sou · H9B335 · 2022-01-01 00:00:00 — Som konsta- terats är det heller inte aktuellt att överväga sådana, eller liknande, mer genomgripande förändringar av det straffprocessuella regelverket. Vissa av de skyddsåtgärder som har angett för att system med anonyma vittnen ska vara godtagbara torde dock kunna bli aktuella i utan att det behöver göras några större, eller ens några, processuella förändringar. Det handlar bl.a. om att den tilltalade ska ges möjlighet att ge sin egen version av händelse- förloppet och att rätten ska kunna se vittnet då han eller hon lämnar sitt vittnesmål i domstol. Vidare torde det även finnas möjlighet att höra personer i domstol (t.ex. polismän) om ett vittnes trovärdighet. Det kan dock ifrågasättas vilket värde sådan karaktärsbevisning har för trovärdighetsbedömningen. Det kan också utan större föränd- ringar införas en ordning där försvaret direkt eller indirekt kan ställa frågor till vittnet. Däremot framstår det som mycket problematiskt att införa en ordning där försvararen, men inte den tilltalade, har kännedom om vittnets identitet. Det kan ifrågasättas om det ens är praktiskt möj- ligt för en försvarare att använda informationen om vittnets identitet för att ta tillvara den tilltalades intresse utan att avslöja innehållet i informationen för honom eller henne. En sådan ordning skulle dess- utom kunna sätta försvararen i en riskfylld position. Pressen på för- svararen – från den tilltalade, men även från bekanta till honom eller henne – att dela med sig av informationen kan förväntas vara stor. Det kan heller inte uteslutas att försvararen utsätts för hot eller andra påtryckningar. Men , om inte ens försvararen har vetskap om vem vittnet är försämrar det förutsättningarna att ifrågasätta vittnets trovärdighet och tillförlitligheten av de uppgifter som vitt- net lämnar. Mot denna bakgrund kan det antas att, oavsett hur ett system med anonyma vittnen utformas, så kommer domstolen ofta att tillmäta uppgifter från ett anonymt vittne ett begränsat bevisvärde. Även om vissa processuella skyddsåtgärder införs för att säkerställa den till- talades rätt till en rättvis rättegång skulle det inte fullt ut kompensera en process där han eller hon vet vem vittnet är. Om den tilltalades möjlighet att ifrågasätta vittnets trovärdighet begränsas försvårar det också möjligheten för domstolen att tillmäta vittnet ett högt bevis- värde. Det bör återigen framhållas att när har prövat frågan om anonyma vittnesmål har det som regel handlat om för- faranden i länder som har väsentligt annorlunda processordningar än i . Något fall där domstolen har prövat sådana förfaranden i de nordiska länderna har inte påträffats.39 Det är alltså svårt att med någon närmare exakthet bedöma vad som krävs för att ett anonymt vittnesmål ska vara förenligt med den tilltalades rätt till en rättvis rättegång. Oavsett hur ett sådant regelverk utformas torde det bli omständigheterna i varje enskilt fall som blir avgörande för om dom- 39Notera att de norska och danska regleringarna om anonyma vittnen infördes innan Europa- domstolens vägledande avgörande i målet Al-Khawaja och Tahery mot , som innebar att den s.k. sole and decisive regeln slopades. Den finska regleringen infördes strax efter det avgörandet. Vid möte med företrädare för det norska rättsväsendet har dessa dock framhållit att utgångspunkten i är att anonym bevisning inte ska användas när sådan bevisning utgör den enda eller den avgörande bevisningen i målet. Något vägledande avgörande från finns dock inte. I kan rättsläget, i aktuellt avse- ende, anses oklart. Någon närmare vägledning ges inte i Højesterets dom (se avsnitt 6.5.2). stolen ska tillåta att ett vittne lämnar sina uppgifter anonymt. Vad som emellertid står klart är att tillämpningsområdet för anonyma vittnesmål skulle bli mycket begränsat. Regleringen i andra länder ger begränsad ledning avseende frågan om det bör införas ett system med anonyma vittnen Det är viktigt att , inte minst för att kunna fullt ut