sou · H9B344 · 2022-01-01 00:00:00 — •Busstransporttjänster för passagerare: de tjänster som omfattas av artikel 2.1. och 2.2 i förordning (EU) nr 181/2011, det vill säga passagerare som reser med linjetrafik för icke specificerade passa- gerarkategorier när passagerarens påstigningsplats eller avstignings- plats är belägen inom en medlemsstats territorium. •Järnvägstransporttjänster för passagerare: all persontrafik på järn- väg som avses i artikel 2.1 i förordning (EG) nr 1371/2007, det vill säga alla tågresor och järnvägstjänster i hela gemenskapen som tillhandahålls av ett eller flera järnvägsföretag som har tillstånd att bedriva järnvägsverksamhet. •Vattentransporttjänster för passagerare: de persontrafiktjänster som omfattas av artikel 2.1 i förordning (EU) nr 1177/2010, med undantag för de tjänster som avses i artikel 2.2 i den förordningen. Det innebär att passagerartransporter där ombordstigningshamnen är belägen inom en medlemsstats territorium, passagerartrans- porter där ombordstigningshamnen är belägen utanför en med- lemsstats territorium och landstigningshamnen är belägen inom en medlemsstats territorium, förutsatt att transporten genomförs av en unionstransportör, samt en kryssning där ombordstig- ningshamnen är belägen inom en medlemsstats territorium om- fattas. Dock undantas fartyg som är certifierade för högst 12 passa- gerare, som har en besättning med ansvar för fartygets drift som inte uppgår till fler än tre personer eller när sträckan för den totala Produkter och tjänster som omfattas passagerartransporten understiger enkel resa. Vidare undantas andra utflykts- och sightseeingturer än kryssningar, far- tyg som inte drivs mekaniskt samt historiska passagerarfartyg eller kopior av sådana, till övervägande del byggda i de ursprung- liga materialen och certifierade för högst 36 passagerare. Det som undantas är alltså typiskt sett fartyg som är till för kortare trans- porter, eller fartyg som inte i första hand syftar till att transpor- tera passagerare från en punkt till en annan. Tillgänglighetsdirektivet omfattar alltså vissa angivna inslag i ovan- stående tjänster på transportområdet. Vilka inslag det rör sig om framgår av tillgänglighetsdirektivets artikel 2.2 c punkterna i–v). Det finns dock ett undantag. Av artikel 2.2 c framgår att de inslag itransporttjänster som framgår av punkterna i–iv inte gäller stads-, förorts- och regionaltransporter. Dessa transporter omfattas bara av punkt v). Stads- och förortstransporter är transporter vars huvud- syfte är att tillgodose transportbehoven inom en stadskärna eller en storstadsregion, inklusive gränsöverskridande storstadsregioner, samt transportbehov mellan en sådan stadskärna eller storstadsregion och omgivande områden. Regionaltransporter är regional trafik, det vill säga transporter vars huvudsyfte är att tillgodose transportbehoven ien region, inklusive gränsöverskridande regioner. I tillgänglighets- direktivet avses med stads-, förorts och regionaltransporter uttryck- ligen bara järnväg, buss, tunnelbana, spårväg och trådbuss, men såvitt kan bedömas bör även kollektivtrafik per båt ingå, i all synnerhet som digitala biljetter till denna inhandlas på samma sätt som till övrig lokaltrafik. Det inslag i transporttjänsten som omfattar lokal- och regionaltrafik är alltså begränsat till punkt v), vilket är: –Interaktiva självbetjäningsterminaler belägna inom unionens terri- torium, utom sådana som har monterats som integrerade delar av fordon, luftfartyg, fartyg eller rullande material som används vid tillhandahållandet av sådana persontrafiktjänster. I andra typer av transporttjänster ingår alltså betydligt flera inslag. Att det är på det viset förklaras i skäl 35 i ingressen till tillgänglighets- direktivet. Där konstateras att det redan genom webbtillgänglighets- direktivet ställs krav på att offentliga webbplatser ska vara tillgängliga (vilket träffar lokaltrafiktjänster som tillhandahålls av offentliga aktörer eller av offentligt upphandlade