sou · H9B351d2 · 2022-01-01 00:00:00 — •Träd i odlingslandskapet, 1994 •Insekter i odlingslandskapet, 1998 •Faktablad om fjärilar i odlingslandskapet, 2016 •Faktablad om fåglar i odlingslandskapet, 2019. har också tagit fram appar med information om van- liga fjärilar, fåglar och insekter som är nyttiga i odlingslandskapet.64 Apparna kan laddas ner i mobilen och ger i realtid lättillgänglig in- formation om arters ekologiska behov och vilka hot som finns, men ger också om konkreta skötselåtgärder som kan vidtas för att gynna arterna. Sammantaget bedömer utredningen att arbetet med att ta fram råd och riktlinjer för hänsynskrävande natur bör utvecklas och sam- ordnas, så att informationen blir lätt tillgänglig och praktiskt tillämp- bar i olika verksamheter. samt Havs- och vatten- myndigheten bör därmed få i uppdrag att samordna och utveckla sådana underlag. Förslag kunskapskrav och utredningsansvar 10.7Förslag: Sammanställ positiva och negativa åtgärder Utredningens förslag: får i uppdrag att i sam- råd med berörda myndigheter sammanställa information om de positiva åtgärder som görs för hänsynskrävande naturmiljöer och arter som är fridlysta, hotade eller regionalt prioriterade. får också i uppdrag att i samråd med berörda myndigheter och andra aktörer sammanställa information om effekter från olika verksamheter och åtgärder på hänsynskrä- vande naturmiljöer och arter som är fridlysta, hotade eller regio- nalt prioriterade. Sammanställningen ska även omfatta en kvali- tativ och kvantitativ analys av effekterna. Utredningen har informerats om att det saknas sammanställningar av de positiva åtgärder som görs för hänsynskrävande naturmiljöer och arter, men också motsvarande sammanställningar vad gäller nega- tiv påverkan.65 Utredningen bedömer att det är av betydelse för ett proaktivt arbetssätt för att gynna biologisk mångfald att kartlägga både posi- tiva och negativa åtgärder som kan påverka utvecklingen. Naturvårds- verket bör därmed få i uppdrag att göra sådana sammanställningar. 10.8Förslag: Tydlig information om olika skyddsformer och begrepp Utredningens förslag: får i uppdrag att ta fram och på sin webbplats göra tillgänglig tydlig, samlad information om vad fridlysning, rödlistning, CITES-listning, med flera be- grepp som gäller biologisk mångfald, innebär och vad som skiljer de olika begreppen åt. För allmänheten, men även för professionella aktörer, kan det vara oklart vilka skillnaderna är mellan olika begrepp som rör artskyddet: fridlysning, fredning, rödlistning, CITES-listning, naturvårdsarter, paraplyarter, med mera. Begreppet hotade arter används också ofta Förslag kunskapskrav och utredningsansvar vardagligt utan närmare beskrivning eller koppling till eventuella regelverk. Det förekommer att begrepp blandas mer eller mindre oavsiktligt i ett och samma resonemang och att de används felaktigt. Utredningen konstaterar att exempelvis begreppet naturvårdsarter används i olika sammanhang som en sammanfattande benämning på fridlysta arter, rödlistade arter samt signalarter enligt Skogsstyrel- sens inventeringsmetoder för biologisk mångfald i skog. Utredningen bedömer sammantaget att det behövs kompletterande information på webbplats som tydligt och samlat beskriver vad de olika begreppen innebär och vad som skiljer dem åt. 11Förslag på nytt 8 kap. Enligt utredningsdirektiven ska översynen syfta till att värna och stärka den privata äganderätten samt säkerställa ett rättssäkert, tydligt och lättillgängligt regelverk som innebär ett effektivt artskydd och där- igenom bidrar till bevarandet av den biologiska mångfalden . Som beskrevs i föregående kapitel ska utredaren också analysera och klarlägga statens respektive verksamhetsutövarens inklusive fastig- hetsägarens utredningsansvar när det gäller frågor om artskydd, och då särskilt klargöra statens ansvar att tillhandahålla nödvändigt underlag i frågor om artskydd – hänsyn behöver tas till de särskilda förutsätt- ningar som finns vid pågående och icke-pågående