sou · H9B351d2 · 2022-01-01 00:00:00 — Om markanvändning kan bedrivas genom anpassning och hänsyn till biologisk mångfald ska möjligheten till ersättning vara ytterst begränsad. På så sätt kan en begränsad ersätt- ningsrätt, i bästa fall, bidra till att driva fram ett brukande med meto- der som i sig är hållbara, också ur ett biologiskt mångfaldsperspektiv. 1997/98:45. 13.5.12 kap. 15 § regeringsformen Det finns skäl att inledningsvis kort se till uppbyggnad och innehåll i 2 kap. 15 § regeringsformen. Bestämmelsen består av fyra stycken. Det första stycket slår fast rätten att ha sin egendom tryggad mot vissa ingrepp och anger en allmän ram för vilka sådana ingrepp som är tillåtna. Det andra stycket innehåller regler om rätt till ersättning vid de former av ingrepp som avses i första stycket. Det tredje stycket inskränker inledningsvis rätten till ersättning enligt andra stycket i de fall inskränkningen sker av hälsoskydds-, miljöskydds- eller säkerhetsskäl. Härefter ges ändå en möjlighet för lagstiftaren att ge en sådan rätt; den ska då regleras i lag. Det fjärde stycket innebär ett allmänt förbehåll i egendomsrätten för allemansrätten. Allemansrätten betraktas här som en inskränk- ning i egendomsrätten som måste tålas utan att ersättning ges. Första stycket reglerar sålunda när inskränkningar är tillåtna och följande stycken i vilken mån ersättningsrätt föreligger. 13.5.2Rådighetsinskränkningar i 2 kap. 15 § regeringsformen Av utredningsdirektiven framgår att vi ska ta ställning till hur långt- gående rådighetsinskränkningar som artskyddsbestämmelserna bör kunna ge utrymme för. Tillämpningen av artskyddsbestämmelserna kan få rådighetsinskränkande konsekvenser. Av 2 kap. 15 § första stycket regeringsformen följer bland annat att vars och ens egendom är tryggad genom att ingen kan tvingas tåla att det allmänna inskränker användningen av mark eller byggnad utom när det krävs för att tillgodose angelägna allmänna intressen. Av propositionen framgår att kriteriet, att tillgodose angelägna allmänna intressen, ska vara uppfyllt för att ingrepp genom lagstift- ning eller myndighetsbeslut i enskilds egendom över huvud taget ska få ske men att den närmare innebörden av uttrycket angelägna all- männa intressen inte är möjligt att i detalj beskriva.66 Det som i första hand åsyftas, poängteras dock, är sådana ingrepp som är motiverade med hänsyn till intresset av att kunna tillgodose allmänhetens berät- tigade krav på en god miljö och möjligheterna att kunna bevara och 1993/94:117. Inkorporering av och andra fri- och rättighetsfrågor, s. 48. skydda områden som är av särskild betydelse från naturvårdssynpunkt, liksom intresset av att kunna ge allmänheten tillgång till naturen för rekreation och friluftsliv. Det framhålls att uttrycket anknyter till vad som gäller i fråga om egendomsskyddet enligt för de mänskliga rättigheterna, EKMR.67 Artskyddet är sålunda ett allmänt intresse och något som det är möjligt att göra en inskränkning i egendomsskyddet för att tillgodose. När det gäller hur långtgående rådighetsinskränkningar som frid- lysningsreglerna bör kunna ge utrymme för måste det observeras att fridlysningsreglerna som implementerar det EU-rättsliga artskyddet följer av naturvårdsdirektiven och därmed av EU-rättsliga förplik- telser. Som konstaterades i resonemanget kring att införa en bestäm- melse som begränsar tillämpningen av 2 kap. 7 § medges inga undantag utöver dem som följer just av direktivens undantags- bestämmelser och som i implementeras genom möjlighe- terna till dispens från fridlysningsbestämmelserna. Någon EU-rättslig begränsning gäller inte för de nationella fridlysningsreglerna, varför frågan skulle kunna vara berättigad ifråga om dessa. viatt reglerna, för tydlighets skull bör hanteras i liknande ordning. Det innebär att om fler dispensmöjligheter eller andra dispensgrunder bör införas för nationellt fridlysta arter så bör det göras som just dispens- grunder. 