. Om den skriftliga bevisningen som åberopas däremot är omfattande eller svåröverskådlig, t.ex. ett om- fattande bokföringsmaterial, bör det däremot kunna motivera att ett rättsligt biträde förordnas för tredje man. Likaså kan förekomsten av komplicerade rättsfrågor motivera att ett rättsligt biträde förordnas. Andra förhållanden som bör kunna leda till att ett rättsligt biträde förordnas för tredje man kan vara hög levnadsålder, psykisk eller En ny förfarandelag om rättegången vid förverkande och företagsbot allvarlig fysisk sjukdom, nedsatt syn eller hörsel eller annat allvarligt handikapp eftersom sådana personliga förhållanden i vissa fall kan spela in när det gäller möjligheterna att säkerställa en allsidig belys- ning av frågan som ska prövas. Avgörande är om tredje mans situation i det enskilda fallet gör att det föreligger särskilda skäl. Vid den bedömningen måste även beak- tas de skyldigheter en domstol har att iaktta när det gäller materiell processledning. I de allra flesta fall bör tredje man kunna föra sin talan själv under förutsättning att rätten genom frågor och på- pekanden bidrar till att avhjälpa otydligheter och ofullständigheter i parternas framställningar. 8.7.7Rättegångsbalkens regler ska komplettera den nya förfarandelagen Vårt förslag: Den nya förfarandelagen skulle bli väldigt om- fattande om alla bestämmelser som kan komma att behövas skulle specificeras i detalj i den nya lagen. Den nya förfarandelagen ska därför kompletteras med en hänvisning till bestämmelser om rättegången i brottmål. Så som angetts i inledningen till det här avsnittet innebär den nya förfarandelagen att vissa frågor som i och för sig regleras i rätte- gångsbalken uttryckligen regleras i den nya förfarandelagen. Detta sätt att reglera måste ses mot bakgrund av att i grunden inte är tillämplig vid de förfaranden som förfarandelagen reglerar. Vi tror därför att det är mest ändamålsenligt att i den nya förfarandelagen ta in de mest grundläggande reglerna om förfaran- det. Regleringen blir därigenom tydligare och den hålls samman på ett annat sätt än enligt gällande rätt. Sedan det klargjorts i den nya förfarandelagen vilka särskilda bestämmelser som gäller kommer det ändå att finnas behov av utfyl- lande reglering, dvs. reglering som kan användas i de fall den nya förfarandelagen inte reglerar en viss fråga. Denna utfyllande regler- ing bör vara de regler i som är tillämpliga i brott- mål. Det bör därför i den nya förfarandelagen införas en mer generell reglering som anger att beträffande förfarandet i övrigt ska i tillämp- liga delar bestämmelser i brottmål gälla. En ny förfarandelag om rättegången vid förverkande och företagsbot Detta innebär bl.a. att bestämmelser om bevis- ning, omröstning och rättegångskostnader, liksom reglerna som anger vilka uppgifter en ansökan om stämning och kallelser till huvudför- handling ska innehålla är tillämpliga. Sak samma gäller frågan om vilka överklagandefrister som ska gälla i olika instanser. Även rättegångs- balkens reglering om hur huvudförhandlingen går till ska tillämpas vid huvudförhandling i mål som gäller särskild talan om förverkande eller företagsbot. 8.8.1Särskilt om barn och unga Den av oss föreslagna förfarandelagen är – på samma sätt som och förfarandelagar i grunden tillämplig också i relation till ungdomar. Och om det är så att förverkandefrågan är kopplad till ett brott som den unge själv har begått följer av den nuvarande förfa- randeregleringen att relevanta regler om hur en förverkandeprocess mot ett barn eller en ungdom får föras finns i lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare (LUL). Det finns emellertid – av hänsyn till de barn som kan komma att beröras av t.ex. en utredning om självständigt förverkande av brotts- vinster och av tydlighetsskäl – anledning att tillse att vissa grund- läggande bestämmelser i tillämpas också vid en särskild talan om förverkande. Enligt 1 kap. 6 § kan barn inte dömas till påföljd för brott. Trots det finns möjligheter att förverka egendom och använda tvångsmedel mot barn i syfte att utreda brott. Enligt 36 § LUL får bl.a. beslag, husrannsakan och kropps- visitation företas mot någon som är misstänkt för att ha begått ett brott om det finns särskilda skäl. Enligt uttalanden i propositionen Om utredning av brott av barn bör tvångsmedel mot barn användas restrik- tivt. Det bör därför krävas att det finns misstanke om allvarligare brottslighet eller brottslighet av större omfattning.3 Detta bör emel- lertid ställas mot att i olika sammanhang pekat på 1983/84:187 s. 29. En ny förfarandelag om rättegången vid förverkande och företagsbot en oroande utveckling när det gäller att barn och unga utnyttjas av kriminella för att förvara vapen och andra farliga föremål.4 Det är angeläget att motverka att barn dras in i kriminalitet eller utnyttjas i kriminella sammanhang. Nuvarande lagstiftning möjlig- gör att beslag, husrannsakan och kroppsvisitation används även mot barn när det är fråga om allvarliga brott. I sammanhanget bör nämnas att regeringen gett en särskild utredare i uppdrag att se över regelverket för utredningar mot barn som misstänks för brott.5 Syftet med översynen är att förbättra regelverket och säkerställa att en hög grad av rättssäkerhet och effektivitet upprätthålls i utred- ningar där barn är misstänkta för brott. Genom ett tilläggsuppdrag ska utredaren också analysera behovet av utökade möjligheter att företa beslag, husrannsakan och kroppsvisitation mot barn och lämna förslag på de författningsändringar eller andra åtgär- der som