sou · H9B351 · 2022-01-01 00:00:00 — Till exempel har Regeringsrätten vid rättsprövning upphävt regeringens beslut att anta en detaljplan för ett villaområde eftersom miljökonse- kvensutredningen inte har beaktat exploateringens betydelse för den 182Ibid, med hänvisning till (1991) Ersättning vid offentliga ingrepp 2, s. 152 f. 183Ibid., s. 12. 184Bull och Sterzel (2019) a.a., s. 86. Rådighetsinskränkningar och ersättningsrätt – bakgrund större vattensalamandern som förekom inom området.185 Mark- och miljödomstolen har av liknande skäl upphävt en detaljplan som med- förde risk för den grönfläckiga paddan.186 I samtliga nämnda fall har det varit frågan om hinder för ändrad markanvändning. Här föreskrivs inte någon rätt till ersättning, var- ken i 2 kap. 15 § andra stycket regeringsformen eller i 31 kap. miljö- balken. Pågående markanvändning är ett centralt begrepp för att ersätt- ning ska utgå enligt nuvarande lagstiftning och vi återkommer till det begreppet. Huruvida det handlar om pågående markanvändning eller inte kan emellertid inte avgöras utifrån artskyddsbestämmelsernas karaktär. Om det handlar om pågående markanvändning eller inte måste karaktäriseras utifrån den åtgärd eller den verksamhet som man står i begrepp att vidta eller starta relativt vad man har gjort på plat- sen innan. När det gäller att avgöra huruvida det handlar om andra eller tredje stycket i 2 kap. 15 § regeringsformen saknar verksamhetens eller åt- gärdens karaktär av pågående eller ändrad verksamhet betydelse. För att avgöra vilket stycke det handlar om måste man se av vilket skäl egen- domsskyddet inskränks, i vilket intresse. Är syftet med inskränk- ningen miljöskyddsskäl eller naturvårdsskäl? Eller mer konkret, för utredningens syften; är fridlysningsreglerna att anse som miljöskydds- regler eller naturvårdsregler? Det är genom att svara på den frågan det avgörs om det finns skäl att fundera över om det är huvudregeln (ersättning om inskränkningen innebär avsevärt försvårande av på- gående markanvändning) i andra stycket som ska tillämpas eller om man måste börja leta efter en tillämplig lag för att avgöra om ersätt- ningsrätt över huvud taget föreligger (tredje stycket). 8.8.1Frågan om markägare utan särskilt stöd i lag kan få ersättning Frågan huruvida en domstol kan grunda rätten till ersättning enbart på grundlagsregeln om egendomsskydd, utan annat lagstöd, utveck- las och diskuteras av 185RÅ 2005 ref. 44. 187Framställningen i detta avsnitt grundar sig huvudsakligen på (2018) Om bomb- murklor och egendomsskydd. Rådighetsinskränkningar och ersättningsrätt – bakgrund En vanlig uppfattning är att rättighetsregler i regeringsformen riktade sig till lagstiftaren och inte var avsedda att tillämpas direkt av domstolarna. I NJA 1989 s. 20 uttryckte emellertid HD en annan mening. En fastighetsreglering hade resulterat i att en partiell nytt- janderätt upphörde att gälla utan att ersättning utgick till nyttjande- rättshavaren. Majoriteten ställde frågan om regleringen stod i öve- rensstämmelse med den, efter fastighetsbildningslagen tillkomna, bestämmelsen om vederlag vid expropriation. Enligt grundlagsregeln skulle ersättning för förlusten utgå vid förfoganden av detta slag. I målet hade emellertid ersättningsfrågan inte aktualiserats, därför saknades anledning att lägga annan reglering än fastighetsbildnings- lagen till grund för avgörandet. Enligt lär resonemanget bygga på att, om frågan kommit upp, så kunde ersättning ha utgått enbart med stöd av grundlagsregeln. HD hade en liknande inställ- ning i NJA 2007 s. 695, också ifråga om expropriation. På denna punkt var tolkningen av grundlagsregeln klar; överfördes tvångsvis ägande- rätt eller särskild rätt till annan måste ersättning utgå.188 I det så kallade bombmurklemålet189 hänvisar MÖD till rättsfallet NJA 2014 s. 332 genom att konstatera att seder- mera slår fast att ersättningsrätt kan föreligga direkt enligt regerings- formen i ett sådant fall som angavs i 2 kap. 18 § regeringsformen (nuvarande 2 kap. 15 § regeringsformen) om ersättningsrätten inte är reglerad.190 Vi behöver alltså, som en utgångspunkt, gå djupare i vad miljö- skyddsskäl respektive naturvårdsskäl kan innebära. En skillnad som brukar anföras mellan de två typerna är att miljöskyddsregler syftar till att skydda omgivningen mot skadlig påverkan medan naturvårds- regler syftar till att skydda värden inom ett område.191 I takt med ökad kunskap om betydelsen av biologisk mångfald för resilienta eko- system och klimatreglering minskar skillnaderna liksom motiven bakom 188Bengtsson (2018), a.a., s. 108 f. 190Angående att HD:s uttalandet möjligen har mist sin betydelse, se (2018) a.a., s. 113. 191Forsberg (2018) a.a. samt (2012) Skogen som livsmiljö – en rättsvetenskaplig studie om skyddet för biologisk mångfald. Diss., , avsnitt 4.5.6.2. Rådighetsinskränkningar och ersättningsrätt – bakgrund att särskilja hälsoskydds- miljöskydds- och säkerhetsskäl från skäl att bevara naturen.192 Det renodlade fallet innebär att om en markägare skulle få ersätt- ning för att inte förorena sin omgivning, så skulle det strida mot den internationellt erkända principen om att förorenaren betalar medan inskränkningar av naturvårdsskäl faller under huvudregeln i 2 kap. 15 § andra stycket regeringsformen och är ersättningsgrundande. 193 Det är uppenbart att det finns en gråskala mellan de två typerna av rådighetsinskränkningarna och att det inte är självklart var skiljelin- jen går mellan miljöskydds- och naturvårdsskäl.194 Eftersom praxis pekar på att en rätt till ersättning kan grundas direkt på grundlagen så har avgränsningen betydelse.195 Förarbetena till utformningen av bestämmelsen i regeringsformen kastar inte särskilt mycket ljus över frågan, de bidrar snarare till otyd- ligheterna.196 Avsikten med regleringen var att endast de typer av rådighetsinskränkningar som redan var förenade med rätt till ersätt- ning vid tiden för grundlagsrevisionen skulle fortsätta vara det.197 Detta innebar att grundlagstexten och motiven kom att divergera på ett olyckligt sätt: enligt lagtexten ska ersättning utgå så snart en in- skränkning av användning av mark eller byggnad medför avsevärt försvårande av pågående markanvändning eller skada som är betydande i förhållande till värdet på denna del av fastigheten. beto- nade regeringen att någon ändring inte var avsedd i gällande rättsregler 192Forsberg (2018) a.a. 193Forsberg (2018) a.a. 194Se till exempeltill exempel (2018) a.a., s. 110 f. och (1995) Markägare med rätt att döda? Miljörättslig tidskrift 1995:2 s. 155–184, som lyfter fram att det saknas vattentäta skott mellan de två typerna. Samma slutsats dras i SOU 2013:59. Ersättning vid rådighetsinskränkningar, s. 57. 195NJA 1989 s. 20, Jfr SOU 2013:59. Ersättning vid rådighetsinskränkningar, s. 60. 196En otydlighet som kanske kan förklaras dels av att regeringsformens regler inte är utfor- made för tillämpning i vanliga tvister, dels av att de ofta är resultatet av en politisk kompromiss där man stannat för en oklar formulering som berörda partier kunnat acceptera, dels att granskning av Lagrådet inte fordras vid ändring i regeringsformen (8 kap. 21 § regeringsformen). För ett resonemang kring detta, se (2018) a.a., s. 108. 1993/94:117. Inkorporering av och andra fri- och rättighetsfrågor, s. 17. Rådighetsinskränkningar och ersättningsrätt – bakgrund på området.198 En omfattande diskussion utbröt därmed rörande kon- sekvenserna av denna diskrepans.199 Redan i samband med införande (det vill säga unge- fär innan tredje stycket infördes i 2 kap. 15 § regeringsformen), föreslog regeringen att skulle innehålla regler om ersätt- ning vid beslut om nationalpark, naturreservat, kulturreservat, bio- topskyddsområde, vattenskyddsområde samt föreläggande och för- bud enligt den s.k. samrådsparagrafen (12 kap. 6 § ).200 Lagrådet tog, enligt , upp frågan om ersättningsrätt vid granskningen av förslaget till miljöbalk. Förslaget innehöll, som nämnts, regler om ersättning i vissa