privata aktörer), samt att det i tillgäng- Produkter och tjänster som omfattas lighetsdirektivet ställs krav på att privata aktörer ska göra sina webbplatser för e-handel tillgängliga. Eftersom tillgänglighetsdirek- tivet innehåller skyldigheter för en stor majoritet av de privata leve- rantörerna av transporttjänster att göra sina webbplatser tillgängliga när de säljer biljetter online har det inte ansetts nödvändigt att införa ytterligare krav för webbplatser för leverantörer av stads-, förorts- och regionaltransporter. Med det sagt kan man alltså konstatera att i övriga transport- tjänster som omfattas, det vill säga utöver lokal- och regionaltrafik, ingår utöver punkt v) i artikel 2.2 c också nedanstående inslag: –Tjänster för mobila enheter, däribland mobila applikationer. –Elektroniska biljetter och elektroniska biljettförsäljningstjänster. –Förmedling av information om transporttjänster, inklusive rese- information i realtid; när det gäller informationsskärmar ska detta begränsas till interaktiva skärmar som är belägna inom unionens territorium. 5 Krav på produkter Det framgår av artikel 4.2 i tillgänglighetsdirektivet att alla produkter som omfattas av direktivet ska uppfylla de krav som fastställs i direk- tivets bilaga I avsnitt I, samt att alla produkter med undantag för själv- betjäningsautomater även ska omfattas av kraven i bilaga I avsnitt II. I direktivets bilaga II ges ett antal exempel på vad som avses i prak- tiken med respektive krav. Exemplen ska ses som just sådana, det vill säga som icke-bindande möjliga lösningar som bidrar till att uppfylla tillgänglighetskraven enligt bilaga I. I detta kapitel beskrivs de krav som ställs på produkterna som om- fattas av direktivet. Inledningsvis ges en beskrivning av de krav som gäller för alla produkter, därefter de krav som ställs på alla produkter förutom självbetjäningsterminaler. Slutligen ges en beskrivning av de sektorsspecifika krav som ställs på vissa produkter. I anslutning till redogörelsen av de krav som ställs anges också de icke-bindande exempel på lösningar av respektive krav som framgår av direktivets bilaga II. 5.1Krav på alla produkter De produkter som omfattas av direktivets krav måste utformas och tillverkas på ett sätt som i största möjliga utsträckning möjliggör för- utsebar användning bland personer med funktionsnedsättning och ska åtföljas, om möjligt i eller på produkterna, av lättillgänglig infor- mation om deras funktion och tillgänglighetsfunktioner (bilaga I avsnitt I). Krav på tillhandahållande av information i eller på produkterna Kravet innebär att produkterna ska åtföljas av viss information. Om informationen ges i eller på produkterna, vilket ska ske om det är möjligt, ska den vidare vara beskaffad på visst sätt. De krav som ställs på informationen framgår av bilaga I avsnitt I punkten 1 a. Som nämnts ovan ges i direktivets bilaga II icke-bindande exempel på hur kraven kan tillgodoses. Det gäller för övrigt de flesta av kraven som ställs i bilaga I. Det finns icke-bindande exempel på lösningar på väldigt många av kraven, vilket kommer att framgå nedan. I den mån det ges icke-bindande exempel i direktivets bilaga II kommer dessa att anges i anslutning till respektive krav. Med det sagt – kraven som ställs på information i eller på produk- terna är följande (exempel på lösningar anges i anslutning till respek- tive krav). •Den information om användningen av produkten som tillhanda- hålls på själva produkten (märkning, bruksanvisning och varning) ska –kunna uppfattas med mer än ett sinne, Exempel: Tillhandahålla visuell och taktil information eller visu- ell och auditiv information om var kortet förs in på en självbetjä- ningsterminal, så att blinda och döva personer kan använda terminalen. –presenteras på ett begripligt sätt, Exempel: Använda samma ord konsekvent eller på ett tydligt och logiskt sätt, så att personer med intellektuell funktionsned- sättning bättre kan förstå informationen. –presenteras för användarna på