sou · H9B347d2 · 2022-01-01 00:00:00 — Dels då de som sagt ofta har stor eller t.o.m. avgörande betydelse vid tillämpningen av regleringen, t.ex. vid bedömning av om en åtgärd omfattas av krav på lov eller om den ska ges lov. Dels för att de är en förutsättning för en enhetlig och objektiv tillämpning och för att begränsa bedöm- ningsutrymme i det enskilda fallet. Detta talar enligt vår mening för att lagstiftaren bör definiera i vart fall vissa av de termer och uttryck som kan få väsentliga konsekvenser i tillämpningen. Andra termer och uttryck behöver i konsekvens härmed inte legaldefinieras, utan kan med fördel klargöras genom praxis och i förekommande fall med hänvisning till standarder. Ett sätt att öka förutsättningarna för en enhetlig och objektiv tillämpning och för ett begränsat bedömnings- utrymme även i denna del, är att säkerställa en bättre och mer trans- parent vägledning från det allmännas sida rörande både praxis och standarder. Det är särskilt viktigt i förhållande till enskilda intressen som ska beaktas i den plan- och byggrättsliga regleringen, inte minst eftersom inkorrekta uppfattningar om enskilda definitioners inne- börd kan leda till både krav på rättelse och byggsanktionsavgift. Avgränsningar och framtida översyn Vi har dragit slutsatsen att det finns ett antal termer och uttryck som behöver få tillgängliga, förutsebara, lättförståeliga och enhetliga legal- definitioner. Med hänsyn till vår begränsade utredningstid har vi valt att koncentrera vårt arbete till de termer där vi dels uppmärksammat ett angeläget behov av legaldefiniering, dels haft rimliga förutsättningar att göra tillräckligt tillförlitliga konsekvensbedömningar. I huvudsak handlar det om definitioner som på ett eller annat sätt redan före- kommer i regleringen, men som vi förtydligar och i förekommande fall justerar. Vi har uppmärksammat att bristen på definitioner av ytterligare ett antal termer och uttryck också orsakar tillämpningssvårigheter. Stöd härför har framkommit under utredningsarbetet, men också i tidigare förarbeten.14 Vi har därför övervägt att föreslå ytterligare ett antal legaldefinitioner, men efter detaljerade och motstridiga synpunk- ter på dessa, har vi gjort bedömningen att de i stället bör bli föremål för framtida översyn (se avsnitt 7.25). Det handlar om termerna och uttrycken altan, bostad, bostadshus, bruttoarea, byggnadsarea, byggnads- höjd, källare, mur, mätvärt utrymme, plank, pool, suterrängvåning, tak- nockshöjd, underhåll, vind, ändring av en byggnad och öppenarea.15 Det har även framförts under utredningsarbetet att de befintliga definitionerna av termerna byggnad och tillbyggnad behöver ses över. Avslutningsvis kan nämnas att vad beträffar de andra anläggningar än byggnader som omfattas av krav på lov enligt nuvarande PBF och enligt vårt förslag till 9 kap. PBL, har det inte fram- kommit något mer påtagligt behov av legaldefinitioner av dessa. 14Jfr remissammanställning Plan- och byggförordning, dnr S2011/244/PBB, s. 65 ff. 15Jfr även att utreda definitioner på byggnadshöjd, nockhöjd, total- höjd, vind, suterrängvåning och källare (Rapport 2014:4), även byggregler – Ny modell för bygg- och Konstruktionsregler (Rapport 2020:31). 7.4.3Nya, ändrade respektive förtydligade legaldefinitioner I tidiga byggnadsstadgor återfanns kraven på skyltar i anslutning till kraven på andra åtgärder, t.ex. krav på en utseende eller anpassning till stadsbilden.16 Vid införandet av byggnads- stadga återfanns kraven på skyltar tillsammans med dem för fasta anordningar, såsom radioantenner, murar, bensinpumpar, ljusanord- ningar och upplag.17 Av förarbetena till ÄPBL framgår att skyltarna skulle inrymmas bland anläggningarna.18 Lovplikten för skyltar och ljusanordningar återfanns i ÄPBL i anslutning till särskilda bestäm- melser tillämpliga i ett område som omfattas av en detaljplan. Krav på skyltar och ljusanordningar fanns också särskilt i förhållande till totalförsvaret, flygplatser och kärnenergianläggningar.19 