sou · H9B347d2 · 2022-01-01 00:00:00 — Vid utformandet av en enkel, effektiv och ändamålsenlig regler- ing ligger vidare att beakta det allmännas tillgängliga resurser och kompetens för att kunna tillämpa regleringen på avsett sätt. När det gäller t.ex. lovplikten bör den i detta hänseende vara utformad så att byggnadsnämnderna och rättsväsendet kan använda sina resurser för sådana prövningar som har stor betydelse utifrån samhällets per- spektiv.1 Det kan t.ex. vara så att en tillståndsplikt i och för sig är motiverad för att säkerställa ett tillvaratagande av de allmänna och enskilda intressen som ligger till grund för den materiella regler- ingen, men att det inte är praktiskt möjligt att få till stånd, i vart fall inte utan en oförsvarligt hög kostnad för både det allmänna och den enskilde. kan förstås brist på resurser och kompetens aldrig kompenseras bara med förenklingar. För att vara enkel och effektiv bör en reglering också så långt möjligt stödja digital överföring av information i samhällsbyggnads- processen (se avsnitt 3.5.10) – och och i förekommande fall 1Se SOU 2013:34 s. 272. även vara förenlig med teknik för automatisering inom offentlig för- valtning.2 I praktiken innebär det bl.a. att termer så långt möjligt ska vara fria från bedömningar och att beräkningar av areor, avstånd m.m.så långt möjligt ska kunna göras ”matematiskt”. Det kan skapa utrymme för såväl som överinstanserna att foku- sera på de delar i lovprocessen som kräver professionella avvägningar och därigenom genererar kvalitet i den bebyggda miljön. Vår ambition har varit att i så stor utsträckning som möjligt med våra förslag nå en rimlig balans mellan det som är enkelt, effektivt och ändamålsenligt. Vi har också valt att lägga något större vikt vid att utforma en reglering som gör det lättare för den enskilde – och det allmänna – att göra rätt. Det har inneburit att det i vissa delar krävts en lagtekniskt mer komplicerad konstruktion. Konsekven- serna härav kan mildras t.ex. genom vägledning från sida, liksom sker , för att underlätta själva tillämpningen av regelverket. Avslutningsvis bör framhållas att krav på en enkel och effektiv reglering aldrig får tillåtas helt stå i vägen för bestämmelser som kan vara nödvändiga för att nå det eftersträvade syftet när det gäller avväg- ningen mellan de allmänna och enskilda intressen som gör sig gällande i den plan- och byggrättsliga regleringen. 7.2.2En reglering hållbar över tid Även om utredningens huvudsyfte har varit att skapa en enklare, effektivare och mer ändamålsenlig reglering, har ytterligare en viktig utgångspunkt i utredningsarbetet varit att föreslå en reglering som kan vara hållbar . En detaljerad och omfångsrik reglering som uppfattas som både enkel, effektiv och ändamålsenlig vid en viss given tidpunkt, kan på grund av exempelvis förändringar i omvärlden, eko- nomiska realiteter eller politiska viljeyttringar plötsligt bli helt daterad. Ett generellt problem med den plan- och byggrättsliga regler- ingen har – särskilt – varit den stora mängd ändringar som skett. Ändringar innebär behov av ändrade processer samt av fortbildning hos både kommunerna och överinstanserna. 2Jfr även SOU 2021:16 En väl fungerande ordning för val och beslutsfattande i kommuner och regioner, Myndigheten för digital förvaltning och Lantmäteriets rapport ny teknik för automatisering inom offentlig förvaltning (I2019/03237/DF) samt regeringens skrivelse med anledning av om automatiserat beslutsfattande i statsförvaltningen (Skr. 2020/21:88). Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser måste tillämpas och inne- bär ofta att ”parallella” processer måste hanteras beroende på när ärendet har inletts. Ändringar innebär normalt också att ny rätts- praxis behövs för att klargöra tillämpningen av lagstiftningen. kommuner och regioner har vid ett flertal tillfällen påtalat att ut- vecklingen med återkommande och omfattande författningsändringar i PBL inte stödjer en enhetlig och rättssäker tillämpning, bl.a. då det skapar en viss ”ändringströtthet”. Frekventa ändringar skapar alltså i sig – oavsett ändringarnas innehåll – negativa konsekvenser i form av oförutsebarhet och tidsutdräkt för enskilda, men också i form av ökad resursåtgång för det allmänna. Sådana konsekvenser kan i värsta fall bli mer negativa än att behålla en reglering som i och för sig inte är optimal i alla hänseenden. får den plan- och byggrättsliga regleringen naturligtvis inte utformas på ett sådant sätt att den inte följer samhällsutveck- lingen. Vår ambition är att utifrån den problembild vi har konstaterat presentera författningsförslag som kan skapa hållbara och robusta ramar, inom vilka bedömningen av de materiella frågorna kan ske även om bedömningsgrunderna växlar . 7.2.3Regleringen måste förhålla sig till annan reglering Ytterligare en aspekt att beakta när det gäller utformningen av den plan- och byggrättsliga regleringen, är att åtgärderna i fråga ofta regleras även i andra författningar. Det innebär inte ett ifrågasät- tande av den allmänna principen i om att offentligrättsliga författningar är parallellt tillämpliga om inte annat sägs, innebärande t.ex. att en åtgärd kan kräva flera olika tillstånd och att åtgärden också ska uppfylla krav i flera olika författningar. Ett lov eller start- besked befriar således som huvudregel inte sökanden från att uppfylla eventuella förutsättningar i annan tillämplig offentligrättslig- och civilrättslig reglering.3 Dock finns det generellt sett inte någon anledning att pröva samma allmänna och enskilda intressen enligt flera olika författningar, i vart fall inte om de olika prövningarna har samma förutsättningar att säkerställa intressena i fråga.4 Med andra ord, om det finns en till- 3Jfr t.ex. MÖD:s dom i mål nr P 5924-12 och i mål nr P 9703-16. 1985/86:1 s. 452 ff. ståndsplikt reglerad i annan författning – och den förprövningen redan tillvaratar de intressen som följer av den nu aktuella regleringen – finns det helt enkelt inte någon anledning att ha överlappande pröv- ningar. Just det är dock vanligt i , eftersom offentligrättsliga författningar som sagt som huvudregel är parallellt tillämpliga, så länge inte något annat uttryckligen anges. I detta konstaterande ligger även att PBL inte ska reglera åtgärder som bättre regleras i annan författning, i första hand för att tillämp- liga bestämmelser där kan vara bättre anpassade till den aktuella frågan, men också för att prövningsmyndigheterna där kan besitta en mer ändamålsenlig kompetens. Det kan t.ex. handla om frågor som i stället bör hanteras enligt , lagen med särskilda bestämmelser om gaturenhållning och skyltning, lagen om byggande av järnväg, väglagen, kulturmiljölagen eller lagen om allmänna vatten- tjänster. Visserligen bör den plan- och byggrättsliga regleringen i viss utsträckning möjliggöra en samlad bedömning av åtgärder som påver- kar den fysiska planeringen, men inte på ett sådant sätt att vi får ut- tryckliga dubbelprövningar. Beslut enligt PBL har som sagt inte någon generell rättsverkan (annat än när det uttryckligen anges i författ- ning), vilket innebär att en prövning enligt PBL inte alls ersätter den prövning som måste ske enligt andra specialförfattningar. En bygg- nadsnämnd har heller inte de resurser och framför allt inte den kom- petens som krävs för att kunna göra bedömningar enligt andra special- författningar. En annan sak är förstås att annan reglering kan få viss betydelse vid tillämpningen av t.ex. 2 kap. PBL. En utgångspunkt i utredningsarbetet har alltså varit att beakta i vilka situationer det finns en dubbelreglering som inte är motiverad. 