sou · H9B356 · 2022-01-01 00:00:00 — 3.barnet i hemvistlandet inte har några andra rättsliga föräldrar än mannen och hans make, registrerade partner eller sambo. Frågan om huruvida ett faderskap eller föräldraskap som gäller enligt 2 och 2 a §§ ska anses hävt genom en fastställelse av att en annan man är barnets far eller en annan kvinna barnets förälder bedöms enligt samma lag som har tillämpats vid fastställelsen. Paragrafen rör lagval vid fastställelse och hävande av faderskap enligt 2 §. Tillämpningsområdet utvidgas till att gälla även lagval vid fast- ställande och hävande av ett föräldraskap enligt 2 a §. Samma lagvals- regler som gäller för en talan vid svensk domstol om fastställande av faderskap och hävande av ett faderskap ska tillämpas även beträf- fande fastställande och hävande av ett föräldraskap. Svensk domstols behörighet framgår av 4 §. Lagval i fråga om ogiltigförklaring av en fastställelse av faderskap eller föräldraskap genom bekräftelse be- handlas i 6 §. Övervägandena finns i avsnitt 4.2. Bestämmelsen i första stycket innebär att en talan om fastställande av föräldraskap för den kvinna som var moderns make eller sambo men som inte själv har fött barnet ska prövas enligt lagen i den stat där barnet har sin hemvist när målet avgörs i första instans. Även frågan om hävande av ett föräldraskap som gäller enligt en legalpresumtion utomlands prövas enligt lagen i den stat där barnet har sin hemvist vid tiden för prövningen i första instans. Barnets medborgarskap är, liksom föräldrarnas, utan betydelse i sammanhanget. Har barnet hem- vist i , är svensk lag tillämplig oavsett om barnet fötts utom- lands. I tredje stycket anges vilken lag som ska tillämpas när det gäller att avgöra vilken inverkan det har på en legalpresumtion att det fastställs att en annan man är barnets far eller en annan kvinna är barnets för- älder. Samma lag som har tillämpats vid fastställelsen ska tillämpas. Bestämmelsen är tillämplig både när verkningarna ska bedömas av en redan beslutad fastställelse och när frågan ska bedömas som själva fastställelsen. 6 § Har ett faderskap eller föräldraskap för en kvinna som var moderns make eller sambo fastställts genom bekräftelse, ska en talan vid svensk domstol om ogiltig- förklaring av bekräftelsen prövas enligt den eller de lagar som bestämmer faststäl- lelsens giltighet här i landet. En ogiltigförklaring får dock alltid meddelas med stöd av svensk lag, om talan grundas på att den som har lämnat bekräftelsen inte är far till barnet. Paragrafen, som rör lagval i mål om ogiltigförklaring av faderskaps- bekräftelser, har utvidgats så att den är tillämplig även beträffande föräldraskap för den kvinna som var moderns make eller sambo men som inte själv har fött barnet. Förutom att tillämpningsområdet har utvidgats har några sakliga ändringar inte varit avsedda. Paragrafen har till sitt innehåll behandlats i prop. 1984/85:124 (s. 53). Övervä- gandena finns i avsnitt 4.2. Bestämmelsen i första stycket första meningen innebär en talan vid svensk domstol om ogiltigförklaring av en bekräftelse ska prövas en- ligt den eller de lagar som bestämmer fastställelsens giltighet här i landet. För föräldraskapen innebär det att bestämmelserna i 6 a och 8 §§ samt i lagen (1979:1001) om erkännande av nordiska avgöranden om faderskap och vissa andra föräldraskap avgör lagvalet. Såvitt gäller faderskapen är någon ändring av vad som gällt inte avsedd. Giltigheten av utländska avgöranden 7 § Ett avgörande av en utländsk domstol som innebär att ett 3.föräldraskap för en kvinna som var moderns make eller sambo har fastställts eller hävts och som har fått laga kraft gäller i , om det med hänsyn till en parts hemvist eller medborgarskap eller annan anknytning fanns skälig anledning att talan prövades i den främmande staten. Det utländska avgörandet gäller dock inte i , 1.om svaranden, i fall där han eller hon inte har gått i svaromål, inte har fått kännedom om den väckta talan i tillräcklig tid för att