markanvändning. Lagstiftningen ska vara tydlig i fråga om när markägare har rätt till ersättning. Regelverket ska vara förenligt med och med andra internationella åtaganden.1 I kapitlet om kunskapskrav och ut- redningsansvar klargjorde vi det grundläggande utredningsansvaret och lämnade förslag på hur statens ansvar att tillhandahålla nödvän- digt underlag ifråga om artskydd ska förtydligas. I denna del går vi vidare i det uppdraget och kopplar ihop det ansvaret med de hänsyn som behöver tas till de särskilda förutsättningar som finns vid på- gående och icke-pågående markanvändning, samt med de krav på före- byggande strategi som följer av naturvårdsdirektiven.2 Vidare hanterar vi i denna del själva artskyddet och hur det ska säkerställas i ett tydligt och lättillgängligt regelverk som är förenligt med och andra internationella åtaganden samt bidrar till bevarandet av biologisk mångfald . Av utredningsdirektiven framgår att artskyddet ska vara rättssäkert. 2020:58, s. 7 och 14. 2De förenade målen C-473/19 och C-474/19 Skydda skogen, p. Förslag på nytt 8 kap. äganderätten genom att bidra till en ökad förutsebarhet och en till- lämpning som innebär att lika fall behandlas lika.3 Exakt vad som avses med rättssäkerhetsbegreppet kan inte utläsas ur utrednings- direktiven men vi har tolkat det som att det snarare handlar om vissa rättssäkerhetsgarantier, se avsnitt 8.4.2.–8.4.4. Att undersöka alla tänk- bara rättssäkerhetsgarantier som är av betydelse för förslagen och analysera olika utfall beträffande våra förslag låter sig inte göras inom ramen för utredningen. Därför har vi valt att tolka utredningsdirek- tiven tämligen fritt i detta avseende. I det följande utgår vi från vad som framkommit vid utredningens expertgruppsmöten såvitt avser olika aspekter som kan förstås och analyseras i termer av rättssäker- het. Vi uppfattar att det är följande egenskaper som efterfrågas i det regelsystem som föreslås. •Artskyddsreglerna ska förmå ge arterna nödvändigt skydd för att ska kunna uppfylla såväl nationella mål som internatio- nella och EU-rättsliga förpliktelser. •I den mån grundlagsstadgade rättigheter begränsas ska det finnas möjligheter till grundlagsstadgad ersättning. •Tillämpningen av reglerna får inte innebära att oproportionerliga krav ställs på verksamhetsutövare. •De som berörs av reglerna (myndigheter, företag och andra verk- samhetsutövare) ska i rimlig utsträckning kunna förutse reglernas tillämpning; lika fall ska behandlas lika, olika fall ska behandlas olika. •Det ska finnas möjlighet att överklaga beslut som fattas och som rör handlingar eller underlåtenheter i strid med bestämmelser som relaterar till miljön samt beslut som berör individuella rättigheter. Ett inneboende problem är svårigheten att reglera ett komplext system med förutsebar lagstiftning. Naturen är ett komplext system som innehåller många återkopplingar, tidsfördröjningar, icke-linjära möns- ter och till viss del slumpmässiga element medan de rättsliga reglerna 2020:58, s. 1. Förslag på nytt 8 kap. måste formuleras för att möta allmänna krav på rättssäkerhet och förutsebarhet.4 Systemen behöver på något sätt göras kompatibla.5 Av Agenda 2030-propositionen framgår att hållbar utveckling ska vägleda all politik och att ska driva på genom- förandet av Agenda 2030 såväl nationellt som internationellt samt att genomförandet ska präglas av agendans princip att ingen ska lämnas utanför.6 Att förvaltningen måste äga rum inom ramen för de planetära gränsvärdena innebär därför med nödvändighet att en ekosystem- baserad adaptiv förvaltning också inkluderar klimatfrågan och inne- bär att förvaltningen av biologisk mångfald och användningen av eko- systemtjänster också ska utgöra en del av strategin för att anpassa sig till de negativa effekterna av klimatförändringen. Härvid är det vik- tigt att beakta att sådana anpassningsåtgärder till negativa följder av klimatförändringen kan ha såväl positiv som negativ inverkan på bio- diversiteten men att