sou · H9B310 · 2022-01-01 00:00:00 — Om den som vill ha försäkringsskydd har framställt anspråket till för- säkringsbolaget inom den tid som anges i första stycket, är fristen att väcka talan alltid från det att bolaget har förklarat att det har tagit slutlig ställning till anspråket. Bestämmelsen hindrar att ett anspråk som anmälts inom fristen ändå preskriberas under pågående skadereglering. Det är en opraktisk ordning att den skadelidande behöver väcka talan för att bryta pre- skriptionen, trots att anspråket kanske kommer att visa sig ostridigt. Det vore därför önskvärt att även i detta avseende ändra LRO:s bestämmelse så att den överensstämmer med vad som i övrigt gäller på försäkringsområdet. Det finns inte någon anledning att i detta avseende göra någon skillnad mellan försäkringsgivare och andra ersättningsansvariga. tillåter enligt artikel 8(b) längre preskriptions- tider än tio respektive , under förutsättning att den stat inom vars territorium anläggningen är belägen har vidtagit åtgärder för att täcka ersättningsskyldigheten när talan väckts senare än så. Ytter- ligare en förutsättning är enligt artikel 8(c) att en längre preskrip- tionstid inte påverkar rätten till ersättning för den som väckt talan inom tio respektive . De nämnda förutsättningarna bör inte hindra att en sexmånaders- regel införs i LRO, om lagstiftningen utformas så att medel från säkerheter kan täcka även anspråk som prövats i enlighet med denna regel. Eftersom anläggningshavarens ersättningsansvar är obegränsat, påverkas inte övriga skadelidandes rätt till ersättning av en sexmåna- dersregel. Enligt artikel 6 i Brysselkonventionen får däremot statsmedel inte användas för att täcka oreglerade anspråk beträffande talan som inte väckts inom tio respektive (se Exposé des motifs, p. Det är i och för sig möjligt att ha en reglering där anspråket inte preskriberas under pågående skadereglering, men där anlägg- ningshavarens möjlighet att uppfylla sitt ersättningsansvar med stats- medel försvinner om den skadelidande inte väcker talan. står dock som en ganska krånglig och dessutom märklig ordning. Det måste också beaktas i sammanhanget att försäkringsgivarna verkar på en internationell marknad. Preskriptionsbestämmelser som avviker från konventionerna riskerar att försämra tillgången på åter- försäkring, eftersom det blir svårare för utländska bolag att värdera riskerna. Nackdelarna med en regel av det aktuella slaget i LRO överväger fördelarna och bör inte införas. 8.1.1Ändringarna i LRO och övriga lagändringar Förslag: Lagändringarna ska träda i kraft den dag regeringen bestämmer. Bedömning: Det är önskvärt att ändringarna i LRO hinner beslutas innan LRO träder i kraft. Tiden fram till dess är dock så kort att ett senare ikraftträdande för ändringarna kan bli aktuellt. Det är önskvärt att de föreslagna ändringarna i LRO beslutas innan den lagen träder i kraft, vilket ska ske då ändringsprotokollen till och Brysselkonventionen ratificeras, sannolikt /2022. I så fall behövs inte någon bestämmelse om ikraftträdande för ändringarna. Tiden fram framstår i och för sig som kort för remissbehandling av betänkandet, fortsatt beredning av förslagen och riksdagsbeslut. Ett senare ikraftträdande kan alltså bli aktuellt. Övriga lagändringar bör lämpligen träda i kraft med ändringarna i LRO. 8.1.2Förordningen om ansvar och ersättning vid radiologiska skador Förslag: Förordningen om ansvar och ersättning vid radiologiska skador ska träda i kraft den dag regeringen bestämmer. Om ändringarna i LRO inte hinner beslutas innan den lagen träder i kraft, ska regeringen inledningsvis besluta förordningen i en mindre omfattande version som är anpassad till LRO i dagens lydelse. Den föreslagna förordningen innehåller vissa regler som måste fin- nas på plats när LRO träder i kraft. Det gäller förutom bedömning av säkerheter bl.a. regler om beslut om lägre belopp som behöver täckas av säkerhet. Det bästa är om hela förordningen träder i kraft med LRO. Det finns dock risk för att det inte är möjligt eftersom vissa bestämmelser i förslaget till förordning kräver änd- ringar i LRO. Det behövs därför ett alternativt förslag till förord- ning, som endast omfattar de frågor som behöver regleras genast vid LRO:s ikraftträdande och som inte förutsätter ändringar i den lagen. Ett förslag till förordning som inte förutsätter lagändringar har remitterats av och därvid föranlett en del synpunkter (se avsnitt 3.5). En förordning som gäller till dess utredningens samtliga författningsförslag kan genomföras bör dock utformas i så nära anslutning till dessa som möjligt. Utredningen redovisar därför ett alternativt förslag till förordning med denna utformning, vari vissa synpunkter från remissinstanserna beaktats. Den största skillnaden i det alternativa förslaget till förordning är att det saknas bestämmelser om skaderegleringen. I konsekvens med det har Kammarkollegiet inte getts några uppgifter alls, trots att kol- legiet i utredningens huvudförslag även deltar i prövningen av säker- heter. Detta framstår som en lämplig förenkling genom vilken det går att undvika att Kammarkollegiet ges nya uppgifter i flera steg. Det finns inte någon särskild författningskommentar för den alternativa förordningen, eftersom dess bestämmelser återfinns även i utredningens fullständiga författningsförslag. 8.2.1LRO och föreslagna ändringar i LRO Bedömning: Det behövs inte några övergångsbestämmelser för föreslagna ändringar i LRO, oavsett om de beslutas innan LRO träder i kraft. Förslag: LRO ska kompletteras med en övergångsbestämmelse enligt följande: För den som har ansökt om att ett lägre belopp ska täckas av säkerhet bestäms beloppet av äldre rätt till dess ansökan har prövats, dock att beloppet inte kan understiga de minimibelopp som anges i 31 § LRO. Denna övergångsbestäm- melse ska införas även om övriga föreslagna ändringar i LRO inte hinner beslutas innan LRO träder i kraft. En fråga som utredningen bör överväga är om det behövs ytterligare övergångsbestämmelser vid LRO:s ikraftträdande, oberoende av de ändringar som utredningen föreslår i lagen. 2 i ska äldre föreskrifter gälla i fråga om radio- logiska olyckor som inträffat före ikraftträdandet. Det saknas däre- mot övergångsbestämmelser som gäller skyldigheten att se till att ekonomisk säkerhet ställs. En sådan övergångsbestämmelse skulle behöva uppfylla konven- tionernas krav och det kan därför inte komma i fråga att sänka kraven mer än konventionerna tillåter. Kravet på säkerhet enligt 30 § LRO kommer att gälla när lagen träder i kraft, även om säkerheterna enligt utredningens förslag ska redovisas till tillsynsmyndigheten . Den anlägg- ningshavare som anser sig ha förutsättningar att få ett lägre belopp behöver därför, för att undgå skyldighet att ordna säkerhet motsva- rande huvudregeln, få ett regeringsbeslut enligt 31 § LRO omedel- bart då lagen träder i kraft. Ett behov av en övergångsbestämmelse kan aktualiseras när det gäller transporter som påbörjas före LRO:s ikraftträdande eller för vilka man annars inte har hunnit ansöka om och få beslut om ett lägre belopp som ska täckas av säkerhet än . Över- gångsbestämmelsen kan också gälla anläggningar som annars måste ha en högre säkerhet än vad som är motiverat, till dess beslut om lägre belopp hunnit meddelas. Utredningen föreslår en möjlighet till föreskrifter i frågan, vilka när det gäller transporter ska kunna beslutas av Strålsäkerhetsmyn- digheten. Om sådana föreskrifter finns på plats vid LRO:s ikraft- trädande undviks det nämnda problemet delvis. gäller, förutom för atomreaktorer för energiutvinning, bara två beloppsnivåer för anläggningshavares ersättningsansvar: 10 mil- joner SDR () för anläggningar och transporter som enbart omfattar obestrålat uran, och 300 miljoner SDR () i övriga fall (se 17 § atomansvarighetslagen och jfr SOU 2006:43 avsnitt 7.11 och 7.12)). Det kan direkt konstateras att föreskrifter med stöd av LRO i vart fall kan avse transporter som enbart omfattar