sou · H9B335 · 2022-01-01 00:00:00 — Att gärningar är av särskilt hänsynslös art avser främst sådana om- ständigheter där det försvårande inslaget rör brottsoffrets situation eller karaktären på angreppet mot honom eller henne. Hit hör bl.a. gärningar som utförs mot en person som befinner sig i en skyddslös ställning, är i beroendeställning till gärningspersonen eller befinner sig i numerärt underläge. (Se a. prop. Att gärningen har varit av särskilt farlig art ger utrymme att beakta försvårande omständigheter som är hänförliga till det sammanhang i vilket gärningen företagits. Det kan handla om omständigheter som innebär att gärningen ytterst kan bli systemhotande, att gärningen annars kan påverka samhällets funktionssätt, att gärningen på grund av gärningspersonernas organisationsgrad utövas på ett skickligare sätt och med större resurser än annars eller att gärningen är mer svårupptäckt på grund av att den delvis sker inom ramen för legala strukturer. Det förhållandet att gärningen ingår som ett led i en särskilt kvalificerad brottslig verksamhet bör, om gärningen har ett Mened, övergrepp i rättssak och skyddande av brottsling påtagligt samband med verksamheten, kunna medföra att brottet bedöms som grovt. (Se a. prop. Gränsen mellan brott av normalgraden och grovt brott prövades i ”Upprepade övergrepp i rättssak” NJA 2019 s. 747. I fallet hade en man angripit en kvinna i syfte att förmå henne att ta tillbaka en an- mälan om våldtäkt. Mannen hade tryckt ner henne i en soffa, satt sig på henne, dragit henne i håret och tagit strypgrepp på henne upp- repade gånger. Kvinnan hade bl.a. fått blåmärken och blodsutgjutel- ser. HD ansåg, vid en samlad bedömning, att brottet inte nådde upp till nivån för grovt brott utan dömde mannen för brott av normal- graden. Flera av de gärningar som har bedömts som grova av domstol har haft koppling till organiserad brottslighet eller har innefattat hot om repressalier kopplat till vissa utpekade kriminella nätverk och grup- peringar (se t.ex. RH 2003:23 och RH 2012:24). Övergrepp i rättssak är brott av sådan art att starka skäl talar för att fängelse ska väljas som påföljd i normalfallet (se prop. 2001/02:59 s. 61). För övergrepp i rättssak – inräknat samtliga grader – som huvudbrott fattades beslut om lagföring –2019 i ge- nomsnitt i 239 fall och i 96 av dessa bestämdes påföljden till fängelse. För de som –dömdes till fängelse för övergrepp i rättssak av normalgraden som huvudbrott var den genomsnittliga längden på fängelsestraffet . Motsvarande siffra för de som dömdes för grovt övergrepp i rättssak som huvudbrott var 2 år och 8 månader8. 8Avrundat till närmsta hel månad. SOU 2021:35Mened, övergrepp i rättssak och skyddande av brottsling Kriminalstatistik övergrepp i rättssak Källa: Brå. Kriminalstatistik grovt övergrepp i rättssak Källa: Brå. Kriminalstatistik ringa övergrepp i rättssak Källa: Brå. Mened, övergrepp i rättssak och skyddande av brottsling Utredningen om skärpta straffrättsliga åtgärder mot organiserad brottslighet hade bl.a. i uppgift att undersöka om det, för brott som är vanligt förekommande inom organiserad brottslighet, fanns skäl att införa kvalifikationsgrunder för bedömningen av om brottet är grovt (se dir. 2013:19). I betänkandet Organiserad brottslighet – för- fälts- och underlåtenhetsansvar, kvalifikationsgrunder m.m. konsta- terade utredningen att det mest framträdande problemet med orga- niserad brottslighet är att kriminella nätverk och grupperingar vid förövande av brott utnyttjar ett våldskapital som ger dem påtaglig makt över andra människor. Ett utnyttjande av detta våldskapital gör gärningarna mer hotfulla och skrämmande än annars och det gör att nätverken och grupperingarna får makt över människor i deras om- givning. Utredningen föreslog därför en ny kvalifikationsgrund som innebär att gärningspersonen har anspelat på ett våldskapital. Den nya kvalifikationsgrunden borde, enligt utredningen, införas i straff- bestämmelser där gärningspersonen söker