sou · H9B356 · 2022-01-01 00:00:00 — En person anses bosatt i om han eller hon kan antas komma att regelmässigt tillbringa sin nattvila el- ler motsvarande vila (dygnsvilan) i landet under . Även den som kan antas komma att regelmässigt tillbringa sin dygnsvila här minst en gång eller i samma omfattning men med en annan förläggning i tiden ska folkbokföras om han eller hon med hänsyn till samtliga omständigheter får anses ha sin egentliga hemvist här. Ett barn som har vistats här sedan födelsen utan att vara folkbokfört ska folkbokföras, om barnet anses vara bosatt i eller regel- mässigt tillbringar sin dygnsvila och kan anses ha sin egentliga hem- vist här. Fastställelsetalan om moderskapet i domstol Om det i något fall är oklart vem som är ett barns moder, är det möjligt att föra en fastställelsetalan enligt 13 kap. 2 § rättegångsbal- ken om moderskapet i domstol. Detta förutsätter att det råder oviss- het om rättsförhållandet.3 Hovrätten har i ett fall bedömt att det inte råder ovisshet om rättsförhållandet och avvisat en negativ faststäl- lelsetalan om att den födande kvinnan inte längre ska betraktas som rättslig mor efter att två män förklarats vara föräldrar till ett barn som tillkommit efter ett surrogatarrangemang i utlandet.4 Beslutet överklagades till som beslutade att inte meddela prövningstillstånd. har beviljat prövningstillstånd i två mål som gäl- ler fastställelsetalan vid tingsrätt om moderskapet till två barn som är medborgare i men har hemvist i . Barnen är placerade i familjehem och det har inte registrerats några föräldrar till barnen i folkbokföringen. Svaranden är en kvinna som är medborgare i och har tillfälligt uppehållstillstånd i . Tingsrätten och hovrät- ten har avvisat barnens talan eftersom det inte finns några uttryckliga regler om att socialnämnden är behörig att föra barnens talan när deras gode man enligt lagen om god man för ensamkommande barn inte har för avsikt att föra en sådan talan.5 För faderskap gäller att om modern är gift med en man vid barnets födelse, ska mannen i äktenskapet anses vara barnets far (1 kap. 1 § ). Denna s.k. faderskapspresumtion kan dock hävas under vissa förutsättningar (1 kap. 2 §). Rätten ska förklara att man- nen i äktenskapet inte är far till barnet om det är utrett att modern har haft samlag med annan än mannen under tid då barnet kan vara avlat och det med hänsyn till samtliga omständigheter är sannolikt att barnet har avlats av den andre (första punkten). Detsamma gäller om det på grund av barnets arvsanlag eller annan särskild omständighet kan hållas för visst att mannen ej är barnets fader (andra punkten). Vidare ska faderskapspresumtionen hävas om barnet har avlats före äktenskapet eller under det att makarna levde åtskilda och det inte är sannolikt att makarna haft samlag med varandra under tid då barnet kan vara avlat (tredje punkten). Vidare ska enligt andra stycket i 3Se NJA 1949 s. 144, NJA 2006 s. 505 och NJA 2007 s. 684. 4Svea hovrätts beslut i mål Ö 12323-19. 5Se Högsta domstolens beslut i mål Ö 752-21 och Ö 753-21. samma bestämmelse det anses fastställt att mannen i äktenskapet inte är far till barnet om mannen skriftligen godkänner en annan mans bekräftelse av faderskapet och bestämmelserna i 4 § om bekräftelse av faderskap har iakttagits. Bekräftelsen ska alltid vara skriftligen godkänd av modern eller en särskilt förordnad vårdnadshavare. Fastställelse genom bekräftelse eller dom Om modern inte är gift eller om rätten förklarat att mannen i äkten- skapet inte är far till barnet, fastställs faderskapet i stället genom be- kräftelse eller dom (1 kap. 3 §). När barnet har tillkommit genom samlag ska den genetiska fadern fastställas vara barnets far (1 kap. 4 och 5 §§). I de fall barnet har tillkommit efter en assisterad befruktning med samtycke av moderns make eller sambo, är det maken eller sambon som ska anses vara barnets far. När behandlingen har utförts med spermier från en annan man än moderns make eller sambo, gäl- ler