obestrålat uran. Sådana transporter är vanligt förekom- mande (jfr SOU 2006:43, avsnitt 7.11 och 7.12 samt prop. 2009/10:173 s. 65 f.). Eftersom det finns andra transporter och anläggningar för vilka det finns möjlighet att ansöka om ett lägre belopp, är en övergångs- bestämmelse motiverad. Den bör lämpligen utformas så att för den som har ansökt om att ett lägre belopp ska täckas av säkerhet bestäms beloppet av äldre rätt till dess ansökan har prövats, dock att beloppet inte kan understiga de minimibelopp som anges i 31 § LRO. Den föreslagna föreskriftsrätten förutsätter en ändring i 31 § LRO, där anges att regeringen beslutar i enskilda fall. Om de föreslagna ändringarna i LRO inte hinner beslutas innan lagen träder i kraft bör i vart fall den ovan redovisade övergångsbestämmelsen införas. Allmänt om övergångsbestämmelser för ändringarna i LRO Om de föreslagna ändringarna i LRO beslutas innan LRO träder i kraft, så behövs ingen särskild övergångsbestämmelse för ändring- arna. Om ändringarna skulle träda i kraft senare kan däremot frågan om övergångsbestämmelser aktualiseras. Ändringarna i LRO berör följande fyra områden: –rena förtydliganden (3, 7, 30, 42, 43, och 54 §§) –ställande av säkerheter (31, 39 och 56 §§) –ansvarets omfattning (15 och 51 §§) –skaderegleringen (48, 49 och 50 a §§). För rena förtydliganden behövs inte några övergångsbestämmelser. Nedan redogörs för hur man bör hantera övriga ändringar. Ändringar som berör ställande av säkerheter Ändringarna består i dels en utvidgad möjlighet för staten att ställa garanti, dels en möjlighet till beslut och föreskrifter på myndighets- nivå om lägre belopp som ska täckas av säkerhet vid transporter, dels angivande av tillsynsmyndighetens möjligheter till tvångsmedel. Dessa ändringar kräver inte någon övergångsbestämmelse, utan bör gälla . Ändringar som berör ansvarets omfattning Enligt allmänna skadeståndsrättsliga principer tillämpas nya skade- ståndsregler endast på skadefall som har inträffat efter ikraftträ- dandet (se prop. 1972:5 s. 593). Det finns inte någon anledning att ha en bestämmelse om avsteg från dessa principer. Det kan anmärkas att någon sådan inte har införts i LRO. När det gäller preskriptions- tiden har motsvarande ändringar i trafikskadelagen (1975:1410) och patientskadelagen (1996:799) inte föranlett någon sådan övergångs- bestämmelse (se prop. 2012:13:168 s. 47). Även när det gäller änd- ringen i 15 § om utvidgat skadeståndsansvar gentemot myndigheter bör de allmänna principerna gälla. Ändringar som berör skaderegleringen Ändringarna i 49 § består i en regel om prioritet för skador som anmäls från olyckan, vilken för med sig att proportio- neringen enbart ska ta hänsyn till sådana skador. Regeln om prioritering får betydelse för vilka som har rätt till ersättning från de medel som garanteras genom säkerhet. Det är så- ledes en civilrättslig regel, vilken inte ska tillämpas på olyckor som inträffat före regelns ikraftträdande. Detta föranleder inte något behov av en övergångsbestämmelse. Det gör inte heller bemyndigandet till regeringen i 50 a §. I lagen om kärnteknisk verksamhet är det fråga om en möjlighet att återkalla ett tillstånd till kärnteknisk verksamhet, om tillståndshava- ren inte uppfyller sina skyldigheter enligt LRO. Inom förvaltnings- rätten gäller som princip att de föreskrifter ska tillämpas som är i kraft när prövningen sker, beträffande såväl förfarandet som pröv- ningen i sak (se t.ex. RÅ 1996 ref. 57). Det framstår dock som uppen- bart att denna princip inte kan tillämpas så att ett tillstånd återkallas för försummelser som begåtts före lagändringens ikraftträdande (jfr 2 kap. 10 § regeringsformen). En övergångsbestämmelse som hind- rar detta behövs därför inte. För ändringen i försäkringsavtalslagen, varigenom tydliggörs att har företräde, behövs inga övergångsbestäm- melser. 