sou · H9B347d2 · 2022-01-01 00:00:00 — har det fram- förts att skäl saknas att särbehandla just hyresgästorganisationer, när det också finns flera andra organisationer som också tar tillvara bo- endes intressen. övervägde 2014 att ta bort hyres- gästorganisationers talerätt. Utredningen stannade dock för att inte gå fram med detta förslag mot bakgrund av två skäl. För det första uppgavs att det inte fanns något som tydde på att hyresgästorgani- sationer överklagar beslut om lov eller förhandsbesked i någon större omfattning. För det andra angavs att hyresgästorganisationer får an- ses representera kollektivet hyresgäster och därmed får anses föra talan även för framtida boende.314 Vi instämmer i den kritik som har framförts mot att hyresgäst- organisationer ges en särskild rätt i PBL. Av detaljplaner framgår inte upplåtelseform för de bostäder planen reglerar. Om hyresgästorga- nisationer ska anses representera framtida boende borde också, ut- ifrån likställighetsprincipen (jfr 1 kap. 9 § RF och 2 kap. 3 § KL), orga- 1985/86:1 s. 610. 1985/86:1 s. 80. 314Se SOU 2014:14 s. 116 och MÖD 2013:47. nisationer som företräder villaägare, ägarlägenheter och bostadsrätter behöva inkluderas i den krets som samråd ska ske med enligt 5 kap. 11 § PBL och som ska underrättas om en ansökan om lov eller för- handsbesked enligt nuvarande 9 kap. 25 § PBL. Att på detta sätt vidga den krets som ska samråda med i ett detalj- planeärende eller underrätta om en ansökan om lov eller förhands- besked bedömer vi dock vara olämpligt. I stället föreslår vi att den krets som är skyldig att underrätta om en an- sökan om lov eller förhandsbesked begränsas genom att kravet på att underrätta hyresgästorganisation slopas. Samma argument kan natur- ligtvis appliceras på bestämmelsen om krav på samråd i 5 kap. 11 § första stycket 3 PBL, men då vårt utredningsuppdrag inte omfattar planförfarandet och vi bedömer att det finns skäl att samlat se över bestämmelserna om samråd i 5 kap. PBL, får eventuella förändringar av denna bestämmelse i stället ingå i en sådan framtida översyn. Vad ska ingå i underrättelsen? Nuvarande bestämmelser i 9 kap. 25 § PBL reglerar inte vad som ska ingå i utskicket till de som ska underrättas om en ansökan. Under utredningsarbetet har det framkommit synpunkter på att det vore önskvärt att detta tydliggörs. Vi gör bedömningen att det är lämpligt att samma underlag som finns i ett meddelande om kungörelse om ansökan enligt förslag i avsnitt 7.19.9 bör ingå i det utskick som ska göras till ägare och rättig- hetsinnehavare till en tomt eller fastighet som gränsar till den tomt eller fastighet som åtgärden i ansökan avser, eller som skiljs åt från denna endast av en väg eller gata. Om den som underrättats om an- sökan genom ett sådant meddelande önskar mer information bör det finnas uppgift om var ansökan hålls tillgänglig. Genom att ha samma information i det meddelande om ansökan som kungörs som i det som ska skickas till ägare och rättighetsinnehavare till en tomt eller fastig- het som gränsar till den tomt eller fastighet som åtgärden i ansökan avser, eller som skiljs åt från denna endast av en väg eller gata blir också arbete med underrättelserna mer effektivt. Begränsning av vilka bör underrätta Nuvarande 9 kap. 25 § PBL innehåller de begränsningar av under- rättelseskyldigheten som beskrivs i avsnitt 7.19.7. Dessa begränsningar hänger alla på olika sätt ihop med frågan om åtgärden i ansökan – om denna avviker eller inte från en detaljplan eller områdesbestämmelser, vilken typ av åtgärd ansökan avser om åtgärden ska utföras i ett om- råde som inte omfattas av en detaljplan eller hur förutsättningarna för lov för åtgärden ser ut. Därutöver finns ett alternativt förfarande reglerat om ett stort an- tal personer ska underrättas. Då ska bestämmelserna om kungörelse av vissa planhandlingar och beslut i 5 kap. 35 § första stycket 2 PBL tillämpas. Mot bakgrund av vårt förslag om kungörelse av en an- sökan om lov eller förhandsbesked, se