bedöms nödvändiga för att beslag, husrannsakan och kropps- visitation i tillräcklig omfattning ska kunna företas mot barn under 15 år.6 Vi har haft kontakt med nämnda utredning beträffande förslag som har eller kan ha gemensamma beröringspunkter, men mot bakgrund av att utredningen om barn som misstänks för brott inte är slutförd och att den ska redovisa sina förslag i stort sett som denna utredning, har vi inte haft möjlighet att ta del av den utredningens förslag. Det bör därför under den fortsatta beredningen inom säkerställas att de båda utred- ningarnas förslag blir samordnade. När det gäller unga som kan bli föremål för straffrättsliga åtgär- der är det särskilt angeläget att handläggningen av ärendet sker skyndsamt, inte minst av pedagogiska skäl. Det är också viktigt att samhällets förhållningssätt när unga begår brott är konsekvent och tydligt och sker med beaktande av personens ålder och involverar dennes vårdnadshavare. Sett mot den bakgrunden är det naturligt att s.k. ungdomsmål ska handläggas av lagfarna domare som särskilt har utsetts av domstolen att handlägga sådana mål. Effektiva och rätts- säkra utredningar i vilka barn förekommer förutsätter vidare en nära och väl fungerande samverkan mellan polis, åklagare och socialtjänst där barnets vårdnadshavare, barnets juridiska biträde och åklagaren närvarar vid förhör med barnet. Utgångspunkten är att även före- 4Se Ds 2020:23 s. 124 och Brottsförebyggande rådets rapport nätverk och grup- peringar – Polisers bild av maktstrukturer och marknader (rapport 2016:12 s. 66). 5Utredningen om barn som misstänks för brott (Ju 2019:15). 6Se utredningens direktiv, dir. 2019:103, och tilläggsdirektiv, dir. 2021:41. En ny förfarandelag om rättegången vid förverkande och företagsbot trädare för ska närvara vid förhör och att det för den unge ska förordnas en offentlig försvarare eller, om personen är , ett juridiskt biträde. Regler för hur utredningar om brott som begåtts av barn ska genomföras finns förutom i LUL även i och för- undersökningskungörelsen (1947:948). Därutöver finns flera för bindande internationella instrument som berör barns rättig- heter när de misstänks för brott. utgör FN:s konvention om barnets rättigheter () svensk lag.7 vilar på fyra grundläggande principer: principen om ickediskriminering (artikel 2), principen om barnets bästa (artikel 3), barnets rätt till liv, överlevnad och utveckling (artikel 6) och barnets rätt att komma till tals (artikel 12). När det gäller översynen av bestämmelserna om barn som misstänks för brott är även artiklarna 37, 39 och 40 av särskilt intresse. Artikel 37 ger barnet rätt att skyddas mot tortyr, annan grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraff- ning, dödsstraff, livstids fängelse utan möjlighet till frigivning och olagliga eller godtyckliga frihetsberövanden. I artikel 39 regleras konventionsstaternas skyldighet att rehabilitera barn. I artikel 40 be- handlas rättigheter för barn som är misstänkta eller åtalade för, eller har befunnits skyldiga till, brott. Staterna ska bl.a. främja ett särskilt förfarande för barn och att hänsyn ska tas till barnets ålder. Artikeln anger också att ett barn som misstänks för brott ska få sitt privatliv till fullo respekterat under alla stadier i förfarandet. Inom EU har även direktivet om rättssäkerhetsgarantier för barn som är misstänkta eller tilltalade i straffrättsliga förfaranden antagits (Barnrättsdirektivet).8 De lagändringar som var nödvändiga för att genomföra direktivet i svensk rätt trädde i kraft . I propositionen Genomförandet av barnrättsdirektivet och några andra straffprocessuella frågor uttalas att en person som inte är straff- myndig bör garanteras samma rättigheter vid t.ex. ett förhör som hålls av polis som en person som är straffmyndig och som hörs som misstänkt eller tilltalad.9 I förundersökningskungörelsen finns särskilda bestämmelser om barnförhör. Där anges bl.a. att förhör med någon som är 2017/18:186. 8Europaparlamentets och rådets direktiv /800/EU av . 2018/19:71 s. 15. En ny förfarandelag om rättegången vid förverkande och företagsbot och som är misstänkt för brott, målsägande eller vittne ska planeras och verkställas så att det inte uppkommer fara för att den som förhörs tar skada (17 §). Det är av största vikt att alla förhör med barn sker anpassat utifrån det aktuella barnets individuella förut- sättningar enligt beprövade erfarenheter och i enlighet med aktuell forskning på området. Förhörsledaren bör ha särskild kompetens för uppgiften. Även den som är kan bli föremål för utredning och talan om förverkande Vårt förslag: Det ska införas en ny regel i den nya förfarande- lagen som klargör hur en utredning och efterföljande talan om förverkande ska handläggas om den som berörs är . Bestämmelsen ska anknyta till det regelverk som följer av LUL. De bestämmelser som ska tillämpas också vid en särskild talan om förverkande är: •2 § om särskilda krav på den som ska leda en utredning, •5 § första stycket första meningen om underrättelse till vård- nadshavare, •6 § första stycket första meningen om underrättelse till social- nämnden, •7 § om närvaro vid förhör, •25 § första stycket om särskilda krav på rätten, •26 § första stycket om underrättelse till vårdnadshavare om huvudförhandling, •27 § om att undvika uppmärksamhet, om stängda dörrar m.m., •29 § första stycket om skyndsam handläggning m.m., •31 § om utredning avseende en person , •32 § andra–fjärde stycket om att sådan utredning som avses i 31 § ska bedrivas skyndsamt och ledas av särskilt lämpad person,