det är möjligt att välja instrument som ökar de positiva effekterna som de negativa minskar, och att dessa väljs.7 Denna utredning har delvis sin bakgrund i prop. 2013/14:141 En svensk strategi för biologisk mångfald och ekosystemtjänster.8 Proposi- tionen är i sin tur av betydelse inte bara för arbetet med att uppnå flera av de svenska miljökvalitetsmålen och generationsmålet men också för de internationella mål som kallas Aichimålen, det vill säga målen i den strategiska plan för biologisk mångfald 2011–2020 som har antagits inom konventionen för biologisk mångfald. Även målen i för biologisk mångfald till 2020 var av relevans för propositionen.9 Eftersom utredningen syftar till att se över det svenska regelverket och ta fram förslag som är förenligt med 4Forsberg (2012). Skogen som livsmiljö En rättsvetenskaplig studie om skyddet för biologisk mång- fald. Diss., , s. 72 f. 5Forsberg (2012) a.a., s. 73. Detta eftersom naturen endast reagerar på påverkan – inte på att regler föreskriver något. Om detta reaktörs- och aktörsperspektiv, se (2004). Miljörättsliga grundfrågor 2.0, s. 33 ff. 2019/20:188. genomförande av Agenda 2030. 7Secretariat of the Convention on Biological Diversity (2009). Connecting Biodiversity and Climate Change Mitigation and Adaptation: Report of the on Biodiversity and Climate Change. , Technical Series No. 41., s. 12. 2013/14:141. En svensk strategi för biologisk mångfald och ekosystemtjänster, s. 80 framgår att syftet med uppdraget bör vara att efter en allmän översyn av bestämmelserna på området föreslå dels en lättöverskådlig och samlad artskyddslagstiftning, dels enskilda bestämmelser som på ett bättre sätt än tillvaratar nationella och internationella skyddsintressen som de är väl avpassade för deras praktiska tillämpning. 2013/14:141. En svensk strategi för biologisk mångfald och ekosystemtjänster, s. 1. Förslag på nytt 8 kap. och internationella åtaganden bör det vara självklart att det är den arbetsmetod som har preciserats genom Malawiprinciperna inom den globala konventionen om biologisk mångfald (CBD) som ska vara vägledande för utredningsarbetet. Centrala funktioner är, en- ligt Malawiprincpierna, just adaptiv förvaltning. Utredningen bör där- för, metodmässigt, ta sin utgångspunkt i ekosystemansatsen och behovet av en adaptiv förvaltning. 11.1.1Malawiprinciperna i svensk tappning Av rapport10 framgår att ekosystemansatsen som arbetsmetod kan fungera som en översiktlig checklista, som genom att precisera frågeställningen bland annat pekar ut berörda aktörer samt pekar på ekosystemens kapacitet att leverera varor och tjänster som den betonar betydelsen av delaktighet.11 Ekosystem- ansatsen beskrivs med tolv vägledande principer, de s.k. Malawiprin- ciperna, som syftar till att göra tillämpningen av ekosystemansatsen enklare:12 har sammanfattat principerna under sex rubriker. Dessa behandlas kortfattat var för sig, nedan. Gemensamma mål och delaktighet Rubrik 1 sammanfattar Malawiprinciperna 1, 2 och 12 och betonar betydelsen av delaktighet vid målformulering och förvaltning. Sam- hällets samlade intressen bör bestämma förvaltningens mål. Detta betyder att alla relevanta sektorer, vetenskapliga discipliner och övriga intressenter (t.ex. ursprungsbefolkningar och lokalsamhällen) ska vara delaktiga i besluten. Förvaltningen bör ligga på lägsta lämpliga nivå och engagera alla intressegrupper för att kunna balansera lokala och allmänna intressen.13 10Naturvårdsverkets rapport 5782 (2007). Ekosystemansatsen – en väg mot bevarande och hållbart nyttjande av naturresurser. 11Naturvårdsverket, a.a., s. 14. 