avsnitt 7.19.9, bör utform- ningen av bestämmelsen i den del den avser underrättelse av ett stort antal personer ändras på så sätt att hänvisningen till det alternativa förfarandet i 5 kap. 35 § första stycket 2 PBL tas bort. Om ett stort antal personer ska underrättas får det alltså anses tillräckligt med det nya föreslagna kungörelseförfarandet för ansökan. Detta förfarande bör dock alltid kompletteras med en underrättelse till rågrannarna. En begränsning av underrättelseskyldigheten till rågrannar bör så- ledes inte göras endast av den anledningen att de är många. Frågan är dock om det finns andra skäl att begränsa underrättelse- skyldigheten mot bakgrund av rågrannarnas förhållande till den åtgärd som avses i ansökan. finns ingen begränsning av underrättelse- skyldigheten till dessa på sätt som finns för bostadsrättshavare, hyres- gäster och boende, dvs. det finns inte något krav på att rågrannarna ska vara berörda av åtgärden. Flera utredningar har på olika sätt analyserat denna fråga. Som vi nämnt har exempelvis föreslagit att underrättelse- skyldigheten i 9 kap. 25 § PBL borde begränsas så att underrättelse endast ska ske till sakägare om denne berörs av en åtgärd på annat sätt än att enbart vara ägare av fastighet som direkt gränsar till eller endast med gata eller väg skiljs från den fastighet som ansökan av- ser.315 motiverade sitt förslag med att underrättelseskyldig- heten till rågrannar bör vara densamma som gäller för andra ägare till fastigheter i omgivningen. I samma rapport har identifierat 315Se skyldighet att underrätta och rätt att överklaga enligt (Rapport 2016:26) s. 21 f. sju situationer i vilka verket menar att underrättelse av en ansökan inte borde behöva ske.316 Den första situationen avser åtgärder som på grund av avstånd eller mellanliggande terräng eller byggnadsverk inte kan uppfattas av perso- ner i omgivningen. Ett sådant exempel är transformatorstationer som uppförs på ytmässigt stora fastigheter, till exempel skogsfastigheter, på långt avstånd från omgivande fastigheter eller som inte kan uppfattas av personer på grannfastigheter. Andra exempel är tillbyggnader, takkupor och komplementbyggnader som inte syns från angränsande fastigheter. Den andra situationen avser åtgärder på så kallade gatufastigheter, det vill säga sådana fastigheter som vanligtvis ägs av en kommun och om- fattar den mark som utgör gator, parker och torg med mera i en tätort. En sådan fastighet kan omfatta gatorna i en hel stadsdel, vilket medför att många sakägare och rågrannar i omgivningen, till exempel flera kvar- ter bort, i praktiken inte berörs av den åtgärd som är tänkt att utföras. De handlar ofta om mindre åtgärder såsom skyltar och busskurer men det kan också röra sig om större åtgärder. Den tredje situationen avser åtgärder som inte påverkar möjligheterna att använda fastigheter i omgivningen. Det kan till exempel vara fallet om fastigheten som det utförs en åtgärd på gränsar mot en samfälld väg och användningen av denna inte påverkas. Den fjärde situationen avser åtgärder som inte påverkar möjligheterna att bedriva en pågående verksamhet på fastigheter i omgivningen. Det kan till exempel vara fallet om fastigheten som det utförs en åtgärd på gränsar mot en skogsbruksfastighet och möjligheten att bedriva skogs- bruk där inte påverkas. Den femte situationen avser åtgärder som inte påverkar möjligheterna för ägare av angränsande fastigheter att utnyttja en befintlig byggrätt i detaljplan. Den sjätte situationen avser åtgärder på fastigheter som består av flera skiften. Om en åtgärd vidtas på ett av skiftena så berörs oftast inte de rågrannar vars fastigheter gränsar till de skiften på vilka det inte utförs någon åtgärd. Den sista situationen avser invändiga fysiska åtgärder som efter att de utförts inte direkt eller indirekt påverkar omgivningen. Det kan till exempel vara frågan om inredande av ytterligare en bostadslägenhet eller ändrad användning av ett byggnadsverk som inte medför någon störande