situationer där pågående markanvänd- ning avsevärt försvårades, däremot inte vid ingrepp mot föroreningar eller annan miljöfarlig verksamhet. Här gällde den internationellt accepterade principen om att förorenaren ska betala – inte få betalt –för inskränkningar i sin verksamhet. Lagrådet utvecklade att denna ståndpunkt inte stämde med ordalydelsen i 2 kap. 18 § (nuvarande 15 §) andra stycket regeringsformen och framhöll att om man inte ändrade grundlagsregeln så fick man räkna med möjligheten att mark- ägare och andra kunde komma att väcka talan om ersättning från det allmänna under direkt åberopande av det lagrummet. Med tanke på detta föreslog Lagrådet en regel om att miljödomstol skulle vara be- hörig att pröva en sådan talan. Enligt Lagrådet torde ersättning i sådana fall, i brist på grunder som angavs i lag, bestämmas genom tillämpning av analogt, varvid en allmän skälighetsbe- dömning skulle göras.201 konstaterar att Regeringen tydligen fann saken bekym- mersam. förstärkningar av egendomsskyddet byggde på en kompromiss vars grunder i så fall skulle rubbas. Efter att frågan disku- terats framhölls att det – trots grundlagsstadgandets otvetydiga for- mulering – rådde delade meningar om stadgandets innebörd. En en- tydig tolkningsprincip kunde inte tillämpas, därför var det inte möjligt att hävda strikt bokstavstolkning utan ett vidare perspektiv med ända- 198Bengtsson (1994) En problematisk grundlagsändring. SvJT 1994 s. 920. 199Se till exempeltill exempel Vängby (1996) Till frågan om 2 kap. 18 § andra stycket reger- ingsformen. SvJT 1996, s. 892; (1996) Replik till frågan om 2 kap. 18 § andra stycket regeringsformen. SvJT 1996 s. 898 och (1995) a.a., s. 155 ff. samt Nergelius (1997) Domstolarna, grundlagen och rättighetsskyddet – några reflektioner kring de senaste årens debatt och praxis. SvJT 1997 s. 426. Notera att innehållet i det som är 2 kap. 15 § RF då åter- fanns i 2 kap. 18 § RF. 1997/98:45. Del 1, s. 546 f. 201Bengtsson (2018) a.a., s. 109 som hänvisar till prop. 1997/98:45. Del 2 s. 215 f. Rådighetsinskränkningar och ersättningsrätt – bakgrund målssynpunkter borde anläggas. Ändamålssynpunkter skulle inverka vid lagtolkningen och det framhölls att någon utvidgning av rätten till ersättning inte skett genom 2 kap. 18 § (nu 15 §) regeringsformen. De vidare perspektiven skulle alltså medföra en tolkning i strid med ordalydelsen. Några ytterligare ersättningsregler borde inte införas i . En utredning tillsattes för att överväga formuleringen av grund- lagsregeln vid egendomsskydd203 men kom inte fram till något resul- tat i frågan (enligt närmast på grund av politiska mot- sättningar). SOU 2008:25 hade större framgång och dess förslag genomfördes grundlagsreform. Lösningen blev att lägga till det tredje stycket.204 Vid inskränkningar i användningen av mark eller byggnad som sker av hälsoskydds-, miljöskydds- eller säkerhetsskäl gäller dock vad som följer av lag i fråga om rätt till ersättning. I dessa fall gäller alltså inte något grundlagsskydd för rätten till er- sättning. En sådan rätt kräver stöd i vanlig lag. Tillägget av tredje stycket 2010 riktade alltså in sig på reglernas syfte. Huvudregeln ska vara ersättning (enligt andra stycket) men om inskränkningarna skett av vissa uppräknade skäl finns ersättningsrätt endast efter anvisning i vanlig lag (tredje stycket). För att vara berättigad till ersättning när inskränkningen skett av miljöskyddsskäl krävs alltså att det finns lagstiftning som grundar sådan rätt. Vidare förklarade regeringen att förslaget innebär att den detaljerade avgränsningen av det område där ersättning bör lämnas får göras i vanlig lag vilket innebär att vid stiftande av lag som medför rätt för det allmänna att inskränka användningen av mark eller bygg- nad av hälsoskydds-, miljöskydds- eller säkerhetsskäl får det därför övervägas om en rätt till ersättning ska införas. Regeringen påpekade också att en grundläggande förutsättning bör vara att den enskilde är utan skuld till att