sou · H9B332 · 2022-01-01 00:00:00 — Den omständigheten begränsar utrymmet att skapa ett regelverk som är fritt från bestäm- melser som knyter an till materialets medium, teknik och format. Ett regelverk som inte anger vad som gäller för olika medier, tekniker och format skulle helt enkelt vara svårt att tillämpa och inte heller uppfylla de krav på tydlighet som måste ställas på lagstiftning som innebär skyldigheter för enskilda. Det finns därför, enligt vår upp- fattning, gränser för i vilken grad regelverket kan och bör vara medie-, teknik- och formatoberoende. 2.2.1Definitioner: medium, teknik och format I utredningsdirektiven saknas definitioner av medium, teknik och format. Vi har definierat termerna som följer. Medium/-er förmedlar innehåll genom att förbinda sändare och mottagare som kan vara skilda åt eller rum. Termen är en gemensam benämning för sättet som används för kommunikation, överföring och spridning av innehåll, men säger inget om det som överförs.4 Medier kan vara visuella, muntliga, skriftliga, tryckta, elektriska eller digitala, se vidare i avsnitt 2.2.2. Teknik utgörs av de metoder, verktyg och materiella förutsätt- ningar som används vid lagring, överföring, reproduktion och sprid- ning. Tekniken kan bestå av papper, ljus- och ljudvågor samt binär kod.5 Format är de noggrant bestämda, ofta kodifierade, sätt som används för att representera information i vissa kategorier. För papper avser det arkets storlek och form, för böcker och bilder förhållandet 2019:84, s. 3 f. 4Jarlbrink m.fl., Mediernas historia, s. 10 f. 5Jfr Jarlbrink m.fl., Mediernas historia, s. 10. mellan höjd/längd och bredd.6 I en digital miljö representeras infor- mationen i olika filformat som .xml, .pdf, .docx etc. 2.2.2Gränsen för det medie-, teknik- och formatoberoende Ett förslag som möjliggör insamling oberoende av medium, teknik och format förutsätter en tydlig avgränsning av vad som över- huvudtaget kan bli föremål för pliktinsamling. I pliktexemplarslagen har det lösts genom att det som ska levereras identifieras via de föremål som lagrar ”information för läsning, avlyssning eller vis- ning” och i lagen används medium som dagspress, teknik som elekt- ronisk återgivning och format som skrift i förminskad form för att peka ut det som omfattas av plikt.7 Även det som träffas av e-plikt- lagen avgränsas med hjälp av medium och teknik genom att lagen endast omfattar ”elektroniskt material som har gjorts tillgängligt […]genom överföring via nätverk”, medan formatet avgör hur materialet ska lämnas.8 Då våra förslag så långt möjligt ska vara oberoende av medium, teknik och format är det nödvändigt att definiera vilka material som kan komma ifråga för pliktinsamling och därför bör utredas. Här tänker vi oss att den framtida pliktinsamlingen bör avse exemplar av sådant som har en liknande funktion som det material som har inkluderats sedan de tidigaste reglerna om plikt. Det innebär att vår utredning i första hand avgränsas till material som är informations- bärande medier. Att andra kulturprodukter, dvs. föremål som bilar, skiftnycklar, kläder och liknande, är informationsbärande gör dem inte till medier och de har heller aldrig samlats in med stöd av pliktlagstiftningen. Så som uppdraget är utformat framgår att någon ändring i detta avseende inte är avsedd. Vidare avgränsar vi utredningen till sådan information som främst är avsedd att uppfattas med syn eller hörsel; dvs. texter, bilder och ljud. Avgränsningen utesluter ”saker” som kommer att tillverkas med tekniker som kanske främst uppfattas som tekniker för att framställa information. Ett sådant exempel är teknik som innebär att 71–2 §§ pliktexemplarslagen. 