13.5.3Ersättningsrätt föreligger primärt enligt andra stycket i 2 kap. 15 § regeringsformen Enligt EKMR finns det omfattande möjligheter för det allmänna att lagstifta på ett sätt som kan anses inskränkande för den enskilde, utan att det innebär en rätt till ersättning. Vilken rätt som egentligen följer av 2 kap. 15 § regeringsformen är svårare att utreda, till stor del beroende på bestämmelsens upp- byggnad vilken, i ljuset av bestämmelsens förarbeten, i viss utsträck- ning är svårförenlig med de miljörättsliga principer och ställnings- taganden som kommer till uttryck i och förarbetena till balken. Det kan emellertid enkelt konstateras att det är andra respek- tive tredje stycket som reglerar i vilken mån ersättningsrätt före- ligger för inskränkningar som gjorts enligt första stycket. Det finns det inneboende problem i grundlagsstadgandet i 2 kap. 15 § regeringsformen som i sin tur ger upphov till svårförenliga stånd- punkter i diskussionen. Detta eftersom 2 kap. 15 § i andra och tredje stycket tycks göra en uppdelning mellan naturvårdsåtgärder och miljöskyddsåtgärder som var möjlig när regleringen var tydligt uppdelad i naturvårdslagstiftning respektive miljövårds- lagstiftning, men som i princip inte kan låta sig göras , mot bakgrund av hur mål är utformade samt den kunskap som finns om hur systemen hänger samman och påverkar varandra. Det ligger inte inom utredningens uppdrag att utreda eller föreslå ändringar av 2 kap. 15 § regeringsformen. I betänkandet Ersättning vid rådighetsinskränkningar – vilka fall omfattas av 2 kap. 15 § tredje stycket regeringsformen och när ska ersätt- ning lämnas?68 analyseras de båda styckena med slutsatsen att det är svårt att närmare avgränsa det område som omfattas av tredje stycket. I betänkandet argumenteras sedan för att gränsdragningen, förutom i lagstiftningssammanhang, endast bör få aktualitet i den praktiska tillämpningen då fråga uppkommer om det i ett enskilt fall går att grunda en rätt till ersättning direkt på grundlagsbestämmelsen:69 Det går inte att komma ifrån att en tolkning av orden hälsoskydds- och miljöskyddsskäl som går ut på att till exempel inrättandet av ett vatten- skyddsområde inte syftar till att skydda hälsa och miljö känns onatur- lig.70 Detsamma gäller där samtliga bestämmelser, mot bak- grund av 1 kap. 1 § , måste sägas syfta till att skydda miljön på ett eller annat sätt. I miljöbalkspropositionen uttalas att med ut- trycket skydd för människors hälsa och miljön avses i att allt som är av betydelse för mål ska beaktas. Även sådant som att den biologiska mångfalden utarmas eller misshushållning med natur- och energiresurser liksom kulturresurser avses, då sådant är av direkt betydelse för miljön och i förlängningen även för människors hälsa. Att tolka begreppen på ett annat sätt för grundlagens vidkommande skulle till exempel innebära att undantaget i tredje stycket omfattar 7 kap. 20 § (miljöskyddsområde) men inte 7 kap. 5 § (naturreservat). En dylik avg- ränsning går svårligen att förena med ordalydelsen.71 Att en rådighetsinskränkning omfattas av undantaget i tredje stycket innebär dock inte att en ersättningsrätt därmed är utesluten. Regleringen i 2 kap. 15 § regeringsformen får tvärtom anses bygga på förutsättningen Ersättning vid rådighetsinskränkningar. 69Vi har använt citatformatering för att markera att texten inte är vår utan är hämtat från SOU 2013:59, emellertid bör noteras att det inte är fråga om ett citat utan texten utgör en ihopklippt sammanfattning. För utförliga referenser hänvisas till SOU 2013:59. Ersättning vid rådighetsinskränkningar. s. 57 som hänvisar till prop. 2009/10:80. En reformerad grundlag, s. 170. 