hota eller tvinga någon att göra eller underlåta något. Det handlade bl.a. om olaga hot, våld eller hot mot tjänsteman och övergrepp i rättssak. (Se SOU 2014:63 s. 236–239 och 248 f.) Utredningen föreslog också att en ny kvalifikationsgrund som innebär att gärningen har utförts med understöd av skjutvapen, spräng- ämne, vapenattrapp eller annat sådant hjälpmedel skulle införas i ett antal straffbestämmelser, bl.a. olaga hot, övergrepp i rättssak och rån. Utredningen framhöll att på ett liknande sätt som sker vid hän- visning till ett våldskapital förstärks en hot- eller tvångssituation på- tagligt om en gärningsperson använder eller hänför sig till ett vapen. (Se a.a. s. 239–241 och 248 f.) Utredningen föreslog vidare att den befintliga kvalifikations- grunden att gärningen annars varit av särskilt farlig art skulle läggas till i vissa straffbestämmelser, bl.a. olaga hot, våld eller hot mot tjänste- man och övergrepp i rättssak. Ett sådant tillägg ansågs skapa större möjligheter att beakta den kontext inom vilken en viss gärning be- gåtts – t.ex. om den utgör ett led i en organiserad brottslig verksam- het – som det understryker att en helhetsbedömning alltid måste göras av om gärningen är så farlig och skadlig att det är moti- verat att döma för grovt brott. (Se a.a. s. 241–246 och 248 f.) Mened, övergrepp i rättssak och skyddande av brottsling Utredningen föreslog dessutom att vissa specifika kvalifikations- grunder skulle införas i enstaka straffbestämmelser. När det gäller övergrepp i rättssak föreslogs att kvalifikationsgrunden som tar sikte på om det har uppkommit, eller funnits risk för, betydande men för det allmänna eller enskild skulle införas (se a.a. s. 262–264). Utredningens förslag om nya kvalifikationsgrunder genomfördes 2016. När det gäller övergrepp i rättssak infördes kvalifikationsgrunderna att det uppkommit eller funnits risk för be- tydande men för det allmänna eller någon enskild samt att gärningen annars har varit av särskilt hänsynslös eller farlig art. Däremot inför- des inte kvalifikationsgrunderna som angav att brottet har anspelat på ett våldskapital eller utförts med understöd av skjutvapen, spräng- ämne, vapenattrapp eller annat sådant hjälpmedel. I stället infördes kvalifikationsgrunden att gärningen har innefattat hot eller våld av allvarligt slag. (Se prop. 2015/16:113 s. Som skäl för att avvika från utredningens förslag angav regeringen följande (se a. prop. s. 78 och 79): Hotet eller våldet måste alltid vägas in i den helhetsbedömning som ska göras vid bedömningen av om ett övergrepp i rättssak är grovt. När det gäller brottets hotinslag bör de omständigheter som anges som exempel i den nya kvalifikationsgrunden avseende allvarliga hot (avsnitt 7.2) – om gärningen har innefattat hot som påtagligt har förstärkts med hjälp av vapen, sprängämne eller vapenattrapp eller genom anspelning på ett våldskapital – kunna vara av betydelse vid den bedömningen. Däremot är det inte givet att dessa omständigheter i avsaknad av andra för - svårande inslag alltid bör medföra att ett övergrepp i rättssak ska be- dömas som grovt brott med ett straffminimum om fängelse . Frågan om ett brott är grovt ska visserligen bedömas med beaktande av samtliga omständigheter vid brottet, men de kvalifikationsgrunder som anges i en straffbestämmelse torde likväl i praktiken få stort genomslag vid gradindelningen. Att i bestämmelsen om övergrepp i rättssak ut- tryckligen hänvisa till de nämnda omständigheterna skulle därför riskera att utvidga det grova brottets tillämpningsområde på ett icke avsett vis. Kvalifikationsgrunden bör därför inte införas i den form som föreslås för vissa andra brott. Det är dock relevant att ange att gärningen har innefattat hot av allvarligt slag, utan att ange några exempel på sådana hot, eftersom innebörden av begreppet hot av allvarligt slag kan anpas- sas efter den straffbestämmelse där det förekommer. Regeringen anser mot denna bakgrund att det finns skäl att införa en kvalifikationsgrund