81–2, 10 §§ e-pliktlagen. elektroniska komponenter framställs genom offset-tryck på papper. Ett sådant föremål omfattas inte av pliktlagstiftningen.9 Avgränsningen utesluter vidare det som, med undantag för taktil punktskrift, uppfattas med känseln, smaken och luktsinnet. Redan denna avgränsning kan komma att påverka regelverkets hållbarhet . Det är möjligt att teknikutvecklingen kommer att resultera i material som utnyttjar förnimmelser av känsel, smak och doft för att överföra sådan information som i andra avseenden liknar det som föreslås att samlas in med stöd av pliktlagstiftningen. Vi kan dock konstatera att kunskapen om morgondagens informationsöverföring är begränsad. Det vi säkert vet är att den kommer att ske på andra sätt än , men vi kan varken förutspå hur den kommer att utformas eller vilka sinnen som kommer att inkluderas. Att vi begränsar våra förslag i detta avseende beror därför inte på brister i utredningen utan på det omöjliga i att sia om och beskriva framtiden. Med avsikten att ta fram ett fungerande och användbart förslag har vivalt att utgå från det vi vet om dagens medier, teknik och format. I stället för att förespå framtiden avgränsar vi insamlingen med hjälp av mediehistorisk forskning. I Mediernas historia beskriver medie- och kommunikationsvetarna tillsam- mans med historikern medielandskapets utveckling och skiljer då mellan visuella, muntliga, skriftliga, tryckta, elektriska och digitala medier.10 används de olika medierna parallellt, men de har tillkommit och utvecklats i skilda historiska kontexter och anses ha bidragit till olika skeenden i samhällsutvecklingen. Det har därför betydelse i vilken ordning de uppstått, se figur 2.1. 9Alpman, Tiden är inne för tryckt elektronik. 10Jarlbrink m.fl., Mediernas historia. I SOU 2020:45, s. 64 ff. särskilt s. 66, redovisas de formella krav i form av teknik och spridning som krävs för att grundlagarna ska tillämpas. Betänkandets beskrivning av grundlagsskyddets formella krav sammanfaller i princip med våra avgränsningar även om terminologin skiljer sig något – t.ex. benämner de det vi pekar ut som elektriska och digitala medier som överföringar ”som sker med hjälp av elektromagnetiska vågor”. Vi har dock valt att avstå från att knyta an till deras beskrivning för att, i den mån det är möjligt, undvika att den framtida pliktinsamlingen på en övergripande nivå definieras utifrån det som skyddas av tryckfrihetsförordningen respektive yttrandefrihetsgrundlagen eftersom den framtida pliktinsamlingen inte nödvändigtvis sammanfaller med grundlagsskyddet. Figur 2.1 Medielandskapets utveckling Källa: Jarlbrink m.fl., Mediernas historia, s. 9–11. De olika medierna har olika karaktäristika. De visuella är sådana som kommunicerar via synen, typiskt sett genom målningar, bilder och skulpturer. Muntliga medier kännetecknas av att något framförs muntligt, direkt till mottagaren, såsom opera, teater, konserter före- drag etc. De skriftliga medierna är sådana som helt eller delvis framställs med enkla tekniska hjälpmedel som penna och papper. Det typiska skriftliga mediet är med denna terminologi en hand- skrift. Visuella, muntliga och skriftliga medier har alla en mycket lång historia och kännetecknas, om än starkt förenklat, av att dessa medie- former är svåra att sprida till många eftersom det rör sig om unika framställningar eller direkta framföranden. Mottagaren behöver där- för ta del av det unika exemplaret eller närvara då framförandet sker. Med detta synsätt är visuella, muntliga och skrift- liga medier beroende av tid och rum. Tittar vi i stället närmare på de tryckta, elektriska och digitala medierna kännetecknas de av att informationen kan spridas med hjälp av informationsbärare och digital teknik. För tryckta medier handlar det om att informationen trycks eller på annat sätt mång- faldigas med tekniska hjälpmedel och når mottagaren som böcker, dagstidningar, tidskrifter, reklam m.m. De elektriska medierna bygger i stället på att ljud och bild kan sändas med hjälp av akustisk eller optisk teknik från en sändare till en eller flera mottagare. Hit hör telegrafin, telefonin, LP-skivor samt det som vanligtvis benämns audiovisuella medier, dvs. radio, tv, film osv. i den mån överföringen sker med teleteknik. Om sådana