71Ibid., s. 57 f. att det är en huvudregel att ersättning ska utgå när det allmänna in- skränker den enskildes möjligheter att använda sin egendom. Stöd för detta finns såväl i förarbetsuttalanden avseende egendomsskyddet som i allmänna rättsstatliga principer. Grundlagen hindrar inte att en sådan rätt framgår av lag. Gränsdragningen bör, förutom i lagstiftningssamman- hang, i den praktiska tillämpningen endast få aktualitet då fråga uppkom- mer om det i ett enskilt fall går att grunda en rätt till ersättning direkt på grundlagsbestämmelsen.72 I rättsfallet MÖD 2017:7 (Bombmurkledomen) gjorde Mark- och vissa överväganden med bärighet på frågan om huruvida artskyddet omfattas av andra eller tredje stycket i 2 kap. 15 § regeringsformen. Domstolen konstaterade här att utgångspunkten i lagstiftningen är att markägaren har rådighet över sin fastighet men att det av 2 kap. 15 § regeringsformen framgår att den enskildes egen- dom inte är ovillkorligt skyddad. Inskränkningar kan göras för att tillgodose angelägna allmänna intressen, varav miljöskydd är ett. Domstolen konstaterade vidare att även EKMR ger utrymme för rådighetsinskränkningar av miljöskäl. Härefter framhöll domstolen att vid samtliga slag av äganderättsintrång gäller emellertid en proportio- nalitetsprincip som innebär att nödvändigheten av ett intrång i det allmännas intresse måste balanseras mot det men den enskilde lider av intrånget och att staten, vid tillämpningen av denna princip, ges en förhållandevis vid egen bedömningsmarginal.73 Domstolen drog här- av slutsatsen att fastighetsägare alltså får tåla vissa inskränkningar av rådigheten över sin fastighet för att tillgodose allmänna intressen men att en proportionalitetsavvägning måste göras när det allmännas in- tresse kolliderar med ett enskilt intresse. Mark- och miljööverdom- stolen konstaterade sedan att det finns en viss ersättningsrätt enligt 31 kap. 4 § men att några motsvarande ersättningsregler inte finns vad avser inskränkningar som skett med stöd av artskydds- förordningen. Härefter behandlar domstolen tredje stycket i 2 kap. 15 § regeringsformen och noterar att det i samband med styckets införande uttalades att det finns situationer där det inte framstår som rimligt att den enskilde ensam får bära hela den ekonomiska bördan vid rådighetsinskränkningar som sker av bland annat miljöskäl.74 Mark- och konstaterar att det alltså inte finns någon ovillkorlig ersättningsrätt vid inskränkningar av pågående markanvänd- 72Ibid., s. 59 som hänvisar till prop. 2009/10:80. En reformerad grundlag, s. 168. 73MÖD 2017:7 som i skälen hänvisar till prop. 2009/10:80. En reformerad grundlag, s. 165. 74MÖD 21017:7 som hänvisar till prop.2009/10:80, s. 169 samt NJA 2014 s. 332. ning av miljöskäl och att miljölagstiftningen innehåller tämligen långt- gående möjligheter till inskränkningar av pågående markanvändning av miljöskäl. Domstolen hänvisar härvid till förarbetena till 2 kap. 15 § tredje stycket regeringsformen där det anges: Vid stiftande av lag som medför rätt för det allmänna att inskränka an- vändningen av mark eller byggnad av hälso-, miljöskydds- eller säker- hetsskäl får det (därför) övervägas om en rätt till ersättning bör införas.75 Utgångspunkten synes, enligt Mark- och miljödomstolen, vara att mer betydande inskränkningar av pågående markanvändning ska leda till ersättningsrätt, när behovet av miljöskydd föranleds av omstän- digheter som den enskilde markägaren inte råder över. Härefter nämnde domstolen rättsfallet NJA 2014 s. 332 och att ersättnings- rätt kan föreligga direkt enligt 2 kap. 15 § regeringsformen om ersätt- ningsrätten inte är reglerad.76 Mark- och framhåller ut- talande i målet att inskränkningar av bland annat miljöskäl som regel inte ger rätt till ersättning, men att ersättning kan utgå direkt enligt regeringsformen, utan uttryckligt lagstöd, om inskränkningen beror på omständigheter som ligger utanför den enskildes kontroll och drabbar denne särskilt hårt. Det förutsätter dock att pågående mark- användning avsevärt försvåras eller att en betydande skada upp- kommer för markägaren. Vidare konstaterade miljööver- domstolen att tillämpningen av artskyddsförordningen kan få mycket ingripande konsekvenser för den enskilde men att den ändå saknar såväl en uttrycklig proportionalitetsreglering som ersättningsregler knutna till regleringen.77 Det synes som om Mark- och