8.2.3Förordningen om ansvar och ersättning vid en radiologisk olycka Förslag: Anläggningshavarnas redovisning av säkerheter till till- synsmyndigheten ska ske första gången efter det att förordningen har trätt i kraft. I övrigt behövs inga övergångs- bestämmelser för utredningens författningsförslag. I de inledande bestämmelserna i förordningen, 4–7 §§, utpekas Strål- säkerhetsmyndigheten och Myndigheten för Samhällsskydd och beredskap för vissa myndighetsuppgifter enligt LRO. Inga över- gångsbestämmelser aktualiseras. Anläggningshavaren ska enligt förslaget till förordning redovisa sina säkerheter till . Beroende på när förordningen träder i kraft kan redovisningen behöva ske ett annat datum första gången. En aspekt som tidigare berörts är att det krävs en övergångs- period för att anläggningshavarna ska få en rimlig tid att ta fram säkerheter som kan komplettera nuvarande försäkringslösningar (se regeringens remiss , dnr M2020/01052/R, s. 27). Kra- vet på säkerheter i 31 § LRO gäller när lagen träder i kraft. Eftersom motsvarande krav gäller enligt konventionerna är det inte möjligt att i en övergångsbestämmelse i LRO under en över- gångsperiod efterge kravet. Däremot är det tänkbart att skjuta på datumet för redovisning till tillsynsmyndigheten. Det är sannolikt att LRO träder i kraft . Den tid som står till buds från LRO:s ikraftträdande och fram till den 31 janu- ari blir då kort. För att redan från början uppfylla LRO:s krav kommer anläggningshavarna dock att behöva börja ordna med säkerheterna redan då regeringen beslutat om lagens ikraftträdande, eller ännu tidi- gare (avser att om möjligt underrätta anlägg- ningshavarna i förväg). Den säkerhet som kommer i fråga kommer liksom tidigare att vara ansvarsförsäkring . Det som till- kommer är dels att så mycket som möjligt av försäkringen ska täcka sena personskador, dels ytterligare en eller flera säkerheter för sådana skador. Det får antas vara förenat med en del extra administration att redovisa säkerheterna första gången. framstår därför som alltför . Vidare finns det en möjlighet att LRO träder i kraft vid någon annan tidpunkt , vilket skulle kunna få till följd att redovis- ningen dröjer upp till . Detta är inte godtagbart. Det behövs därför en övergångsbestämmelse med den inne- börden att redovisningen av säkerheter ska ske första gången efter förordningens ikraftträdande. Om utredningens förslag till förordning träder i kraft senare än LRO är det inte säkert att övergångsbestämmelsen behövs – det beror på vad som har gällt . En anslutande fråga är om det är ett problem att det kommer att dröja innan anläggningshavarnas kompletterande säkerheter för sena personskador hinner bedömas första gången av Riksgälds- kontoret. Det är inte troligt att anläggningshavarna medvetet skulle ordna med en direkt undermålig säkerhet, bl.a. med hänsyn till . Däremot innebär den reglering som utredningen föreslår – att alla slags säkerheter kan godtas om de är betryggande för sitt ändamål – ett stort ansvar för anläggningshavarna att bedöma vad som är betryggande intill dess hunnit göra sin bedömning. Det kan finnas ett ekonomiskt incitament för anlägg- ningshavaren att låta sig nöja med en säkerhet trots att det är tvek- samt om den är godtagbar. Att reglera något slags förprövning av säkerheterna innan LRO trätt i kraft framstår dock inte som särskilt praktiskt. Ett bättre sätt att hantera problemet är att Riksgälds- kontoret ges i uppdrag att utarbeta vägledningar för ställande av säkerhet enligt LRO och att det uppdraget börjar gälla före lagens ikraftträdande. Kammarkollegiets uppgifter utan att en olycka inträffat kan sam- manfattas i dels en kontroll av att anläggningshavaren har en tillräck- lig beredskap för skadereglering och information till allmänheten i händelse av en olycka, dels upprätthållande av en skadeprövnings- nämnd. Detta föranleder inte något behov av övergångsbestämmelser. I utgångspunkt gäller det sagda även för uppgifter som ska ut- föras om en olycka har inträffat. Som ovan framhållits är det dock sannolikt att utredningens förslag till ändringar i LRO inte hinner genomföras före