audiovisuella medier i stället överförs med digital teknik räknas de i stället till de digitala medierna, dvs. medier som tillgängliggörs i digital form. Till denna medietyp räknas typiskt sett också sociala medier, bloggar, poddar och vloggar. För såväl tryckta och elektriska som digitala medier medger tek- niken att materialet kan mångfaldigas eller på annat sätt distribueras så att det kan nå flera mottagare, oberoende av tid och rum. Möjlig- heterna till mångfaldigande och distribution är viktiga förutsätt- ningar som kännetecknat det som omfattas av pliktinsamling. Vi anser att spridningsmöjligheten även fortsatt bör vara ett nöd- vändigt kriterium för att något ska omfattas av plikt och avgränsar därför utredningen till att omfatta tryckta, elektriska och digitala medier, se figur 2.2. Figur 2.2 Pliktens avgränsning i förhållande till olika medier Till detta kommer ytterligare en avgränsning i fråga om teknik. De senaste decenniernas digitala utveckling har resulterat i att pro- duktion, distribution och konsumtion i allt högre grad sker i en digital miljö. Det gäller inte enbart det som skulle kunna definieras som ”egentliga” digitala medier som sociala medier, bloggar, poddar, och vloggar utan även tidningar, böcker, radio, film och musik, dvs. medier som har varit relativt enkla att skilja åt. Till de digitala plattformarnas förutsättningar hör att olika medietyper blandas på samma yta som användaren bjuds in att interagera. I den digitala miljön ser vi därför hur medieformerna stöps om och smälter samman. Mediernas föränderlighet är en utmaning i fråga om hur medierna låter sig beskrivas och förstås. I detta betänkande avgränsar vioss på så vis att vi kommer att tala om mediet i den form det distribueras till användaren. Distribueras boken i tryckt form räknar viden till de tryckta medierna även om boken framställts från en digital förlaga och tryckts i en digital tryckpress. Tillhandahålls samma innehåll på en fil i form av en e-bok, betraktar vi den som ett digitalt medium. Den insamling vi föreslår kommer alltså inte att kunna uppfylla kravet på oberoende i förhållande till medier, teknik och format redan utifrån hur själva insamlingen avgränsas. Därtill kommer att våra förslag i viss mån behöver definieras i förhållande till de medier, tekniker och format som använts för spridningen. Trots att vi rör oss ien föränderlig värld måste regelverket ta avstamp från det som är känt så att det klart framgår vad som omfattas av pliktlagstiftningen. Det kravet gäller i förhållande till både den som är skyldig att lämna pliktmaterial och den myndighet som ska samla in materialet. 2.3Centrala begrepp och definitioner Under utredningens gång har vi utmanats av svårigheterna med att hitta ett gemensamt och fungerande språk för att beskriva olika företeelser. Detta har varit särskilt utmanande eftersom tryckfri- hetsförordningen, yttrandefrihetsgrundlagen, upphovsrätts- samt medie- och pliktlagstiftningen ibland använder samma term för olika företeelser, medan en viss företeelse andra gånger beskrivs med olika termer.11 För att underlätta för läsaren redovisas här vår använd- ning av termerna material, pliktmaterial och pliktexemplar. Termen material avser ett innehåll och den bärare som innehållet lagras på, se figur 2.3. 11Det kan också nämnas att det saknas en gemensam och övergripande terminologi för det som plikten rör. Även om samma termer återkommer i olika branscher används de för att representera olika företeelser. Det innebär att vi genomgående har behövt definiera hur olika företeelser ska beskrivas i detta betänkande. Figur 2.3 Materialet består av innehållet och bäraren det som håller, i text, bild, rörlig papper, filmremsa, bild eller ljud. ljudband, fil etc. Innehållet består av det budskap eller den information som uttrycks i text, bild, rörlig bild eller ljud. För att innehållet ska ingå i ett material ska det lagras på en bärare. Bäraren kan bestå av papper, film, ljudband, filer