sou · H9B351 · 2022-01-01 00:00:00 — När det gäller vad som kan betraktas som kommersiell verksam- het vid bedömningen av tillståndsplikten i den finska naturvårds- lagen (6 kap. 44 §, 45 § och 49 § samt CITES-förordningen artikel 8) har hovrätten i uttalat att bestämmelserna inte förutsätter någon viss typ av vederlag. I målet konstaterade domstolen att den tilltalade haft ägg som hör till CITES-förordningens tillämpningsområde i sin besittning, utan tillstånd eller intyg från myndigheterna, att verksam- heten som helhet varit kommersiell samt att inget CITES-undantag var tillämpligt; därför hade hen gjort sig skyldig till naturskyddsbrott.178 176Vasa hovrätts dom av (ärendenummer sekretessbelagt). 177Vasa hovrätts dom av (ärendenummer sekretessbelagt). I det aktuella målet kunde den tilltalade ändå inte dömas för naturskyddsförseelse med hänvisning till legalitets- principen eftersom bestämmelsen innehöll oklara hänvisningar till jaktlagen. 178Vasa hovrätts dom av (ärendenummer sekretessbelagt). Förebygga artskyddsbrott, bakgrund Tillsynen är viktig för att stärka efterlevnaden av de regler som riks- dagen och regeringen har beslutat. Tillsynen utgör ett medel för att se till att demokratiskt fattade beslut genomförs på det sätt som statsmakterna har avsett. En fungerande tillsyn bidrar till att skapa förtroende för staten. Medborgare ska kunna lita på att de regler som beslutats också gäller i praktiken. Tillsynen påverkar dessutom direkt företagens förutsättningar eftersom de kan bli föremål för tillsyn och krav på rättelse. syftar till att främja en hållbar utveckling och till- synen ska säkerställa balkens syfte. Miljötillsynen är därmed ett vik- tigt styrmedel som ska bidra till att miljökvalitetsmålen nås. Emeller- tid är den statliga förvaltningen i hög grad specialiserad, vilket bland annat innebär att myndigheter ska ha tydligt definierade och renod- lade uppgifter inom specifika verksamhetsområden vilket även gäller de statliga miljötillsynsmyndigheterna. Myndigheterna har framför allt kunskap om sitt eget ansvarsområde enligt vilket för flera centrala myndigheter innebär ett begränsat ansvar enligt miljö- balken vilket gör miljötillsynsansvaret till en marginell fråga i för- hållande till kärnverksamheten. Av miljötillsynsutredningen framgår tydligt att en styrning som är inriktad på den enskilda myndigheten kan bidra till oklara ansvarsförhållanden mellan de centrala myndig- heterna, otydlighet och målkonflikter vilket i sin tur kan påverka läns- styrelsernas och kommunernas förutsättningar att bedriva en effektiv och enhetlig miljötillsyn.179 I finns övergripande bestämmelser om tillsyn (26 kap.), tillträde (27 kap.) och avgifter (28 kap.). Regeringen har beslutat om närmare bestämmelser om tillsyn och avgifter i bland annat miljö- tillsynsförordningen (2011:13), förordningen (1998:901) om verk- samhetsutövares egenkontroll, förordningen (1998:940) om avgifter för prövning och tillsyn samt förordningen (2013:69) om bekämp- ningsmedelsavgifter. Miljötillsyn och sanktioner – en tillsyn präglad av ansvar, respekt och enkelhet, s. 202 f. Förebygga artskyddsbrott, bakgrund 9.17.1Tillsynsmyndigheten ska kontrollera att följs Tillsynsmyndigheterna ska enligt 26 kap. 1 § kontrol- lera att och föreskrifter, domar och andra beslut som meddelats med stöd av balken samt EU-förordningar inom balkens tillämpningsområde följs och vidta de åtgärder som behövs för att åstadkomma rättelse. I fråga om miljöfarlig verksamhet eller vatten- verksamhet som omfattas av tillstånd ska tillsynsmyndigheten även fortlöpande bedöma om villkoren är tillräckliga. Tillsynsmyndighe- tenheten ska vidare genom rådgivning, information och liknande verksamhet skapa förutsättningar för att balkens ändamål ska kunna tillgodoses. Av 26 kap. 3 § första stycket framgår att tillsynen utövas av , Havs- och vattenmyndigheten, försvars- inspektören för hälsa och miljö, , andra statliga myn- digheter och kommunerna enligt föreskrifter som meddelas av reger- ingen. Regeringen har med stöd av bemyndigandet i 26 kap. 3 § första stycket meddelat miljötillsynsförordningen (2011:13). I förordningen fördelas ansvaret för tillsyn och tillsynsvägledning när det gäller tillämpning av och EU-förordningar inom balkens tillämpningsområde. 