detta endast under förutsättning att behandlingen antingen har utförts inom svensk hälso- eller sjukvård eller vid en behörig inrät- tning i utlandet och barnet har rätt till information om spermiedona- torn (1 kap. 8 §). I praktiken gäller faderskapspresumtionen också för dessa fall om modern var gift. Annars sker fastställelse av faderskapet genom dom eller bekräftelse. Motsvarande förutsättningar som för faderskap efter assisterad be- fruktning gäller för föräldraskap efter assisterad befruktning, om den som modern är gift eller sambo med är en kvinna6. För sam- könade par finns det inte någon presumtion för föräldraskap. För- äldraskapet för den som modern är gift eller sambo med fastställs i stället genom bekräftelse eller dom (1 kap. 9 § ). Regeringen har föreslagit att en ny föräldraskapspresumtion ska träda i kraft . Enligt lagförslaget (1 kap. 9 § första stycket ) ska, om modern är gift med en kvinna eller är 6Även registrerat partnerskap omfattas. Lagen om registrerat partnerskap har upphävts men fort- sätter att ge upphov till rättsverkningar beträffande de par som valt att inte omvandla sitt part- nerskap till ett äktenskap. registrerad partner vid barnets födelse, hennes make eller registre- rade partner anses som barnets förälder.7 3.2.4Assisterad befruktning och rättsliga föräldraskap8 Barnets rättigheter vid en förändrad syn på föräldraskap och familj Synen på föräldraskap och familj har förändrats – inte bara i utan även i andra länder – vilket kan ses som ett resultat av förändrade samhälleliga normer och värderingar i stort. Familjer ser olika ut och barn blir också till på olika sätt. Assisterad befruktning är en etablerad behandlingsform och möjligheterna till sådan behandling har successivt utvidgats i svensk rätt. Assisterad befrukt- ning är ett samlingsbegrepp för både insemination och befruktning utanför kroppen (in vitro-fertilisering, IVF). I de olika lagstiftningsärendena har genomgående frågor väckts om vilka rättigheter ett barn ska ha i de situationerna, t.ex. till rätts- liga föräldrar och att få kännedom om sitt ursprung. Lagen om insemination och lagen om befruktning utanför kroppen Behandling av ofrivillig barnlöshet genom insemination lagreglera- des i genom lagen (1984:1140) om insemination. Inse- mination som metod för att avhjälpa barnlöshet hade då förekommit både i och i utlandet , men hade inte reglerats i svensk lagstiftning tidigare (se prop. 1984/85:2 s. 6 f.).9 kompletterades regleringen med lagen (1988:711) om befruktning utanför kroppen (IVF). Förarbetena till den lagen finns bland annat i prop. 1987/88:160. Det övergripande syftet med lag- stiftningen var att hjälpa ofrivilligt barnlösa män och kvinnor som levde under äktenskapsliknande förhållanden att skaffa barn. Barn- löshet i denna grupp ansågs utgöra ett stort samhällsproblem, som drabbade kvinnor särskilt hårt. De nya teknikerna kunde avhjälpa 2020/21:176 om modernare regler för bekräftelse av föräldraskap, faderskapsunder- sökningar och för att åstadkomma könsneutral föräldraskapspresumtion. 8Begreppet rättsliga föräldraskap tar sikte på den rättsliga konstruktionen av ett föräldraskap och innefattar dels fastställande av vem som är förälder, dels de rättsliga verkningarna av för- äldraskapet (se exv. , Föräldraskap i rättslig betydelse, 2000 s. 42–44). Här avses med förälder såväl faderskap, moderskap som förälder enligt 1 kap. 9 § . 