eller liknande. Om en eller flera bärare sam- manfogats ska även resultatet betraktas som en bärare, som exempel kan nämnas då papper bundits samma till en bok vilket innebär att både pappret och boken ska ses som bärare. I den digitala miljön är filen att betrakta som en primär bärare på samma vis som pappret. Förvaras en eller flera filer på en teknisk upptagning ses även den tekniska upptagningen som en bärare och därmed som en del av materialet. Finns samma filer i en databas ser vi emellertid inte själva databasen som en del av materialet. Bärarens egenskaper framgår av dess format. Material som träffas av våra förslag är att betrakta som plikt- material. När ett sådant pliktmaterial överlämnas till en myndighet utgör det som lämnas s.k. pliktexemplar. Skulle en myndighet samla in pliktmaterial på annat sätt än genom att ta emot pliktexemplar så benämns det insamlade som just insamlat pliktmaterial. Vi har avgränsat uppdraget från frågor som inte kan eller bör regleras i pliktlagstiftningen. Det gäller upphovsrätt, vilka metoder som ska få användas för att bearbeta pliktmaterialet och i vilken mån det som samlas in ska uppfylla särskilda ändamål. Denna avgränsning utvecklas nedan i förhållande till upphovsrätten, huruvida pliktmaterialet ska tillhandahållas för datadriven forskning och om materialet kan och ska bidra till den högre utbildningens informationsförsörjning. Vårt uppdrag består bl.a. i att hantera frågan om hur det insamlade materialet kan tillhandahållas. Tillhandahållandet är nära förknippat med upphovsrätten och det är uppenbart att upphovsrätten medför begränsningar. På vilka sätt och i vilken utsträckning kommer att analyseras närmare utifrån frågan om hur pliktmaterial får hanteras ur ett upphovsrättsligt perspektiv (se kapitel 16). Utredningen av- gränsas emellertid på så sätt att vi inte kommer att föreslå några förändringar i upphovsrätten. Vårt uppdrag omfattar inte uttryckligen överväganden kring upp- hovsrättslagstiftningen. Den tid vi har till vårt förfogande skulle vidare ge mycket begränsat utrymme för de omfattande överväganden som är nödvändiga. Det finns också kopplingar mellan frågor om upphovs- rätt, datadriven forskning och TDM (avsnitt 2.4.2) samt universitets och högskolors informationsförsörjning (avsnitt 2.4.3). 2.4.2Datadriven forskning och text- och datautvinning har det pliktinsamlade materialet pekats ut som en intressant resurs för datadriven forskning och området har tidigare berörts av Forskningsdatautredningen.12 TDM av digital information kan ses som ett vidareutnyttjande av det pliktinsamlade materialet. Det handlar alltså inte om tillhandahållande av enstaka dokument, utan om tillgängliggörande av större informationsmängder som sam- manställs för vidare bearbetning. Frågan rör således betydligt fler aspekter än pliktlagstiftningen och tillgången till pliktmaterial. Den ligger därmed utanför vårt uppdrag. I vilken omfattning TDM kan ske styrs bl.a. av det s.k. DSM- direktivet. DSM-direktivet ska vara infört i medlemsstaterna senast . Ärendet bereds inom Regeringskansliet.13 12SOU 2018:36, s. 572 ff. 13Regeringen, Genomförande av EU:s nya upphovsrättsdirektiv. Även mot denna bakgrund, berör vi inte TDM och andra eventuella frågor om datadriven forskning i vårt betänkande. har pliktexemplar samlats i svenska universitetsbibliotek. De mottagande universiteten har delvis bytts ut varefter rikets gränser dragits om. som tar emot pliktexemplar har ökat från två till dagens sex när nya univer- sitet har tillkommit.14 De leveranser som skickas till universitets- biblioteken är däremot näst intill oförändrade och innehåller alltjämt pliktexemplar av skrifter.15 Medier som tillkommit skickas, med undantag för kombinerat material, skrift i mikroform och vissa dokument för elektronisk återgivning, endast till KB (se vidare avsnitt 5.5).16 I förarbetena till lagen (1949:166) angående skyldighet att avlämna för bibliotek avsedda exemplar av tryckt