9.17.2Operativ tillsyn och tillsynsvägledning Ett vanligt sätt att beskriva tillsyn är att skilja mellan operativ tillsyn och tillsynsvägledning. Operativ tillsyn regleras i 26 kap. 1 § miljö- balken där det framgår att tillsynen ska säkerställa syftet med balken och föreskrifter som har meddelats med stöd av balken. Härefter för- vad som avses med tillsyn, nämligen att tillsynsmyndigheten bland annat ska kontrollera att samt föreskrifter, domar och andra beslut som har meddelats med stöd av balken följs, vidta de åtgärder som behövs för att åstadkomma rättelse samt underlätta för en enskild att fullgöra sina skyldigheter. Av miljötillsynsförordningen framgår att tillsynsvägledande myn- digheter aktivt ska verka för samordning och samverkan i frågor om tillsynsvägledning och att tillsynsvägledande myndigheter på statlig central nivå inom sitt vägledningsområde särskilt ska ge stöd till läns- styrelsernas tillsynsvägledning till kommunerna. Förebygga artskyddsbrott, bakgrund har ett allmänt vägledningsansvar i frågor som rör tillämpningen av 26 och 30 kap. , men har också ett direkt ansvar för tillsynsvägledning gällande artskyddsförordningen. har, som tillsynsvägledande myndighet, i uppdrag att lämna en redovisning av hur tillsynen kan utvecklas och förbättras. Redovisningen sker enligt 1 kap. 28 § i miljötillsynsförordningen, och ska omfatta de brister i tillsynen som identifierat och en beskrivning av hur de kan åt- gärdas. Länsstyrelserna har ett särskilt uppdrag för att ge tillsynsvägled- ning i länet. Det gäller även inom tillsynsområden där de själva inte har ansvar för den operativa tillsynen. Även ska, såsom administrativ CITES-myndig- het, ge stöd och råd till de operativa tillsynsmyndigheterna. Enligt artikel 13 i CITES-förordningen ska den administrativa myndigheten genomföra förordningen och kommunicera med kommissionen. saknar dock ansvar för tillsynsvägledning till andra myndigheter. Det finns få bestämmelser som anger hur tillsynsmyndigheterna ska planera, prioritera och genomföra tillsynsverksamheten. Av myn- dighetsförordningen (2007:515) följer att en operativ tillsynsmyn- dighet ska bedriva tillsynsarbetet effektivt och att myndigheten ska utveckla personalens kompetens i tillsynsfrågor. Miljötillsynsförord- ningen innehåller krav på att tillsynsmyndigheterna ska göra en ut- redning om tillsynsbehovet för myndighetens hela ansvarsområde enligt , för varje verksamhetsår upprätta en samlad till- synsplan som omfattar myndighetens ansvarsområde samt med ut- gångspunkt i myndighetens tillsynsplan upprätta och regelbundet uppdatera ett tillsynsprogram. För vissa angivna miljöfarliga verk- samheter finns därutöver krav på hur ofta tillsynsbesök ska genom- föras och tidsramen för när uppföljning av upptäckta brister ska ske. har i uppgift att anmäla överträdelser av miljö- lagstiftningen till eller , om det finns misstanke om brott. Förebygga artskyddsbrott, bakgrund Samtliga myndigheter ska genom samarbete sinsemellan och med andra ta vara på fördelar för staten som helhet. Det finns dessutom generella krav på samverkan som innebär att en myndighet ska lämna andra myndigheter hjälp inom ramen för den egna verksamheten (6 § förvaltningslagen). Regeln syftar till att effektivisera förvaltningen. I finns en bestämmelse om skyldighet för tillsyns- myndigheterna att samarbeta med varandra och andra som på annat sätt fullgör uppgifter av betydelse för tillsynsverksamheten (26 kap. 6 § ). I miljötillsynsförordningen finns närmare bestäm- melser om samverkan (17 §). Vissa av bestämmelserna innehåller inte direkta krav på att samverkan ska ske, men syftar till att främja samverkan genom att öka möjligheterna att åstadkomma en på för- hand organiserad samverkan mellan tillsynsmyndigheter som har när- liggande uppgifter eller relationer till närliggande tillsynsobjekt. 