9Se också angående reglernas framväxt, , Barnets bästa, 7 uppl., 2019, s. 85 f. vissa problem där operation annars varit nödvändig.10 I både detta och det ovannämnda lagstiftningsärendet togs även hänsyn till att teknikerna redan fanns i samhället och att det var bättre att lagstifta och därigenom utöva kontroll än att de lämnades oreglerade. Ett tungt vägande skäl bakom lagstiftningen var att barn som tillkommit på detta sätt skulle tillförsäkras rättsliga föräldrar.11 Insemination och befruktning utanför kroppen var tillgängligt bara för kvinnor som levde i äktenskap eller samboförhållande med en man. För insemination krävdes mannens skriftliga samtycke. (Se 2 § lag om insemination). Detta motiverades med barns behov av förebilder av båda könen (se prop. 1984/85:2 s. 10). När det gäller insemination fick donerade spermier användas. I fråga om befruktning utanför kroppen skulle både ägg och sper- mier komma från det tilltänkta föräldraparet. Äggdonation var inte tillåtet. Det ansågs för tekniskt och strida mot den mänskliga livs- processen. Behandlingen fick bara utföras på allmänna sjukhus. Det blev straffbart att bedriva insemination och IVF vanemässigt eller för att bereda sig utanför lagens reglering.12 En lämplighetsbedömning av de tilltänkta föräldrarna vid givar- insemination skulle göras (se 3 § andra stycket och prop. 1984/85:2 s. 24 f.). I utredningen hade föreslagits att denna utredning skulle likna en adoptionsutredning. Detta förslag genomfördes inte. I stäl- let fick läkarna i uppgift att informera de tilltänkta föräldrarna och att göra en nödvändig medicinsk och psyko-social utredning. Det framgår inte närmare vilken rådgivning som skulle ges, vilka tester som skulle utföras eller vilka överväganden som skulle göras.13 har sedan tillkomsten av lagstiftningen meddelat närmare föreskrifter och allmänna råd om assisterad befruktning där vägledning för läkarnas bedömningar finns. Även kommun- er och Landsting har tagit fram sådana rekommendationer.14 En annan central utgångspunkt för lagstiftningen var att upp- giften att välja lämplig spermadonator tillkom ansvarig läkare. De tilltänkta föräldrarna kunde alltså som huvudregel inte välja donator. Spermadonatorn förblev anonym i förhållande till föräldrarna. 1984/85:2 s. 7 f. och prop. 1987/88:160 s. 5 f. 11Se , s. 96. 12Se lagtexten i prop. 1984/85:2 s. 4, samt prop. 1987/88:160 s. 3 och 12. Se även , Rätten att bli förälder – en analys av reglerna om assisterad befruktning och adop- tion, SvJT 2012 s. 675 på s. 680 f. 1984/85:2 s. 1, prop. 1987/88:160 s. 18 och prop. 2005/06:64 s. 182. 2017/18:155 s. 25. anteckning om donatorns identitet skulle dock göras i en särskild journal. (Se 4 § tredje stycket och prop. 1984/85 s. 13 och 25. Anteckningen i journalen var inte till för föräldrarna utan var tänkt att garantera barnets rätt att veta sitt ursprung (4 §). Det upp- drogs åt föräldrarna att delge barnet informationen om dess tillkomst. Efter att sådan information lämnats skulle barnet ges en möjlighet att ta del av journalen med spermadonators identitetsuppgifter. var skyldig att på begäran biträda barnet med att skaffa fram uppgifterna om en eventuell donator. (Se prop. 1984/85:2 s. 15 f. och s. 26 f.) Kvinnans make eller sambo anses vara barnets far om han gett sitt samtycke till inseminationen I samband med den nya lagstiftningen infördes 1 kap. 6 § föräldra- balken (nuvarande 1 kap. 8 §). Av denna bestämmelse framgår att det är kvinnans make eller sambo, som gett sitt samtycke till inse- minationen, som ska anses vara barnets far. Spermadonatorn anses alltså inte vara far. Faderskapet knöts till samtycket i stället för till det genetiska bandet. Tanken var att ge barnet, som tillkommit med hjälp av spermadonation, ett bättre rättsligt skydd än tidigare (se prop. 1984/85:2 s. 7 och 13 f.). Faderskapspresumtionen var inte knu- ten till att inseminationen hade skett i enlighet med vad som före- skrevs i lagen om insemination. Oavsett om inseminationen skett utomlands eller privat gällde faderskapspresumtionen. I centrum stod de blivande föräldrarna och barnets rätt till rättslig status. Rät- ten till kännedom om sitt ursprung var inte lika framträdande. Reg- lerna ändrades dock , se nedan.16 utvidgades möjligheterna att utföra IVF genom att användning av antingen donerade ägg eller spermier tilläts. Dock skulle inte både ägg och spermier komma från utomstående. (Se prop. 2001/02:89, s. 1). Barnperspektivet och bl.a. barnets rätt att enligt barnkonvention- en få veta sitt ursprung lyftes fram. Det övervägdes om det skulle införas tydligare regler till skydd för barnet, eftersom studier visat att många barn aldrig fick kännedom om att de tillkommit genom 15Se även prop. 1984/85:2 s. 25 f., prop. 2004/05:137 s. 42, och prop. 2014/15:127 s. 16, an- gående föräldrarnas eller moderns möjligheter att föreslå en lämplig givare.) 