Vid införandet av PBL flyttades skyltar och ljusanordningar, lik- som anläggningarna, till PBF. Utformningskraven för skyltar och ljus- anordningar regleras vidare ihop med dem för anläggningar (3 kap. 3 § första stycket PBF), men i egen punkt (2). Skyltar och ljusanordningar blev således genom PBL en egen kategori åtgärder i plan- och bygg- lagstiftningen. Antalet bestämmelser som reglerar lovplikten har där- med ökat. I vårt utredningsarbete har också framförts synpunkter på att skyltar och ljusanordningar som en egen kategori lett till att för- ståelsen för regelverket minskat, överblickbarheten försämrats och strukturen som helhet komplicerats. definieras som en byggnad eller annan anlägg- ning (1 kap. 4 § PBL). Vi bedömer att fristående skyltar och ljusanord- ningar utomhus inkluderas häri. Våra förslag innebär också att det sak- nas skäl att reglera skyltar och ljusanordningar separat; tvärtom bör det tydliggöras att de materiella bestämmelser som är tillämpliga på andra anläggningar än byggnader, också ska vara tillämpliga på skyl- tar och ljusanordningar. Detta förtydligar bl.a. att kommunerna i viss utsträckning får möjlighet att reglera även skyltar och ljusanordningar genom detaljplan eller områdesbestämmelser (se t.ex. 4 kap. 16 § PBL) och även att skyltar och ljusanordningar som inte omfattas av krav på lov som huvudregel ska vara planenliga (10 kap. 2 § PBL). 16Jfr 61 § BS och 76 § BS. 17Jfr 52 § BS. 1985/86:1 s. 515 och 694 f. 19Jfr 8 kap. 3 och 7 §§ ÄPBL. I dagens reglering saknas en uttrycklig definition av termen ekonomi- byggnad. Av bestämmelsen som reglerar undantag från krav på lov för ekonomibyggnader (9 kap. 3 § PBL) framgår dock att fråga ska vara om ekonomibyggnad för jordbruk, skogsbruk eller annan liknande näring. Termen ekonomibyggnad har stor betydelse för vilka regler om krav på lov som är tillämpliga och inte. Våra förslag om lovplikt (se avsnitt 7.6) innebär inte någon ändring i detta hänseende. Det har även under utredningsarbetet framkommit att bristen på en förut- sebar och enhetlig definition vållar en del svårigheter i tillämpningen. Vi gör bedömningen att ekonomibyggnad bör definieras som en byggnad som behövs för jordbruket, skogsbruket, fisket eller renskötseln. Förslaget är i enlighet med motsvarande definition i 7 kap. 16 § miljö- balken, i vilken det regleras vilka byggnader som inte kräver strand- skyddsdispens, samt med den praxis som har utvecklats (se avsnitt 4.4.6). Det innebär att fråga kan vara om exempelvis stall, sädesmagasin, maskinhall, loge, båthus eller renvaktarstuga. Med en uttrycklig upp- räkning av vilka näringar det är fråga om, kommer definitionen inte att träffa byggnader i annan liknande näring. Vi har övervägt om en definition i stället bör utgå från uttrycket areella näringar, dvs. samlingsbegreppet för näringar som använder biologiska och naturgeografiska resurser på land och i vatten. Häri inkluderas dock förutom jordbruk, skogsbruk, fiskenäring och ren- näring även jakt.20 Att inte kräva lov för ekonomibyggnader för jakt skulle dock medföra konsekvenser som vi inte kan överblicka, t.ex. vad gäller jaktstugor eller motsvarande, i vart fall sådana som inte nyttjas i näringsverksamhet eller på näringsfastighet. Det har heller inte under utredningsarbetet framförts synpunkter i allmänhet om att lovundantaget bör omfatta fler näringar än dem vi nu föreslår. Legaldefinitionen innebär inte någon förändring vad gäller kravet på att byggnaden till sin konstruktion, utformning och placering ska vara sådan att den faktiskt kan betraktas som en ekonomibyggnad för det aktuella ändamålet. Byggnaden måste vidare, precis som , samman- hänga med den aktuella näringen. Under utredningsarbetet har fram- förts att de bedömningsgrunder som vuxit fram i praxis – dvs. 2017/18:179 s. 7. byggnaden behövs för driften av aktuell näring eller mer för en verk- samhet som är att anse som självständig från näringen i fråga – är svåra att tillämpa på ett