påverkan på angränsande fastigheter, till exempel genom ökad trafik till och från fastigheten. Vi delar bedömning att det antal situationer i vilka byggnads- nämnden bör underrätta om en ansökan bör kunna begränsas jäm- fört med . bör utgångspunkten vara att de som är be- rörda i sådan utsträckning att de har klagorätt även bör omfattas av 316Se skyldighet att underrätta och rätt att överklaga enligt (Rapport 2016:26) s. 17. underrättelseskyldighet av ansökan. Underrättelse- skyldigheten bör med andra ord inte vara snävare än klagorätten. Detta för att undvika överklaganden i situationer där berördas syn- punkter skulle kunnat lösas ut redan i samband med byggnadsnämn- dens prövning. Jämför dock att kompletteringsåtgärder utanför om- råde med detaljplan inte har ansetts nödvändiga att underrätta grannar om på grund av sådana åtgärders normalt begränsade omgivnings- påverkan. Det motiverar inte att beslut om lov för sådana åtgärder inte ska vara möjliga att överklaga. Att underrättelse i dessa fall kan undvaras får ses som en avvägning mellan merarbetet för att underrätta och risken för att ett lovbeslut i efterhand upphävs för en sådan ändå begränsad åtgärd av skäl som om de hade beaktats av nämnden föranlett ett annat beslut. Vår bedömning är alltså att det huvudsakligen bör finnas en överens- stämmelse mellan vilka som bör underrättas om en ansökan, om ett beslut samt ha rätt att överklaga ett sådant beslut enligt 13 kap. 8 § PBL. Denna utgångspunkt innebär också att underrättelseskyldig- heten avseende en ansökan om lov eller förhandsbesked avseende rågrannar bör kunna begränsas till de som är att se som berörda. Vi gör bedömningen att det dock inte är lämpligt att direkt i den nya bestämmelsen i 9 kap. PBL föreslå flera specifika inskränkningar i enlighet med de situationer angett (se ovan). I stället bör begränsningen av underrättelseskyldigheten formuleras mer generellt. Av bestämmelsen bör således framgå att inte be- höver underrätta rågrannarna eller de berörda rättighetshavarna om det är uppenbart att ansökan saknar betydelse för dem. Med att det ska vara uppenbart att ansökan saknar betydelse för dem avses att åtgär- den exempelvis inte kan ses från grannfastigheten eller att åtgärden är en sådan invändig fysisk åtgärd som inte påverkar omgivningen. Det kan exempelvis handla om transformatorstationer eller mobil- som uppförs på ytmässigt stora fastigheter. Det kan också handla om exempelvis lovpliktiga skyltar, busskurer, tillbyggnader, takkupor och komplementbyggnader som inte syns från angränsande fastigheter. Slutligen kan det handla om att inreda en ytterligare bo- stadslägenhet i ett bostadshus eller att ändra användningen av ett byggnadsverk på ett sådant sätt som inte medför någon störande på- verkan på angränsande fastigheter, till exempel genom ökad trafik till och från fastigheten. Det här föreslagna undantaget bör naturligtvis inte hindra bygg- nadsnämnden från att ändå underrätta om en ansökan i en sådan situation om bedömer att påverkan i det enskilda fallet är svår att bedöma eller om nämnden i övrigt bedömer det lämpligt att ändå underrätta om ansökan (jfr även 6 § andra stycket och 23 § FL). I anmälningsärenden gäller i stället bestämmelserna i 25 § förvaltnings- lagen för underrättelseskyldighet. Av dessa framgår att innan beslut om start- besked fattas ska underrätta den som är part om allt material av bety- delse för beslutet och ge parten tillfälle att inom en bestämd tid yttra sig över materialet. Det finns inte någon definition i förvaltningslagen vad som avses med part. I praxis anses dock en förutsättning för att någon ska ses som part i första instans vara att denne bedöms ha ett sådant intresse i saken som ger en rätt att överklaga det kommande beslutet, dvs. att personen i fråga är saklegitimerad. Se mer om detta i avsnitt 6.5.5. Bestämmelsen finns i 9 kap. 58 § PBL. Förslag: En ansökan som ska underrätta om ska kungöras genom ett meddelande om ansökan på kommunens anslagstavla. I