kunna svara i saken eller om svaranden annars inte har fått rimliga möjligheter att föra sin talan i den utländska rättegången, 2.om avgörandet strider mot en svensk dom, 3.om avgörandet strider mot ett här i landet giltigt utländskt avgörande i en rättegång som började tidigare än den andra utländska rättegången, 4.om avgörandet strider mot en här i landet giltig fastställelse av det rättsliga föräldraskapet i annan form än genom domstolsavgörande och den fastställelsen har skett innan den utländska rättegången började, 5.om en rättegång om det rättsliga föräldraskapet pågår i , eller 6.om det utomlands pågår en rättegång om det rättsliga föräldraskapet som har börjat tidigare än den andra utländska rättegången och som kan antas leda till ett här i landet giltigt avgörande. Paragrafen har ändrats så att den, förutom faderskap, även omfattar moderskap och föräldraskap för en kvinna som var moderns make, registrerade partner eller sambo men som inte själv har fött barnet. Övervägandena finns i kapitel 4 och 6. Bestämmelsen innebär att ett utländskt domstolsavgörande som har fått laga kraft genom vilket ett sådant rättsligt föräldraskap som anges i första stycket har fastställts eller hävts gäller i om det med hänsyn till en parts hemvist eller medborgarskap eller annan an- knytning fanns skälig anledning att talan prövades i den främmande staten. Liksom den reglering som gäller beträffande faderskap om- fattar bestämmelsen inte sådana utländska avgöranden varigenom en talan om ett sådant rättsligt föräldraskap ogillats och inte heller så- dana avgöranden i vilka domstolen endast prejudiciellt tagit ställning till frågan vid ett avgörande av en annan fråga (jfr prop. 1984/85:124, s. 55). I fråga om moderskap kan det utländska avgörandet gälla såväl den kvinna som fött barnet som den som efter ett surrogatarrange- mang i utlandet inte har fött barnet och inte heller hade någon relation till den som fött barnet. För de senare moderskapen och för vissa faderskap finns dock en särskild bestämmelse i 7 a §. Bestämmelsen omfattar även utländska domstolsavgöranden av- seende hävande av moderskap. Det särskilda krav på kvalificerad an- knytning till utlandet som framgår av 7 a § gäller inte beträffande hävande av moderskap. Erkännande av domstolsavgöranden som gäller hävande av moderskap kan bli aktuellt även i samband med erkännande av utländska faderskapsfastställelser för ett samkönat man- ligt par som blivit rättsliga föräldrar efter ett surrogatarrangemang utomlands. När det gäller föräldraskap för den kvinna som var moderns make eller sambo men som inte själv har fött barnet är tillämpnings- området avgränsat till föräldraskap som anknyter till motsvarande svensk materiell reglering i 1 kap. 9 § . Föräldraskapet ska alltså ha grundats på att det funnits en relation mellan modern och den andra kvinnan. Innehållet i den lag som utländsk domstol tillämpat får avgöra en sådan relation ska ha funnits. Det relevanta är att en utländsk domstol har prövat frågan och att det har funnits en sådan relation. Skulle ett föräldraskap ha fastställts för en kvinna trots att hon inte haft en sådan relation till barnets mor, kan det utländska domstolsavgörandet inte erkännas. Kvinnan är då i stället hänvisad till regleringen i svensk materiell rätt, exempelvis att få föräldraskapet fastställt här eller att inleda ett adop- tionsärende. Bestämmelsen är som utgångspunkt begränsad till domar och andra slutliga domstolsavgöranden som har meddelats i en utom- nordisk stat. Den tillämpas dock även i fråga om nordiska moder- skapsavgöranden. (Se 1 § andra stycket.) Huruvida avgörandet har fått laga kraft eller inte får bedömas enligt bestämmelserna i den stat där det meddelades. Enligt första stycket är en förutsättning för erkännande alltså att det ska ha funnits skälig anledning att talan prövades av den utländ- ska domstolen. Detta syftar på att anknytningen till domstolen rent faktiskt var sådan att dess behörighet framstår som