miljööver- domstolen helt utgår från att artskyddsbestämmelserna omfattas av 2 kap. 15 § tredje stycket regeringsformen. Också utredningsdirekti- ven utgår, såvitt vi kan se, från uppfattningen att artskyddet omfattas av 2 kap. 15 § tredje stycket regeringsformen, och tar härvid stöd i såväl SOU 2013:5978 som MÖD 2017:7. Frågan, huruvida det handlar om andra eller tredje stycket, är grund- läggande för huruvida ersättningsrätt föreligger eller inte. För inskränk- ningar som faller under andra stycket föreligger en grundlagsskyddad 75MÖD 2017:7 som i skälen hänvisar till prop. 2009/10:80, s. 169 f. 76Hur stor betydelse rättsfallet kan tillmätas är diskutabelt då omständigheterna kring och bakgrunden till den aktuella ersättningsfrågan var speciella (se t.ex. Jermsten; Regeringsformen (1974:152) 2 kap. 15 §, Lexino ). 77MÖD 2017:7 med hänvisning till NJA 2014 s. 332. Ersättning vid rådighetsinskränkningar. rätt till ersättning, vilket det inte gör för inskränkningar som omfattas av tredje stycket. Om det inte redan föreligger en grundlagsstadgad rätt ska vi överväga huruvida en rätt bör införas. Om det redan före- ligger en grundlagsstadgad rätt ska vi överväga huruvida den bör ut- vidgas. Vi menar att det är möjligt eftersom andra stycket reglerar den grundläggande rätten till ersättning. I vilken mån det är möjligt att gå utöver den diskuterar vi nedan, för det fall vi kommer fram till att rätten föreligger och bör utvidgas. I bakgrundsavsnittet om ersättning drog vi, framför allt med stöd av förarbetena till tredje stycket och konstaterande att en oklar grundlagsregel bör tolkas till förmån för den skyddade en- skilde medborgaren, i detta fall markägaren – särskilt när motiven ger stöd för detta,79 slutsatsen artskyddsbestämmelserna innebär en sådan typ av inskränkning att rätt till ersättning föreligger med stöd av 2 kap. 15 § andra stycket regeringsformen förutsatt att förfogande- rätten inskränks på ett sätt som innebär ett avsevärt försvårande av pågående markanvändning. Att Mark- och synes ha likställt artskyddsförordningen med inskränkningar av miljöskydds- skäl och inte naturvårdsskäl har vi svårt att utläsa skälen för och vi kan heller inte se att ett vägledande avgörande från Mark- och miljö- överdomstolen skulle väga tyngre än förarbetsuttalandena.80 Att så är fallet måste tydliggöras och det lämpligaste sättet att tydliggöra detta är att med stöd av 2 kap. 15 § regeringsformen reg- lera situationen genom lag (jämför 8 kap. 1 och 2 §§ regeringsformen). Med det sagt kvarstår gråskalan och svårigheten att skilja mellan kate- gorierna i andra och stycket; det är uppenbart att det inte finns någon skarp skiljelinje mellan miljöskydds- och naturvårdsskäl.81 Be- roende på syfte, effekt och ur vilket perspektiv man betraktar en given situation som ska hanteras av en viss bestämmelse och som innebär en inskränkning, kan det vara svårt att avgöra huruvida inskränk- ningen gjorts av miljöskydds- eller naturvårdsskäl. 79Bengtsson (2010) Nya ersättningsfrågor i fastighetsrätten, SvJT 2010 s. 726. 80Se kritik av Mark- och tolkning i det avseendet, att det i grunden är felaktigt och urholkar markägarens grundlagsskyddade rätt till ersättning ((2018). Landskapsplanering för naturvård och virkesproduktion – särskilt med koppling till ersätt- ningsrätten. Nordisk miljörättslig tidskrift 2018:1, not 70). (2018) Om bombmurklor och egendomsskydd. I , , Rolén, Säfwe (Eds. ), till , s. 110 f. och (1995) Markägare med rätt att döda? Miljörättslig tidskrift 1995:2 s. 155–184, som lyfter fram att det saknas vattentäta skott mellan de två typerna. Samma slutsats dras i och för sig i SOU 2013:59. Ersättning vid rådig- hetsinskränkningar, s. 57. tid inte slutsatsen att artskyddet, som sådant, måste anses vara in- rättat av naturvårdsskäl. 