delta i det internationella samarbetet mot gränsöverskridande brottslighet, har straff- och processrättsliga verktyg som motsvarar dem som finns i övriga europeiska länder. I tidigare utredningar där frågan om anonyma vittnen har övervägts har också framhållits vikten av att följa den internationella utvecklingen. Flertalet av de länder som inkommit med svar på våra förfrågningar har system med anonyma vittnen. Det har emellertid inte framkom- mit uppgifter som ger anledning att anta att avsaknaden av ett system med anonyma vittnen medför att inte fullt ut kan delta i det internationella samarbetet mot gränsöverskridande brottslighet. Frågan blir då om de uppgifter som inhämtats från andra länder ändå är så- dana att de tydligt talar för att det nu finns anledning att införa ett system med anonyma vittnen. Många av de länder som har lämnat svar på de frågor vi ställt har rättssystem som i väsentliga avseenden skiljer sig från det svenska systemet. Vidare har det genomgående varit svårt att få fram upp- gifter om hur regelverken med anonyma tillämpas i praktiken och vilken betydelse de har för att utreda allvarliga brott och lagföra dem som begått sådana brott. För våra överväganden är därför erfaren- heterna från de nordiska länderna, vars rättssystem och samhällen till stora delar överensstämmer med de svenska förhållandena och beträffande vilka det varit möjligt att inhämta mer utförliga upp- gifter, av särskild betydelse. Generellt sett framstår det som om regleringar om anonyma vitt- nen i andra länder tillämpas endast i särskilda undantagsfall. När det gäller regleringarna i de nordiska länderna tillämpas dessa extremt sällan. Företrädare för det norska rättsväsendet har inte kunnat ge ett enda konkret exempel och i har bestämmelsen tillämpats endast sedan den infördes och då i ett ärende som gällde ett terroristbrott som hade utförts i en annan stat. De skäl som, vid möte med företrädare för de nordiska länderna, framför allt har framhållits för att bestämmelserna tillämpas så sällan är att anonyma vittnesmål som regel endast blir aktuellt när det är fråga om s.k. tillfällighetsvittnen (se avsnitt 6.5.2). Det har angetts att det är förhållandevis ovanligt med sådana vittnen och att det oftast inte finns en tillräckligt tydlig risk för vittnets säkerhet. Att det är domstolen som beslutar om anonymitet, vilket innebär att polis och åklagare aldrig på förhand kan garantera att vittnet vid en huvudförhandling kommer att få lämna sina uppgifter anonymt tycks också bidra till den begränsade tillämpningen. Enligt vad som fram- kommit med företrädare för det danska rättsväsendet kan en ytter- ligare orsak vara att någon garanti för vittnets säkerhet aldrig kan ges ens om vittnet beviljas anonymitet. Det finns skäl att anta att detta skulle gälla även för svenskt vidkommande. Sammantaget ger, enligt vår uppfattning, de internationella er- farenheterna begränsad ledning avseende frågan om det bör införas ett system med anonyma vittnen. Med anledning av erfarenheterna i de nordiska länderna finns det skäl att anta att även i skulle en reglering, motsvarande de som finns i , och , tillämpas extremt sällan. Vissa särskilda frågor angående det svenska straffprocessrättsliga systemet Om en ordning med anonyma vittnen ska införas följer flera frågor av praktisk karaktär när det gäller hur en sådan reglering bör utfor- mas. En fråga – som är av såväl praktisk som principiell karaktär, och därmed även är av vikt för våra överväganden angående om en sådan reglering bör införas – är vem som ska ha möjlighet att åberopa ett anonymt vittne. Att åklagaren bör ha möjlighet att åberopa ett anonymt vittne är självklart. Med hänsyn till principen om equality of arms, dvs. parter- nas likställdhet, (se avsnitt 6.2.2) – bör emellertid utgångspunkten vara att även den tilltalade ska ha samma möjligheter som åklagaren att åberopa bevisning i rättegången. I bl.a. har den tilltalade också möjlighet att åberopa anonyma vittnen.40 40När det gäller