den lagens ikraftträdande, och att inledningsvis en mindre omfattande förordning, utan bestämmelser om skaderegler- ing, behöver beslutas (se avsnitt 8.1.2). Det kan därför tänkas att en olycka inträffar sedan LRO trätt i kraft men innan reglerna om Kammarkollegiets uppgifter börjat gälla. Ett sådant fall aktualiserar inte heller några övergångsbestämmelser. Så snart reglerna trätt i kraft kommer det att åligga Kammarkollegiet att med avseende på den inträffade olyckan övervaka informationen till allmänheten samt vid behov ta över skaderegleringen och underrätta regeringen om att det tredje steget1 behöver aktiveras. 1Angående de tre stegen, se avsnitt 3.1.1. Även bemyndigandet att meddela verkställighetsföreskrifter om proportionering kommer att gälla för olyckor som inträffat tidigare, förutsatt att det var efter det att LRO hade trätt i kraft (jfr 2 p. i övergångsbestämmelserna till LRO). Proportioneringen kan dock i ett sådant fall inte ske med tillämpning av den regel om prioritet för skador från olyckan som föreslås. Den regeln, som finns i 49 § LRO, är en sådan skadeståndsregel som endast ska tillämpas på skadefall som inträffat efter regelns ikraftträdande (jfr avsnitt 8.2.1). 9.1Allmänt om redovisning av konsekvenser Enligt 14–16 §§ kommittéförordningen (1998:1494) ska utredaren i ett betänkande redovisa konsekvenserna i olika avseenden av de förslag som läggs fram. Om förslagen påverkar kostnaderna eller intäkterna för staten, kommuner, regioner, företag eller andra enskilda, ska en beräkning av dessa konsekvenser redovisas i betänkandet. Om förslagen inne- bär samhällsekonomiska konsekvenser i övrigt, ska dessa redovisas. När det gäller kostnadsökningar och intäktsminskningar för staten, kommuner eller regioner, ska kommittén föreslå en finansiering. (14 §) Om förslagen har betydelse för den kommunala självstyrelsen, ska konsekvenserna i det avseendet anges i betänkandet. Detsamma gäller när ett förslag har betydelse för brottsligheten och det brotts- förebyggande arbetet, för sysselsättning och offentlig service i olika delar av landet, för små företags arbetsförutsättningar, konkurrens- förmåga eller villkor i övrigt i förhållande till större företags, för jämställdheten mellan kvinnor och män eller för möjligheterna att nå de integrationspolitiska målen. (15 §) Om ett betänkande innehåller förslag till nya eller ändrade regler, ska förslagens kostnadsmässiga och andra konsekvenser anges på ett sätt som motsvarar de krav på innehållet i konsekvensutredningar som finns i 6 och 7 §§ förordningen (2007:1244) om konsekvens- utredning vid regelgivning. (15 a §) Regeringen kan i utredningsuppdraget ange närmare vilka konse- kvensbeskrivningar som ska finnas i ett betänkande. (16 §) Utredningens förslag bedöms inte ha sådan betydelse som anges i 15 §. Några anvisningar enligt 16 § har inte lämnats i direktiven. En redovisning enligt 14 och 15 a §§ lämnas nedan. Vid LRO:s ikraftträdande kommer anläggningshavarens ersättnings- ansvar dels att omfatta fler skadetyper än tidigare, dels att gälla i tio i stället efter en olycka beträffande personskador. Vidare kommer det belopp som ska täckas av säkerhet att ändras för vissa anläggningshavare. Oavsett utredningens förslag kommer dessa änd- ringar att medföra både ändrade för anläggningshavarens ansvarsförsäkring och ett behov av en kompletterande säkerhet av annat slag, vilken i allmänhet för med sig en kostnad. Sådana ökade kostnader för anläggningshavaren är således inte en konsekvens av utredningens förslag, och redovisas därför inte nedan. De konsekvenser som redovisas nedan utgår från en jämförelse med att utredningens förslag inte genomförs och inte heller några andra författningsändringar. Det ska dock framhållas att vissa för- fattningsändringar måste göras. För att ska kunna uppfylla sina skyldigheter är det i praktiken nödvändigt att det finns ett system för skadereglering. Ett antal nya uppgifter föreslås för några myndigheter, vilket generar kostnader. Det