7.2.4Regleringen måste förhålla sig till grundlag, europarätt och annan internationell rätt Den plan- och byggrättsliga regleringen omfattar även grundlags- skyddade och europarättsliga rättigheter, vilket i sin tur påverkar både vilka krav en åtgärd måste uppfylla och lov- och anmälnings- plikten i sig. Det kan t.ex. vara så att säkerställandet av den enskildes egendomsskydd i praktiken förutsätter en förprövning av åtgärder som kan påverka denne. kan ett krav på förprövning från det allmännas sida i sig utgöra en inskränkning av fastighetsägarens (rättighetsinnehavarens) egendomsskydd. I detta ligger att krav på lov inte ska ställas i högre utsträckning än vad som är motiverat och att den enskilde fastighetsägaren i så hög grad som möjligt bör få bestämma över hur den egna fastigheten ska utvecklas.5 Det kan också vara så att rätten till domstolsprövning (bl.a. enligt artikel 6 i ) förutsätter en förprövning i någon form, t.ex. om en efterhandsprövning innebär att domstolsprövningen inte blir fullt ut meningsfull på grund av att irreversibla åtgärder redan har vidtagits. Detsamma kan gälla förverkligandet av t.ex. de talerättsliga bestämmelserna i . En lov- och an- mälningsplikt måste således utformas så att grundlagsskyddade och europarättsliga rättigheter inte motverkas. Till den materiella rätten hör förstås också den unionsrättsliga regleringen, t.ex. egendomsskyddet i rättighetsstadgan (artikel 17) och MKB-direktivet. Vad gäller det sistnämnda fungerar bygglovs- prövningen – som vi har angett i avsnitt 4.5.1 – som en s.k. behovsbedömning för att avgöra om ett MKB-projekt behöver bli föremål för den miljökonsekvensbedömning som måste ske inom ramen för en detaljplaneläggning.6 En lovpliktsreglering får således inte utformas så att MKB-direktivets krav inte går att uppfylla; åt- gärder som skulle kunna medföra en betydande miljöpåverkan måste helt enkelt kunna bli föremål för en förprövning. 7.2.5Regleringen måste förhålla sig till det kommunala självbestämmandet och planmonopolet Även det kommunala planmonopolet (1 kap. 2 § PBL) intar en sär- ställning bland de allmänna intressen som ska säkerställas i PBL. Monopolet – eller snarare ansvaret som det egentligen handlar om – genomsyrar hela den plan- och byggrättsliga regleringen och är ett av de tydligaste och viktigaste uttrycken för den kommunala själv- styrelsen (1 kap. 1 § och 14 kap. regeringsformen).7 innebär monopolet – särskilt när det gäller de rätts- verkande planinstrumenten – väsentliga skyldigheter för kommu- nerna, inte minst vad gäller tillvaratagandet av de enskilda intressena i den fysiska planeringen (se t.ex. 2 kap. 1 § och 4 kap. 36 § PBL). 5Se Dir. 2020:4 s. 4. 2020/21:174 s. 26 ff. 2020/21:131 s. 11 ff. En lov- och anmälningsplikt får således lika lite som de materiella kraven på åtgärder utformas på ett sådant sätt att syftet med det kommunala planansvaret förfelas eller motverkas. Det betyder i sig inte att exempelvis en förprövning måste vara nödvändig för alla åtgärder, men däremot att ett planenlighetskrav som utgångspunkt bör gälla, oavsett om åtgärden förprövas eller inte. Det betyder också att en lovreglering inte får utformas så att kommunernas incitament att arbeta med planläggning – inte minst genom att genomföra behöv- liga uppdateringar av sina befintliga planer – försvagas. En sådan för- svagning kan inte minst utifrån enskildas intressen samt enskildas berättigade förväntningar och krav på förutsebarhet och rättstrygghet riskera leda till att legitimiteten för planmonopolet urholkas.8 7.2.6Regleringen måste förhålla sig till totalförsvarets intressen Bland de allmänna intressen som enligt PBL ska säkerställas, intar också totalförsvarets intressen en särställning. Det säkerhetspolitiska läget i närområde och i har enligt regeringen försämrats.9 De övergripande målen för säkerhet har av regeringen beskrivits som att värna befolkningens liv och hälsa, sam- hällets funktionalitet och att värna förmågan att upprätthålla grund- läggande värden som demokrati, rättssäkerhet och mänskliga fri- och rättigheter. Hävdandet av suveränitet är en förutsättning för att kunna uppnå målen för säkerhet.10 En ny lovreglering måste utformas så att den säkerställer total- försvarets intressen. Ytterligare en allmän utgångspunkt i vårt utredningsarbete har varit att avgränsa vårt uppdrag på ett så ändamålsenligt sätt som möjligt och att försöka prioritera rätt frågor. Våra direktiv är både öppna och 8Jfr även NJA 2019 s. 629, särskilt p. 19–21. 