9.17.4Tillsynsmyndighet får besluta om de förelägganden och förbud som behövs En tillsynsmyndighet får i det enskilda fallet besluta om de föreläg- ganden och förbud som behövs för att reglerna ska följas. Grunden för ett föreläggande eller förbud kan vara att ett visst beslut har överträtts i något avseende. Vad gäller sådana frågor som faller under tillämpningsområde, men som inte har varit föremål för bedömning vid prövningen av en tillståndspliktig verksamhet, kan tillsynsmyndigheten däremot grunda beslut om föreläggande direkt på balkens regler. Detta gäller exempelvis vid åsidosättande av de allmänna hänsynsreglerna i 2 kap. Detsamma gäller verksamhet eller åtgärder som inte är prövningspliktiga. får inte tillgripa mer ingripande tvångsåtgärder än vad som krävs i det en- skilda fallet för att åstadkomma att balkens regler följs. Det kan innebära att det i vissa fall är tillräckligt att försöka åstadkomma rättelse genom råd i stället för att använda sig av en mer ingripande åtgärd som föreläggande om rättelse eller förbud. Ett föreläggande eller förbud kan förenas med vite. Vitet är ett hot om att betalningsansvar kan uppstå om inte den som föreläggandet rik- tas mot följer detta. En ansökan om utdömande av vite görs till mark- och miljödomstol. Under vissa förutsättningar kan tillståndsmyn- Förebygga artskyddsbrott, bakgrund digheter även återkalla tillstånd. Om ett föreläggande eller förbud inte följs ska efter ansökan av tillsynsmyn- digheten verkställa beslutet. Den operativa tillsynen i artskyddsfrågor bedrivs i huvudsak av läns- styrelserna, enligt 7 och 8 §§ miljötillsynsförordningen. I de delar artskyddet hanteras inom samråd enligt 12 kap. 6 § kan tillsynen vara överlåten till en kommun. När det gäller skogsbruks- åtgärder är tillsynsmyndighet. Försvarsinspektören för hälsa och miljöhar tillsyn över artskyd- det inom Försvarsmaktens verksamhetsområden. Ansvar för tillsynsvägledning har och Havs- och vattenmyndigheten. I arbete med tillsyn över 8 kap. kan det förekomma att ansvaret för tillsynen löper parallellt i förhållande till exempelvis 7, 9, 11, 12 och 14 kap. . Ett exempel är byggandet av en skogsbilsväg, och avverkning för denna, som ska anmälas för samråd enligt 12 kap. 6 § . Regleringen av tillsyn utgår vanligen från att det handlar om en verksamhet (tillsynsobjekt) eller att en åtgärd eller verksamhet om- fattas av en viss lagstiftning. När det till exemplen handlar om art- skyddet i skogen ansvarar för tillsyn enligt skogsvårds- lagen medan ansvarar för tillsyn när det handlar om skyddet av arter. Skulle en skogsbruksåtgärd som omfattas av skogs- vårdslagen (och därmed av tillsyn) väsentligt komma att ändra naturmiljön möjliggör 2 kap. 10 § miljötillsynsförordningen att tar över tillsynsansvaret från också vad gäller skyddet av arter. Om skogsbruksåtgärden inte når upp till kvalifikationskravet väsentligt ändra uppstår ingen konkurrens. Då har tillsyn över skogsbruksåtgärderna och länsstyrel- sen över de skyddade arterna. Parallellt tillsynsansvar för tillsyn över artskyddsfrågor kan också finnas på samma sätt som beskrivits när det gäller tillsyn enligt 7 kap. . Om två eller flera myndig- heter har tillsynsansvaret för ett tillsynsobjekt, får myndigheterna komma överens om hur ansvaret ska fördelas. För en effektiv tillsyn behövs ett väl fungerande internt samarbete inom . Större djurparker och tropikhus intar en särställ- Förebygga artskyddsbrott, bakgrund ning genom att de omfattas av många olika lagstiftningar och har en komplex verksamhet. Det finns en stor kunskapsbrist om bestämmel- serna hos både verksamhetsutövare och allmänhet. Länsstyrelsernas förebyggande tillsyn av artskyddet i form av informationsspridning har därför stor betydelse. Det ökar förståelsen för artskyddet och kan minska risken för artskyddsrelaterad brottslighet. Nationellt fram- taget informationsmaterial ger förutsättningar för en mer likartad tillämpning av artskyddsbestämmelserna. De som berörs av tillsynen är företag av olika storlek och enskilda. Avgift kan tas ut för tillsyn enligt 7 kap. 2–3 §§ förordning om avgifter för prövning och tillsyn enligt . Tillsyn av CITES-reglerna bedrivs främst av länsstyrelserna och samt . Straffbestämmelser framgår av 29 kap. 2 b § samt av tullregler (smugglingslagen) vilka har företräde före 29 kap . 