2004/05:137 s. 44 och , s. 97 f. Från vården hade också framkommit att regleringen bidrog till att föräldrar sökte sig utomlands för att undvika att det tilltänkta barnet fick del av uppgifterna om sitt ursprung. Olika lösningar föreslogs för att stärka barnets rätt till kännedom om sitt ursprung, exempelvis genom att en anteckning skulle göras i folk- bokföringen. Dessa förslag avfärdades dock mot bakgrund bl.a. av att donatorn inte betraktas som förälder till barnet och att donationen inte i något hänseende hade betydelse för barnets rättsliga status. Vissa mindre ändringar gjordes i socialnämndens skyldighet att hjäl- pa barnen att utforska sitt ursprung (Se prop. 2001/02:89 s. 45 f.) Bestämmelsen i 1 kap. 7 § flyttades till 1 kap. 8 §. Det infördes en ny reglering i 1 kap. 7 § varigenom det angavs att den kvinna som fött barnet är att anse som barnets mor. Faderskaps- presumtionen i 1 kap. 8 § utsträcktes till fall där ägget var donerat. Till grund för lagstiftningen låg bl.a. en rapport från Statens medicinsk- etiska råd (Smer) . (Se prop. 2001/02:89 s. 6 och 57 f.) Ändringar för samkönade par lyftes samkönade pars rättigheter in i lagstiftningen. Änd- ringar infördes i lagen (1988:711) om befruktning utanför kroppen och lagen (1984:1140) om insemination som möjliggjorde för sam- könade kvinnliga par att genomgå behandling med hjälp av donerade spermier. Lagstiftningen infördes efter att adoptionsmöjligheterna öppnats upp för samkönade par. Förändringarna föregicks av betänkandet ”Barn i homosexuella familjer”, SOU 2001:10 (se prop. 2004/05:137 s. 36). Det ansågs inte längre vara motiverat att behandla olikkönade och samkönade par olika (a. prop. s. 38). Ett motiv till att öppna upp möjligheterna för samkönade kvinnliga par var att detta skulle främja barnens möjligheter att få kunskap om sitt biologiska ursprung (se s. 39). I samma lagstiftningsärende infördes en bestämmelse i 1 kap. 9 § om fastställande av föräldraskap. Enligt regleringen ska den kvinna som gett sitt samtycke till att hennes partner insemi- neras anses vara barnets förälder. Ett argument för denna lösning var att möjligheten för den ena parten att adoptera barnet inte i till- räcklig grad skyddade barnet, som var i behov av två föräldrar (se prop. 2004/05:137 s. 42 f.). Det infördes vidare bestämmelser om so- cialnämndens skyldigheter att medverka i utredningar kring föräld- raskapet, se 1 kap. 14 § (se a. prop. 45 f.). Lagstiftaren var dock inte redo att införa samma föräldrapresumtion som vid motsvarande faderskap. För fall då inseminationen hade utförts utomlands eller i egen regi konstaterades att ett gemensamt föräldra- skap fick ordnas genom adoption. Ett argument var att homosexuella par i högre grad ordnade insemination privat och genom spermagivare som inte sällan var en god vän eller annan bekant till modern samt att det i ett barnperspektiv var rimligt att faderskapet även fortsätt- ningsvis kunde fastställas i dessa fall. (Se prop. 2004/05:137 s. 41 f.) m.m. – nuvarande bestämmelser om insemination och befruktning utanför kroppen Lagen (1988:711) om befruktning utanför kroppen och lagen (1984:1140) om insemination upphävdes i samband med att den nu- varande lagen (2006:351) om genetisk integritet m.m. infördes. Någon materiell ändring av lagstiftningen kring insemination var inte avsedd. Syftet med den nya lagen var i stället att samla frågor om genetik i en och samma lag. (Se prop. 2005/06:64, s. 1 och 181 f.) Reglerna om insemination finns i kapitel 6 i lagen (2006:351) om genetisk integritet m.m. En donator måste vara myndig och lämna ett skriftligt samtycke (1 a §). Om kvinnan är gift eller sambo måste maken