9Se Inriktning för Försvarsmakten –2025, regeringens beslut , Fö2018/01425, Fö2020/00228 (delvis)och Fö2020/01269 (delvis), även prop. 2020/21:30 och regeringens beslut , Försvarsmaktens operativa förmåga och försvars- planering 2021–2025 (Fö nr 4). 10Se SOU 2019:34 s. 69 f. omfattande, som det generellt finns ett mycket stort behov av såväl stora som små revideringar av det plan- och byggrättsliga regelverket. Ytterligare angelägna behov har också framkommit i takt med att utredningsarbetet fortskridit och synpunkter inkommit. Med hänsyn till tillgängliga resurser och utredningstid, har vi så- ledes valt att inte fördjupa oss i vissa frågor, i vart fall inte i sådan utsträckning att vi kunnat arbeta fram välgrundade och tillräckligt konsekvensbedömda förslag. Eftersom de frågorna likväl kan vara angelägna att omhänderta, har vi i ett särskilt avsnitt samlat frågor för framtida översyn (se avsnitt 7.25). 7.3Nytt kapitel i PBL respektive PBF 7.3.1Ett nytt 9 kap. PBL Förslag: Ett nytt 9 kap. PBL ersätter nuvarande 9 kap. PBL. Det nya 9 kap. PBL ska heta Lov och förhandsbesked. Kapitlet får en delvis ny struktur och ska innehålla bestämmelser om 1.krav på bygglov, rivningslov och marklov, 3.förutsättningar och villkor för lov och förhandsbesked, 4.handläggningen av ärenden om lov och förhandsbesked. Vår översyn har omfattat en systematisk genomlysning av samtliga dagens bestämmelser i 9 kap. PBL. Översynen har skett utifrån att det bör ställas höga krav på en lagstiftning som har som syfte att tillgodose starka allmänna och enskilda intressen och som också be- rör det grundlagsstadgade och europarättsliga egendomsskyddet. Lag- stiftningen innebär även i stora delar myndighetsutövning mot enskild, vilket medför att rättssäkerhetsaspekter gör sig särskilt starkt gällande. Vår slutsats är att regleringen är oöverskådlig och svårför- ståelig och ibland t.o.m. ologisk. Regleringen innehåller t.ex. många, oklara och ologiska undantag. Regleringen som helhet lämnar också ett mycket stort utrymme för bedömning, vilket gör regleringen svår att tillämpa och därmed också resultatet av tillämpningen oförutse- bart. Dessutom är uppdelningen av bestämmelserna i respektive PBF varken tydlig eller konsekvent. För att komma till rätta med det nu nämnda och för att skapa en ny och bättre struktur behöver mycket omfattande författnings- mässiga förändringar göras av dagens 9 kap. Vi föreslår därför ett helt nytt 9 kap. i PBL. Vår nya struktur – som vi också beskriver i de inledande paragra- ferna i vårt förslag till nytt 9 kap. PBL – bygger i huvudsak på tre delar; krav på lov, förutsättningar för lov och förhandsbesked samt handlägg- ning av ärenden om lov och förhandsbesked. Vad gäller bygglovsplikten har vi valt en indelning som bygger på ett antal huvudregler såvitt gäller dels byggnader, dels andra anlägg- ningar än byggnader. Vi har vidare i princip valt att ange undantag från krav på lov i anslutning till lovkravet – antingen i samma para- graf eller i den paragraf som följer närmast – så att hela bilden presen- teras i ett sammanhang. Vidare har vi valt att särskilt reglera bygglovsplikten för åtgärder dels nära gräns (i huvudsak tomt- respektive fastighetsgräns) eller järnväg, dels i s.k. skyddade områden (mark- och vattenområden som har betydelse för totalförsvaret) och dels i s.k. värdefulla områden (områden som är särskilt värdefulla från historisk, kulturhistorisk, miljömässig eller konstnärlig synpunkt). Enligt vår mening under- lättar denna struktur en förståelse av att kraven på lov i förekom- mande fall är differentierade beroende på var åtgärderna vidtas (se av- snitt 7.5.5, även 7.8–7.10). Det har under utredningsarbetet framförts synpunkter om att krav på lov för åtgärder nära gräns inte bör regleras särskilt, utan i stället som undantag