13Naturvårdsverket, a.a., s. 15. Förslag på nytt 8 kap. Naturens kapacitet att producera varor och tjänster sätter gränser Rubrik 2 sammanfattar Malawiprinciperna 5, 6 och 10 och betonar vikten av att bibehålla ekosystemens förmåga att producera ekosys- temtjänster samt att försiktighetsprincipen bör tillämpas. Bevarande av ekosystemens struktur och funktion bör vara ett prioriterat mål, eftersom ett fungerande ekosystem har en förmåga att klara av för- ändringar bättre. Ett fungerande ekosystem har även god kapacitet att producera varor och tjänster. En utarmning av ekosystemen kan leda till ökad sårbarhet. Därför måste ekosystemen förvaltas inom ramen för dess kapacitet att producera varor och tjänster. Förvalt- ningen bör alltså även tillämpa försiktighetsprincipen. Ekosystem- ansatsen bör tillämpas för att uppnå en balans mellan bevarande och nyttjande av resurser.14 Kunskap är en källa till framgång Rubrik 3 omfattar Malawiprinciperna 11 och 12 och handlar om vikten av att alla typer av kunskaper bör tydliggöras i processen. Ekosystem- ansatsen bör beakta alla typer av relevant information från alla be- rörda sektorer, inklusive vetenskaplig kunskap från olika discipliner, och lokal kunskap.15 Att göra eller inte göra – men det kostar Rubrik 4 omfattar Malawiprincip 4 och betonar vikten av att förstå ekosystemens värden ur ett ekonomiskt perspektiv. Det är grundläg- gande att förstå ekosystemens värde ur ett ekonomiskt perspektiv. Förvaltningen bör bland annat reducera subventioner som leder till utarmning av biologisk mångfald, samt skapa incitament som främ- jar biologisk mångfald och hållbart nyttjande.16 14Naturvårdsverket, a.a., s. 16. 15Naturvårdsverket, a.a., s. 17. 16Naturvårdsverket, a.a., s. 18. Förslag på nytt 8 kap. Rubrik 5 sammanfattar Malawiprincip 3, 7 och 8 och handlar om hur avgränsningar, i såväl tid som rum, bör göras. Ekosystemansatsen bör tillämpas på lämplig skala, både när det gäller geografiska avgräns- ningar och tidsmässiga aspekter. Målen för förvaltningen bör vara långsiktiga, eftersom effekter av förvaltning ibland inte märks förrän . Även effekter, verkliga eller tänkbara, på andra eko- system av förvaltning bör beaktas.17 Rubrik 6 beskriver Malawiprincip 9 och handlar om att förvaltningen bör vara adaptiv. Förvaltningen måste acceptera att förändringar sker och därför bör förvaltningen vara dynamisk och anpassas efter upp- följning och utvärdering för att bättre nå målen. Även mål och syften kan förändras över tid.18 11.1.2Adaptiv förvaltning och ofullständig kunskap Ekosystemansatsen förutsätter adaptiv förvaltning för att ta hänsyn till komplexiteten och dynamiken i ekosystemen, men också till att vår kunskap om hur ekosystemen fungerar inte är fullständig. Det innebär också en insikt om att även om vetenskapliga överväganden bör ligga till grund för bevarandeinsatsen så är det inte säkert att veten- skapen alltid kan ge svar.19 Således måste den ofullständiga kunska- pen återspeglas i naturvården och mer allmänt i miljölagstiftningen. Vetenskapen måste också informera lagstiftaren och beslutsfattare om hur vetenskaplig (ofullständig) kunskap bäst införlivas i besluts- processer. Det är också viktigt att skilja närvaron av olika vetenskap- liga bedömningar (som i och för sig kan variera men ändå vara veten- 17Naturvårdsverket, a.a., s. 19. 19Balias (2018). The appropriate assessment under habitats directive: Interplay between science, law, and policy. , 2 October 2018, Vol. 21(4), pp. 281–306 som hänvisar till W.E. (2003). The Bad Science Fiction: Reclaiming the Debate over the Role of Science. Public Health and Environmental Regulation, 63, 64. Förslag på nytt 8 kap. skapligt baserade) från värdebaserade bedömningar.20 Detta för att veta vilken typ av bedömning som bör göras i ett visst avseende; utfallet av tillämpningen av vissa regler ska bero av en vetenskaplig bedöm- ning medan andra regler förutsätter att en avvägning ska göras mellan vissa värden. Med adaptiv förvaltning menas, mycket kortfattat, att åtgärderna (förvaltningen) planeras, följs upp och justeras kontinuerligt och på ett kunskapsuppbyggande sätt; det handlar om att fånga upp, försöka förstå och förändra i en medveten och lärande process som ständigt upprepas. Ekosystemansatsen pekar även på att åtgärderna (förvalt- ningen) ska genomföras på den lägsta lämpliga nivån för att skapa