acceptabel från svensk synpunkt. Vid bedömningen kan vägledning hämtas från de principer som ligger till grund för svensk domstols behörighet enligt 4 §. Bedömningen kan dock vara friare när det gäller en utländsk domstol än vid en bedömning av svensk behörighet. Om det är fråga om flera motparter, bör det inte krävas att alla hade sin hemvist i domstolslandet. (Jfr prop. 1985/85:124, s. 29 f. och 55). Har den utländska domstolen prövat frågan avseende parter som inte haft tillräcklig anknytning till det landet, kan avgörandet alltså inte erkännas i . Barnets, en surrogatmoders eller en annan förälders koppling till det landet kan alltid grunda en sådan godtag- bar behörighet. Samma vägransgrunder som gällt för faderskapsavgöran- den gäller enligt paragrafens andra stycke även för moderskap och föräldraskap för den kvinna som var moderns make eller sambo men som inte själv har fött barnet. Det innebär att ett utländskt dom- stolsavgörande genom vilket ett faderskap, moderskap eller föräldra- skap för den kvinna som var moderns make eller sambo men som inte själv har fött barnet fastställts eller hävts inte gäller i i vissa fall. Avgörandet gäller inte här om inte svaranden fått tillräck- liga rättssäkerhetsgarantier, om det strider mot en svensk dom eller ett här i landet giltigt utländskt avgörande, en giltig fastställelse eller det pågår en rättegång om det rättsliga föräldraskapet i eller utomlands. Genom vägransgrunderna ska bl.a. kolliderande föräld- raskap i kunna förhindras. Hur vägransgrunderna ska till- lämpas framgår närmare av prop. 1984/85:124 s. 56 f. Erkännande av ett utländskt domstolsavgörande kan i undantags- fall också vägras med stöd av bestämmelsen i 12 §. Frågan om huruvida ett utländskt domstolsavgörande ska gälla här i landet prövas, liksom när det gäller faderskap, av den domstol eller förvaltningsmyndighet som handlägger det ärende där frågan aktualiseras. Något särskilt förfarande eller beslut av svensk domstol eller annan svensk myndighet för att det utländska avgörandet ska gälla i ska normalt inte krävas. Det finns dock, liksom för utländska domstolsavgöranden om faderskap, möjlighet att få frågan slutligt avgjord genom en särskild prövning (9 §). 7 a § Ett avgörande som uppfyller förutsättningarna enligt 7 § och som innebär att en utländsk domstol har fastställt ett faderskap för en annan man, än den vars spermier använts vid en insemination eller befruktning utanför kroppen av en kvinna som inte var mannens make eller sambo, gäller i endast om avgörandet har meddelats i, eller erkänts av, en stat där mannen hade hemvist och var bosatt utan avbrott under i samband med barnets födelse. Paragrafen är ny. I praktiken gäller den sådana faderskap som fast- ställts efter ett surrogatarrangemang utomlands i vissa fall. Fader- skap som grundats på en genetisk koppling till barnet omfattas dock inte av paragrafen, eftersom faderskap då kan åstadkommas med stöd av andra bestämmelser. Bestämmelsen är avsedd att tillämpas beträffande sådana familjer som har haft sin huvudsakliga anknyt- ning till ett annat land och som flyttar till . Det kan avse även svenska medborgare som haft sin huvudsakliga anknytning utom- lands. Övervägandena finns i avsnitt 6.2. Ett utländskt domstolsavgörande som innebär att ett faderskap har fastställts för en annan man än den vars spermier använts vid en in- semination eller befruktning utanför kroppen av en kvinna som inte var mannens make eller sambo gäller i endast under de för- utsättningar som regleras här. Beträffande faderskap i nordiska situa- tioner tillämpas fortfarande lagen (1979:1001) om erkännande av nor- diska faderskaps- och föräldraskapsavgöranden (se 1 § andra stycket.) Till att börja med krävs för erkännande att förutsättningarna enligt 7 § är uppfyllda. Det ska därmed vara fråga om ett domstols- avgörande som fått laga kraft, den utländska domstolen ska ha haft behörighet att pröva frågan och det ska inte finnas någon annan vägransgrund