vissa länder som har regleringar om anonyma vittnen är det, utifrån de svar som inkommit, oklart om även en misstänkt eller tilltalad kan åberopa anonyma vittnen. Det övergripande intresset för straffprocessordningen är att få ett så fullständigt och korrekt utredningsmaterial och underlag för dom- stolen som ska pröva skuldfrågan som möjligt. Vittnesuppgifter som ger stöd för den misstänktes eller tilltalades uppgifter kan ge ökad kunskap om brottet, och är självfallet därför också av intresse. Även sådana vittnen kan, på motsvarande sätt som åklagarens vittnen, vara ovilliga att delta i rättsprocessen, t.ex. för att dessa känner rädsla. Detta torde särskilt gälla vid brott som begåtts inom ramen för kriminella nätverk där flera personer är misstänkta för delaktighet i utförandet av brottet. För att säkerställa så korrekta utredningar och domar som möjligt kan det därför argumenteras för att även den tilltalade bör ha möjlighet att åberopa anonyma vittnen. Det finns dock flera frågetecken angående hur en reglering som ger möjlighet för den tilltalade att åberopa anonyma vittnesmål skulle utformas och fungera i praktiken. En grundläggande fråga handlar om hur bedömningen av om ett sådant vittne ska vara anonymt ska göras. inte får kännedom om vittnets identitet torde förutsättningarna för domstolen att göra en risk- bedömning vara klart begränsade. I förarbetena till den finska be- stämmelsen ges inte någon närmare vägledning när det gäller denna fråga. Om en målsägande biträder åtalet kan det också ifrågasättas om, och i så fall under vilka förutsättningar, identiteten på ett vittne som den tilltalade har åberopat kan hållas dold för målsäganden. Det finns också andra rättsliga frågor av praktisk karaktär, vilka är relevanta för frågan om en reglering om anonyma vittnen bör införas. Det handlar bl.a. om när ett beslut om anonymt vittnesmål ska fattas, men även om vem som ska fatta beslutet och om det bör kunna omprövas. Det kan argumenteras för att vittnen – för att en reglering om anonyma vittnesmål ska vara effektiv – bör få besked om huruvida de kan vara anonyma redan under förundersökningen, och då helst i ett tidigt skede av brottsutredningen. Om det införs en reglering som ger möjlighet att vittna anonymt kommer personer som bevitt- nat brott – i synnerhet när det handlar om allvarliga brott som be- gåtts inom ramen för kriminella nätverk – ofta vilja få ett tidigt be- sked angående förutsättningar att vara anonym. Om det fattas beslut om vittnesanonymitet i ett tidigt skede av förundersökningen och personen lämnar för utredningen väsentliga uppgifter, men det be- slutet sedan upphävs – t.ex. på grund av att det inte bedöms föreligga en tillräckligt hög hotbild – skulle det dock kunna få negativa kon- sekvenser. Även om förutsättningar för anonymitet inte längre be- döms föreligga kan det förväntas att vittnet i en sådan situation, till följd av de uppgifter som han eller hon lämnat, kommer att känna en stark oro för repressalier. En ordning där ett tidigt beslut om vittnes- anonymitet kan upphävas kan därför i allmänhet förväntas begränsa viljan hos vittnen att medverka i utredningar om allvarliga brott. Med hänsyn till hur ingripande ett beslut om vittnesanonymitet är för den misstänkte eller tilltalade bör beslutet – såväl under för- undersökningen som i rättegången – fattas av en domstol. Det mot- svarar också vad som gäller i de flesta länder som har ordningar med anonyma vittnen41. Om ett beslut om vittnesanonymitet har fattats i ett tidigt skede av förundersökningen måste det beslutet också – om omständigheterna har förändrats på ett sådant sätt att det inte längre finns skäl för beslutet – kunna upphävas i ett senare skede av rättsprocessen. Möjligheten att redan i ett tidigt skede av förunder- sökningen lämna en garanti till vittnen om anonymitet framstår där- med också som i princip utesluten. Och även om domstolen skulle besluta att hålla ett vittnes identitet dold, kan några garantier aldrig ges