ingripandet sker; ersättning bör således inte vara 202Ibid., s. 110 med hänvisning till prop. 1997/98:45. Del 1 s. 558 ff. 204Bengtsson (2018) a.a., s. 110. Rådighetsinskränkningar och ersättningsrätt – bakgrund aktuell om inskränkningen sker med anledning av att verksamheten bedrivits i strid med lagar eller andra föreskrifter eller tillstånds- villkor.205 Vid en första anblick förefaller tredje stycket klart och tydligt. Inskränkningar av miljöskyddskäl innebär endast rätt till ersättning om det följer av lag. Tittar man vidare i förarbetena blir det mer kom- plicerat. Grundlagsändringen avsåg sannolikt göra skillnad mellan naturvårdsregler och miljöskyddsregler. Av propositionen framgår bland annat följande. Huvudregeln att rätt till ersättning föreligger när det allmänna inskrän- ker användningen av mark- eller byggnad påverkas inte av förslaget. Rätt till ersättning föreligger således exempelvis vid inskränkningar till följd av beslut enligt om nationalparker, naturreservat, kultur- reservat och biotopskyddsområden. Genom det föreslagna tredje stycket klargörs dock att när det gäller rätten till ersättning vid ingripanden som sker av hälsoskydds-, miljöskydds – eller säkerhetsskäl gäller vad som följer av vanlig lag. Denna undantagsregel omfattar t.ex. de bestämmelser i som tidigare fanns i hälsoskyddslagen och miljöskydds- lagen.206 påpekade tidigt det problematiska med bestämmel- sens utformning men konstaterar att en oklar grundlagsregel bör tol- kas till förmån för den skyddade enskilde medborgaren, i detta fall markägaren – särskilt när motiven ger stöd för detta.207 Frågan är dock vad motiven ger stöd för. Reglerna om nationalparker och natur- reservat med mera anförs endast som exempel, detsamma gäller hän- visningen till miljöskyddslagens regler.208 Frågan är också var gränsen går mellan när syftet med en restriktion är naturskydd eller miljöskydd. Som konstateras av Utredningen om ersättning vid rådighets- inskränkningar: det går inte att komma ifrån att en tolkning av orden hälsoskydds- och miljöskyddsskäl som går ut på att till exempel in- rättandet av ett vattenskyddsområde inte syftar till att skydda hälsa och miljö känns onaturlig.209 Utredningen om ersättning och rådig- hetsinskränkningar fortsätter med att konstatera att detsamma gäller . Samtliga bestämmelser i måste, mot bak- grund av 1 kap. 1 § , sägas syfta till att skydda miljön på ett eller annat sätt. I propositionen uttalas att med uttrycket skydd 2009/10:80, En reformerad grundlag, s. 168 f. 207Bertil (2010) Nya ersättningsfrågor i fastighetsrätten. SvJT 2010 s. 726. 208Bengtsson (2018) a.a., s. 111. 209SOU 2013: 59. Ersättning vid rådighetsinskränkningar, s. 57. Rådighetsinskränkningar och ersättningsrätt – bakgrund för människors hälsa och miljön avses i att allt som är av betydelse för mål ska beaktas. Även sådant som att den biologiska mångfalden utarmas eller misshushållning med natur- och energiresurser liksom kulturresurser avses, då sådant är av direkt bety- delse för miljön och i förlängningen även för människors hälsa.210 För utredningen har gränsdragningen betydelse eftersom vi enligt utredningsdirektiven ska säkerställa att lagstiftningen är tydlig gent- emot markägare om när dessa har rätt till ersättning. Det ska även säkerställas att markägare får ekonomisk kompensation för inskränk- ningar i ägande- och nyttjanderätten i den utsträckning de har rätt till. För att nå det syftet ska vi ta ställning till om ändringar i ersättningsbestämmelser eller andra delar av balken är nödvändiga. Det ligger utanför vårt uppdrag att föreslå ändringar av grundlagsbestäm- melsen. Dock omfattas vårt uppdrag av att säkerställa ett regelverk som är tydligt gentemot markägare om när man har rätt till ersätt- ning.211 För att kunna avgöra om det med stöd av 2 kap. 15 § reger- ingsformen föreligger en rätt till ersättning som inte följer av 31 kap. (som vi i så fall ska föreslå ändringar i) måste vi 1.ta ställning till huruvida bestämmelsernas