som innebär att det särskilt ska beaktas om gärningen har innefattat våld eller hot av allvarligt slag. Mened, övergrepp i rättssak och skyddande av brottsling Kvalifikationsgrunderna för grovt övergrepp i rättssak Förslag: I bestämmelsen om grovt övergrepp i rättssak ska den befintliga kvalifikationsgrunden som innebär att gärningen har innefattat hot av allvarligt slag ersättas av en mer preciserad kva- lifikationsgrund; vid bedömningen av om ett brott är grovt ska det särskilt beaktas om gärningen har innefattat hot som påtagligt har förstärkts med hjälp av vapen, sprängämne eller vapenattrapp eller genom anspelning på ett våldskapital eller som annars har varit av allvarligt slag. lagändringar innebar, som redovisats, att det i flera straff- bestämmelser, där hot utgör ett gärningsmoment, infördes en kvali- fikationsgrund som tar sikte på hur hotet har framställts; det ska särskilt beaktas att hotet påtagligt har förstärkts med hjälp av vapen, sprängämne eller vapenattrapp eller genom anspelning på ett vålds- kapital eller som annars har varit av farligt slag. Kvalifikationsgrunden infördes dock inte i bestämmelsen om grovt övergrepp i rättssak med motiveringen att det riskerade att utvidga brottets tillämpnings- område på ett sätt som inte var avsett. I stället infördes den mer all- mänt utformade kvalifikationsgrunden att gärningen har innefattat våld eller hot av allvarligt slag. Skrämselkapital är, som framgår i avsnitt 3.3.4, en central be- ståndsdel som genomsyrar alla kriminella nätverk. Tystnadskulturen är också utbredd inom ramen för de kriminella nätverken och i de utsatta områdena. Vittnens och målsägandens ovilja att samarbeta i utredningar och rättsprocesser försvårar myndigheternas arbete. Ilängden riskerar det också att undergräva förtroendet för och tilltron till rättsväsendet. Det är därför viktigt att de straffbestämmelser som syftar till att skydda de rättsvårdande myndigheternas arbete är ut- formade så att de på ett effektivt sätt kan användas i kampen mot de kriminella nätverken. Mot den bakgrunden finns det anledning att se mycket allvarligt på hot som riktas mot vittnen och andra förhörspersoner i syfte att påverka dem. Det finns också starka skäl att anta att oviljan hos för- hörspersoner att samarbeta med myndigheterna ökar om hotet för- stärkts med hjälp av vapen eller andra liknande föremål, eller genom Mened, övergrepp i rättssak och skyddande av brottsling anspelning på ett våldskapital. Som regeringen konstaterade vid lagändring kan sådana omständigheter visserligen beaktas inom ramen för kvalifikationsgrunden att gärningen har innefattat hot av allvarligt slag. Vi anser dock, i likhet med Utredningen om skärpta straffrättsliga åtgärder mot organiserad brottslighet, att övergrepp i rättssak som skett genom hot som har förstärkts på sådana sätt är så allvarliga att de regelmässigt bör anses som grova. Som konstaterats gäller detta också för flera andra brott där hot utgör ett gärnings- moment, t.ex. olaga hot (4 kap. 5 § BrB) och våld eller hot mot tjänsteman (17 kap. 1 § BrB). Att minimistraffet för grovt övergrepp i rättssak är högre än vad som gäller för dessa brott föranleder ingen annan bedömning. Vi anser tvärtom att det är befogat med ett minimi- straff fängelse vid övergrepp i rättssak då gärningen har utförts på ett sådant sätt att den angivna kvalifikationsgrunden blir tillämplig. Det bör t.ex. understrykas att ett övergrepp i rättssak, till skillnad från exempelvis ett olaga hot, utgör ett direkt angrepp dels mot en enskild, dels mot en pågående, stundande eller avslutad rätts- process. De övergrepp i rättssak som begås inom ramen för krimi- nella nätverk är typiskt sett också av allvarlig karaktär. Vi föreslår därför att den befintliga kvalifikationsgrunden som innebär att gärningen har innefattat hot av allvarligt slag ska ersättas av en mer preciserad kvalifikationsgrund. Vid bedömningen av om ett brott är grovt ska det, i enlighet med vad som gäller för andra