sou · H9B332 · 2022-01-01 00:00:00 — Leverantören är inte skyldig att själv inhämta information om tillgängliggörandet som denne inte har kännedom om för att uppfylla sin skyldighet. Skyldigheterna omfattar inte heller att lämna sådana uppgifter som kan omfattas av sekretess eller tystnadsplikt enligt avtal. Enligt punkten 2 ska pliktexemplaret åtföljas av information om det logiska format som materialet har. Bestämmelsen motsvarar 11 § 2 e-pliktlagen. Enligt punkten 3 ska pliktexemplaret åtföljas av koder eller liknande som kan krävas för att ta del av innehållet. Liksom enligt 11 § 3 e-pliktlagen avses här information om koder eller liknande som har tillgängliggjorts för allmänheten. Punkten 4 anger att pliktexemplar ska åtföljas av sådan information som följer med varje exemplar när detta görs tillgängligt för allmän- heten och som inte omfattas av leveransplikt i sin egen rätt. fråga om sådan information som har gjorts tillgänglig för allmänheten tillsammans med pliktexemplaret. Bestämmelsen motsvarar vad som gäller för åtföljande tillbehör vid leverans av fysiska pliktexemplar (15 § första stycket 2). digitala versioner av det som skulle utgöra konvolut till t.ex. en cd- eller dvd-skiva eller ett bokomslag. Denna typ av information ska lämnas även enligt 11 § 4 e-pliktlagen. Bestäm- melsen träffar inte undertexter och syntolkning. Leveransplikt gäller inte heller om det finns hinder på grund av rättighetsskäl. Punkten 5 gäller datorprogram och särskilda anvisningar och är lik- som 15 § första stycket 3 ovan tillämplig om kunskapen om använd- ningen inte är allmänt känd eller då det krävs särskilda tekniska anvisningar för att tillgodogöra sig innehållet. Bestämmelsen saknar motsvarighet i e-pliktlagen och har utformats på samma sätt som mot- svarande bestämmelse i pliktexemplarslagen (32 § första stycket 3). Pliktexemplar ska, med undantag för skrifter och tekniska upptagningar, lämnas via nätverk. Bestämmelsen anger att digitala pliktexemplar ska lämnas via nätverk. I den nya lagen ändras alltså huvudregeln jämfört med 10 § e-plikt- lagen på så vis att leveransen inte längre ska göras genom att materialet lämnas på en lös databärare. Skrifter och tekniska upptagningar ska givetvis lämnas fysiskt, antingen direkt på stället eller genom att skickas i en försändelse. Den pliktansvariga myndigheten kan i en- skilda fall besluta om att digitala pliktexemplar får lämnas på annat sätt. Bestämmelsen reglerar inte hur det som ska åtfölja pliktexemplaret ska lämnas. Det ankommer på den pliktansvariga myndigheten att meddela föreskrifter om det (19 §). Saknas föreskrifter är utgångs- punkten att leveransmetoden för det som ska åtfölja pliktexemplaren följer pliktexemplaret. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 10.7. När leverans ska ske Pliktexemplar samt det som ska åtfölja exemplaret enligt 14–16 §§ ska lämnas , dock senast från tillgänglig- görandet. För en annan skrift än en tryckt dagstidning gäller i stället för första stycket att leveransen ska ske inom efter utgången av det kalenderkvartal under vilket skriften gjordes tillgänglig. Bestämmelsen reglerar tidpunkten för leveransen och anger att plikt- exemplar som regel ska levereras . För allt utom sådana skrifter som inte är tryckta dagstidningar sätts den yttersta tidsgränsen för leveransplikten till senast från tillgänglig- görandet. än tryckta dagstidningar ska i stället levereras inom efter det kvartal inom vilket skriften gjordes tillgänglig. På så vis kan tryckeriet, förlaget eller motsvarande leverantör sam- ordna sina leveranser så att pliktmaterial skickas vid fyra tillfällen . Det sistnämnda motsvarar vad som gäller enligt 28 § pliktexem- plarslagen. I jämförelse med dagens lagstiftning innebär bestämmelsen en bety- dande förenkling genom att i huvudsak en och samma tidpunkt gäller för allt som ska levereras. Motsvarande ordning gäller en- ligt 3 § e-pliktlagen medan tidpunkterna i 27–30 §§ pliktexemplars- lagen är kopplade till de föremål som ska levereras. Våra överväganden presenteras i avsnitt 10.8. Beslut angående leveransplikt i enskilda fall Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får i ett enskilt fall besluta om undantag från skyldigheten att lämna pliktexemplar. Ett sådant beslut får meddelas om ett material inte bedöms ha ett väsentligt värde för forskningen eller bevarandet av det svenska kulturarvet eller om materialet ändå bevaras för framtiden på ett betryggande sätt. Undantag får också beslutas om det annars finns särskilda skäl. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får också i enskilda fall besluta om undantag eller avvikelser från skyldigheter enligt bestämmelserna i 12–18 §§. Bestämmelsen bemyndigar regeringen att besluta om de undantag och avvikelser som anges i bestämmelsen. Regeringen ges även rätt att överlåta beslutanderätten till en myndighet. Av förordningen framgår att KB meddelar sådana beslut. Besluten får endast avse enskilda fall, dvs. i förhållande till en viss leverantör eller en särskild uppgift eller motsvarande. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 10.9. Beslut om undantag och avvikelser får inte gå utanför det lagen tillåter. Beslut om undantag och avvikelser kan alltså endast inskränka de skyldigheter som gäller enligt lagen. Myndigheten kan inte heller besluta att en leverantör ska lämna pliktexemplar till någon annan myndighet än de regeringen i förordning pekat ut som pliktmottagare enligt 13 §. Första stycket gäller beslut om undantag från skyldigheten att lämna pliktexemplar. Sådana beslut får endast meddelas i de fall som bestämmelsen anger. Den pliktansvariga myndigheten måste alltså i det enskilda fallet göra en bedömning av om det är motiverat att medge undantag. Med särskilda skäl avses förhållanden som är att hän- föra till den enskilda leverantören. Bestämmelsen har i denna del ut- formats i enlighet med 3 § e-pliktförordningen.5 Även 36 § pliktexem- plarslagen ger möjlighet att medge undantag från leveransplikt i enskilda fall. Andra stycket gäller beslut om undantag och avvikelser från skyl- digheterna enligt bestämmelserna i 12–18 §§. Beslut i denna del kan t.ex. avse att endast ett pliktexemplar av en skrift behöver lämnas, att vissa tillbehör eller viss information inte behöver lämnas, att digitalt material får lämnas på databärare och att leveransplikten får fullgöras senare än vad lagen anger. Andra stycket motsvarar – beträffande möjligheten att meddela beslut om att pliktexemplar får lämnas på annat sätt än vad lagen anger – 10 och 15 §§ e-pliktlagen. 5Bemyndigandet att meddela beslut om undantag finns i 9 och 16 §§ e-pliktlagen. Skyldighet att lämna pliktexemplar eller uppgift efter särskilt beslut (rekvisition) Den pliktansvariga myndigheten får besluta att en fysisk person som fyllt och är folkbokförd i eller en juridisk person med säte i eller som på annat sätt är etablerad i ska lämna en uppgift som behövs för egeninsamling eller pliktexemplar av pliktmaterial som inte omfattas av leveransplikt (rekvisition). Ett sådant beslut ska rikta sig till den som har låtit göra materialet tillgängligt på det sätt som anges i 4 §. Vid beslut om rekvisition ska den pliktansvariga myndigheten beakta syftet med pliktmaterial enligt 1 § och att åtgärden är proportionerlig för den som ska lämna pliktexemplar eller uppgift. Rekvisition får användas för att –komplettera eller möjliggöra egeninsamling enligt 23 §, –tillsammans med leveransplikt och egeninsamling få ett så full- ständigt pliktmaterial som möjligt rörande en särskild händelse eller företeelse, –i andra fall komplettera leveranspliktigt material om det behövs för att syftet med pliktmaterial ska uppnås. Rekvisition får inte användas för att samla in material som har undantagits från leveransplikt enligt 8 §. Bestämmelsen utgör, tillsammans med bestämmelserna i 21–22 §§, regelverket för skyldigheten att lämna pliktexemplar eller uppgift efter särskilt beslut, rekvisition. Eftersom rekvisition är en ny plikt- insamlingsmetod finns inga motsvarande bestämmelser i nu gällande lagstiftning. Våra överväganden om rekvisition som insamlingsmetod finns i kapitel 9. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 11.1. I bestämmelsen anges vad den pliktansvariga myndigheten får besluta om i förhållande till vem, samt under vilka förutsättningar rekvisition får användas. Rekvisition får inte användas på andra sätt än de som nämns i bestämmelsen. Första stycket anger mot vem ett beslut om rekvisition får riktas och vad som får samlas in. Liksom leveransplikten får ett beslut om rekvisition endast riktas mot den som omfattas av svensk jurisdiktion på det sätt som bestämmelsen anger. Förutsättningarna i den delen behandlas i författningskommentaren till 9 § och i avsnitt 10.3. Beslutet ska rikta sig till den som har låtit göra materialet tillgängligt på det sätt som anges i 4 §. Rekvisition får användas för att samla in pliktmaterial. Insamlingsmetoden får också användas för att samla in en uppgift som behövs för att den pliktansvariga myndigheten ska kunna samla in pliktmaterial genom egeninsamling. Av andra stycket följer att beslutet ska föregås av överväganden om insamlingen är proportionerlig. Med det menas att de olägenheter beslutet orsakar den som ska lämna pliktexemplaret eller uppgiften ska vägas upp av den nytta det som lämnas skapar i förhållande till syftet med pliktmaterial enligt 1 §. Går det att förutse att rekvisitionen resulterar i stora kostnader för den pliktskyldige ska nyttan således vara stor. Tredje stycket anger under vilka förutsättningar rekvisition får användas. Bestämmelsen är uttömmande vilket innebär att rekvisition inte får användas för insamling av andra skäl än de lagen anger. Rekvisition får användas för att –komplettera eller möjliggöra egeninsamling enligt 23 §, –tillsammans med leveransplikt och egeninsamling få ett så full- ständigt pliktmaterial som möjligt rörande en särskild händelse eller företeelse, –i andra fall komplettera leveranspliktigt material om det behövs för att syftet med pliktmaterial ska uppnås. Eftersom rekvisition ger den pliktansvariga myndigheten möjlighet att på egen hand besluta om vad som ska rekvireras behöver beslutet också relateras till syftet med pliktmaterial som helhet. Beslut om rekvisition innebär att besluta om ett urval. Sådana urval ska alltid vara sakliga och opartiska och göras på så sätt att resultatet blir repre- sentativt. Representativiteten bör utgå från den tid insamlingen sker i och inte utifrån den samling som ska berikas. Det innebär t.ex. att en identifierad lucka i myndighetens samling inte ska utgöra skäl för att insamlingen enbart koncentreras till den ut- givning som fyller luckan till förmån för annat material. Avsikten med skrivningen om att beslut ska fattas efter beaktande av syftet med pliktmaterialet är just att rekvisitionen ska avgränsas utifrån de syften som motiverar pliktmaterialet i stort, dvs. att bevara uttryck för det offentliga samtalet och för att tillgodose rätten att ta del av och skapa kunskap, åsikter och andra uttryck. Av fjärde stycket följer att rekvisition inte får användas för att samla in sådant material som har undantagits från leveransplikt enligt 8 §. Den pliktansvariga myndigheten ska i beslutet om rekvisition ange vad som ska lämnas, det senast ska ha lämnats samt de ytterligare förutsättningar som krävs för att pliktexemplaret eller upp- giften ska kunna lämnas, bevaras och tillhandahållas. Bestämmelsen anger vilka uppgifter som ska tas in i ett beslut om rekvisition. Direktivet riktar sig till den som ska besluta om rekvisition, dvs. till den pliktansvariga myndigheten, samt tydliggör för den plikt- skyldige vad som ska framgå av beslutet. Beslutet ska formuleras så tydligt att det ger tillräcklig information för att materialet ska kunna lämnas på det sätt den pliktansvariga myn- digheten beslutat. Ramarna för beslutet anges i 22 §. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 11.2. Hur pliktexemplar ska lämnas efter beslut om rekvisition När pliktexemplar ska lämnas efter beslut om rekvisition gäller 12 § första stycket och 13–17 §§ i tillämpliga delar. Bestämmelsen anger de förutsättningar som ska gälla för den plikt- ansvariga myndighetens beslut. Hänvisningen till 12 § första stycket innebär att beslutet endast kan avse ett exemplar. Det gäller även om beslutet avser en skrift som om den omfattats av leveransplikt skulle ha levererats i två exemplar. Genom hänvisningen till de övriga bestäm- melserna ges ramarna för till vem och hur materialet ska lämnas, för vad som kan efterfrågas vid sidan av pliktexemplaret samt metod för överlämnade. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 11.3. Insamling av pliktmaterial genom den pliktansvariga myndighetens egen försorg (egeninsamling) Den pliktansvariga myndigheten får samla in pliktmaterial med metoder som innebär att den som gjort materialet tillgängligt enligt 4 § inte med- verkar vid insamlingen (egeninsamling). Vid sådan insamling får myn- digheten använda automatiserade tekniska metoder och automatiserade urval. Innan en egeninsamling påbörjas ska den pliktansvariga myndigheten ta ställning till –syftet med insamlingen, –vilken eller vilka insamlingsmetoder som ska användas, och –vilket material som ska samlas in. Den pliktansvariga myndigheten ska dokumentera och offentliggöra sina ställningstaganden enligt andra stycket senast i samband med att egeninsamlingen påbörjas. Bestämmelsen utgör, tillsammans med 24 §, regelverket för sådan insamling av pliktmaterial som får ske genom den pliktansvariga myndighetens egen försorg, egeninsamling. Eftersom egeninsamling inte tidigare varit en metod för pliktinsamling finns inga motsvarande bestämmelser i pliktexemplarslagen eller e-pliktlagen. Övervägandena i fråga om egeninsamling som metod för pliktinsamling behandlas i kapitel 9. Förutsättningarna för bestämmelsen tillämpning behandlas i avsnitt 12.1. Bestämmelsen anger vad som får samlas in, vilka metoder som får användas och de ställningstaganden som den pliktansvariga myndig- heten måste göra innan insamlingen påbörjas. I fråga om vad som ska samlas in gäller för egeninsamlingen liksom för det som i övrigt om- fattas av pliktlagstiftningen att insamlingen endast få avse material som har gjorts tillgängligt enligt 4 §. På samma vis som inför ett beslut om rekvisition ska de urval som görs vara sakliga och opartiska. Dess- utom ska den pliktansvariga myndigheten dokumentera och offent- liggöra sina ställningstaganden. Egeninsamling får användas för att samla in pliktmaterial som inte kan samlas in med leveransplikt. Det får också användas tillsammans med leveransplikt och rekvisition för att få ett så fullständigt pliktmaterial som möjligt rörande en särskild händelse eller företeelse. Bestämmelsen reglerar i vilka fall egeninsamling får användas. Insam- lingsmetoden får alltså inte användas för att samla in material av andra skäl än de som följer av bestämmelsen. Övervägandena presenteras i avsnitt 12.2. Den pliktansvariga myndigheten får vid vite förelägga den som ska lämna pliktexemplar att fullgöra sin skyldighet att lämna sådant exem- plar. Ett sådant föreläggande får även avse de skyldigheter som framgår av 14–16 §§. Den pliktansvariga myndigheten får också vid vite före- lägga den som underlåtit att tillhandahålla material enligt 15 § tredje stycket att fullgöra sin skyldighet genom att lämna materialet direkt till myndigheten. Ett beslut enligt 20 § får förenas med vite. Beslut som riktar sig till en myndighet får inte förenas med vite. Bestämmelsen anger under vilka förutsättningar den pliktansvariga myndigheten får vitesförelägga den pliktskyldige. Bestämmelsen reg- lerar samtliga de tillfällen då brister i samband med pliktinsamlingen får hanteras med ett vitesföreläggande. Vitesförelägganden bör normalt användas först om den som är skyldig att leverera inte gjort det efter påminnelse. Bestämmelsen motsvarar delvis 34 § pliktexem- plarslagen och 12 § e-pliktlagen. Föreläggande får