enhetligt och förutsebart sätt. Svårigheter har exempelvis uppkommit vid uppförande av ett stall för hästar, där det ifrågasatts om hästarna verkligen är en del av – en förutsättning för –det jordbruk som också bedrivs eller i stället bör anses vara en själv- ständig verksamhet som bedrivs på den aktuella platsen oberoende av själva jordbruket. Vi instämmer i att bedömningen av byggnadens karaktär, arten av den verksamhet som ska bedrivas i byggnaden samt omfattningen av denna verksamhet och dess anknytning till övrig verksamhet på fastig- heten kan vara svår i praktiken. Bedömningen torde dessutom bli allt svårare i takt med att nu aktuella näringar ofta kombineras med t.ex. viss livsmedelsförädling, fiskodling, naturturism, gårdsförsäljning eller försäljning genom s.k. reko-ringar. har vi svårt att se hur en legaldefinition – t.ex. med en kodifiering av de bedömningsgrunder som utvecklats i praxis – skulle kunna underlätta denna bedömning; trots allt måste en bedömning ske i varje enskilt fall – i förekommande fall inom ramen för tillsynsverksamhet – för att inte lovundantaget ska bli tillämpligt på i stort sett samtliga byggna- der, oavsett om verksamheten i dem har anknytning till de aktuella näringarna eller inte. Bedömningen i det enskilda fallet kommer enligt vår mening att säkerställa att undantaget från krav på lov tillämpas på ett ändamålsenligt sätt, genom att själva verksamhetsslaget inte blir begränsande, utan i stället verksamhetsslagets koppling till näringen i fråga. Med detta synsätt kan en byggnad för t.ex. landbaserad fisk- odling eller för draghästar i skogsbruk omfattas av undantaget, men i vissa fall inte t.ex. ett stall för avelshingstar eller för ponnyer i rid- skoleverksamhet.21 Det finns inte någon definition av termen fasadändring. Däremot krävs lov som huvudregel när en byggnad byter färg, fasadbeklädnad eller taktäckningsmaterial eller om byggnadens yttre utseende avse- värt påverkas på annat sätt (9 kap. 2 § första stycket 3 c PBL). För en- och tvåbostadshus och tillhörande komplementbyggnader i ett 21Jfr dock även RÅ 1985 2:71 samt prop.1947:131 s. 166. område som omfattas av en detaljplan krävs ändå inte lov, om åtgär- den inte väsentligt ändrar byggnadens eller områdets karaktär (5 § samma kapitel). Vi föreslår inte någon huvudregel om lovplikt för denna typ av yttre åtgärder. Däremot föreslår vi krav på lov för sådana åtgärder om de vidtas i ett område som är historiskt, kulturhistoriskt, miljö- mässigt eller konstnärligt särskilt värdefullt (se avsnitt 7.10) eller om de vidtas på vissa byggnader i ett område som omfattas av en detalj- plan och på en fasad som vetter mot allmän plats (se avsnitt 7.6.7). Vi föreslår en definition av fasadändring som en ändring av en byggnad som innebär att byggnaden byter kulör, fasadbeklädnad eller taktäckningsmaterial eller att byggnadens yttre karaktärsdrag påverkas på annat sätt. Kulör (i stället för färg) tydliggör att det är färgens visuella egen- skaper, t.ex. nyans, ton och ljushet, som bör utlösa lovplikten; ändring av själva färgtypen (i mer ”teknisk” bemärkelse) – t.ex. från slamfärg till silikonhartsfärg eller från linoljefärg till plastfärg – får i stället prö- vas utifrån påverkan på byggnadens yttre karaktärsdrag på annat sätt. Vår ambition när det gäller legaldefinitioner är i och för sig att i möjligaste mån undvika s.k. värdeord och rekvisit som innebär ett betydande bedömningsutrymme. För att inte över huvud taget alla yttre ändringar av en byggnad – t.ex. byte av dörrhandtag, nummer- skylt, brevlåda eller en mindre entréarmatur – ska omfattas av defini- tionen har vi dock valt att begränsa tillämpningsområdet till åtgärder som påverkar byggnadens yttre karaktärsdrag, varvid byte av kulör, fasadbeklädnad och taktäckningsmaterial således blir exempel härpå. Uttrycket korresponderar i viss utsträckning med bestämmelser i om varsamhet (2 kap. 6 § tredje stycket och 8 kap. 17 §) och även med dem som rör byggnader som är värdefulla från historisk, kultur- historisk, miljömässig och konstnärlig synpunkt (8 kap. 13 och 14 §§ PBL). Enligt kan en karaktär ofta bero på en kom- bination av olika egenskaper och hur dessa upplevs av betraktaren. Karaktäriserande egenskaper kan vara byggnadens färgsättning och utvändiga material men även t.ex. form, storlek, proportioner, ålder och funktion.22 Volym, utförande, detaljomsorg och detaljeringsnivå liksom detaljer kan vara väsentliga för en karaktär. 