13.6Rådighetsinskränkning till följd av artskyddet – allmänt Det kan först konstateras att konstruktionen av artskyddsbestäm- melserna (det vill säga artskyddsförordningen) skiljer sig något från de bestämmelser i 7 kap. som ger rätt till er- sättning enligt 31 kap. 4 §. De bestämmelser i 7 kap. som kan ge rätt till ersättning är beslut som gäller 1.föreskrifter enligt 7 kap. 3 § om åtgärder och inskränkningar som rör nationalparker, 2.föreskrifter enligt 7 kap. 5, 6 eller 9 § om åtgärder och inskränk- ningar som rör naturreservat och kulturreservat, 3.en dispens enligt 7 kap. 11 § andra stycket som har förenats med särskilda villkor eller en vägran att ge en dispens enligt 7 kap. 11 § andra stycket, om dispensen avser ett biotopskyddsområde enligt 7 kap. 11 § första stycket 1, 4.bildande av ett biotopskyddsområde enligt 7 kap. 11 § första stycket 2, 5.föreskrifter enligt 7 kap. 22 § om åtgärder och inskränkningar som rör vattenskyddsområden, 6.skydd för särskilda områden enligt 7 kap. 28 a–29 b §§. Med undantag för biotoper i punkten 3, ovan, måste ett beslut fattas för att en inskränkning ska ske. Det generella biotopskyddet har det gemensamt med fridlysningsreglerna; det fordras inget beslut för att det som kan innebära en rådighetsinskränkning ska gälla. Artskyd- det följer direkt av författning. I artskyddsförordningen finns alltså inte möjlighet för det allmänna att, utöver vad som redan framgår av lagstiftningen, inskränka användningen av mark eller byggnad. Vad som är förbjudet att göra framgår direkt av artskyddsförordningen och fordrar inte att det först fattas ett beslut. Inte heller några av våra förslag till fridlysningsregler i 8 kap. miljö- balken medför någon sådan rätt att ytterligare inskränka markan- Den inskränkning som fridlysningsreglerna kan med- föra följer således direkt av lagstiftningen. I flera fall preciserar dock myndigheter innebörden av lagen i det enskilda fallet. Detta kan göras i ett dispens-, tillstånds- eller tillsynsbeslut. Skyddet för arterna hade emellertid gällt även om något beslut inte hade fattats. När det gäller de i 31 kap. 4 § uppräknade bestämmelserna som syftar på bestämmelser i 7 kap. inträder ersättningsrätten i sam- band med att ett beslut fattas som inskränker förfoganderätten (utom just vad gäller det allmänna biotopskyddet där rätten inträder vid dispens med särskilda villkor eller nekad dispens). När det gäller art- skyddsförordningen är det alltså lagstiftningen som kan sägas in- skränka förfoganderätten. Det innebär, om ersättning ska utgå, att det inte finns någon given tidpunkt att knyta ersättningen till (jäm- för värdetidpunkt82). Dock finns det situationer när det fattas beslut som innebär att något förbjuds och där det inte kan ges någon dispens. I och med att artskyddet gäller generellt och det finns en möjlighet att få dispens kan ett förbud behöva motiveras utifrån artskyddsförordningens sär- skilda bestämmelser i det enskilda fallet. För sådana fall finns också en möjlighet till ersättning enligt 31 kap. 4 § 7 , förutsatt att beslutet i grunden är fattat efter ett samråd enligt 12 kap. 6 § miljö- balken. Bestämmelsens utformning är emellertid, i alla fall till sin lydelse, generösare än så, då den inte endast omfattar förbud utan även förelägganden. Vi diskuterar punkten i avsnittet nedan. 13.7Ersättning som följd av 12:6-samråd Enligt 12 kap. 6 § får myndigheten förelägga den anmäl- ningsskyldige att vidta åtgärder för att begränsa eller motverka skada på naturmiljön eller i sista hand förbjuda verksamheten. Om ett sådant beslut innebär att pågående markanvändning avsevärt försvåras, kan ersättning utgå enligt punkten 7 i 31 kap. 4 § . I 12 kap. 6 § fjärde stycket erinras om att bestämmelser om rätt till ersättning vid ett sådant föreläggande eller förbud finns i 31 kap. miljö- balken. 