i anslutning till de allmänna bestämmelserna om lovplikt. Vi har också fått synpunkter om att undantagen generellt bör samlas och regleras i ett sammanhang. Vi menar dock att det finns starka skäl som talar för att undvika väldigt vida huvudregler som kräver ännu fler och komplicerade undantagskataloger. Vi har i huvudsak under utredningsarbetet också fått positiv kritik vad gäller den struktur som vi nu föreslår. Krav på rivningslov respektive marklov har vi vidare valt att reglera separat. Vad gäller förutsättningarna för lov följer vårt förslag i princip den indelning som nuvarande reglering bygger på, dvs. i huvudsak vilka förutsättningar som ska vara uppfyllda för att få lov i ett område som omfattas respektive inte omfattas av en detaljplan. godtagbara avvikelser från detaljplan och områdesbestämmelser. Vi föreslår också en ny reglering av förutsättningarna för förhandsbesked. Vad slutligen gäller handläggningen av ärenden om lov och för- handsbesked följer även dessa bestämmelser i huvudsak nuvarande struktur, dvs. med en reglering av ansökans innehåll m.m., beslutets innehåll, expediering och kungörelse, verkställbarhet om beslut om lov och förhandsbesked samt giltighetstiden för lov och förhandsbesked. Bestämmelserna finns i 1 kap. 3 § och 9 kap. 1–3 §§ PBL. 7.3.2Ett nytt 6 kap. PBF Vår översyn har även inbegripit en genomgång av samtliga bestäm- melser om lov och anmälan i 6 kap. PBF. Även denna reglering är oöverskådlig och svårförståelig och ibland ologisk, om än inte i samma utsträckning som 9 kap. PBL. De skäl som vi har redovisat ovan, gör sig således gällande även när det gäller regleringen 6 kap. PBF. Vidare föreslår vi att lov (och förhandsbesked) i princip uteslutande ska regleras i PBL och anmälningsplikten i PBF (se avsnitt 7.5.3). Även detta har i sig inneburit ett omfattande behov av ändringar i det nu gällande 6 kap. PBF. Härtill kommer att vi föreslår att anmälnings- plikten ska begränsas till åtgärder som rör de tekniska egenskapskraven (se avsnitt 7.16), vilket också kräver ändringar i nuvarande 6 kap. PBF. Vår samlade bedömning är således att även ett nytt 6 kap. PBF bör tas fram. Vår nya struktur bygger i huvudsak på delarna krav på anmälan, förutsättningar för godkännande av anmälan samt handlägg- ningen av anmälningsärenden. Bestämmelser om förutsättningar för godkännande av en anmälningspliktig åtgärd och därmed för start- besked bör – liksom – regleras i 10 kap. PBL. Det nya 6 kap. PBF bör dock få rubriken m.m. eftersom det, som en följd av förslagen i regeringens proposition Genomförandet av MBK-direk- tivet i plan- och bygglagen11, även kommer att innehålla exempelvis några extra krav på innehåll i ansökningar om lov, om ansökan avser ett s.k. MKB-projekt. 2020/21:174. Bestämmelserna finns i 1 kap. 1 § och 6 kap. PBF. 7.4Nya och ändrade legaldefinitioner Förslag: Termerna ekonomibyggnad, fasadändring, komplement- bostadshus och komplementbyggnad ska definieras. Ekonomibyggnad: en byggnad som behövs för jordbruket, skogs- bruket, fisket eller renskötseln. Fasadändring: en ändring av en byggnad som innebär att bygg- naden byter kulör, fasadbeklädnad eller taktäckningsmaterial eller att byggnadens yttre karaktärsdrag påverkas på annat sätt. Komplementbostadshus: en komplementbyggnad till ett en- eller tvåbostadshus som är inredd som en självständig bostad och som har en a)byggnadsarea som inte är större än eller taknockshöjd som inte överstiger i ett område som om- fattas av en detaljplan, eller b)byggnadsarea som inte är större än eller taknockshöjd som inte överstiger i ett område som inte omfattas av en detaljplan. Komplementbyggnad: en fristående byggnad som kompletterar en befintlig byggnad och är underordnad den befintliga byggna- den i storlek. Bedömning: Definitionen av termen byggnadsverk omfattar skyltar och ljusanordningar. Definitionen av termen skylt bör tas bort. Definition av termerna och uttrycken altan, bostad, bostadshus, bruttoarea, byggnad, byggnadsarea, byggnadshöjd, källare, mur, mät- värt