eller sambon samtycka till inseminationen (1 b §). Behandl- ing kan ske av en ensamstående kvinna, men en sådan behandling får som huvudregel endast ske på offentligt finansierade sjukhus (2 §). Vid en insemination ska läkaren pröva om det med hänsyn till ma- karnas, sambornas eller den ensamstående kvinnans medicinska, psyko- logiska och sociala förhållanden är lämpligt att insemination äger rum. Insemination får utföras endast om det kan antas att det blivande barnet kommer att växa upp under goda förhållanden. (3 §) Det är läkaren som väljer lämplig spermiedonator (4 §). Det är dock i prak- tiken möjligt att i viss mån påverka val av donator.17 Uppgiften om donator ska antecknas i en journal som ska bevaras . Den som har tillkommit genom insemination, och som har uppnått till- räcklig mognad, har rätt att ta del av uppgifter om vem som har varit donator och vilka andra barn som tillkommit från samma donator 17Se , s. 95 f. (se 5 och 5 a §§). Reglerna om befruktning utanför kroppen finns i kapitel 7. Dessa regler speglar i huvudsak reglerna om insemination. I 8 kap. 4 och 5 §§ finns ansvarsbestämmelser. Den som vanemäs- sigt eller i vinstsyfte utför insemination i strid med föreskrifterna i 6 kap. eller i vinstsyfte eller vanemässigt bryter mot vissa bestäm- melser i 7 kap. döms till böter eller fängelse. Denna straffsanktio- nering är dock av offentligrättslig karaktär och torde i princip vara begränsad till territorium. Den torde alltså inte få någon verkan på exempelvis surrogatarrangemang, eller annan handel med könsceller som skett utomlands.18 inledde Smer en uppföljning av rapport. Detta arbete resulterade 2013 i rapporten ”Assisterad befruktning – etiska aspekter”. Assisterad befruktning av ensamstående kvinnor gavs ensamstående kvinnor samma möjlighet till assisterad befruktning inom svensk hälso- och sjukvård som gifta par, regist- rerade partner och sambor. gjordes ändringar i 1 kap. 3 § med innebörden att faderskap inte ska fastställas när insemination eller befruktning utanför kroppen gjorts av en ensam- stående kvinna i enlighet med regleringen i lagen om genetisk integritet (se prop. 2014/15:127 s. 18 f.). Bakgrunden var att det inte längre ansågs motiverat att ha ett generellt hinder mot assisterad befrukt- ning för ensamstående kvinnor (se a. prop. s. 11 f.). Den tidigare uppfattningen om att barn har rätt till två föräldrar övergavs därmed (se s. 12). Kravet att barnet skulle ha genetisk koppling till minst en förälder avskaffas gjordes ytterligare ändringar i och lagen (2006:351) om genetisk integritet m.m. Regeringen uttalade härvid att en målsättning är att den föräldrarättsliga regleringen ska vara jämlik och inte utan tungt vägande skäl skilja på personer bero- 18Se , Internationellt privaträttsliga aspekter av äggdonation och surrogatmoder- skap, SvJT 2002 s. 745. För en utförlig redogörelse för reglerna kring assisterad befruktning, se , Barns rätt, 2 uppl., 2019, s. 91 f. ende på kön eller sexuell läggning. En annan utgångspunkt var att strävan att tillgodose en persons önskan att bli förälder alltid måste ske med barnets bästa i fokus. Vikten av att garantera barnets rätt till kännedom om sitt genetiska ursprung framhölls också. Genom lagändringarna möjliggjordes befruktning utanför krop- pen med enbart donerade könsceller inom ramen för svensk sjuk- vård. Det ansågs inte längre motiverat att upprätthålla kravet på att barnet skulle ha genetisk koppling till minst en förälder. Den forsk- ning och kunskap som fanns tillgänglig tydde nämligen enligt regeri- ngen på att barn som tillkommit genom enbart donerade könsceller inte mår sämre än andra barn och får lika goda uppväxtvillkor. (Se 7 kap. 3 a § samt prop. 2017/18:155 s. 1 och s. 24 f.) Barnets rätt till information om sitt ursprung förstärktes genom en rätt att få sina uppgifter antecknade i donatorns journal för att under- lätta eftersökningen av genetiska syskon. (Se 6 kap. 5 a § och 7 kap. 7 a § lagen om genetisk integritet