sou · H9B335 · 2022-01-01 00:00:00 — Det gäller dock inte för kniv- och skottskador, som i stället har ökat markant . (Se Brå 4/2019, Kortanalys om brottsutvecklingen, s. 4 och Brå 2019:11 s. När det gäller dödligt våld har, sett till hela den period då Brå tagit fram statistik (2002–2020), antalet konstaterade fall av dödligt våld legat på i genomsnitt 96 fall . Antalet fall av dödligt våld har 2Skolundersökning om brott. 3Med hot avses flera olika brott, bl.a. olaga hot och hot mot tjänsteman. uppvisat relativt stora variationer från till ett annat. Den första perioden (2002–2005) var antalet i genomsnitt 91 fall, för att se- dan öka till 94 fall (2006–2010) och därefter minska till 87 fall i genom- snitt (2011–2015). (2016–2020) har nivån legat på i genomsnitt 112 fall . (Se Brå, Kriminal- statistik 2020 Konstaterade fall av dödligt våld, s. En annan trend är att det dödliga våldet mot män har ökat, medan det dödliga våldet mot kvinnor har minskat. Andelen kvinnor respek- tive män som föll offer för dödligt våld uppgick till 20 respek- tive . Det hör samman med att kriminella konflikter blivit vanligare som bakomliggande orsak till våldet, som dödligt våld i familjesammanhang har minskat. I konflikter i den kriminella miljön är skjutvapenvåld vanligare, varför den typen av dödligt våld har ökat kraftigt. –2017 inträffade nära 30 fall av dödligt våld vid konflikter i den kriminella miljön, vilket utgör en dryg fjärdedel () av det dödliga våldet i . (Se Brå 2017:5 s. 256, Brå Kriminalstatistik 2020 Konstaterade fall av dödligt våld, s. 6 och Brå 2020:4, Dödligt våld i den kriminella miljön 2005–2017, s. När det gäller sexualbrotten har antalet anmälningar, antalet miss- tänkta, antalet personuppklarade sexualbrott och antalet lagförda sexualbrott ökat markant . Sexualbrotten är dock särskilt svåra att studera och några säkra slutsatser om utvecklingen kan inte dras. (Se Brå 2017:5 s. 122 och Brå, Kriminalstatistik 2019 Anmälda brott slutlig statistik, s. 24 f.)4 Av NTU-mätningarna fram- går att ökade andelen som uppgav sig vara utsatta för sexualbrott i princip . 2018 skedde dock en minsk- ning av motsvarande andel. Det återstår att se om det är början på en nedåtgående trend. (Se Brå 2019:11 s. 55 och 56.) När det gäller narkotikabrotten har det skett en kraftig ökning av antalet anmälda brott både i ett kortare och ett längre tidsperspektiv. Det är främst innehav och bruk av narkotika som stått för den kraf- tiga ökningen . Statistiska undersökningar om per- soners narkotikavanor ger dock en annorlunda bild av brottsutveck- lingen. Varken självdeklarerade uppgifter bland unga och vuxna, eller uppskattningar av antalet personer med problematiskt missbruk, 4Utöver en eventuell faktisk ökning, troligtvis av mindre grova sexualbrott, finns enligt Brå ytterligare förklaringar. En delförklaring kan vara uppmärksamheten kring sexualbrottsfrågor vilket kan bidra till att människor i ökande utsträckning definierar olika händelser, i synnerhet av mindre grov karaktär, som sexualbrott. uppvisar en sådan uppgång som framgår i statistiken över anmälda narkotikabrott. Statistiken speglar därför framför allt rättsväsendets insatser mot sådana brott. (Se Brå 2017:5 s. 211 och Brå, Kriminal- statistik 2019 Anmälda brott slutlig statistik, s. 3.3.1Vad menas med kriminella nätverk? Många brott, inte minst grova brott, begås inom ramen för någon form av samarbete mellan olika personer. har antalet sammanslutningar i den kriminella miljön också ökat kraftigt (se Brå 2016:12, Kriminella nätverk och grupperingar Polisers bild av maktstrukturer och marknader, s. 127). Även det dödliga skjutvapen- våldet i kriminella miljöer har ökat (se Brå 2020:4 s. 7 och 8). Utvecklingen har lett till ett större fokus på att bekämpa den organi- serade brottsligheten. Olika insatser har vidtagits av flera myndigheter och ett stort antal utredningar och rapporter har behandlat frågan. Ett problem med de insatser som vidtagits för att bekämpa den organiserade brottsligheten har varit att det inte finns någon allmänt accepterad definition av begreppet organiserad