utrymme, plank, pool, tillbyggnad, suterrängvåning, taknocks- höjd, underhåll, vind, ändring av en byggnad och öppenarea bör bli föremål för framtida översyn. Tillämpningen av bestämmelserna om lov och anmälan i 9 kap. PBL och 6 kap. PBF påverkas i stor utsträckning också av hur termer och uttryck i bestämmelserna definieras. Detta gäller förstås oavsett om definitionerna har författningsreglerats eller inte. Vi har under utred- ningsarbetet kunnat konstatera att definitioner av termer och uttryck har varit en återkommande fråga historiskt. Ändringar i regleringen har haft sin grund i samhällets utveckling och nya arkitekturideal, men framför allt i tillämpningsproblem.12 De termer som har definierats i PBL återfinns i 1 kap. 4 § PBL. Dessa definitioner gäller också vid tillämpningen av bestämmelserna i (1 kap. 2 § PBF). I PBF finns därutöver ytterligare definitioner av termer som i huvudsak förekommer först på förordningsnivå (1 kap. 3–8 §§ PBF, även om 8 § egentligen endast är en hänvisning till socialförsäkringsbalken). Av 1 kap. 9 § PBF framgår vidare att när det i beslut som meddelas med stöd av PBL eller PBF eller i före- skrifter som meddelas med stöd av PBF används termer och uttryck som definieras i 3–7 §§, ska dessa ha samma betydelse som i förord- ningen om inte annat är särskilt angett. Många definitioner saknas dock i den plan- och byggrättsliga regleringen, trots att de kan ha stor eller t.o.m. avgörande betydelse vid tillämpningen av regleringen. Enhetliga definitioner saknas dess- utom ofta även i övrigt. Genom domstolarnas praxisbildning har vissa termer och uttryck i och för sig fått en definition. Ofta bygger definitionerna dock på standarder som inte bestämts av det allmänna och som heller inte är tillgängliga för alla och envar, vilket kan ifråga- sättas både ur legalitets- och legitimitetssynpunkt.13 Definitionerna kan också genom praxis få en innebörd som är inkonsekvent eller ologisk och ibland också främmande i förhållande till innebörden i vardagligt språkbruk. Bristen på tydliga, enhetliga och lättillämpade definitioner bidrar enligt vår mening till att det plan- och byggrätts- liga regelverket uppfattas som oförutsebart och svårt att tillämpa. 12Se t.ex. att utreda definitioner på byggnadshöjd, nockhöjd, total- höjd, vind, suterrängvåning och källare (Rapport 2014:4) s. 41. 13Jfr NJA 2017 s. 157 och NJA 2019 s. 577 (som i och för sig gällde den straffrättsliga lega- litetsprincipen). Jfr även och , HD om författningstext på annat språk än svenska – återverkningar även för IMDG-koden?, i FT 2020 s. 463 ff. För- och nackdelar med legaldefinitioner Att legaldefiniera termer och uttryck är i och för sig inte något själv- ändamål. Enhetliga och ändamålsenliga definitioner som dessutom är lätta att tillämpa kan som ovan har nämnts framgå av exempelvis standarder eller andra terminologifrämjande initiativ. Definitioner kan också ha fastslagits i eller i vart fall förtydligats genom praxis. Att legaldefiniera termer och uttryck är dessutom en vansklig upp- gift; det finns alltid en risk att definitionen inte blir ändamålsenlig eller i vart fall inte tillräckligt ändamålsenlig – vilket i sin tur innebär att definitionen ändå måste bli föremål för ytterligare precisering i t.ex. föreskrifter eller praxis. Det finns dessutom en risk att legal- definitioner inom ett rättsområde ”smittar av sig” på andra rätts- områden, vilket kan leda till oöverblickbara konsekvenser. Det gäller i synnerhet vissa definitioner som t.ex. byggnadsarea, bruttoarea och mätvärt utrymme som kan ha (en annan) rättslig betydelse inom bl.a. hyresrätten, skatterätten och entreprenadrätten. Legaldefinitioner riskerar dessutom att bli ”konservativa”, i det att de ofta inte kan täcka in nytillkomna omständigheter eller förändringar – t.ex. tekniska sådana – i samhället. bör enligt vår mening särskilt höga krav ställas på defi- nitioner just på det plan- och byggrättsliga området.