meddelandet ska ansökans huvudsakliga innehåll och var an- sökan hålls tillgänglig anges. Kungörandet ska ske enligt lagen om kungörande i mål och ärenden hos myndighet m.m. I avsnitt 7.19.7 har vi föreslagit i vilka situationer bör underrätta om en ansökan, dvs när en underrättelse ska ske. I av- snitt 7.19.8 har vi föreslagit vem som bör underrättas. Nästa fråga är hur en underrättelse bör ske. I detta avsnitt kommer vi att beskriva hur en underrättelse bör ske och överväga behovet av kungörelse av en ansökan som ett komplement till utskick till rågrannarna. Nuvarande bestämmelser om underrättelse av en ansökan i 9 kap. 25 och 26 §§ PBL reglerar inte formerna för underrättelsen, förutom i de fall ett stort antal personer ska underrättas. Av bestämmelserna framgår inte heller något om vilka handlingar som byggnadsnämn- den ska kommunicera. Vad som sägs i förarbetena om hur en ansö- kan bör underrättas och hur praxis har sett på denna fråga beskrivs i avsnitt 6.5.3. I nuvarande 9 kap. 25 § andra stycket PBL regleras dock att om ett stort antal personer ska underrättas får tillämpa det förfarande som beskrivs i 5 kap. 35 § första stycket 2 PBL. Detta förfarande innebär att , i stället för att underrätta var och en, får kungöra ett meddelande om ansökan genom att anslå det på kommunens anslagstavla. Utöver kungörande på kommunens anslagstavla behöver meddelandet också föras in i en ortstidning. I stället för att föra in meddelandet i en ortstidning kan byggnads- nämnden sprida ett informationsblad om kungörelsen till de boende som är berörda, om det stora antalet mottagare av meddelandet är boende. Detta förfarande är detsamma som gäller vid meddelande av ett stort antal personer under processen med att ta fram en detaljplan. Bestämmelsen i nuvarande 9 kap. 25 § PBL innehåller inte några närmare krav på kungörelsens innehåll och i förarbetena anges en- dast att kungörelsen bör innehålla en kortfattad upplysning om den sökta åtgärden, en uppgift om var ansökningshandlingarna finns till- gängliga samt när och till vem eventuella yttranden ska lämnas in. Det har dock framförts att då underrättelseskyldigheten motiverats av att den sökta åtgärden avviker från plan bör underrättelsen, oav- sett i vilken form den skickas även innehålla en upplysning om i vilket eller vilka avseenden den sökta åtgärden avviker från detaljplanen. Av utredningsdirektiven och praxis, se närmare beskrivning i av- snitt 7.19.8, framgår att hur en underrättelse görs påverkar både tid- punkten för när ett beslut får laga kraft och förutsättningarna för de som är berörda att tillvarata sina intressen. Mot bakgrund av att vårt förslag i avsnitt 7.19.8 något begränsar vem ska underrätta jämfört med gör vi bedömningen att underrättelsen till de där föreslagna personerna bör kompletteras med ett förfarande där alltid ska kungöra ett meddelande om en an- sökan på kommunens anslagstavla, om ansökan är en sådan som av- ses i föreslagna 9 kap. 56 § PBL (se förslag i avsnitt 7.19.7). Detta förfarande bör alltså inte bara gälla vid underrättelse till ett stort antal personer. Vår bedömning är att underrättelse till de per- soner som avses i föreslagna 9 kap. 58 § PBL tillsammans med före- slagen kungörelse bör vara tillräckligt för att de som är berörda ska kunna tillvarata sina intressen. Vidare gör vi bedömningen att ett så- dant kungörande av ansökan, med dagens digitala möjligheter att enkelt föra över uppgifter från ett handläggningssystem till ett annat, inte bör innebära ökade kostnader för kommunen jämfört med dagens hantering, se mer om konsekvenserna av detta förslag i avsnitt 9.4.6. Se vidare motivering i avsnitt 7.19.22 avseende vår be- dömning att kungörelsen bör ske på kommunens anslagstavla och inte i Post- och . På sätt som gäller vid underrättelse till ett stort antal perso- ner bör meddelandet innehålla uppgifter om ansökans huvudsakliga innehåll och var ansökan hålls tillgänglig. Som en följd av vårt förslag om att alltid ska kungöra ett meddelande