9.17.6Styrning av statliga miljötillsynsmyndigheter Tillsynen enligt är i huvudsak reglerad i och miljötillsynsförordningen. Styrningen av tillsynen enligt förmedlas dessutom av myndigheternas instruktion, regleringsbrev, andra regeringsbeslut och den löpande dialogen mellan och myndigheterna. Styrningen skiljer sig mellan olika delar av och olika myndigheter. För vissa av de centrala myndigheterna, men inte alla, framgår exempelvis ansvaret för tillsynen enligt av respektive in- struktion. Det kan vara formulerat som en hänvisning till aktuell paragraf i miljötillsynsförordningen, att myndigheten har ansvar för ett tillsynsområde som omfattas av balken eller genom en allmän for- mulering om ansvar för tillsynsvägledning eller tillsyn enligt miljö- balken. De centrala myndigheterna och länsstyrelserna får i huvudsak uppdrag i respektive regleringsbrev eller genom andra beslut när reger- ingen vill rikta myndighetens uppmärksamhet mot en viss fråga eller ett område. När det gäller miljötillsynen har det genomförts uppdrag om till exempel tillsyn av vattenverksamhet, dammar och dammsäkerhet, kemikalier och förorenade områden. I myndigheternas reglerings- brev för finns bland annat uppdrag när det gäller tillsyn av Förebygga artskyddsbrott, bakgrund förorenade områden, dammsäkerhet och vattenverksamhet. Gene- rella uppdrag när det gäller tillsyn är inte lika vanligt men Naturvårds- verket har exempelvis haft i uppdrag att utveckla och föreslå en mer samlad uppföljning och utvärdering av tillsynen enligt . har länsstyrelserna i sitt regleringsbrev haft i uppdrag att redovisa sitt arbete med miljötillsyn, tillsynsvägledning och arbetet inom Miljösamverkan . 9.18Myndigheternas roller gällande artskyddsbrott är den administrativa myndighet som anges i CITES- konventionen och motsvarande EU-förordningar. Därmed har Jord- bruksverket ett särskilt ansvar för genomförande av konventionen och en central roll inom CITES-relaterat arbete i . Genom sitt deltagande i CITES-möten inom EU och internationellt deltar den administrativa myndigheten löpande i diskussioner om trender, regelutformning och tolkning samt förmedlar kunskap från dessa möten till berörda inom . beslutar bland annat om utfärdande av CITES- tillstånd och intyg och CITES-relaterad rapportering till CITES-sekre- tariatet eller . Utöver handläggning av inkommande CITES-ärenden kan ge dispens från förbuden mot import, export, transport och förvaring av vissa arter enligt artskydds- förordningen (16, 17, 18 och 23 §§ artskyddsförordningen).180 är nationell vetenskaplig och deltar som sådan i arbetet inom EU och internationellt. Det främsta arbetet där består av att bedöma förekommande handels hållbarhet samt att bedöma listningsförslag och andra vetenskapliga dokument och frågeställningar. uppdrag inom artskyddet är också att vara vägledande och tillsynsvägledande. I arbete att förebygga artskyddsbrottslighet ingår att stödja länssty- relserna i deras tillsynsarbete, att samverka med andra myndigheter, 180Diemer och (2016), Förstärkta åtgärder mot artskyddsbrott, s. 6. Förebygga artskyddsbrott, bakgrund att vid behov verka för förändringar i lagstiftningen och att genom att delta i mål och ärenden arbeta för en praxis i hur artskydds- lagstiftningen ska tolkas och genomföras. Det övergripande målet för tillsynsvägledning är att den ska skapa förutsätt- ningar för en likvärdig och effektiv tillsyn som bidrar till att säker- ställa syfte (plan för tillsynsvägled- ning 2013–2015).181 vägledning gällande artskydd framgår av två