22Se , utvändiga ändringar och anmälan – analys och förslag (Rapport 2018:17) s. 33. nads karaktär kan också vila på dess funktion i samhället, på hög ambitionsnivå avseende arkitektonisk och konstnärlig gestaltning eller som källa till kunskap om äldre material eller teknik.23 Åtgärder som kan påverka en yttre karaktärsdrag kan avse t.ex. fönster och dörrpartier men även mindre byggnadsdelar, t.ex. takkupor, frontespiser, burspråk och franska balkonger, som inte utgör tillbyggnad (jfr även nuvarande 9 kap. 5 a § PBL). Det kan också handla om fasadbelysning eller annan effektbelys- ning, som exempelvis ljusprojektioner med reklam. Det kan även vara ifasaden integrerade butiks- eller företagsnamn, som en inbyggd re- lief, ett murat mönster eller som en målad skylt. Vidare kan det vara på fasaden monterade skyltlådor, neonskyltar, skyltplattor, orienter- ingstavlor, bildskärmar, flaggskyltar, lösa bokstäver, reklamtavlor, vepor, banderoller m.m. Dessutom kan det handla om t.ex. en solenergi- eller vindkrafts- anläggning som är monterad på byggnaden samt om t.ex. antenner, inbrottsgaller och olika typer av aggregat för ventilation, kyla och värme. Vi föreslår en generell lovplikt för komplementbostadshus (se av- snitt 7.6.2), men också att de i viss utsträckning ska få strida mot plan (se avsnitt 7.18.4). Enligt vår mening bör termen komplement- bostadshus definieras i lag. Av 9 kap. 4 a § första stycket PBL fram- går att ett komplementbostadshus är en byggnad som uppförs i omedelbar närhet av ett en- eller tvåbostadshus och som avses utgöra en särskild bostad. Vi föreslår att termen komplementbostadshus ska definieras som en komplementbyggnad till ett en- eller tvåbostadshus som är inredd med en självständig bostad och som har en byggnadsarea som inte är större än eller taknockshöjd som inte överstiger i ett område som omfattas av en detaljplan eller – i ett om- råde som inte omfattas av en detaljplan – har en byggnadsarea som inte är större än eller taknockshöjd som inte över- stiger . 23Jfr BBR 1:2211 och 1:2213. Vår definition motiveras i huvudsak av att vi definierar komple- mentbyggnad på ett annat sätt än (se nedan) samt av att det är inredning för självständigt bostadsändamål som är det som ska ut- lösa lovplikten. Detta ligger i linje med äldre förarbetsuttalanden om att en komplementbyggnad i och för sig kan vara bostad, men inte fullt ut med uttalanden om att ett bostadshus aldrig kan vara en kom- plementbyggnad.24 Fråga ska precis som vara om en självständig (särskild) bostad, t.ex. med egen entré och med egen tomt i anslut- ning till bostaden25, som själva byggnaden kompletterar en befintlig byggnad. Under utredningsarbetet har framförts att både bostad och bostads- hus är termer som vållar tillämpningssvårigheter i den praktiska tillämp- ningen. Vi instämmer häri, framför allt när fråga är om byggnader som möjliggör olika former av tillfälligt boende, som t.ex. gäststugor och andra ofta mindre ”självständiga” bostäder. Vi konstaterar dock att vi saknar förutsättningar för välgrundade och konsekvensbedömda förslag på definitioner för dessa termer. Som framgått ovan menar vi att de i stället bör bli föremål för framtida översyn.26 Vi konstaterar att en definition av komplementbostads- hus på sätt som vi föreslår ändå bör vara möjlig, främst med hänsyn till den omfattande praxis som har utvecklats i anslutning till termerna bostad och bostadshus, men också till den vägledning som har upprättat i dessa delar. Vårt förslag på definition