enligt den bestämmelsen. Härutöver krävs för erkännande att den som fastställelsen avser hade hemvist och var bosatt utan avbrott under i sam- band med barnets födelse i den stat där avgörandet har meddelats eller erkänts. Detta kvalificerade anknytningskrav har tillkommit för att motverka kringgåenden av den svenska regleringen. I är inte surrogatarrangemang tillåtna. För personer med huvudsaklig anknytning till har det bedömts som mest korrekt att svens- ka materiella bestämmelser tillämpas. Det kvalificerade anknyt- ningskravet gör det möjligt att sådana faderskap som fast- ställts av domstol i utlandet, där det funnits en stark koppling till det landet, erkänns i om familjen senare flyttar hit. Hemvist innebär i regel ett krav på en mer varaktig och stadig- varande bosättning i landet där avsikten att stanna i landet tillmäts stor betydelse. Hemvist kan förvärvas för- hållandevis snabbt. Förutom att ha hemvist i landet, ska den person som fastställelsen avser ha bott i det landet, där fastställelsen meddelats eller erkänts, utan avbrott i samband med att barnet föddes. Det spelar ingen roll om det varit före eller efter det att barnet föddes eller sammanlagt ett åt i anslutning till att barnet föddes. Att en person utan avbrott haft sitt boende i ett visst land förutsätter inte att personen tillbringat all sin tid i det landet. Kortare uppehällen i något annat land, t.ex. på grund av arbete eller semester, innebär i regel inte att det skett ett avbrott i boendet. Se även kommentarerna till 2 b och 2 c §§. Av 7 § framgår att utländska domstolsavgöranden om hävande av faderskap kan erkännas i . Det kvalificerade anknytnings- kravet gäller inte sådana avgöranden. 7 b § Ett avgörande som uppfyller förutsättningarna enligt 7 § och som innebär att en utländsk domstol har fastställt ett moderskap för en kvinna som inte fött barnet och inte heller var gift eller sambo med den kvinna som fött barnet, gäller i endast om avgörandet har meddelats i, eller erkänts av, en stat där kvinnan hade hemvist och var bosatt utan avbrott under i samband med barnets födelse. Paragrafen är ny. Den gäller moderskap som fastställts efter ett surrogatarrangemang utomlands i vissa fall. Bestämmelsen är avsedd att tillämpas beträffande sådana familjer som har haft sin huvud- sakliga anknytning till ett annat land och som flyttar till . Det kan avse även svenska medborgare som haft sin huvudsakliga an- knytning utomlands. Övervägandena finns i avsnitt 6.2. Ett utländskt domstolsavgörande som innebär att ett moderskap har fastställts för en kvinna som inte fött barnet och inte heller hade en relation med den som fött barnet, gäller i endast under de förutsättningar som regleras här. Bestämmelsen tillämpas även i nor- diska situationer när det gäller moderskap för en kvinna som inte fött barnet och inte heller var gift eller sambo med den kvinna som fött barnet (se 1 § andra stycket). Till att börja med krävs för erkännande att förutsättningarna enligt 7 § är uppfyllda. Det ska därmed vara fråga om ett domstols- avgörande som fått laga kraft, den utländska domstolen ska ha haft behörighet att pröva frågan och det ska inte finnas någon annan väg- ransgrund enligt den bestämmelsen. Härutöver krävs för erkännande att den som fastställelsen avser hade hemvist och var bosatt utan avbrott under i sam- band med barnets födelse i den stat där avgörandet har meddelats eller erkänts. Detta kvalificerade anknytningskrav har tillkommit för att motverka kringgåenden av den svenska regleringen. I är inte surrogatarrangemang tillåtna. Ett rättsligt moderskap kan i så- dana fall endast åstadkommas i genom en adoption om förut- sättningarna för detta är uppfyllt. För personer med huvudsaklig anknytning till har det bedömts som mest korrekt att svens- ka materiella bestämmelser tillämpas. Det kvalificerade anknyt- ningskravet gör det möjligt att sådana moderskap som fastställts av domstol i utlandet, där det funnits en stark koppling till det landet, erkänns