brottslighet. Vid in- satserna har heller inte alltid redogjorts för vad syftet med de vidtagna åtgärderna varit. Att inte närmare veta vad som avses med organi- serad brottslighet har försvårat möjligheten att se vilka insatser som behöver vidtas. (Se Brå 2011:20, Bekämpning av organiserad brotts- lighet, s. 43 och SOU 2014:63, Organiserad brottslighet – förfälts- och underlåtelseansvar, kvalifikationsgrunder m.m., s. 43 och 44.) I doktrinen finns olika definitioner av kriminella nätverk, base- rade bl.a. på strukturer, hierarkier, formella regler, aktiviteter och geografiska platser (se Brå 2019:10, Tystnadskulturer En studie om tystnad mot rättsväsendet, s. 23). Aspekter som rekrytering, interna och externa konflikter, tillgång och hantering av skjutvapen samt förmåga till otillåten påverkan kan skilja sig väsentligt mellan olika typer av nätverk och grupper. Inte sällan handlar det mer om orga- niserade brott än organiserad brottslighet. Enligt Brå är det därför mindre lämpligt att använda samlingstermer som organiserad brotts- lighet eller grov organiserad brottslighet när brottsförebyggande och brottsbekämpande strategier ska formuleras på detaljnivå. Brå 2002:7, Organiserad brottslighet – lösa maskor eller fasta nätverk, s. 8 och Brå 2016:12 s. För att det ska bli enklare att beskriva och förstå maktstrukturer, kriminella marknader och den brottslighet som genomförs av olika former av nätverk, konstellationer och grupper har Brå, i olika sam- manhang, försökt definiera och kategorisera brottslighet som begås i sådana sammanhang (se exempelvis Brå, nr 18, Lokala åtgärder mot organiserad brottslighet, 2009, s. 34 och Brå 2016:12). I rapporten nätverk och grupperingar (Brå 2016:12) har Brå skapat fyra övergripande kategorier av grupper: självdefi- nierade grupper, externdefinierade grupper, icke-namngivna grupper och projektbaserade konstellationer. Självdefinierade grupper om- fattar grupper som själva lyfter fram sin grupptillhörighet i form av namn, attribut och medlemskap. Mc-gängen utgör exempel på en så- dan grupp. Externdefinierade grupper är grupper som inte själva be- skriver sin grupptillhörighet genom namn, symboler och attribut. I stället tilldelas de namn, antingen av polisen eller av medierna. Till denna kategori räknas exempelvis de förorts- och stadsdelsbaserade grupper som tilldelats namn utifrån, samt vissa familje- och släkt- baserade nätverk. De icke-namngivna grupperna är ett samlingsnamn för olika typer av relationsbaserade nätverk som varken har ett själv- tilldelat eller externt tilldelat namn. De har en lösare kontur än självdefinierade grupper, även om det i vissa fall kan finnas ett starkare lojalitetsband mellan individerna. Exempel på icke-namn- givna grupper är vissa förorts- och stadsdelsbaserade grupper, som baseras på att de bor i samma bostadsområde, samt vissa familje- och släktbaserade nätverk. Projektbaserade konstellationer är projekt- grupper som sätts ihop för att bedriva en vinstdrivande kriminell verksamhet, exempelvis narkotikasmuggling, storskaliga stölder eller omfattande bedrägerier. Konstellationen består ofta av en eller flera projektledare samt flera medarbetare, vilka kan komma från själv- definierade grupper, externdefinierade grupper och icke-namngivna grupper. (Se Brå 2016:12 s. 9–11.) Även om det finns skillnader mellan olika kriminella nätverk är skrämselkapitalet en central beståndsdel som genomsyrar dem alla (se närmare om detta i avsnitt 3.3.4). Som konstaterats talar Brå:s studier för att antalet sammanslutningar i den kriminella miljön har ökat. Särskilt själv- och externdefinierade grupper har blivit något av ett föredöme och en inspirationskälla i den kriminella miljön. Syftet med grupperingarna är dock sällan att fungera som en kriminell organisation, i betydelsen att brottsligheten utförs av gruppens medlemmar tillsammans och i en viss bestämd ordning. I stället är det de enskilda individerna som ser fördelar, så- som trygghet och kontakter, med att ingå i en gruppering. I vissa fall handlar det emellertid om sköra situationsbundna allianser. (Se Brå 2016:12 