innehåller även uttryckliga storleks- begränsningar. Anledningen härtill är framför allt att det är komple- mentbostadshus med dessa storlekar som (med vissa undantag) även får strida mot detaljplan eller områdesbestämmelser (se avsnitt 7.18.4 och 7.18.6). Med storleksbegränsningarna undviker vi också att nya större komplementbostadshus skulle ingå i definitionen som en helt egen byggnadskategori med helt andra förutsättningar för lov och de icke överblickbara konsekvenser detta skulle föra med sig. Obser- vera dock att eftersom ett komplementbostadshus med vår defini- tion är en slags komplementbyggnad, finns det i grunden dock ett krav på att huset ska komplettera – och också vara underordnat – en befintlig byggnad i storlek. Om ”huvudbyggnaden” är ett litet fritids- 1985/86:1 s. 696 och 700. 25Se MÖD 2016:25 och MÖD 2016:26, även MÖD:s dom i mål nr P 660-14. 26Jfr även utredningen socialt hållbar bostadsförsörjning (Fi 2020:06) som ska redovisa sitt uppdrag . hus om , måste således komplementbostadshuset vara mindre än så (för att vara ett komplementbostadshus). Definitionen tydliggör också att fråga är om komplementbyggnad med en självständig bostad. Om en byggnad inreds med flera bo- städer är den således inte ett komplementbostadshus. Om komplementbostadshuset ska anses vara ett fritidshus eller inte – vilket har betydelse bl.a. för tillämpligheten av bestämmel- serna i 8 kap. PBL (se särskilt 6 §) – får avgöras i enlighet med de principer som utvecklats i praxis och precis som vid behov han- teras inom ramen för tillsynsverksamhet. Av 9 kap. 4 § första stycket PBL framgår att komplementbygg- nader är sådana fristående uthus, garage och andra små byggnader som hör till en- och tvåbostadshus. Eftersom vi föreslår två huvud- regler avseende lovplikt för byggnader, en för byggnader som inte är komplementbyggnader och en för komplementbyggnader, är en legal- definition angelägen. Vi föreslår att komplementbyggnad ska definieras som en fristå- ende byggnad som kompletterar en befintlig byggnad på tomten och är underordnad den befintliga byggnaden i storlek. Härigenom blir det tydligare att fråga är om en byggnad som till funktion och använd- ningssätt kompletterar en befintlig byggnad. Det blir därigenom också tydligt att komplementbyggnaden inte behöver vara ett kom- plement just till ett en- eller tvåbostadhus, utan det relevanta är att komplementbyggnaden är underordnad den andra byggnaden och så- ledes inte bör få en dominerande karaktär.27 Av nuvarande 1 kap. 7 b § PBF framgår att med skylt avses i denna för- ordning en skylt, tavla, bildskärm, flagga, ljusprojektion eller liknande med syfte att förmedla reklam, information eller liknande. Som har angetts ovan bedömer vi att termen byggnadsverk inne- fattar även skyltar. Detsamma gäller ljusanordningar, för vilka det saknas en definition. 1985/86:1 s. 261 f. och prop. 1989/90:37 s. 48 ff. Vi konstaterar vidare att dagens definition av skylt inte är ändamåls- enlig, främst eftersom den är otydlig och på ett olyckligt sätt binder upp tillämpningen, t.ex. i förhållande till teknikutvecklingen. Defini- tionen har till ordalydelsen dessutom ett alltför brett tillämpnings- område, i förhållande till intentionerna i de tidigare förarbetena. De- finitionen korresponderar inte heller med definitionerna i lagen med särskilda bestämmelser om gaturenhållning och skyltning. Dagens definition av skylt i PBF bör således upphöra att gälla. Inte heller termen ljusanordning bör definieras i författning. Enligt vår uppfatt- ning bör sammanfattningsvis tolkningen av vad som bör anses vara både en skylt och en ljusanordning överlåtas till rättstillämpningen. Bestämmelserna finns i 1 kap. 4 § PBL och 1 kap. 7 b § PBF. 7.5En ny lov- och anmälningspliktsreglering Om en åtgärd är lov- eller anmälningspliktig eller inte avgör normalt huruvida den kan vidtas utan någon föregående kontakt med det all- männa. Att bedöma om lov- eller anmälningsplikt föreligger är så- ledes något