i om familjen senare flyttar hit. Hemvist innebär i regel ett krav på en mer varaktig och stadig- varande bosättning i landet där avsikten att stanna i landet tillmäts stor betydelse. Hemvist kan förvärvas för- hållandevis snabbt. Förutom att ha hemvist i landet, ska den person som fastställelsen avser ha bott i det landet där fastställelsen meddelats eller erkänts utan avbrott i samband med att barnet föddes. Det spelar ingen roll om det varit före eller efter det att barnet föddes. Att en person utan avbrott haft sitt boende i ett visst land förutsätter inte att personen tillbringat all sin tid i det landet. Kortare uppehällen i något annat land, t.ex. på grund av arbete eller semester, innebär i regel inte att det skett ett avbrott i boendet. Se även kom- mentarerna till 2 b och 2 c §§. Om ett utländskt moderskap för den kvinna som inte fött barnet och inte heller var gift eller sambo med den som fött barnet erkänns i , medför detta att moderskapet ersätter moderskapet för surrogatmodern, som i egenskap av födande kvinna annars betraktas som barnets rättsliga mor i . Härav följer också att bestäm- melser som ger släktskapet mellan barn och förälder rättslig bety- delse ska tillämpas även på den som har erkänts som mor i detta fall och barnet. Att ett utländskt moderskap erkänns i innebär inte auto- matiskt att vårdnaden också tillkommer modern såsom vid en adop- tion (jfr 4 kap. 22 § ). För att en moderskapsfastställelse ska erkännas ska det i regel framgå av det utländska domstolsavgörandet att den kvinna som fött barnet inte längre betraktas som barnets rättsliga förälder. Om det inte framgår på något sätt hur barnets rättsförhållande till den födan- de kvinnan är efter att den tilltänkta modern förklarats som rättslig mor, skulle detta i vissa fall kunna utgöra grund för att vägra erkän- nande med stöd av ordre public eftersom den allmängiltiga moder- skapsprincipen då kan behöva ges företräde på grund av att kol- liderande moderskap bör undvikas. Av 7 § framgår att utländska domstolsavgöranden om hävande av moderskap kan erkännas i . Det kvalificerade anknytnings- kravet gäller inte sådana avgöranden. 8 § En utländsk fastställelse, genom bekräftelse, av faderskap eller föräldraskap för en kvinna som var moderns make eller sambo gäller i , om den är giltig enligt lagen i den stat där barnet eller den som har lämnat bekräftelsen hade hemvist eller i en stat där någon av dem var medborgare. Bekräftelsen ska även om det inte följer av första stycket anses giltig till formen, om den uppfyller formföreskrifterna i lagen i den stat där bekräftelsen lämnades. Den utländska fastställelsen gäller dock inte i 1.om den strider mot ett här i landet giltigt avgörande i en rättegång som bör- jade innan fastställelsen skedde, 2.om den strider mot en tidigare, här i landet giltig fastställelse av faderskap eller föräldraskap i annan form än genom domstolsavgörande, 3.om det i pågår en rättegång om faderskapet eller föräldraskapet som har börjat innan fastställelsen skedde, 4.om det utomlands pågår en rättegång om faderskapet eller föräldraskapet som har börjat innan fastställelsen skedde och som kan antas leda till ett här i landet giltigt avgörande, eller 5.om bekräftelsen är uppenbart oriktig. Ändringarna i paragrafen innebär att en utländsk fastställelse av för- äldraskap genom bekräftelse för den kvinna som var moderns make eller sambo men som inte själv har fött barnet gäller i , om den är giltig enligt lagen i den stat där barnet eller den som har lämnat bekräftelsen hade hemvist eller i en stat där någon av dem var med- borgare. Övervägandena finns i avsnitt 4.2. En avgränsning av tillämpningsområdet har gjorts på motsvarande sätt som i 7 §. I övrigt ska bestämmelsen tillämpas på samma sätt och med samma begränsningar som gäller för utländska fastställelser av faderskap genom bekräftelse. Genom vägransgrunderna ska bl.a. kolliderande föräldraskap i kunna förhindras. Vägransgrunderna innebär att