handböcker182 och kompletterande information på myndighetens webb- plats. Havs- och vattenmyndigheten (HaV) är biträdande vetenskaplig i frågor som gäller artskydd i havs- och vatten- miljön, samt deltar i arbetet nationellt, inom EU och internationellt. Utöver CITES-frågor hanterar HaV andra frågor med koppling till artskyddsförordningen, till exempel undantagen om transport och hållande av vissa kräftarter enligt artskyddsförordningens 32 §. HaV:s arbete mot brott mot fiskelagen har anknytning till artskyddsbrotts- lighet då flera kommersiellt fiskade arter även omfattas av CITES- konventionen. Inom HaV:s ansvarsområde ligger tillsynsvägledning för fiske samt handelskontroll av förstahandsmottagare inklusive spårbarhet av vissa fiskeri- och vattenbruksprodukter.183 har en viktig roll som vetenskaplig ex- pertmyndighet, särskilt avseende artbestämning av djur, växter eller produkter av dem, i första hand som en resurs för polis, tull och läns- styrelser men även i viss utsträckning för allmänheten. Museet har också en viktig roll i att förmedla kunskap om artskydd till såväl all- mänheten som berörda myndigheter, vilket görs bland annat genom utställningar, seminarier och museets webbsidor.184 182Naturvårdsverket (2009), , del 1 och 2. 183Diemer och , a.a., s. 7. Förebygga artskyddsbrott, bakgrund 9.18.5Statens veterinärmedicinska anstalt, SVA SVA biträder de verkställande myndigheterna i utredningsarbete med expertkunskap inom sitt verksamhetsområde. SVA är en veterinär- medicinsk expertmyndighet med det enda laboratoriet i landet där veterinära rättspatologiska undersökningar utförs.185 kontrollerar varuflödet från länder utanför EU, benämnda tredje land, för att upptäcka smuggling av varor, däribland arter som omfattas av förbud i artskyddsförordningen eller som är CITES- listade. För varor som deklareras till kontrolleras att de inte är förbjudna att importera eller exportera. I den arbetsuppgiften ingår kontroll och verifiering av CITES export- och importtillstånd. utreder smugglingsbrott och har egna, så kallade tullåklagare. Om det rör sig om artskyddsbrottslighet ska alltid miljöåklagare kopplas in.186 arbetsuppgifter avseende artskyddsbrott skiljer sig inte från deras uppdrag avseende annan brottslighet. Polisens upp- gift är att upptäcka och utreda brott, samt att förebygga och för- hindra nya brott. Polisen samverkar med andra brottsbekämpande myndigheter, nationellt och internationellt.187 Artskyddsbrott han- teras av en specialiserad enhet inom den nationella operativa avdel- ningen (), tillsammans med kulturmiljöbrott. De fyra nationella åklagarkamrarna handlägger samtliga brott, oav- sett geografisk hemvist, inom sina respektive ansvarsområden. De kammare som ingår i Nationella avdelningen är: Riksenheten för miljö- och arbetsmiljömål, Riksenheten mot korruption, Riksenheten för 186Diemer och , a.a., s. 5. Förebygga artskyddsbrott, bakgrund säkerhetsmål och Riksenheten mot internationell och organiserad brottslighet. Vid Riksenheten för miljö- och arbetsmiljömål (REMA), som inrättades handläggs ärenden om brott mot miljö- balken med tillhörande förordningar och föreskrifter, arbetsmiljö- brott och brott mot arbetsmiljölagen, brott mot lagen om åtgärder mot förorening från fartyg med tillhörande förordningar och före- skrifter, miljöbrottslighet som åtalas med stöd av annan primär lag- stiftning som samt grova jaktbrott för de fredade rov- djuren. Riksenheten har kansliort i och bedriver verksamhet på fem ställen i landet: , , , och . Varje arbetsställe har ett geografiskt ansvarsområde.188 Åklagare på REMA är förundersökningsledare i alla utredningar avseende artskyddsbrott och har ett nära samarbete med polisen. När förundersökningen är klar bedömer åklagaren om det finns till- räckliga bevis för att väcka åtal i domstol. Är det ett mindre allvarligt brott och den misstänkte erkänner, kan åklagaren själv utdöma böter, så kallat strafföreläggande. Om åtal väcks blir det rättegång i dom- stolen. Då är åklagarens