liknande brottstyper, i stället särskilt beaktas om gärningen har inne- fattat hot som påtagligt har förstärkts med hjälp av vapen, spräng- ämne eller vapenattrapp eller genom anspelning på ett våldskapital eller som annars har varit av allvarligt slag. När det gäller de befintliga kvalifikationsgrunderna i övrigt – dvs. 1)om det har uppkommit eller funnits risk för betydande men för det allmänna, 2) om gärningen har innefattat våld av allvarligt slag, eller 3) om gärningen annars har varit av särskilt hänsynslös eller far- lig art – anser vi att dessa ska finnas kvar. De tar sikte på omständig- heter som är försvårande i sådan utsträckning att brottet regelmässigt bör anses som grovt. Bestämmelsen överensstämmer därmed också, med undantag för den första kvalifikationsgrunden, med vad som bl.a. gäller enligt straffbestämmelsen om våld eller hot mot tjänsteman. När det gäller den första kvalifikationsgrunden – som tar sikte på om det har uppkommit eller funnits risk för betydande men för det allmänna avser den framför allt gärningens potentiella eller faktiska Mened, övergrepp i rättssak och skyddande av brottsling inverkan på den rättssak som gärningen avser. Inom ramen för denna kvalifikationsgrund bör man också kunna beakta karaktären på det bakomliggande brottet. Allmänheten har ett särskilt intresse av att allvarliga brott utreds. Den som begår ett övergrepp i rättssak i syfte att förhindra utredningen av eller lagföringen för ett allvarligt brott är också mer straffvärd än den som begår ett övergrepp i rättssak utan ett sådant syfte. I det förra fallet bör det anses ha uppkommit eller funnits risk för betydande men för det allmänna. Förslaget om att införa en ny och preciserad kvalifikationsgrund för fall då gärningen har innefattat hot kan förväntas leda till att fler personer döms för grovt övergrepp i rättssak. Det kommer också att innebära en generell höjning av straffnivån för övergrepp i rättssak. Förslag: Den särskilda graden ringa övergrepp i rättssak ska tas bort. Bestämmelsen om övergrepp i rättssak är, som konstaterats, väsent- lig för tilltron till och funktionen av rättssystemet. Det är därmed också av vikt att straffskalan och gradindelningen är utformad på ett sätt som motsvarar brottets allvar. Straffskalan är, liksom för mened, förhållandevis vid; den sträcker sig från böter till fängelse i högst . Artvärdet är starkt även vid låga straffvärden. Kravet på gärningspersonens aktiva handlande, ge- nom att använda våld, hot eller annan liknande gärning, i syfte att påverka vittnen eller andra förhörspersoner gör att övergrepp i rätts- sak är ett brott som det finns anledning att se särskilt allvarligt på. Som framgår i avsnitt 3.3 utgör sådan påverkan också ett stort pro- blem inom ramen för de kriminella nätverken och i de utsatta om- rådena. Det sagda gör att det finns skäl att ifrågasätta om inte straff- värdet för övergrepp i rättssak är så högt att straffet även i mindre allvarliga situationer bör ligga på fängelsenivå. Utrymmet för att bedöma ett övergrepp i rättssak som ringa är begränsat. Av kriminalstatistiken framgår också att bedöms endast ett fåtal brott som ringa. Enligt vår uppfattning är övergrepp i rättssak ett så allvarligt brott och har ett så högt abstrakt straffvärde att det finns anledning att ta bort böter ur straffskalan. Brottet utgör ett sådant direkt och allvarligt angrepp mot rättsprocessen att straff- Mened, övergrepp i rättssak och skyddande av brottsling mätningen i stället bör utgå från fängelse. En sådan åtgärd skulle också ge uttryck för en skärpt syn på övergrepp i rättssak. Vi föreslår därför att den särskilda graden för ringa övergrepp i rättssak tas bort. Brott som anses som ringa ska då i stället bedömas som brott av normalgraden. Det bör också medföra en allmän för- skjutning av straffmätningen i skärpande riktning. Straffmätningen av de minst allvarliga fallen, vilka ligger på bötesnivå, kommer istället att utgå från fängelse. Gärningar som utgör brott av normal- graden