s. 127 och 128.) Trots Brå:s försök att skapa en tydligare begreppsapparat för brott som begås inom ramen för olika grupperingar är förekomsten av oprecisa definitioner utbredd.5 3.3.2Brottsligheten inom ramen för de kriminella nätverken Den varierande graden av organisation och struktur på de kriminella nätverken gör det svårt att ge en enhetlig bild av de brott som de begår. Det kan handla om alltifrån allvarliga och väl organiserade brott – ibland med internationell förankring – till mindre ordningsstörningar (se t.ex. Brå 2018:6, Relationer till rättsväsendet i socialt utsatta om- råden, s. 9 och , Polisens rapport om allvarlig och organiserad brottslighet 2017, s. 9–17). Vissa generella slutsatser kan dock dras. De flesta kriminella nätverk har, på ett eller annat sätt, koppling till narkotikamarknaden. Dessutom är konsumtionen av narkotika stor i den kriminella miljön. Mot bakgrund av att de kriminella nät- verken står för en stor andel av det dödliga våldet i den kriminella miljön har sådana brott också ofta koppling narkotikabrottslighet (se bl.a. Brå 2016:12 s. 89, Brå 2019:3 s. 8 och , Polisens rapport om allvarlig och organiserad brottslighet 2017, s. 3). har olika former av bedrägeribrott också blivit mer vanligt förekommande inom ramen för kriminella nätverk (se Brå 2016:12 s. 114 f. och Brå 2019:17, Penningtvättsbrott – En upp- följning av lagens tillämpning, s. 131 f.). Även andra former av eko- nomisk brottslighet förekommer inom ramen för kriminella nät- verk. Det handlar bl.a. om skattebrott och människohandelsupplägg där arbetskraft smugglas in till för att arbeta inom bygg- branschen. (Se , Myndighetsgemensam lägesbild om , Myndighetsgemensam lägesbild om organiserad brottslighet 2018–2019 och , Polisens rapport om allvarlig och organiserad brottslighet 2017. organiserad brottslighet 2018–2019, s. 7 och 8, och region och , Fair Play Bygg – årsrapport , s. Som angetts har det skett en strukturförändring när det gäller det dödliga våldet dels genom att fler fall begås med skjutvapen, dels genom att kriminella konflikter blivit vanligare som bakomliggande orsak till våldet. De som ingår i konflikterna har också blivit allt yngre, och det rör sig nästan uteslutande om män som begår våldet mot andra män. Ofta sker skjutningarna utomhus. Den typ av död- ligt våld i den kriminella miljön som ökat härrör i stor utsträckning från s.k. förorts- och stadsdelsbaserade grupper. Utmärkande för dessa grupper är bl.a. att de sällan har en formalise- rad organisationsstruktur som exempelvis de kriminella mc-gängen. Dessa grupper är också ofta verksamma i eller i anslutning till de utsatta områdena. En annan trend – vilken saknar motsvarighet i andra europeiska länder – är att användandet av hand- granater har ökat. Antalet fall av allmänfarlig ödeläggelse genom sprängning har också ökat kraftigt. anmäldes 257 fall av sådana sprängningar. Motsvarande siffra var 162. Utvecklingen av skjutvapenvåld och handgranatsdetonationer är starkt koncentrerad till utsatta områden i svenska storstäder, där levnadsvillkoren är betydligt sämre och individernas resurser är svagare. (Se statistik om anmälda fall av allmänfarlig ödeläggelse på , /4, Våldsbejakande extremism och organiserad brottslighet i , s. 15 och Brå 2020:4 s. 7–9, 14 och 54.) har det skett en minskning av uppklaringen av dödligt våld. Detta kan ha att göra med den beskrivna strukturförändringen där fler fall av dödligt våld begås i den kriminella miljön, vilket för- svårar utredningsarbetet. Utvecklingen är också del av en allmän trend mot minskad uppklaring som har observerats för samtliga brott. (Se Brå 2019:6, Dödligt våld i –2017 Omfattning, utveckling och karaktär, s. 8 och Brå 2020:4 s. Inte sällan beskrivs s.k. gängkrig som en strid om revir eller mark- nadsandelar (se t.ex. , Utsatta områden – Social ordning, kriminell struktur och utmaningar för polisen 2017, s. 25). Studier från Brå talar emellertid för att det är ovanligt med gängkrig om marknadsandelar. De skjutningar som sker bedöms snarare till stor del handla om individrelaterade konflikter som uppstår