om en sådan ansökan som avses i föreslagna 9 kap. 56 § PBL på kommunens anslagstavla saknas skäl för att särskilt reglera situationen om hur ett stort antal personer ska underrättas. På sätt som också gäller vid övriga kungörelser enligt PBL (jfr 3 kap. 13 §, 5 kap. 10 c och 11 d § andra stycket samt 6 kap. 29 § PBL) bör kungörandet ske enligt lagen (1977:654) om kungörande i mål och ärenden hos myndighet m.m. Detta bör framgå av den nya be- stämmelsen. Vårt förslag innebär att viss behandling av personuppgifter kom- mer att ske (jfr dataskyddsförordningen). Mot bakgrund främst av ändamålet med denna behandling samt de aktuella personuppgif- ternas karaktär och omfattning, bedömer vi att behovet av behand- lingen överväger integritetsskyddet. Slutligen gör vi bedömningen att den nya bestämmelsen om kun- görande av ansökan bör placeras i en egen paragraf före bestämmel- sen om vilka personer ska underrätta. Bestämmelsen finns i 9 kap. 57 § PBL. 7.19.10 Underrättelse till myndighet med väsentligt intresse Förslag: En underrättelse enligt 56 § ska göras till Försvarsmakten eller Myndigheten för samhällsskydd och beredskap om åtgärden i ansökan om lov eller förhandsbesked 1.ska vidtas inom eller i anslutning till ett område som avses i 3 kap. 9 § andra stycket , och 2.omfattas av krav på bygglov enligt någon av bestämmelserna i2 § andra stycket, 4–10, 13, 18, 21 eller 22 § eller krav på marklov enligt 26 eller 27 §. En sådan underrättelse krävs inte om Försvarsmakten eller Myndigheten för samhällsskydd och beredskap för viss åtgärd inom ett särskilt område har beslutat detta och underrättat kom- munen om beslutet. Enligt nuvarande 9 kap. 25 § PBL har inte någon författningsreglerad skyldighet att underrätta andra myndigheter som har ett väsentligt intresse av en ansökan om lov eller förhandsbesked (jfr 5 kap. 11 § första stycket 4 PBL), utan underrättelse till sådana myndigheter behöver endast ske om myndigheten bedöms vara sak- ägare enligt 5 kap. 11 § första stycket 2 PBL. Även om byggnads- nämnden inte har en sådan underrättelseskyldighet kan nämndens utredningsansvar ändå innebära att kontakt behöver tas med sådana myndigheter (jfr 6, 8, 23 och 26 §§ FL). Av förarbetena till ÄPBL317 framgår att lagstiftaren också utgick ifrån att sådan underrättelse vid behov ändå skulle ske, t.ex. vid åt- gärd i skyddsområde som är utlagt kring en anläggning som tjänar ett väsentligt statligt samhällsintresse som en militär anläggning, ett kärnkraftverk eller en högspänningsledning, se beskrivning i av- snitt 6.5.2. 1985/86:1 s. 718 f. Ett antal myndigheter har beskrivit att de upp- lever att byggnadsnämnder inte sällan missar att kontakta dem om an- sökningar om åtgärder inom sådant skyddsområde. Se avsnitt 6.5.2 avseende vad exempelvis Försvarsmakten har framfört om vikten av att kunna få möjlighet att yttra sig under handläggningen av ett ärende för att säkerställa att ny bebyggelse eller andra åtgärder inte innebär risk för påtaglig skada på ett riksintresse eller påtagligt motverkar totalförsvarets intressen. Av inlagan framgår bl.a. att om Försvarsmakten inte får kännedom om åtgärder som utförs inom dessa skyddsområden innebär det att Försvarsmakten inte har möj- lighet att hävda militära intressen och upprätthålla riksintressets värde för att skydda . Vi gör bedömningen att det är av särskilt vikt att hänsyn tas till totalförsvarets intressen vid prövningen av ansökningar om lov och förhandsbesked för åtgärder inom eller i anslutning till ett område som avses i 3 kap. 9 § andra stycket . För att byggnads- nämnderna inte ska missa att underrätta om sådana ansökningar gör vibedömningen att denna underrättelseskyldighet bör framgå direkt av lag. Eftersom totalförsvaret består av både en militär och en civil del för vilka ansvaret ligger på olika statliga myndigheter gör vi be- dömningen att bör underrätta Försvarsmakten eller Myndigheten för samhällsskydd och beredskap beroende på vil- ken av myndigheterna som ansvarar för det