för att vittnets identitet inte röjs. Det kan t.ex. inte uteslutas att den tilltalade, genom egna eller andras efterforskningar, bl.a. med ledning av de uppgifter som vittnet har lämnat, kan ta reda på vem vittnet är. Som framgår i avsnitt 6.5.2 har företrädare för det danska rättsväsendet också pekat på att dessa omständigheter bidrar till att deras system med anonyma vittnen används så sällan. Om ett beslut om vittnesanonymitet upphävs i ett senare skede av rättsprocessen kan det vidare uppstå komplicerade situationer i för- hållande till hur åklagaren ska agera. Om vittnet (anonymt) har läm- nat uppgifter under förundersökningen som är väsentliga för åtalet uppstår frågan om åklagaren ändå bör kunna åberopa vittnet som bevisning. Det primära syftet med förundersökningen är att skapa underlag för ett beslut i åtalsfrågan (se 23 kap. 2 § RB). Om åklagaren – med beaktande av förhörsuppgifterna som personen har lämnat (anonymt) –anser att bevisningen är tillräcklig för att väcka åtal kan det ifråga- sättas vilket utrymme åklagaren har att inte åberopa förhör med per- sonen i domstolen, detta även om han eller hon inte tillåts att vittna anonymt. Att åklagaren, enligt 23 kap. 4 § första stycket RB, vid för- 41Se särskilt reglering om anonyma vittnen i avsnitt 6.5.2. undersökningen måste ta till vara och beakta omständigheter och bevis som talar såväl till den misstänktes fördel som till hans eller hennes nackdel, kan anses tala för att sådan bevisning, som regel, bör åberopas. Detta kan också anses följa av att åklagaren, enligt 1 kap. 9§ RF, i sin verksamhet ska beakta allas likhet inför lagen samt iaktta saklighet och opartiskhet. Om åklagaren åberopar vittnesförhör med en person som inte längre tillåts vara anonym finns det dock en överhängande risk att vittnet fortfarande känner oro eller rädsla, och att han eller hon i dom- stolsförhöret återtar eller ändrar sina tidigare uppgifter. Det kan, även om möjlighet då finns att åberopa vad vittnet uppgett i förhör under förundersökningen, i sin tur få konsekvenser för bedömningen av skuldfrågan i målet. Men det kan också – och inte minst – leda till att vittnet begår mened. Förhör under förundersökningen med personer vars identitet hålls dold När det gäller övervägandena om en reglering om anonyma vittnen finns det skäl att göra viss skillnad mellan uppgifter som lämnas i vittnesförhör i domstol och uppgifter som lämnas i förhör under för- undersökningen. Även om det inte skulle finnas tillräckliga skäl för att införa en möjlighet att vittna anonymt i domstol, kan det argu- menteras för att det ändå bör införas en möjlighet att under för- undersökningen hålla förhör med personer vars identitet hålls dold. Som redovisats i avsnitt 6.2 är bestämmelserna om bevisning och förhör i domstol respektive under förundersökning utformade på olika sätt. I grunden handlar skillnaderna om förundersöknings- re- spektive domstolsprocessens olika syften; under förundersökningen är syftet att utreda brott, medan syftet i domstol handlar om att pröva skuldfrågan. Under förundersökningen råder också, som utgångs- punkt, sekretess. I domstol finns det i stället en stark presumtion för offentlighet. Dessa skillnader gör att frågan om en reglering ska in- föras som ger möjlighet att anonymt lämna uppgifter i förhör kan bedömas olika beroende på om det handlar om förhör under för- undersökningen eller i domstol. Det kan hävdas att en möjlighet att lämna uppgifter anonymt under förundersökningen – dvs. utan att den misstänkte får vetskap om uppgiftslämnarens identitet – är mindre problematisk än att lämna anonyma vittnesmål i domstol. Att förhöret under förundersök- ningen syftar till att utreda brott innebär att konsekvenserna av det, som regel, är mindre ingripande för den misstänkte än vad som kan bli konsekvenserna av förhör i domstol.42 Under förundersökningen har den misstänkte inte, som utgångspunkt (se dock 23 kap. 10 § fjärde stycket RB), rätt att närvara vid förhör med andra bevispersoner