sätt som de kan uppfatta, Exempel: Tillhandahålla information i taktil relief eller ljud utö- ver varningar i textformat, så att blinda personer kan uppfatta dem. –presenteras i ett typsnitt med lämplig storlek och form, med beak- tande av förutsebara användningsförhållanden, och med tillräck- lig kontrast samt justerbart avstånd mellan bokstäver, rader och stycken. Exempel: Se till att texten kan läsas av personer med nedsatt syn. Information om användning av produkten är märkning, bruksanvis- ning och varning. Att informationen ska kunna uppfattas med mer än ett sinne, innebär att det inte är tillräckligt att informationen ges i textform. Som framgår av exemplet krävs att informationen ska kunna tas emot med minst två av sinnena syn, hörsel och känsel. Taktil information kan vara punktskrift, auditiv information är information som kan tas emot med hörsel. Exemplet som ges är att det i anslutning till en självbetjäningsterminal ges tydliga instruk- tioner såväl genom ljud som bild och skrift om var kortet förs in, så att blinda och döva personer kan använda terminalen. Att informationen ska ges på ett begripligt sätt innebär att språ- ket ska vara lättillgängligt, tydligt och logiskt. Som framgår av exem- plet är det bland annat för att personer med intellektuell funktions- nedsättning bättre ska förstå informationen. Men information på ett enkelt språk torde gynna alla konsumenter. Kravet på att informationen ska presenteras för användarna på ett sätt som de kan uppfatta exemplifieras med att informationen kan tillhandahållas i taktil relief eller ljud, utöver varningar i textformat. Taktil relief är bilder som kan uppfattas med känsel. Både personer med synnedsättning och seende kan läsa taktila bilder. Den som inte ser bilderna läser dem med fingertopparna. Taktila bilder kallas också för reliefbilder eftersom de återger motivet i relief, med upphöjda linjer och ytor med kännbar struktur. Vidare ställs krav på att typsnitt, form och färg inte ska stå i vägen för möjligheten för synskadade att kunna läsa informationen. Krav på information som ges på annat sätt än på produkten Det är inte alltid möjligt att ge informationen i eller på produkterna. Informationen kan även ges på annat sätt, till exempel i samband med att produkterna används eller på en webbplats. Även i dessa fall ställs krav på tillgänglighet. Kraven som ställs när informationen ges på annat sätt än i eller på produkten är följande (exempel på lösningar anges i anslutning till respektive krav); •Produktbruksanvisningar som inte tillhandahålls på själva produk- ten utan som görs tillgängliga genom användning av produkten eller på annat sätt, till exempel på en webbplats, inklusive information om produktens tillgänglighetsfunktioner samt hur de aktiveras och deras interoperabilitet med hjälplösningar, ska vara offentligt till- gängliga när produkten släpps ut på marknaden och ska –kunna uppfattas med mer än ett sinne, Exempel: Tillhandahålla elektroniska filer som kan läsas av en dator med skärmläsningsprogram, så att blinda personer kan använda informationen. –presenteras på ett begripligt sätt, Exempel: Använda samma ord konsekvent eller på ett tydligt och logiskt sätt, så att personer med intellektuell funktionsnedsätt- ning bättre kan förstå dem. –presenteras för användarna på sätt som de kan uppfatta, Exempel: Tillhandahålla undertexter till videoinstruktioner. –presenteras i ett typsnitt med lämplig storlek och form, med beak- tande av förutsebara användningsförhållanden, och med tillräck- lig kontrast samt justerbart avstånd mellan bokstäver, rader och stycken, Exempel: Se till att texten kan läsas av personer med nedsatt syn. –när det gäller innehåll, göras tillgängliga i textformat som kan använ- das för att skapa alternativa stödjandeformat som kan presen- teras på olika sätt och kunna uppfattas med mer än ett sinne, Exempel: Skriva ut texten i punktskrift så att blinda personer kan använda informationen. –åtföljas av en alternativ presentation av eventuella delar som inte består av text, Exempel: Se till att ett diagram åtföljs av en textbeskrivning som identifierar de viktigaste delarna eller beskriver viktiga åtgärder. –inbegripa den beskrivning av produktens användargränssnitt (han- tering, kontroll och återkoppling, input och output) som tillhan- dahålls i enlighet med kravet på användargränssnitt och funktio- nell utformning; i beskrivningen ska man för vart och ett av leden i kravet på användargränssnitt och funktionell utformning ange om produkten har dessa egenskaper, –inbegripa en beskrivning av produktens funktionalitet, som tillhan- dahålls genom funktioner som syftar till att tillgodose behoven hos personer med funktionsnedsättning, i enlighet med kravet på användargränssnitt och funktionell utformning; i beskrivningen ska man för vart och ett av leden i kraven på användargränssnitt och funktionell utformning ange om produkten har dessa egen- skaper, –inbegripa en beskrivning av produktens programvaru- och mas- kinvarugränssnitt med hjälpmedel; beskrivningen ska innehålla en förteckning över de hjälpmedel som har testats tillsammans med produkten. Exempel: Förse bankomater med uttag och programvara som gör det möjligt att ansluta hörlurar i vilka texten på skärmen återges i ljudform. Även information som ges på annat sätt än i eller på produkten ska alltså kunna uppfattas med mer än ett sinne. Text som till exempel kan läsas på en datorskärm ska även kunna uppfattas med andra sin- nen, det vill säga förutom att uppfattas med synen ska informationen kunna tas emot med hörsel eller känsel genom ett skärmläsnings- program. Ett skärmläsningsprogram är ett program som läser upp text från datorskärmar med konstgjort tal (talsyntes). Det finns också skärmläsarprogram som omvandlar text på bildskärmar till punkt- skrift för blinda. kan läsas av blinda på en apparat som används för ändamålet, en så kallad punktskriftsskärm. Att informationen ska presenteras för användarna på ett sätt som de kan uppfatta kan tyckas som en självklarhet i sammanhanget. Exemplet som ges är att videoinstruktioner ska förses med under- texter. Det innebär ett förtydligande av att det ibland är nödvändigt att ge informationen på ett specifikt sätt. En videoinstruktion kan till exempel uppfattas med synen, det vill säga samma sinne som används för att läsa, men för att tillgodogöra sig innehållet kan det krävas att man också får del av vad som faktiskt sägs. I exemplet får användaren del av den informationen genom att läsa undertexterna. Innehållet ska också göras tillgängligt i ett textformat som kan användas för att skapa alternativa stödjandeformat som kan presen- teras på olika sätt och kunna uppfattas med mer än ett sinne. Som exempel nämns att texten ska kunna skrivas ut i punktskrift så att blinda personer kan använda informationen. Kravet innebär alltså att det format som används för att presentera texten, det vill säga den elektroniska filen, ska vara kompatibelt med de stödjande format som personer med funktionsnedsättning behöver för att ta del av den på annat sätt än via skärmen – som när den skrivs ut. ges informationen på annat sätt än genom text. Det är till exempel inte ovanligt att en bruksanvisning består av beskrivande bilder som illustrerar hur man steg för steg sätter samman en pro- dukt, eller hur man använder eller inte använder en produkt etcetera. Även denna information ska vara tillgänglig på annat sätt, det vill säga genom en alternativ presentation till bilderna. Exemplet som ges är att diagram och liknande ska åtföljas av text som identifierar de vikti- gaste delarna eller beskriver viktiga åtgärder. Detta är i och för sig i linje med kravet på att informationen ska kunna uppfattas med mer än ett sinne. Text är i det här fallet nödvändigt för att informationen som ges genom bilden i förlängningen ska kunna tas emot med hör- sel eller känsel, så som sker när en blind person använder sitt skärm- läsarprogram för att ta del av texten. Kraven