föreslås att dessa kostnader i vissa fall ska täckas av avgifter. Detta hindrar dock inte nödvändigtvis att myndig- heten behöver ett ökat anslag. Enligt 25 § första stycket avgiftsför- ordningen (1992:191) får en myndighet disponera avgiftsinkomster endast efter ett särskilt bemyndigande (jfr 9 kap. 3 § tredje stycket regeringsformen och 3 kap. 6 § budgetlagen, 2011:203). har antagit riktlinjer enligt 9 kap. 6 § regeringsformen för de fall då så ska ske (specialdestination) beträffande belastande avgifter (se bet 2010/11:KU14 s. 18 f). Enligt riktlinjerna krävs bl.a. att det är avgifter i en verksamhet vars omfattning styrs av efterfrågan, även om denna föranleds av ett rättsligt tvång, och att specialdestinationen motiveras av att den främjar möjligheterna till hög effektivitet och service i verk- samheten. Även för anläggningshavarna ger utredningens förslag konse- kvenser, i form av ökade kostnader för nya och högre avgifter. Bedömning: Skadeståndsansvaret utvidgas i viss mån genom att det omfattar sådana skador som utgörs av en myndighets kost- nader för åtgärder som myndigheten är skyldig att vidta. Detta kan teoretiskt påverka premien för ansvarsförsäkringar och andra säkerheter, men det är en marginell effekt som inte kan beräknas. Anläggningshavarens ersättningsansvar föreslås omfatta sådana radio- logiska skador som utgörs av en myndighets kostnader för åtgärder som myndigheten är skyldig att vidta. Detta innebär en viss utvidg- ning av ersättningsansvarets omfattning, även om det belopp som ska omfattas av säkerhet inte påverkas. Det skulle teoretiskt kunna medföra högre för ansvarsförsäkringar och andra säkerheter. Denna effekt får dock betraktas som marginell, i jämförelse med bety- delsen av att skadeståndsansvaret omfattar fler slags skador. Det går därför inte att särskilt beräkna den kostnadsökning som utredningens förslag skulle kunna medföra för anläggningshavarna i denna del. 9.3.2Strålsäkerhetsmyndighetens beslut och föreskrifter om den ekonomiska säkerhetens omfattning till belopp m.m. Bedömning: ökade kostnader på grund av de nya uppgifterna kan finansieras genom avgifts- inkomster, som myndigheten får disponera. Anläggningshavarnas kostnader kan väntas minska genom att beslut i enskilda fall kan ersättas med föreskrifter. Enligt LRO i dess nuvarande lydelse får regeringen besluta om lägre belopp som ska täckas av säkerhet för vissa anläggningar och trans- porter (se 31 §). Beslutanderätten gällande transporter föreslås dele- geras till , som även får föreskriftsrätt. eller annan expertmyndighet behöver delta i beredningen av regeringens beslut (se prop. 2009/10:173 s. 66 f.). Det bör minska statens kostnader att ges Genom föreskriftsrätten kan ett stort antal prövningar undvaras vilket bör minska kostnaderna för både staten och anläggningshavarna. föreslås också bli den myndighet som meddelar beslut eller föreskrifter om att LRO inte ska tillämpas i vissa fall, beslutar att transportör ska vara ersättningsansvarig i stäl- let för anläggningshavare och utfärdar intyg som transportcertifikat ska förses med (jfr 13, 24 och 40 §§ LRO). De två sistnämnda upp- gifterna utför (se 2 och 6 §§ förordningen (1981:327) med förordnanden enligt atomansvarig- hetslagen). För generar de nya uppgifterna ökade kostnader, vilka inte bedöms kräva ökade anslag. Att utarbeta före- skrifterna kan kräva några månaders arbete för en heltidsanställd. Det behövs således inte någon anslagsökning. För beslut i enskilda fall handlar det om några veckors arbete . De ökade kostna- derna i den delen ska täckas med avgifter. Avgiftsinkomsternas om- fattning styrs av efterfrågan och bör även i övrigt kunna uppfylla kraven för specialdestination enligt riktlinjer. Strålsäker- hetsmyndigheten bör därför bemyndigas att disponera inkomsterna. För anläggningshavarna utgör avgifterna till Strålsäkerhetsmyn- digheten en kostnad. Den begränsas dock av att föreskrifter möjlig- görs som alternativ till beslut i enskilda fall.