bör, på motsvarande sätt, börja straffmätas på en högre nivå . Det sagda kan i någon mån förväntas leda till en generellt sett höjd straffnivå för övergrepp i rättssak. När det gäller straff- skalan för och gradindelningen av övergrepp i rättssak i övrigt gör vi följande överväganden. Oaktat förslaget om att den särskilda graden ringa övergrepp i rättssak ska tas bort, och den förskjutning av straffmätningen som det bör medföra, anser vi att straffskalan för brott av normalgraden, dvs. fängelse i högst , bör behållas. Straffskalan för normal- gradsbrottet ger tillräckligt utrymme för domstolarna att göra nyan- serade bedömningar av de varianter av brottet som kan tänkas före- komma inom den graden. Vi har övervägt att föreslå en höjning av minimistraffet för brott av normalgraden till fängelse . En sådan föränd- ring skulle troligtvis medföra att straffnivån för övergrepp i rättssak generellt sett höjs mer än vad som blir konsekvensen av vårt förslag. Vi anser dock att övervägande skäl talar mot en sådan höjning. Brå:s studier avseende övergrepp i rättssak talar för att det visser- ligen skett en viss ökning av sådana brott inom ramen för de krimi- nella nätverken och i de utsatta områdena. Såväl tidigare som utförda studier pekar dock på att relationsvåld utgör förbrott i en stor andel av otillåtna påverkansförsök. Även rån och misshandel be- gångna av ungdomar är vanliga som förbrott. (Se Brå 2019:10 s. 41 och 42.) Mot denna bakgrund finns det goda skäl att anta att många fall av övergrepp i rättssak begås i andra sammanhang än inom ramen för kriminella nätverk. När övergrepp i rättssak begås inom ramen för kriminella nätverk torde, särskilt om vårt förslag till ny kvalifikations- grund genomförs, de ofta bedömas som grovt brott; Att höja minimi- straffet för normalgradsbrottet kommer därför i högst begränsad – om ens någon – utsträckning att leda till en höjning av straffnivån Mened, övergrepp i rättssak och skyddande av brottsling för brott som begås inom ramen för kriminella nätverk. Det kommer snarare att leda till en generell höjning av straffnivån för brott som begås i helt andra sammanhang. Även om övergrepp i rättssak är ett allvarligt brott och enligt vårt förslag inte längre ska ha böter i straffskalan rymmer brottet en mängd olika gärningar med betydande skillnader i straffvärde. Straffskalan måste därför vara utformad på ett sådant sätt att den ger utrymme för en nyanserad straffmätning och påföljdsbestämning i varje enskilt fall. I linje med vad som angetts när det gäller en höjning av minimi- straffet för mened av normalgraden (se avsnitt 4.6.8) kan det därför ifrågasättas om det är proportionerligt med ett straffvärde för övergrepp i rättssak när förbrottet har ett väsentligt lägre straffvärde och övergreppet i rättssak begränsar sig till en gär- ning av inte alltför kvalificerat slag, t.ex. ett mindre allvarligt verbalt uttalat hot. Detta gäller även med beaktande av att övergrepp i rätts- sak, som utgångspunkt, bör anses som allvarligare än mened; över- grepp i rättssak innebär, precis som mened, ett hot mot intresset av att staten ska kunna utföra sin judiciella uppgift, men riktar sig dess- utom mot en annan person, t.ex. genom att våld eller hot om våld används. Ett alternativ som vi har övervägt är att tillsammans med ett minimistraff på sex månaders fängelse för brott av normalgraden införa en lägre grad med en straffskala på fängelse i högst för övergrepp i rättssak som är att anse som mindre allvarligt. Vi anser emellertid att detta inte framstår som en god lösning för att undvika oproportionerliga utfall. Brott av normalgraden bör vara utgångs- punkten för bedömningen i de flesta fallen. Att då införa en ordning som innebär att flera av de fall vilka nu bedöms som brott av normal- graden i stället ska anses vara mindre allvarliga framstår inte som ändamålsenligt utan riskerar tvärtom att sända fel signaler. Enligt vår bedömning är straffskalan för grovt övergrepp i rätts- sak, dvs. fängelse