som följer därefter innebär att information om användar- gränssnitt och funktionalitet ska framgå. Denna ska, även om det inte direkt framgår, ges i enlighet med de ovan beskrivna kraven. Använ- dargränssnitt och funktionalitet kommer att behandlas mer i detalj nedan. Det sista kravet som nämns är att informationen ska inbegripa en beskrivning av produktens programvaru- och maskinvarugränssnitt med hjälpmedel; beskrivningen ska innehålla en förteckning över de hjälpmedel som har testats tillsammans med produkten. För att förstå kravet är det nödvändigt att först säga något om vad som är produktens programvaru- och maskinvarugränssnitt. Enkelt beskrivet är programvara mjukvara och maskinvara hårdvara. Hård- varan är den del av produkten som det går att se och känna, det vill säga den fysiska maskinen, såsom tangenter, kretskort, skärm etcetera. Mjukvaran är de dataprogram som används tillsammans med hård- varan. Kravet innebär alltså att den som använder hjälpmedel (i bemär- kelsen tekniska hjälpmedel enligt definitionen i artikel 2.37 i till- gänglighetsdirektivet; det vill säga varje föremål, del av utrustning, tjänst eller produktsystem, inbegripet programvara, som används för att öka, upprätthålla, ersätta eller förbättra funktionsförmågan för personer med funktionsnedsättning eller för att lindra och kompen- sera för funktionsnedsättningar, aktivitetsbegränsningar eller delak- tighetsinskränkningar) ska veta om det aktuella hjälpmedlet fun- gerar tillsammans med produktens hårdvara och mjukvara och om hjälpmedlet i fråga testats tillsammans med produkten. Det icke-bindande exemplet som ges är att bankomater kan för- ses med uttag och programvara som gör det möjligt att ansluta hör- lurar i vilka texten på skärmen återges i ljudform. Det kan i och för sig tyckas som om exemplet handlar om produktens funktionalitet sna- rare än information om densamma. Klart är i alla fall att det någon- stans (till exempel på skärmen) bör framgå om de i exemplet givna hörlurarna kan användas tillsammans med bankomaten. 5.1.2Krav på användargränssnitt och funktionell utformning Nästa del av kravbilagan ställer krav på vilka egenskaper produkterna ska ha. Kraven gäller till vissa delar alla produkter som omfattas av direk- tivet, men det ställs även specifika krav på vissa produkter. Kraven på specifika produkter kommer att behandlas separat. Först presenteras de krav som gäller för alla produkter. De krav som anges nedan gäller således alla produkter som om- fattas av direktivet. Icke-bindande exempel på lösningar ges i anslut- ning till respektive krav. Användargränssnitt och funktionell utformning Produkten, inklusive dess användargränssnitt, ska ha egenskaper, delar och funktioner som gör att personer med funktionsnedsättning kan få tillgång till, uppfatta, hantera, begripa och kontrollera produkten genom att man säkerställer följande: 1.Att när produkten tillhandahåller kommunikation, däribland inter- personell kommunikation, hantering, information, kontroll och orientering, gör den det via mer än ett sinne; detta ska inbegripa tillhandahållande av alternativ till syn, hörsel, tal och känsel. Exempel: Tillhandahålla anvisningar i ljud- och textform eller förse en knappsats med taktila tecken, så att blinda eller hörselskadade personer kan interagera med produkten. 2.Att när produkten använder tal ger den alternativ till tal och tal kommandon för kommunikation, hantering, kontroll och orien- tering. Exempel: Utöver talande anvisningar i en självbetjäningsterminal, erbjuda exempelvis anvisningar i form av text eller bilder, så att även döva personer kan utföra de åtgärder som krävs. 3.Att när produkten använder visuella element tillhandahåller den flexibel förstoring, ljusstyrka och kontrast förkommunikation, information och hantering samt säkerställer interoperabilitet med programvara och hjälpmedel för navigering i gränssnittet. Exempel: Göra det möjligt för användare att förstora en text, zooma in på ett visst piktogram eller öka kontrasten, så att pers- oner med nedsatt syn kan uppfatta informationen. 