eller möjlighet att ställa frågor till dessa. Något hinder finns heller inte mot att lämna anonyma uppgifter i en brottsutredning, t.ex. genom att ringa till utan att ange sitt namn. En möjlighet att kunna förhöra sådana personer, utan att deras identitet blir offent- lig, hade också kunnat ge ökade möjligheter att få relevant informa- tion i brottsutredningar. Som redovisats i avsnitt 6.5.2 finns bl.a. i en möjlighet, om förutsättningarna för ett anonymt vittnes- mål i domstol är uppfyllda, att hålla ”anonyma” förhör under förunder- sökningen.43 Om en person, som hörs anonymt under förundersökningen, läm- nar uppgifter som är av betydelse för åtalsfrågan kommer åklagaren dock, som regel, att åberopa honom eller henne som vittne i dom- stol. Om det inte finns någon motsvarande möjlighet att höras ano- nymt i domstol förlorar därmed också möjligheten att höras anonymt under förundersökningen till stor del sitt syfte. kan situa- tionen dock vara sådan att bevispersoner under förundersökningen lämnar uppgifter som är av vikt för utredningen, men som inte inne- bär att uppgiftslämnaren behöver höras i domstol. Så kan t.ex. vara fallet när det är fråga om information som leder utredningen vidare, vilket i sin tur ger möjlighet att säkra annan bevisning. Sådana upp- gifter torde dock ofta inkomma i form av anonyma tips. Det sagda innebär att vi anser att det inte framstår som ändamåls- enligt att endast införa en reglering som ger möjlighet att låta perso- ner lämna uppgifter anonymt under förundersökningen. 42Förhöret under förundersökningen kan dock medföra att den misstänkte blir föremål för straffprocessuella tvångsmedel. 43I vilken utsträckning som motsvarande regleringar finns i andra länder är delvis oklart. Närmare angående vem som skulle bli aktuell som anonymt vittne Som konstaterats skulle en reglering som ger möjlighet att vittna anonymt endast bli aktuell när det gäller mycket allvarliga brott. Av särskilt intresse för vår del är framför allt sådana brott som begås inom ramen för kriminella nätverk. Vittnen i sådana sammanhang kan delas in i olika kategorier. En uppdelning kan göras mellan poli- siära vittnen respektive vittnen från allmänheten. Vittnen från all- mänheten kan i sin tur delas in i personer som ingår i eller har an- knytning till det eller de aktuella kriminella nätverken, respektive personer som helt saknar en sådan koppling. Med polisiära vittnen avses framför allt poliser som bedriver spaningsarbete mot eller in- filtrerar kriminella grupper. I vissa fall kan polisen inhämta informa- tion om sådana grupper genom att använda informatörer, vilka oftast är personer som ingår i grupperingen, men som av olika skäl har valt att samarbeta med polisen. När det gäller infiltratörer arbetar de – ofta – under en kvalificerad skyddsidentitet (se närmare om sådan skyddsidentitet i avsnitt 6.2.2 och 7.4). De personer som är en del av de kriminella nätverken vet som regel vem infiltratören är (självfallet då inte hans eller hennes verkliga identitet). Ett vittne som har en kvalificerad skyddsidentitet kan i förhör välja att inte uppge sin verkliga identi- tet, utan i stället uppge och vittna i sin skyddsidentitet. Med hänsyn till den vetskap som den tilltalade, eller personer i hans eller hennes närhet, regelmässigt torde ha om infiltratören och hans eller hennes utseende ser vi inte att en möjlighet för infiltratören att kunna vittna helt anonymt skulle fylla någon egentlig funktion annat än i särskilda undantagsfall. Med hänsyn till att brott som begås inom ramen för kriminella nätverk inte sällan har internationella förgreningar anser vi däremot att det bör tydliggöras att utländska tjänstemän, som har en skydds- identitet som motsvarar en svensk kvalificerad skyddsidentitet, kan vittna under sådan identitet. Denna fråga behandlas i avsnitt 7.4. Såvitt avser informatörer torde det, såsom framhölls av BRU (se avsnitt 6.3.7), endast i mycket sällsynta fall vara aktuellt att direkt åberopa deras uppgifter.44 