aktuella intresset. Kravet på underrättelse bör endast omfatta sådana åtgärder som omfattas av krav på bygglov enligt någon av de bestämmelserna i föreslagna 9 kap. 2 § andra stycket, 4–10, 13, 18, 21 eller 22 § eller krav på marklov enligt 26 eller 27 § PBL. Det innebär att exempelvis ansökningar om lov för murar, plank, altaner och pooler inte om- fattas av denna underrättelseskyldighet och inte heller sådana åtgär- der som omfattas av krav på bygglov bara för att åtgärden ska vidtas nära gräns enligt 9 kap. 15 § eller för att den ska vidtas inom ett sär- skilt värdefullt område enligt 9 kap. 19 § PBL. Försvarsmakten ska exempelvis alltid underrättas om nybyggnad, tillbyggnad och ändrad användning av ekonomibyggnad för hästhållning samt att sätta upp eller väsentligt ändra en ljusanordning om den avsedda användningen av anordningen kan antas påtagligt försvåra tillkomsten eller utnytt- jandet av totalförsvarets anläggningar (jfr 9 kap. 18 § PBL). Till skillnad från vad som gäller vid ett kungörande om ansökan enligt förslag i avsnitt 7.19.9 och vid en underrättelse till ägare eller innehavare av en särskild rätt till en tomt eller fastighet som gränsar till den tomt eller fastighet som gränsar till den tomt eller fastighet som åtgärden i ansökan avser, eller som skiljs åt från denna endast av en väg eller gata enligt förslag i avsnitt 7.19.8 bör underrättelsen till Försvarsmakten eller Myndigheten för samhällsskydd och beredskap innehålla ansökan i dess helhet. Det faktum att den av dessa myndig- heter som underrättas om ansökan måste svara om ett medgivande eller inte kan lämnas till åtgärden enligt förslag i avsnitt 7.18.19 gör att ansökningshandlingarna i sin helhet behöver ingå i underrättelsen. Undantag från krav på underrättelse Försvarsmakten har ett antal beslut om åtgärder som de inom vissa områden vill få ta del av ansökningar om. Med det nya generella kravet på underrättelse om ansökningar om åtgärder som ska vidtas inom eller i anslutning till ett område som avses i 3 kap. 9 § andra stycket har Försvarsmakten framfört ett önskemål om att på liknande sätt få besluta om undan- tag från en sådan huvudregel beroende på vilken åtgärd ansökan av- ser och inom vilket område ansökan avser. Vi gör bedömningen att det är bra om den obligatoriska skyldig- heten att underrätta Försvarsmakten och Myndigheten för samhälls- skydd och beredskap om ansökningar om åtgärder som ska vidtas inom eller i anslutning till ett område som avses i 3 kap. 9 § andra stycket så långt möjligt kan begränsas. Eftersom skyldig- heten i denna del behöver se olika ut inte bara beroende på åtgärd utan också beroende på var åtgärden ska utföras bör det vara den myndighet som ansvarar för det aktuella skyddsintresset som fattar beslut om undantaget och dessutom underrättar berörda kommuner om beslutet. Berörd myndighet är även skyldig att skicka upphävan- den och ändringar av sådana beslut om undantag från underrättelse- skyldigheten till berörda kommuner för att kommunerna ska ha rätt underlag i frågan om en underrättelse bör ske eller inte. Det är så- ledes inte tillräckligt att myndigheten hänvisar till information på sin webbplats eller dylikt. Om Försvarsmakten eller Myndigheten för samhällsskydd och beredskap missar att underrätta berörd kommun om ett upphävande eller ändring av ett sådant beslut och detta leder till att myndigheten inte får kännedom om en ansökan eller ett be- slut om en åtgärd som påtagligt försvårar tillkomsten eller utnytt- jandet av totalförsvarets anläggningar kan myndigheten inte begära återställande av försutten tid utan det rättsmedel som då återstår är resning. Bestämmelsen finns i 9 kap. 59 § PBL. 7.19.11 Underrättelse till sökande och fastighetsägaren Förslag: fattar beslut om lov eller för- handsbesked ska nämnden, om det inte är uppenbart obehövligt, underrätta sökanden och fastighetsägaren om allt underlag av be- tydelse för beslutet och ge dem tillfälle att inom en bestämd tid yttra sig över underlaget.