4.Att när produkten använder färg för att förmedla information, ange en åtgärd, kräva ett svar eller identifiera delar tillhandahåller den ett alternativ till färger. Exempel: Även förse de gröna och röda knappar som används för att välja alternativ med text som anger vilka alternativen är, så att färgblinda personer kan göra valet. 5.Att när produkten använder ljudsignaler för att förmedla informa- tion, ange en åtgärd, kräva ett svar eller identifiera delar tillhanda- håller den ett alternativ till ljudsignaler. Exempel: När en dator använder en ljudsignal för att indikera ett fel, även tillhandahålla en text eller bild som anger felet, så att döva personer kan uppfatta att ett fel har uppstått. 6.Att när produkten använder visuella element sörjer den för flexibla sätt att förbättra synskärpan. Exempel: Möjliggöra ytterligare kontrast för förgrundsbilder så att personer med nedsatt syn kan se dem. 7.Att när produkten använder ljud ser den till att användaren kan ställa in volymen och hastigheten och att det finns en funktion för förstärkt ljud, däribland för minskning av störningar från ljudsig- naler från produkter i omgivningen och ljudskärpa. Exempel: Göra det möjligt för användaren av en telefon att ställa in ljudvolymen och minska störningar från hörapparater så att hörselskadade personer kan använda telefonen. 8.Att när produkten kräver hantering och kontroll sörjer den för sekventiell styrning och ger alternativ till finmotorisk styr- ning, så att det inte krävs samtidiga kontroller för manipulering, och använder delar som kan förnimmas med känseln. Exempel: Göra knapparna på en pekskärm större och väl åtskilda så att personer med tremor kan trycka på dem. 9.Att produkten undviker driftslägen som kräver betydande räck- vidd och styrka. Exempel: Säkerställa att det inte krävs mycket kraft för att trycka på knappar, så att personer med motoriska funktionsnedsättningar kan använda dem. 10.Att produkten inte utlöser anfall på grund av ljuskänslighet. Exempel: Undvika flimrande bilder, så att personer som kan drab- bas av anfall inte utsätts för denna risk. 11.Att produkten skyddar användarens privatliv när han eller hon använder tillgänglighetsfunktionerna. Exempel: Göra det möjligt att använda hörlurar när talad infor- mation tillhandahålls i bankomater. 12.Att produkten tillhandahåller ett alternativ till biometrisk identi- fiering och kontroll. Exempel: Ge användare som inte kan använda händerna möjlighet att välja ett lösenord för låsning och upplåsning av en telefon i stäl- let för att använda sig av igenkänning av fingeravtryck. 13.Att produkten säkerställer konsekvent funktionalitet och ger till- räcklig och flexibel tidsperiod för interaktion. Exempel: Säkerställa att programvaran reagerar på ett förutsäg- bart sätt när en viss åtgärd utförs och ge tillräckligt med tid för inmatning av lösenord så att användningen förenklas för personer med intellektuell funktionsnedsättning. 14.Att produkten tillhandahåller programvaru- och maskinvaru- gränssnitt för tekniska hjälpmedel. Exempel: Erbjuda en anslutning till en uppdateringsbar braille- skärm så att blinda personer kan använda datorn. Kraven ställs alltså på att produkten ska ha delar och egenskaper som gör att personer med funktionsnedsättning kan få tillgång till, upp- fatta, hantera, begripa och kontrollera produkten. Detta ska ske genom att man säkerställer att den är beskaffad på visst sätt. Till en början ställs kravet att när produkten tillhandahåller kom- munikation, däribland interpersonell kommunikation, ska den göra det via mer än ett sinne; detta ska inbegripa tillhandahållande av alter- nativ till syn, hörsel, tal och känsel. De icke-bindande exemplen på lös- ning som ges är att anvisningar ska tillhandahållas i ljud- och text- form eller att en knappsats kan förses med taktila tecken, så att blinda eller hörselskadade personer kan interagera med produkten.