skrift motiveras leveranserna med att ge biblioteken ”tillfälle att åstadkomma fullständiga samlingar av den inhemska produktionen av böcker tidningar, tidskrifter och annat tryck” eftersom sådana samlingar har ”synnerligt värde” för vetenskaplig forskning och andra kulturella ändamål.17 Pliktexemplarsutredning ansågs det fortsatt finnas ett värde i att bibehålla universitetsbibliotekens pliktexemplar av skrifter trots att de, då leveransplikten utvidgades med fler medieformer, inte längre kunde resultera i kompletta pliktsamlingar. Ställningstagandet byggde på att skrifter var det medium som dominerade pliktleveranserna.18 14Den första regleringen av pliktmaterial resulterade i att skrifterna skulle bevaras i det och i . Relativt snabbt utökades antalet pliktexemplar med ytterligare fyra som skulle skickas till akademierna i (1692), (1698) samt Dorpat och Åbo (1707). Dorpat och Åbo kom att utgå då respektive förlorades i krig, vilket innebar att fyra pliktexemplar skulle skickas till KB, , och . Detta kom dock att ändras successivt genom att först ersattes av och , då antalet exemplar utökades med ett till . är även universiteten i och pliktmottagare. Se , Pliktleveranser, selektivitet och mediekonvergens, s. 46 och , Från censur- instrument till stöd för forskningen och den svenska kulturens bevarande, s. 29 ff. 15Den nuvarande fördelningen av pliktexemplar av skrifter framgår av 24 § pliktexemplars- lagen. Plikten för dagstidningar ändrades med pliktexemplarslag. 1624 och 25 §§ pliktexemplarslagen och 3 § e-pliktlagen. 17SOU 1947:60, s. 92. 18I SOU 1992:92, s. 92 ff., förs ett resonemang om varför skrifter, men inte t.ex. ljud- och bild- upptagningar, ska finnas för forskning på olika orter. Slutsatsen är att dokumenten har samma värde, men att det baserat på efterfrågan är bra att ha ”åtminstone det viktigaste tryckta materialet till hands.” Pliktleveranserna har alltså försett den högre utbildningen och den akademiska forskningen med inhemsk litteratur och lär ha upp- fyllt en väsentlig del av universitetens informationsbehov, i synner- het så länge inhemska skrifter var den primära informationskällan. är läget ett annat. Tryckta publikationer ersätts allt oftare med digital utgivning. Här kan erinras om att svenska forsknings- och myndighetspublikationer görs tillgängliga via Digitala Vetenskapliga Arkivet (DiVA) och att regeringen gett i uppdrag att samordna arbetet med öppen tillgång till forskningsdata.19 Resul- tatet är att svenska forskningsresultat i allt högre grad publiceras digitalt med öppen tillgång.20 Digitaliseringen påverkar pliktleveran- serna såtillvida att det som tidigare publicerats i tryckt skrift och därför levererats till alla pliktmottagande bibliotek enbart lämnas till KB när utgivningen endast sker i digital form. Att det tryckta mate- rialet inte ger tillgång till allt det material som är av intresse under- ströks av flera deltagare vid universitets- och högskole- förbunds (SUHF) Forum för bibliotekschefer. Bibliotekscheferna betonade särskilt att de högre lärosätena bör få tillgång till det digitala pliktmaterialet.21 Det svenska trycket tillgodoser således endast delar av den högre utbildningens behov av svenskt material.22 Vid sidan av den ökade digitaliseringen internationaliseras den högre utbildningen och forskningen allt mer.23 Relationen till det internationella forskarsamhället förutsätter en bred tillgång till såväl nationell som internationell information. Därför är även kompletta samlingar av pliktmaterial otillräckliga för att lösa de högre lärosätenas informationsförsörjningsbehov. De pliktmottagande universiteten har olika uppfattningar om hur plikten förhåller sig till samlingsbyggande.24 Det kan också antas att informationsbehoven skiftar med t.ex. universitetens profil och geografiska placering. 19Uppdraget presenterades i regleringsbrevet och ska enligt regleringsbrev redovisas . nås via webb, . 