i lägst två och högst , ändamålsenligt utfor- mad. Straffskalan understryker brottets allvar och ger ett tillräckligt utrymme att mäta ut straff för de allvarligaste fallen av övergrepp i rättssak. Av kriminalstatistiken framgår också att grovt övergrepp i rättssak, framför allt , tillämpas i viss utsträckning. Ovan har dessutom föreslagits att det ska införas en ny kvalifika- tionsgrund som är särskilt inriktad på brottslighet som sker inom Mened, övergrepp i rättssak och skyddande av brottsling ramen för kriminella nätverk och som kan förväntas innebära att det grova brottet tillämpas i större utsträckning än vad som är fallet. Trots våra slutsatser beträffande hur straffskalorna bör förändras lämnar vi – för att ge ett brett beredningsunderlag i det fortsatta arbetet – ett alternativt författningsförslag där minimistraffet för brott av normalgraden höjs till fängelse och där det införs en lägre grad, med en straffskala på fängelse i högst för brott som är mindre allvarliga (se bilaga 2). Straffbestämmelsen för skyddande av brottsling finns i 17 kap. 11 § BrB. Avsikten med bestämmelsen är framför allt att skydda statens brottsutredande verksamhet och dess verkställande av påföljd för brott (se prop. 1992/93:141 s. 48). För skyddande av brottsling döms, enligt första stycket, den som döljer annan som förövat brott, hjälper honom eller henne att und- komma, undanröjer bevis om brottet eller på annat liknande sätt mot- verkar att det upptäcks eller beivras. För skyddande av brottsling döms, enligt andra stycket, också den som undanröjer bevis om brott som är föremål för ett rättsligt förfarande vid Internationella brott- målsdomstolen eller på annat liknande sätt motverkar att det upp- täcks eller beivras. Brottet är indelat i tre grader. För brott av normalgraden döms till böter eller fängelse i högst . Är brottet grovt döms, enligt tredje stycket, till fängelse i lägst och högst . Om gärningen med hänsyn till gärningspersonens förhållande till den brottslige och övriga omständigheter anses som ringa ska, enligt femte stycket, inte dömas till ansvar. Som utgångspunkt ska gärningspersonen ha agerat med uppsåt. Av fjärde stycket framgår dock att även den som inte insåg men hade skälig anledning att anta att den andre var brottslig ska dömas till ansvar. Straffet är i sådana fall böter. En grundläggande förutsättning för ansvar är att någon har begått ett brott. Någon begränsning vad gäller typen av förbrott finns inte. Det uppställs inte heller något krav på att den som begått förbrottet kan Mened, övergrepp i rättssak och skyddande av brottsling Att gärningspersonen t.ex. begått förbrottet innan han eller hon fyllt utesluter inte ansvar. (Se bl.a. NJA II 1948 s. För straffansvar krävs att någon motverkar att brottet uppdagas eller beivras. De gärningar som är straffbelagda som skyddande av brottsling utmärks av att de är ägnade att försvåra att en brottsling drabbas av ansvar. Det krävs alltså inte bevisning om att gärningen verkligen har medfört svårigheter att lagföra den som har begått brottet. (Se NJA II 1942 s. 283 och prop. De straffbara åtgärderna kan vara inriktade på att brottslingen blir svåråtkomlig för polisen eller på att hans eller hennes brottslighet blir svår att beivra. De två typer av gärningar som paragrafen tar sikte på kan kategoriseras som dels döljande eller hjälpande av brottsling, dels döljande av brottet. (Se prop. 1992/93:141 s. Som exempel på döljande eller hjälpande av brottsling har i för- arbetena angetts att gömma någon, låna ut en bil, själv ange sig för brottet eller aktivt leda polisen på villospår (se a. prop. s. 48). Ett typiskt exempel på skyddande av brottsling är att ge en efterspanad person skjuts med bil (se t.ex. NJA 2015 s. 31). Däremot omfattar bestämmelsen inte gärningar som innebär att personen tar den dömdes straff, exempelvis genom att betala böter, eller att påverka målsägan- den att inte göra angivelse eller annan att inte göra polisanmälan (se NJA II 1948 s. 326).