karaktär har betydelse för att avgöra om det är andra eller tredje stycket i 2 kap. 15 § regeringsformen som ska tillämpas, samt 2.om karaktären har betydelse; av vilken karaktär artskyddsbe- stämmelserna är. 8.8.3Betydelsen av bestämmelsernas karaktär212 Att utreda 2 kap. 15 § regeringsformen är inte något som omfattas av utredningens uppdrag, icke desto mindre måste vi förhålla oss till utformningen på så sätt att vi måste tolka bestämmelsen för att av- göra ersättningsrättens omfattning. Ett annat sätt att beskriva relationen mellan andra och tredje stycket i 2 kap. 15 § regeringsformen är att en markägare i princip inte har bara rättigheter att använda sin egendom (andra stycket) utan även vissa förpliktelser som måste iakttas utan rätt till ersättning 210Ibid., s. 58 som hänvisar till prop. 1997/98:45. Del 1 s. 206 och 214. 211SOU 2013: 59. Ersättning vid rådighetsinskränkningar, s. 59. 212Den inledande delen av detta avsnitt baseras i hög utsträckning på (2016) Art- skyddet, juridiken och politiken. till , s. 397. Rådighetsinskränkningar och ersättningsrätt – bakgrund (tredje stycket) vilket normalt gäller när det allmännas restriktioner begränsar markäganderätten av hälsoskydds-, miljöskydds- eller säker- hetsskäl.213 lyfter fram att det finns en bred politisk konsensus om den biologiska mångfaldens avgörande betydelse för nuvarande och kommande generationer, inte minst som ett slags ”försäkring” för utvecklande av livsmedel och läkemedel och för att motverka över- svämningar vid kommande klimatuppvärmning. Han menar att dis- tinktionen mellan olika naturvård och miljöskydd i grundlagsregeln förefaller föråldrad. Den är heller inte internationellt allmängiltig.214 är det en spridd uppfattning att verksamhetsutövare med flera utan ersättningsrätt bör få tåla miljökrav som syftar till att mot- verka förorening och liknande störningar, eftersom dessa kan nå omgivningen och utanför fastighetsgränsen. Det bör i sammanhanget noteras, vilket påpekar, att förorenaren-betalarprincipen gäller även inom en fastighet, alltså inte endast miljöpåverkan som sprids utanför fastigheten.215 Trots ovan refererade uttalande, att en oklar grund- lagsregel bör tolkas till förmån för den skyddade enskilde medbor- garen, särskilt när motiven ger stöd för detta,216 noteras att rätts- källevärdet av förarbeten inom det konstitutionella området inte är helt klart.217 Det finns förvisso indikationer på att grundlagstolkning ska ske enligt samma metoder som tolkning av vanlig lagstiftning, vilket skulle indikera att betydande vikt bör ges åt förarbeten, sam- tidigt har det påpekats i litteraturen att grundlagsförarbetena ofta är knapphändiga.218 Fridlysningsreglerna i artskyddsförordningen är av mycket skif- tande karaktär och att de regler som vi avser analysera här är bestäm- melserna i 4–15 §§ artskyddsförordningen. Dessa bestämmelser inne- fattar olika former av fridlysningsbestämmelser samt vissa undantag. Den slutsats vi tar med oss in i följande avsnitt är att det med stor sannolikhet finns beslut till följd av artskyddsbestämmelserna som bör kunna medföra rätt till ersättning med stöd av 2 kap. 15 § andra 213Michanek (2016) a.a., s. 397. 214Ibid., med hänvisning till (1996) Principer för ersättning vid rådighetsinskränkningar i vissa stater. Med särskild inriktning på skydd för biologisk mångfald. Miljörättslig tidskrift 1996:1, s. 32 ff. 216Bertil (2010) a.a., s. 726. 217Derlén et al. (2020) a.a., s. 102. Rådighetsinskränkningar och ersättningsrätt – bakgrund Det gäller beslut som i praktiken motsvarar ett områdesskydd, i den mån beslutet inskränker förfoganderätten på ett sätt som innebär ett avsevärt försvårande av pågående mark- användning. 