20Forskarbidrag från förutsätter att eventuella forskningsartiklar publiceras online med öppen tillgång. Motsvarande krav ställs ännu inte för monografier eller bokkapitel, men på webben signalerar att kraven kommer att utvidgas, se Publicera med öppen tillgång – open access. 21Forum för bibliotekschefer . 22Stockholms universitet har i en hemställan till regeringen begärt att pliktexemplarslagen ska ändras och motiverar bl.a. sin begäran med att digitaliseringen inneburit stora förändringar och hävdar att pliktleveranser är ”ett kostnadseffektivt sätt att försörja med information”. 23Se t.ex. SOU 2018:3, kap. 3. 24KB, Pliktbiblioteken i dagens medielandskap. Pliktleveransernas innehåll, sett till relationen mellan skrifter och andra medium samt mellan det som produceras i och utom- lands, har betydelse för i hur hög grad plikten kan lösa informations- försörjningsbehovet. En annan aspekt är i vilken mån antalet plikt- exemplar – dvs. de sex som levereras till universitetsbiblioteken – kan tillgodose behoven för samtliga högre lärosäten i landet. Så länge antalet universitet motsvarade antalet pliktexemplar var frågan irre- levant, men i takt med att utbildningsväsendet har decentraliserats har antalet lärosäten vuxit. har 17 universitet och totalt 48 högre lärosäten (se tabell 2.1). Tabell 2.1 Antal svenska lärosäten relaterat till gällande pliktlagstiftning Anm. *Till de sex pliktmottagande universitetsbiblioteken räknas även trots att har en särställning genom att ta emot det nationella reservexemplaret. Källa: , Lista över universitet, högskolor och enskilda utbildnin gssam- ordnare. Skrifterna levereras , som framgår av tabell 2.1, till sex av totalt 48 lärosäten. Fem av de sex får hantera materialet utan andra hänsyn än det egna behov.25 Valet att bevara en tryckt skrift utgår från det egna förvärvspolicy, vilket innebär att övriga lärosätens behov inte nödvändigtvis beaktas. Det finns ett utbyggt system med fjärrlån som gör de pliktmottagande bibliotekens pliktexemplar tillgängliga för låntagare vid andra biblio- tek. För att en pliktlevererad skrift ska vara tillgänglig för fjärrlån i fler exemplar än det som ingår i Lunds universitetsbibliotek krävs dock att skriften införlivats i samlingarna vid ett eller flera av de fem universiteten som getts fri förfoganderätt. Vi återkommer till frågan om hur stor andel av de pliktlevererade skrifterna som bevarats i avsnitt 5.5.2. 252 § pliktexemplarsförordningen reglerar bevarandet. Enligt 3 § meddelar , , , och föreskrifter om bevarande av plikt- exemplar som har lämnats till respektive universitetsbibliotek. Av antalen som redovisas i tabell 2.1 framgår att dagens plikt- leveranser av skrifter ger lärosätena olika förutsättningar; vissa får pliktexemplar till skänks medan övriga hanterar förvärvet på egen hand. För att ge perspektiv på om pliktexemplar är ett effektivt bidrag till högre lärosätenas informationsförsörjning finns det skäl att undersöka hur plikten kompenseras vid de 42 lärosäten som inte tar emot pliktexemplar.26 Den frågan omfattas inte av utredningens uppdrag. Vår uppfattning är emellertid att det vore orimligt att utöka plikten till att försörja samtliga lärosäten med skrifter. I detta sam- manhang bör nämnas att the International () understrukit att: The number of copies required should be limited to the minimum compatible with reasonable contemporary access and long-term preservation for future access. Legal deposit should not be used as a mechanism to provide a country’s libraries with gratis publications.27 Pliktens funktion bör alltså inte vara att bidra med fria exemplar och även om så vore finns det starka samhällsekonomiska skäl för att antalet pliktexemplar inte bör utökas (frågan om antalet behandlas i avsnitt 10.4.2). Det finns alltså, utifrån det som framkommit ovan, skäl att anta att de pliktexemplar som tillfaller universitetsbiblioteken numera spelar en mindre roll för informationsförsörjningen av den högre utbildningen och forskningen jämfört med tidigare.