fastställelse genom bekräftelse inte godtas om det finns ett konkurrerande giltigt utländskt avgörande, en giltig fastställelse eller det pågår en rätte- gång om faderskap eller föräldraskap i eller utomlands. Vi- dare gäller inte en utländsk fastställelse om bekräftelsen är uppenbart oriktig. Det senare innebär inte ett krav på att föräldraskapet ska vara biologiskt eller genetiskt betingat. Vägransgrunderna i övrigt har ut- vecklats närmare i prop. 1984/85:124, se s. 60 f. I likhet med vad som gäller beträffande utländska domstols- avgöranden är det möjligt att en utländsk bekräftelse inte blir gäl- lande i på grund av ordre-public förbehållet (12 §). Bestämmelsen omfattar bara utomnordiska bekräftelser (se 1 § andra stycket). Den omfattar också bara sådana bekräftelser som innebär en fastställelse av faderskapet eller föräldraskapet och inte sådana som endast utgör bevisfaktum. För att en fastställelse genom bekräftelse ska gälla i är det enligt första stycket tillräckligt att fastställelsen uppfyller villkor- en enligt lagen i någon av de stater som anges där. Eftersom bestäm- melsen omfattar både de materiella och formella förutsättningarna för bekräftelsens giltighet är det nödvändigt att den i alla delar motsvarar de krav som ställs i någon av de angivna lagarna. Vissa delfrågor kan inte bedömas enligt en lag, medan andra bedöms enligt en annan lag (s.k. depecage). Ett undantag gäller dock enligt bestämmelsen i andra stycket om bekräftelsens form – om denna uppfyller de formkrav som gällde enligt lagen i det land där den gjordes. (Jfr prop. 1984/85:124, s. Lagvalet ska, precis som beträffande motsvarande faderskaps- bekräftelser, grundas på de anknytningsförhållanden som rådde när rättshandlingen företogs, dvs. när bekräftelsen gjordes. Har bekräft- elsens fastställelseverkan enligt lagen i en främmande stat inträtt – exempelvis genom att erforderliga godkännand- en har lämnats senare eller genom att bekräftelsen har registrerats hos en myndighet – bör det dock vara tillräckligt om någon av par- terna då har förvärvat hemvist eller medborgarskap i den staten. Vid dubbla medborgarskap är det tillräckligt om fastställelsen överens- stämmer med lagen i någon av dessa stater och det gäller även om ett av medborgarskapen är svenskt och fastställelsen har skett enligt den andra statens lag. (Jfr a. prop. 9 § Frågan om ett avgörande som avses i 7–7 b §§ gäller i kan prövas av tingsrätt efter en ansökan av någon som har varit part i den utländska rättegången och vars rätt frågan rör. Om en sådan fråga uppkommer inför en annan svensk myn- dighet än en domstol, får även myndigheten vid behov begära en sådan prövning av tingsrätten. En ansökan enligt första stycket görs till den tingsrätt som regeringen föreskriver. Innan tingsrätten prövar frågan ska motparten få tillfälle att yttra sig över an- sökan, om det kan ske. Vid handläggning i domstol av ett ärende som avses i första stycket tillämpas i övrigt lagen (1996:242) om domstolsärenden. Paragrafen har ändrats som en följd av de nya bestämmelserna i 7 a och 7 b §§ och de ändringar som gjorts i 7 §. Övervägandena finns i avsnitt 6.2. Paragrafen har enbart gällt svensk domstols möjlighet att pröva giltigheten i av utländska faderskapsavgöranden. För- utom att tillämpningsområdet har utvidgats till att även omfatta mo- derskap och föräldraskap för den kvinna som var moderns make eller sambo, är några sakliga ändringar inte avsedda. 10 § Väcks vid en svensk domstol talan om det rättsliga föräldraskapet till ett barn men pågår redan en rättegång om detta utomlands, ska talan avvisas eller förklaras vilande i väntan på ett avgörande i den utländska rättegången som har fått laga kraft, om det kan antas att detta avgörande blir giltigt här i landet. Talan får dock prövas, om det finns särskilda skäl. Pågår den utländska rättegången i , ska i fall som avses i 7 § lagen (1936:79) om erkännande och verkställighet av dom som meddelats i den bestämmelsen i stället tillämpas.