enga- gemang och delaktighet, inte bara när det gäller att formulera mål, utan även när det gäller genomförandet. Ekosystemansatsen betonar även vikten av försiktighetsprincipen.21 11.1.3Erkännandet av att ekosystemen är dynamiska Karaktäristiskt för teorier om adaptiv förvaltning är erkännandet av att ekosystemen är dynamiska och att förändring därmed är ound- viklig. Adaptiv förvaltning beskrivs därför ofta som en lärandepro- cess där förvaltningsåtgärder har karaktären av hypoteser att testa, för att sedan utvärdera, jämföra med målformuleringar och vid behov ompröva.22 Det krävs alltså en utvärdering av huruvida de uppsatta målen har nåtts eller inte samt vid behov en omformulering av hypoteserna eller förvaltningsmålen. Utvärderingen anses utgöra grunden för införskaffandet av den kunskap om ekosystemen som är nödvändig för förvaltningen. När utvärderingen har skett måste den nya kunskapen inkorporeras i fram- tida beslutsfattande. Därmed uppkommer en adaptiv förvaltningscykel som något förenklat kan beskrivas som att man med den preliminära kunskapen som grund formulerar mål, vidtar åtgärder för att nå detta 20Balias (2018). The appropriate assessment under habitats directive: Interplay between science, law, and policy. , 2 October 2018, Vol. 21(4), pp. 281–306. 21Naturvårdsverkets rapport 5782 (2007). Ekosystemansatsen – en väg mot bevarande och hållbart nyttjande av naturresurser. 22Christiernsson (2011). Rättens förhållande till komplexa och dynamiska ekosystem En studie om rättsliga förutsättningar för adaptiv och ekosystembaserad reglering och planering för bevarandet av biologisk mångfald vid jakt. Diss., . Förslag på nytt 8 kap. mål, observerar systematiskt, utvärderar om åtgärderna har lett mot målet, och med den nya kunskapen formuleras vid behov nya mål.23 11.1.4Åtgärder för biologisk mångfald som metod för ekosystembaserad anpassning Ekosystembaserad anpassning innebär att man använder förvalt- ningen av ekosystemen som ett instrument för att vidta anpassnings- åtgärder. Sådan ekosystembaserad anpassning kan tillämpas på regional, nationell och lokal nivå, både på projekt- och programnivå och . Ekosystembaserad anpassning som direkt ankny- ter till biodiversitet inkluderar bland annat: •hållbar vattenförvaltning där avrinningsområden, akviferer, sväm- plan och tillhörande vegetation kan bidra till att reglera över- svämningar, •katastrofriskreducering där återställande av kustnära livsmiljöer kan vara en effektiv åtgärd mot stormfloder och kusterosion, •hållbar förvaltning av gräsmarker och landområden för att jord- bruksmarkers försörjning av ekosystemtjänster •etablering av jordbrukssystem där användningen av inhemska specifika grödor och boskapsorter, bibehållandet av genetisk mång- fald av grödor och boskap samt bevarandet av olika jordbruks- landskap kan trygga livsmedelsförsörjningen, och •att etablera och förvalta skyddade områden för att säkerställa fort- satt leverans av ekosystemtjänster för ökad resiliens vad gäller kli- matförändringar. För att säkerställa att ekosystembaserade anpassningsaktiviteter ger de sociala, ekonomiska, kulturella och biologiska mångfaldsfördelar som de kan ge är det viktigt att beaktas samtliga fördelar vid planer- ing, design, genomförande, övervakning och utvärdering. Avvägningar och synergier behöver därför identifieras och undersöks noggrant och här betonas vikten av deltagande av alla berörda intressenter vid be- a.a., s. 58 f. Förslag på nytt 8 kap. slut om hur åtgärder ska vidtas och genomföras.24 Omvänt blir det också viktigt att överväga just vilka synergier åtgärder för biologisk mångfald kan medföra vad gäller andra ekosystemtjänster, till exem- pel anpassning i klimathänseende. 