enligt första stycket ske när den pliktskyldige har underlåtit att lämna pliktexemplar eller något som ska åtfölja plikt- exemplaret enligt 14–16 §§. Hänvisningen till 15 § tredje stycket avser de gånger framställaren av en tryckt skrift, dvs. tryckeriet eller mot- svarande, har fullgjort sin leveransplikt och bristen i leveransen beror på att tryckeriet inte fått de tillbehör som ska åtfölja leveransen. I sådana fall får föreläggandet riktas mot den som beställt tryck- ningen och utformas så att det som saknas ska skickas direkt till den pliktansvariga myndigheten. Bestämmelsen ersätter i denna del straffbestämmelsen i 35 § pliktexemplarslagen. Av andra stycket följer att även ett beslut om rekvisition får förenas med vite. Om så sker, riskerar den som inte följer ett beslut om rekvisition, eller endast följer det delvis, att få betala vite tills kraven i beslutet är helt uppfyllda. Tredje stycket anger att vitesförelägganden inte får riktas mot myndigheter. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 13.1. Den pliktansvariga myndighetens beslut enligt 19, 20 och 25 §§ får över- klagas till allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. Bestämmelsen pekar ut vilka beslut enligt lagen som får överklagas och motsvarar delvis 37 § pliktexemplarslagen och 13 § e-pliktlagen. Rätten att överklaga gäller beslut om undantag och avvikelser i enskilda fall, beslut om rekvisition samt vitesförelägganden. Andra beslut, som t.ex. i fråga om egeninsamling eller urval får alltså inte överklagas. Av förvaltningslagen följer att ett beslut får överklagas av den som beslutet angår, om det har gått honom eller henne emot (42 §). Möjligheten att överklaga beslut om undantag är nytt i för- hållande till gällande rätt. Hänvisningen till förvaltningsdomstolarna ska närmast ses som en erinran om att överklaganden ska följa den processordning som nor- malt gäller vid överklagande av beslut som fattas av en förvaltnings- myndighet. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 13.2. Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får meddela när- mare föreskrifter om hur pliktexemplar och det som ska åtfölja plikt- exemplar enligt 14–16 §§ ska lämnas och om den information som enligt 14–16 §§ ska åtfölja pliktexemplar. Bestämmelsen ger regeringen eller den myndighet regeringen bestäm- mer rätt att meddela verkställighetsföreskrifter i de frågor som gäller hur pliktexemplar ska lämnas och om det som ska lämnas tillsammans med pliktexemplaret. får meddelas inom ramen för vad lagen anger. Av förordningen framgår att sådana före- skrifter meddelas av KB (5 §). Bestämmelsen behandlas i avsnitt 13.3. Möjlighet att meddela verkställighetsföreskrifter om hur pliktexem- plar ska lämnas och om den information som ska åtfölja pliktexem- plaret finns även enligt 4 och 7 §§ e-pliktförordningen. Bestämmelserna i 29–38 §§ gäller vid behandling av personuppgifter i verksamhet enligt denna lag eller enligt föreskrifter som har meddelats i anslutning till denna lag. Bestämmelserna i 28–38 §§ saknar motsvarighet i pliktexemplarslagen och e-pliktlagen. Bestämmelsen i 28 § anger tillämpningsområdet för lagens dataskyddsbestämmelser. Bestämmelserna ska tillämpas vid behandling av personuppgifter i verksamhet enligt lagen eller före- skrifter som har meddelats i anslutning till lagen, dvs. vid hanteringen av material som samlas in med stöd av pliktregelverket. Bestäm- melserna är tillämpliga för såväl den pliktansvariga myndigheten som andra myndigheter och organ som hanterar pliktmaterial. Bestäm- melserna ska också tillämpas i verksamhet som avses i pliktexemplars- lagen och e-pliktlagen, dvs. vid hantering av pliktmaterial som har samlats in med stöd det äldre regelverket. Det sistnämnda framgår av övergångsbestämmelserna till pliktmateriallagen. Dataskyddsbestämmelserna i pliktmateriallagen ska också tillämpas vid behandling av personuppgifter i det material som avses i kulturarw3- förordningen. Det sistnämnda framgår av övergångsbestämmelserna till förordningen om upphävande av kulturarw3-förordningen. Över- gångsbestämmelserna behandlas i avsnitt 17.2. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 14.2.1. Förhållandet till annan reglering Bestämmelserna i 30–38 §§ kompletterar och rådets förordning (EU) 2016/679 av om skydd för fysiska personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter och om upphävande av direk- tiv 95/46/EG (allmän dataskyddsförordning), här benämnd data- skyddsförordningen. Bestämmelsen anger hur pliktmateriallagens dataskyddsbestäm- melser förhåller sig till dataskyddsförordningen. Övervägandena finns i avsnitt 14.2.1. Dataskyddsförordningen är direkt tillämplig i varje medlemsstat, vilket innebär att den automatiskt är en del av den svenska rättsord- ningen. I vissa avseenden förutsätter eller tillåter dataskyddsförord- ningen att medlemsstaterna inför bestämmelser som kompletterar förordningen, antingen i form av preciseringar eller i form av undan- tag. I 30–38 §§ finns bestämmelser som kompletterar dataskyddsför- ordningen vid behandling av personuppgifter i verksamhet som anges i 28 §. Hänvisningarna i lagen till dataskyddsförordningen är dyna- miska vilket innebär att de avser förordningen i dess gällande lydelse. Vid behandling av personuppgifter enligt denna lag gäller lagen (2018:218) med kompletterande bestämmelser till EU:s dataskyddsförordning (data- skyddslagen) och föreskrifter som har meddelats i anslutning till den lagen, om inte annat följer av denna lag eller föreskrifter som har med- delats i anslutning till denna lag. Bestämmelsen upplyser om hur dataskyddsbestämmelserna i plikt- materiallagen förhåller sig till dataskyddslagen. Bestämmelsen anger att dataskyddslagen och föreskrifter som har meddelats i anslutning till den lagen gäller vid behandling av personuppgifter enligt plikt- materiallagen. Detta gäller dock endast om inte något annat följer av pliktmateriallagen eller av föreskrifter som har meddelats i anslutning till lagen. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 14.2.1 Sådana personuppgifter som avses i artikel 9.1 dataskyddsförordningen (känsliga personuppgifter) får behandlas för arkivändamål av allmänt intresse och för vetenskapliga eller historiska forskningsändamål med stöd av artikel 9.2 j dataskyddsförordningen, om behandlingen är nödvändig för att den personuppgiftsansvariga ska kunna fullgöra de uppgifter som följer av denna lag eller föreskrifter som har meddelats i anslutning till denna lag. Av bestämmelsen följer att känsliga personuppgifter får behandlas för arkivändamål av allmänt intresse och för vetenskapliga eller historiska forskningsändamål med stöd av artikel 9.2 j dataskyddsförordningen. Detta förutsätter att behandlingen är nödvändig för att den person- uppgiftsansvariga ska kunna fullgöra de uppgifter som följer av plikt- materiallagen eller föreskrifter som har meddelats i anslutning till lagen. Med den personuppgiftsansvariga avses de pliktmottagande myndigheterna samt andra myndigheter och organ som hanterar pliktmaterial på uppdrag av de pliktmottagande myndigheterna (jfr 4 och 11 §§ pliktmaterialförordningen). Att fullgöra uppgifter som följer av pliktregelverket utgör upp- gifter av allmänt intresse. I princip all nödvändig personuppgifts- behandling som sker vid hantering av pliktmaterial sker för arkiv- ändamål. Viss personuppgiftsbehandling som är nödvändig för att pliktmaterialet ska kunna uppfylla forskningens behov kan dock ligga utanför arkivändamålen. Sådan personuppgiftsbehandling sker för vetenskapliga och historiska forskningsändamål. Känsliga personupp- gifter får alltså behandlas om det är nödvändigt för att fullgöra de uppgifter som följer av pliktregelverket. Övervägandena finns i avsnitt 14.2.4. Andra än myndigheter får behandla sådana personuppgifter om lag- överträdelser m.m. som avses i artikel 10 dataskyddsförordningen när de hanterar pliktmaterial på uppdrag av den pliktansvariga myndigheten eller den myndigheten som avses i 13 §.