8.9Ersättning 31 kap. 4 § Regleringen i 31 kap. 4 § innebär att fastighetsägaren har rätt till ersättning på grund av beslut som innebär att mark tas i anspråk eller att pågående markanvändning inom berörd del av en fastighet avsevärt försvåras i vissa uppräknade fall. Det saknas helt hänvisning till artskyddsbestämmelserna men i punkten 7 ges en möj- lighet till ersättning om beslutet gäller förelägganden eller förbud enligt 12 kap. 6 § fjärde stycket som rör viss verksamhet. I 31 kap. 5 § regleras situationen när beslut om områdesskydd förenas med krav på tillstånd för vissa aktiviteter och sådant tillstånd nekas eller förenas med villkor. 8.9.1Bakgrund till 31 kap. 4 § De ersättningsbestämmelser som återfinns i 31 kap. 4 § hade huvudsakligen sina motsvarigheter i naturvårdslagen och vatten- lagen. Vid naturvårdslagens tillkomst utformades ersättningsbestäm- melserna efter motsvarande regler i naturskyddslagen219, strandlagen220 och byggnadslagen221 efter viss omarbetning. I motiven till natur- vårdslagen uttalade departementschefen, angående de hänsyn som legat till grund för utformningen av dessa ersättningsregler, att det torde för envar, jordägare eller inte, te sig självklart att man inte får han- tera naturvärden hur som helst och att även andra än ägaren kan ha be- fogade anspråk på tillgång till sådana värden. Att jordägarna i gemen skulle ha ersättning för att visa rimliga hänsyn härvidlag är säkerligen helt främ- mande för den allmänna rättsuppfattningen. När naturvården påkallar mera långtgående inskränkningar i enstaka jordägares förfoganderätt, ligger det däremot annorlunda till. Ersättning bör då kunna utgå efter en rimlig avvägning mellan det allmännas och den enskilde jordägarens intressen. 219Naturskyddslag (1952:688). 220Strandlag (1952:382). 221Byggnadslag (1947:385). Rådighetsinskränkningar och ersättningsrätt – bakgrund Från dessa allmänna utgångspunkter har jag låtit utarbeta ersättnings- bestämmelserna i departementsförslaget.222 Vid naturvårdslagens tillkomst infördes ett kvalifikationskrav i be- stämmelserna innebärande att ersättning endast utgick om åtgärden innebar att ägaren kunde använda marken allenast på sätt som stod i uppenbart missförhållande till dess tidigare värde, eller eljest tillskyndade honom avsevärt men. Ett resultat av ändringar i naturvårdslagen var att detta krav byttes mot ett krav på att åtgärden skulle innebära att markanvänd- ningen avsevärt försvåras. tillkom preciseringen att det avse- värda försvårandet skulle relateras till berörd del av fastigheten.223 Även vid naturvårdslagens tillkomst gällde principen om lagenlighet. var skyldig att utan rätt till ersättning vidta de åtgärder som följde av den försiktighetsprincip som kom till uttryck i 1 § tredje stycket.224 Principen var dock vid naturvårdslagens tillkomst inte lika långtgående som . Av vissa uttalanden som departementschefen gjorde i förutnämnda förarbeten kan man dra slutsatsen att skyldig- heten att utan ersättning underkasta sig åtgärder vidtagna med stöd av 1 § tredje stycket gällde så länge de åtgärder som vidtogs inte var synnerligen ingripande för den enskilde.225 Ersättning utgick till exempel till en början om tillstånd vägrades eller förenades med nya villkor trots att åtgärderna vidtogs till upp- fyllande av försiktighetsprincipen. kom dock denna rätt till ersättning att luckras upp. Särskilt genom lagstiftnings- ärende skärptes kraven på vad den enskilde utan någon rätt till ersätt- ning måste tåla i form av ingripanden från det allmänna av natur- vårdshänsyn.226 Departementschefen uttalade att det fick anses vara en allmänt accepterad uppfattning att den enskilde markägaren inte hade frihet att använda sin egendom på ett sätt som skulle vara till skada för andra människor och för samhället i dess helhet och att denna skärp- ning i det allmännas inställning borde komma till uttryck i natur- vårdslagen. I överenstämmelse med detta synsätt föreslogs bland annat 222NJA II 1965 s. 245. 22326 § naturvårdslagen (införd genom SFS 1991:641). Ersättning vid rådighetsinskränkningar s. 76 f. 225NJA II 1965 s. 248. Maj:ts proposition med förslag till ändringar i naturvårdslagen (1964:822) och skogsvårdslagen (1948:237), m.m., s. 91. Rådighetsinskränkningar och ersättningsrätt – bakgrund