som den som ska vidta åtgärden i första hand måste ta ställning till själv, även om det naturligtvis finns en möjlighet att råd- fråga (12 kap. 2 och 3 §§ PBL). Det finns dock i princip inte någon möjlighet att av i förväg få ett rättsligt bindande besked om huruvida en viss åtgärd är lov- eller an- mälningspliktig (jfr dock avsnitt 7.17.4). Gränsdragningen av vad som är lov- eller anmälningspliktigt kan vidare i många fall vara svår att göra, just eftersom gränsdragningen ytterst är en bedömningsfråga, låt vara att bedömningsutrymmet ibland kan ha preciserats i praxis. Gränsdragningsproblem kan upp- stå t.ex. vid bedömning av uttryck som liten, väsentligen annat ända- mål eller avsevärt påverkas eller i omedelbar närhet av eller inte väsent- ligt ändrar byggnadens eller områdets karaktär eller behövs med hänsyn till omfattningen av byggnadsverk i bebyggelsen. problem kan också uppkomma när det gäller att avgöra t.ex. om ett bebyggelseområde är särskilt värdefullt från historisk, kulturhistorisk, miljömässig eller konstnärlig synpunkt i den mening som avses i 8 kap. 13 § PBL. Genom att bedömningarna blir avgörande för lov- eller anmälnings- plikten är det som ovan har nämnts emellertid den enskilda byggherren som ytterst måste göra bedömningen. I det fall åtgärden felaktigt be- döms inte omfattas av krav på lov eller anmälan, riskerar byggherren inte bara ett ingripande i form av t.ex. ett rättelseföreläggande (11 kap. 20 § PBL), utan även att tvingas betala en byggsanktionsavgift (51 § samma kapitel). Många, oklara och ologiska undantag Både i PBL och PBF innehåller bestämmelserna om lov- respektive anmälningsplikt ett stort antal undantag, vilka vi har redogjort för i kapitel 4. Mängden undantag urholkar huvudreglerna om lov- och anmälningsplikt. framstår undantagen inte alltid som kon- sekventa, systematiska eller ens relevanta. Undantagen är utformade på olika sätt. Många är utformade med en begränsning i förhållande till t.ex. storlek, höjd eller antal eller genom avstånd till gräns. Många undantag är endast tillämpliga på en- och tvåbostadshus. Andra undantag gäller endast inom respek- tive utanför detaljplanelagt område. Ytterligare några undantag är helt unika för en specifik åtgärd. Bestämmelserna är ibland också kon- struerade så att det finns undantag från undantaget, innebärande att undantaget inte får tillämpas under vissa förutsättningar, t.ex. inom vissa skyddsområden. Flertalet undantag gäller endast om åtgärden placeras från gräns. Om grannar medger en placering närmare gräns än (grannemedgivande) får undantag under vissa förutsättningar göras. Det är inte heller här alltid konsekvent och relevant för vilka åtgärder en undantagsregel ska eller inte ska vara tillämplig. I 9 kap. 2 § PBL finns vidare huvudregeln för lovplikten för bygg- nader. Lovplikten är uppdelad i fem olika typer av åtgärder. Det är dels nybyggnad, dels tillbyggnad och dels tre andra typer av ändringar av en byggnad. I flera av bestämmelserna om undantag från lovplik- ten specificeras från vilken av punkterna i 9 kap. 2 § PBL som be- stämmelsen utgör ett undantag från. Till exempel gäller undantaget för ekonomibyggnader för jordbruk m.m. i 9 kap. 3 § PBL ”trots 2 § första stycket 1, 2 och 3 b” och undantaget för solcellspaneler och solfångare i 9 kap. 3 c PBL ”trots 2 § första stycket 3 c”. I andra undantag hänvisas i stället till hela 9 kap. 2 § PBL men en- dast en eller några av åtgärderna i 9 kap. 2 § PBL skrivs ut i lagtexten. Exempelvis är undantaget för fristående väderskydd (9 kap. 3 b § PBL) för kollektivtrafiken formulerat som att ”Trots 2 § krävs det inte bygglov för nybyggnad…” och undantaget för balkong, burspråk och uppstickande byggnadsdel (5 a §) som att det krävs ”…trots 2 §, inte bygglov för en liten tillbyggnad…”. I undantagen för komplement- byggnader och komplementbostadshus (9 kap. 4–4 a §§ PBL) hän- visas till hela 9 kap. 2 § PBL, men undantagen gäller uttryckligen för att ”uppföra eller bygga till”.