samt prop. 2017/18:155 s. 36 f.) infördes också ändringar i 1 kap. 8 och 9 §§ föräldra- balken. Före ändringarna var det beträffande kvinnor, men inte män, en förutsättning att inseminationen utförts enligt lagen om genetisk integritet för att samtycke till inseminationen skulle grunda föräldra- skap. Genom införandet av 1 kap. 9 § andra stycket godkändes även inseminationer utomlands under förutsättning att barnet hade rätt att ta del av uppgifter om spermiedonatorn. För män innebar införandet av bestämmelsen i 1 kap. 8 § andra stycket att ett samtycke att bli far efter en s.k. heminsemination med annan mans spermier inte kunde grunda ett faderskap. Genetiskt släktskap fick alltså härigenom en starkare ställning . Det hänvisades till att rättsligt föräldraskap i dessa fall fick förutsätta en styvbarnsadoption (Se prop. 2017/18:155 s. 51 f. och 67 f.). 3.3Den svenska internationella privat- och processrätten När det, vid avgörandet av en rättslig fråga, finns en anknytning till ett annat land än styrs förhållandena mellan enskilda av den svenska internationella privat- och processrätten. Dessa regler anger bl.a. hur man ska avgöra vilket lands lag som ska tillämpas på en fråga och i vilken utsträckning ett rättsförhållande som har fastställts i ett annat land kan erkännas i . Utgångspunkten är att domar från andra länder i princip varken tillerkänns rättskraft eller kan verkställas i utan stöd i lag.19 I praxis har det dock undantagsvis förekommit att ett avgörande har erkänts utan stöd i lag, t.ex. om parterna annars riskerar att hamna i ett juridiskt vakuum. När det gäller domar från andra länder som fastslår en familjerätts- lig status eller relation finns bestämmelser om faderskap till barn i internationella förhållanden i lagen (1985:367) om internationella faderskapsfrågor. För internordiska förhållanden finns det särskilda regler i lagen (1979:1001) om erkännande av nordiska faderskaps- avgöranden. I förhållande till gäller lagen (1936:79) om er- kännande och verkställighet av dom som meddelats i . Det finns inte någon reglering för att fastställa moderskap i inter- nationella förhållanden. Det finns inte heller några bestämmelser som gör det möjligt att i tillämpa en presumtion i utländsk lag som anger att den kvinna som modern är gift med vid barnets födelse ska anses vara barnets förälder eller som gör det möjligt att erkänna en utländsk fastställelse av sådana föräldraskap efter dom- stolsavgörande eller bekräftelse. När ett barn är fött utomlands och barnet flyttar till , tillämpar dock principen om att den kvinna som föder ett barn anses som barnets moder, även om barnet tillkommit genom att ett ägg från en annan kvinna efter befruktning utanför kroppen har förts in i hennes kropp (jfr 1 kap. 7 § ). 3.3.1Lagen (1985:367) om internationella faderskapsfrågor När lagen om internationella faderskapsfrågor infördes sak- nades det lagregler för faderskapsfrågor med internationell anknyt- ning, utöver lagen om erkännande och verkställighet av dom som meddelats i och lagen om erkännande av nordiska fader- skapsavgöranden. De lösningar som utvecklats i rättspraxis hade i en del fall kommit att framstå som mindre lämpliga med hänsyn till barnets bästa. Rättsläget bedömdes också som osäkert på en rad punkter. 19Se bl.a. NJA 1974 s. 324 och NJA 2019 s. 504, p. förening med den tilltagande rörligheten över gränserna gjorde att det bedömdes finnas ett behov av en allmän reglering av de inter- nationellt privaträttsliga frågorna gällande faderskap. Barnets an- knytning till ett visst land genom hemvist skulle enligt den nya lagen vara utgångspunkten vid avgörande bl.a. av behörig myndighet och tillämplig lag. Det ansågs stämma väl överens med barnets intressen. (Se prop. 1984/85:124, s. 9 f.) Behovet av att kunna ta upp ett faderskapsmål vid svensk domstol beror på i vilken grad utländska domar erkänns här. Om fler utländ- ska domar ges rättskraft i behöver den svenska domsrätten inte sträcka sig lika långt.