11.1.5Adaptiva funktioner; relationen mellan systemets komponenter Det centrala för funktionerna i ett adaptivt styrsystem är relationen mellan de olika komponenterna i systemet – i det här fallet relationen mellan naturen med de biologiska system som ska skyddas och det rättsliga systemet.25 Teorier kring adaptiv förvaltning ger sällan konkreta och syste- matiska förslag på hur rättssystem bör utformas. Emellertid finns det rättsvetenskapliga forskare som dragit generella slutsatser och några av dessa redovisas nedan. a)Rätten bör utformas för att hantera den ofullständiga kunskapen. Förvaltningsbeslut ska kunna fattas även när effekten på ekosys- temet inte med säkerhet kan fastställas i förväg. Detta innebär att resultatet utvärderas i efterhand och att besluten om nödvändigt justeras.26 b)Om det finns risk för irreversibla skador på den biologiska mång- falden bör angreppssättet kombineras med funktioner som säker- ställer att gränser för hållbarhet inte överskrids. 24Secretariat of the Convention on Biological Diversity (2009). Connecting Biodiversity and Climate Change Mitigation and Adaptation: Report of the on Biodiversity and Climate Change. , Technical Series No. 41., s. 45. 25Flera forskare har skrivit om adaptiv förvaltning som förvaltningsmodell ur miljörättsligt perspektiv (se t.ex. (1997) En hållbar rättsordning; (2003) Miljörättsliga grundfrågor 2.0; (2010) ”Rätt och riktig vetenskap” i Nordisk miljörättslig tidskrift 2010:1; Gipperth (1999) Miljökvalitetsnormer: En rättsvetenskaplig studie i reglerteknik för operationalisering av miljö- mål; Dalhammar (2008) Miljömålen och – Möjligheter till rättsligt genomdrivande av miljökvalitetsmål); (2010) ”The rule of law in governance of complex socio-eco- logical changes” Global Environmental Change 20(3):414–422 och (2017) Trans- boundary for Social-Ecological Resilience? : A Study on Eutrophication in the Baltic Sea Area. Även ur ett naturvetenskapligt perspektiv finns mycket skrivet men för utredningens syften är det just kopplingen natur-juridik som är intressant. I framställningen rörande centrala funk- tioner för adaptiv förvaltning tas utgångspunkt i Christiernssons och akademiska avhandlingar rörande adaptiv förvaltning eftersom dessa handlar om just art- och habitatskydd (med fokus på jakt respektive skog). 26Christiernsson (2011). Rättens förhållande till komplexa och dynamiska ekosystem En studie om rättsliga förutsättningar för adaptiv och ekosystembaserad reglering och planering för bevarandet av biologisk mångfald vid jakt. Diss., . Förslag på nytt 8 kap. c)Om icke skyddsvärda arter omfattas av skyddssystemet och en hög skyddsnivå finns risk för låg acceptans av reglerna.27 d)Rätten bör möjliggöra ett brett deltagande och decentralisera be- slutsfattandet till lokal nivå. Lägre nivåer ökar emellertid risken för bristande holistisk syn. En sådan utformning bör därför kom- bineras med funktioner som minimerar riskerna för brist på holi- stisk syn i förvaltningen28 t.ex. i.genom att låta nivån för beslutsfattande variera med utbredningsområden eller till att rätten innehåller funktioner som säkerställer ett holi- stiskt perspektiv även om beslutsfattandet har decentralise- rats.29 e)För ökad legitimitet kan lagstiftningen ställa krav på viss delta- gandeprocess som i.dels säkerställer att intressenterna är delaktiga i beslutsproces- ser (t.ex. vad avser listning eller utformning av förvaltnings- planer), ii.dels att dessa får en ökad kunskap om regleringen.30 f)Rätten bör möjliggöra adaptivitet genom att tillåta viss experi- mentell förvaltning (för inlärning) och säkerställa en tillämpning av försiktighetsprinicpen som minimerar riskerna för irreversibla skador. Detta kan ske genom att man vid experimen- tell förvaltning kräver mer beslutsunderlag eller större säkerhets- marginaler.31 g)Återkoppling kan ses som kärnan i ett adaptivt förvaltningssystem.32 Det innebär bl.a. att a.a., s. 336. 28Risker med lokal förvaltning kan bl.a. vara att det från det lokala perspektivet kan vara svårt att se större ekosystemsamband, strukturer och andra ekologiska värden samt att t.ex. viltarter som ska skyddas kan ge upphov till lokala skador och konflikter i lokalbefolkningen. a.a., s. 60 f. a.a., s. 62. a.a., s. 336. a.a., s. 63 f.