Eftersom informatörer ofta är personer som ingår i, eller har nära koppling till, kriminella sammanhang torde det sällan fylla något syfte att låta honom eller henne vittna anonymt –den tilltalade skulle förstå eller förhållandevis enkelt kunna skaffa kunskap om vem uppgiftslämnaren är. Som BRU angav kan det snarare förväntas att åtal grundas på den vidare underrättelseverksamhet, spaning och utredning som skett och därmed den bevisning som har inhämtats utifrån de tips som informatören har lämnat. Vittnen från allmänheten som har anknytning till kriminella nätverk När det gäller personer som har anknytning till den kriminella miljö som ett brott begåtts i kan det konstateras att det framför allt är dessa som har kunskap om brottet. Det bör också därför vara särskilt angeläget att få just dessa personer att samarbeta med de rätts- vårdande myndigheterna. kan det förväntas att viljan hos personer som ingår i de kriminella nätverken att vittna, även om det skulle kunna ske anonymt, är låg. Som framgår i avsnitt 3.3.5 finns en utpräglad tystnadskultur i sådana miljöer, vilken bl.a. grundar sig i att avståndet till polisen uppfattas som mycket stort. Aspekter så- som status, lojalitet med gärningspersonen och rädsla för våld gör också att det finns ett starkt motstånd till att medverka i brotts- utredningar. Som regel torde det endast bli aktuellt för personer i sådana sammanhang att vittna i fall då han eller hon väljer att bryta med sitt kriminella liv. Men även i sådana situationer är det svårt att se att det skulle finnas något egentligt utrymme att höra personen som ett anonymt vittne. Detta eftersom den tilltalade, eller bekanta till honom eller henne, kan förväntas veta eller genom de uppgifter som vittnet lämnar kommer att få vetskap om vem vittnet är. I sådana situationer torde det i stället vara aktuellt med långtgående åtgärder för att skydda uppgiftslämnaren och hans eller hennes anhöriga. Dessa frågor behandlas närmare i kapitel 7. 44För en utförlig beskrivning av arbetet med informatörer, se betänkande Partsinsyn enligt (SOU 2010:14 s. 120 f.). Vittnen från allmänheten som inte har anknytning till kriminella nätverk När det gäller personer som har vetskap om brott som begåtts inom ramen för kriminella nätverk, men som inte är en del av eller har någon anknytning till nätverken, så kan det handla om personer som av annan anledning umgås eller är bekant med den misstänkte eller, i förekommande fall, målsäganden och därför har bevittnat eller fått kunskap om ett brott. Även för dessa personer är utrymmet för att lämna uppgifter anonymt i det närmaste obefintligt, eftersom det kan förväntas att de kan komma att identifieras genom de uppgifter de har att lämna om sin kunskap om brottet. Slutligen kan det i en brottsutredning förekomma s.k. tillfällig- hetsvittnen – dvs. vittnen som varken umgås eller är bekant med den misstänkte och i förekommande fall målsäganden och som av en ren tillfällighet har bevittnat brottet eller har fått kunskap om det. Som framgår av redogörelsen för praxis och övriga länders lagstiftning är det huvudsakligen när det gäller till- fällighetsvittnen som det finns en möjlighet att vittna anonymt. Som redovisats i avsnitt 6.6 har polis- och åklagarmyndigheterna också framhållit att det finns ett visst behov av att – särskilt i utredningar och rättegångar om allvarlig brottslighet med koppling till underlig- gande kriminella konflikter – kunna erbjuda anonymitet för brotts- offer och vittnen, och att det framför allt är tillfällighetsvittnen som skulle bli aktuella som anonyma vittnen. Det är självklart så att det kan vara mycket påfrestande för en person att vittna i ett brottmål, särskilt när det gäller allvarliga brott som har koppling till kriminella nätverk. Dessa nätverk har ofta ett stort hot- och våldskapital. Den som har uppgifter om ett brott kan därför känna ett stort obehag och, av rädsla för att han eller hon eller närstående ska utsättas repressalier, välja att vara tyst.