82I rättsfallet NJA 2010 s. 255 tydliggörs att värderingen av den ersättning som en markägare har rätt till på grund av föreskrifter om åtgärder och inskränkningar som rör naturreservat genomgående ska hänföras till den dag då beslutet om föreskrifter vinner laga kraft. Bestämmelsen innebär en viss utvidgning av ersättningsmöjlig- heten i förhållande till den motsvarande regeln i 26 § naturvårds- lagen, som föreskrev ersättning enbart vid förbud.83 et al. ställer sig dock frågan om utvidgningen får särskilt stor betydelse, eftersom förelägganden av det aktuella slaget ofta torde grundas på hänsynsreglerna i 2 kap., och då skyldighet att följa dem kan inte grunda rätt till ersättning. Att vägra ersättning kan, menar et al., ibland tyckas strängt mot den enskilde, men det skulle stämma med huvudprincipen att miljöskyddande åtgärder över huvud taget inte ersätts av det allmänna. noterar här att vid för- bud enligt 12 kap. 6 § finns en möjlighet till ersättning också i sam- band med förelägganden (alltså inte endast vid förbud), men vad som ersätts är i så fall endast sådana inskränkningar som går längre än vad hänsynskravet påkallar.84 Krav på att iaktta lagstadgad hänsyn utan ersättning är inte något nytt. I sammanhanget kan nämnas att enligt propositionen /91 hade skogsbrukets utövare kritiserats för att inte ta hänsyn till de konkurrerande markanvändningsintressen som ryms inom ramen för ett rationellt skogsbruk och enligt samma proposition hade jordbruksutskottet förklarat sig dela den uppfattning som framförts i flera motioner i , att det på sina håll brister åt- skilligt i efterlevnaden av reglerna om naturvårdshänsyn i jordbruket. Enligt jordbruksutskottet var det inte reglerna som var för krångligt utformade utan det gällde snarare att utveckla kunskapen hos skogs- ägare och skogshuggare om de biologiska och ekologiska förhållan- den som utgör grunden för hänsynsreglerna.85 Enligt et al. lär myndigheterna till en början, sedan miljö- balken infördes, ha varit återhållsamma med att åberopa hänsynsreg- lerna till stöd för att markanvändningen skulle inskränkas ersättnings- fritt. I MÖD 2008:3 och MÖD 2008:4 har domstolen, också enligt et al., visserligen uttalat att inte ändrat tidigare ersättningsregel men har angett att en verksamhetsutövare utan att kunna ställa krav på ersättning har att beakta hänsyns- reglerna.86 83Bengtsson et al. (version 19) , kommentaren till 31 kap. 4 § som hänvisar till prop. 1997/98:45. Del 1, s. 557. 1990/91:3. Om skogsbruket i fjällnära skogar s. 26 som refererar till jordbruksutskottet. 86Bengtsson et al. (version 19) , kommentaren till 31 kap. 4 § . noterar att det av de allmänna hänsynsreglerna i 2 kap. 3 § bland annat följer att alla som vidtar eller av- ser att vidta en åtgärd ska utföra de skyddsåtgärder, iaktta de be- gränsningar och vidta de försiktighetsmått i övrigt som behövs för att förebygga, hindra eller motverka att åtgärden medför skada eller olägenhet för människors hälsa eller miljön, samt att, vid yrkesmässig verksamhet, ska bästa möjliga teknik användas i samma syfte. Skogs- utredningen pekar också på avvägningsregeln i 2 kap. 7 § och att det av den bestämmelsen följer att bland annat kraven i 3 § endast gäller i den utsträckning det inte kan anses orimligt att upp- fylla dem samt att det vid den bedömningen ska tas särskild hänsyn till nyttan av skyddsåtgärder och andra försiktighetsmått jämfört med kostnaderna för sådana åtgärder.87 slutsats är att rätten till ersättning därmed förefaller vara att de hänsyn som krävs enligt 12 kap. 6 § ger rätt till ersättning om kraven är orimliga att uppfylla inom ramen för pågående markanvändning. De konstaterar också att de allmänna hänsynsreglerna i viss mån har specificerats genom de föreskrifter88 som meddelat relaterade till begreppet avsevärt förs- vårande av pågående markanvändning. Detta begrepp sammanfaller inte nödvändigtvis med de krav som ska anses vara rimliga att upp- fylla enligt 2 kap. 7 § miljöbalken.89 13.8Förslag: Ny ersättningsbestämmelse i 31 kap. Utredningens förslag: Om rådighetsinskränkningen är en följd av ett beslut om att dispens inte kan medges från fridlysnings- bestämmelserna i 8 kap. ska ersättning utges i den mån inskränkningen utgör ett avsevärt försvårande av pågående (laglig) markanvändning. En bestämmelse om det ska införas som en ny punkt i 31 kap. 4 § .