uppgift att bevisa att den åtalade har begått brottet och kan dömas.189 Länsstyrelserna är prövnings- och tillsynsmyndighet för artskydds- förordningen och tillsynsmyndighet för CITES. En tillsynsmyndig- het ska på eget initiativ eller efter anmälan se till att samt föreskrifter, domar och beslut följs. Som underlag för sin tillsyn ska länsstyrelserna ha en tillsynsplan som visar vilka resurser och vilken kompetens tillsynsmyndigheten har tillgång till och hur dessa ska användas. Underlag för tillsynsplaneringen är behovsutredning samt register över de verksamheter som behöver återkommande tillsyn. Länsstyrelserna har också ett uppdrag enligt 1 kap 17 § miljötillsyns- förordningen (2011:13) att samordna tillsyn och verka för samarbete för att förebygga och effektivt hantera miljöbrott, s.k. miljöbrotts- samverkan.190 188REMA:s hemsida, /kontakt/aklagaromraden/nationella-aklagaravdelningen/ riksenheten-for-miljo--och-arbetsmiljomal/, senast besökt . 189Diemer och , a.a., s. 6. 190Ibid., s. 5. Förebygga artskyddsbrott, bakgrund I arbetsuppgifter ingår bland annat att förebygga miljöbrott till sjöss genom miljöövervakning. ope- rativa del av artskyddsarbetet består huvudsakligen av övervakning med hjälp av fartyg och flygplan i naturområden där skyddade arter finns. Därför ligger myndighetens fokus naturligt på att förhindra tagandet av arten snarare än att ingripa i senare led som till exempel vid försäljning. I arbetet med farligt gods och lastsäkring finns en möjlighet att upptäcka transport/smuggling av hotade arter. Kust- bevakningen utför även fiskeriövervakning och -kontroll av såväl yrkes- som fritidsfiske till sjöss, exempelvis genom kontroll av fiske- redskap, dokumentation och förbudsområden. Med tanke på att det finns ett antal fridlysta eller CITES-listade fiskarter är även den delen av verksamheten relevant ur ett artskyddsbrottsperspektiv.191 I sam- band med fiske kan också bifångster av andra CITES-listade djur förekomma, exempelvis valar, sälar och fåglar. 9.19Sanktioner gällande artskydd och angränsande regler straffbestämmelser har förts in som ett särskilt kapi- tel, 29 kap. . Straffbestämmelserna har sorterats så att miljöbrottet (1 §) kommer först, och följs av bestämmelser som rör skydd av områden (2–2 a §§), artskydd (2 b §) otillåten hantering av en invasiv främmande art döms till böter eller fängelse i högst den som med uppsåt eller av grov oaktsam (2 c §) och brott mot kemikalielagstiftningen (3, 3 a och 3 b §). Därefter följer olika typer av brott mot samhällets miljökontroll (4–6 §§) och brottet nedskräp- ning (7–7 a §§). Straffbestämmelserna avslutas med två straffkata- loger med punkter som inte har egna brottsbeteckningar (8–9 §§). I den sista bestämmelsen placeras gärningar som har ett lägre straff- värde men där miljösanktionsavgift inte bedömts som en tillräcklig eller lämplig sanktion. I 30 kap. finns bestämmelser om miljösank- tionsavgift. 191Diemer och , a.a., s. 6. Förebygga artskyddsbrott, bakgrund Totalt anmäldes 4 524 brott mot enligt preliminära uppgifter från BRÅ. av dessa gällde nedskräpning (29 kap. 7 § ). Kommunerna (antal svar på frågan var 209) uppger att de sammanlagt anmält cirka 750 brott mot . Totalt togs cirka 3 300 beslut om miljösank- tionsavgifter . Av dessa beslut svarade kommunerna för cirka 3 000 beslut. Huvuddelen av överträdelserna gällde liksom tidi- gare år överträdelse av förordningen om fluorerade växthusgaser genom att vara försenad med att lämna in en rapport. I 73 § artskyddsförordningen finns en hänvisning till 29 kap. miljö- balken vad gäller bestämmelser om straff och förverkande. För artskyddsbrott, som kan leda till böter eller fängelse i högst , kan enligt 29 kap. 2 b § dömas den som med upp- såt eller av oaktsamhet 1.dödar, skadar, fångar eller stör djur, tar bort eller skadar ägg, rom eller bo, skadar eller förstör djurs fortplantningsområde eller vilo- plats i strid med en föreskrift om förbud som regeringen har meddelat med stöd av 8 kap. 1 §,