till följd av upplevda kränkningar och oförrätter. (Se Brå 2016:12 s. har identifierat 60 utsatta områden och bedömt 22 av dessa som särskilt utsatta.6 Utsatta områden beskrivs som geogra- fiska områden som karaktäriseras av en låg socioekonomisk status och där kriminella har en inverkan på lokalsamhället. Inverkan är snarare knuten till den sociala kontexten i området än de kriminellas utstuderade vilja att ta makten och kontrollera lokalsamhället. Sär- skilt utsatta områden kännetecknas dessutom av en allmän obenägen- het att delta i rättsprocessen. Det kan även förekomma systematiska hot och våldshandlingar mot vittnen, målsägare och anmälare i om- rådet. Situationen i området innebär att det är svårt eller nästintill omöjligt för polisen att fullfölja sitt uppdrag, vilket kräver regelmässig anpassning av arbetssätt eller utrustning. har det skett en normalisering vilket lett till att varken polisen eller de boende reflekterar över det avvikande läget i området. (Se , Kriminell påverkan i lokalsamhället – En lägesbild för utvecklingen i utsatta områden, 2019, s. 4 och 6.) I de utsatta områdena finns en stor mängd kriminella nätverk7 som ger en hög kriminell energi8. Nätverken är i första hand löst sammansatta med informell hierarki. De är snarare föränderliga än beständiga och det sker en interaktion mellan äldre och yngre indi- vider. Ofta handlar det om ovan beskrivna s.k. förorts- och stads- delsbaserade grupper. Boende i utsatta områden är betydligt mer otrygga än boende i övriga områden. Många av problemen som de boende upplever är associerade med kriminella gäng eller med grupper av pojkar och unga män. (Se , Social ordning, kriminell struktur och utmaningar för polisen, 2017, s. 22 och Brå 2018:6 s. 9 och 10.) Det dödliga våldet är vanligare i utsatta områden. I relation till befolkningen är det – utifrån antalet fall per 100 000 invånare – nära 3,5 gånger så mycket dödligt våld i de utsatta områdena. bör det framhållas att dessa områden är små9 och att merparten av 6Uppgifterna gäller för . identifierade 61 utsatta områden och bedömde 23 av dessa som särskilt utsatta. 72017 uppskattade att det i de utsatta områdena fanns cirka 200 kriminella nätverk och minst 5 000 kriminella aktörer. 8Polismyndighetens definition av kriminell energi: Geografisk data avseende individer som avtjänat fängelsestraff eller varit häktade för brott i förhållande till antalet boende i området. 9Knappt av befolkningen bor i sådana områden (se Brå 2020:4 s. 26). det dödliga våldet () sker på andra platser i landet. (Se Brå 2019:6 s. 6 och 7.) –2017 skedde nära en tredjedel () av det dödliga våldet i den kriminella miljön i utsatta områden. Rela- terat till antalet män i befolkningen skedde det i utsatta områden mer än åtta gånger så mycket av det dödliga våldet i den kriminella miljön som i övriga landet. (Se Brå 2020:4 s. 3.3.4Otillåten påverkan och skrämselkapital Kriminella aktörer utövar otillåten påverkan10 för att skydda eller främja annan brottslighet. Otillåten påverkan riktas mot personer med anledning av deras yrkesutövning, t.ex. offentliganställda tjänste- män, eller deras roll i rättsliga processer. De studier Brå gjort på om- rådet talar för att otillåten påverkan mot målsäganden och vittnen är ett större problem än otillåten påverkan mot myndighetspersoner. Det är främst målsäganden och vittnen som själva är en del av den kriminella miljön som riskerar att utsättas för otillåten påverkan. Det är emellertid ovanligt att hoten övergår till konkret handling. Syftet är att skrämmas, inte att sätta hoten i verket. (Se Brå 2016:13, Otillåten påverkan mot myndighetspersoner, s. 16 och 17 samt Brå 2016:12 s. 17 och 18.) Även om det finns skillnader mellan olika kriminella nätverk är deras skrämselkapital11 en central beståndsdel som genomsyrar dem alla. Skrämselkapitalet är egentligen viktigare än själva nätverken men har, till följd av förekomsten av dessa, fått större betydelse än tidi- gare. Skrämselkapitalet spelar en viktig roll oavsett om det handlar om konflikter inom grupper och nätverk eller konflikter med andra grupper och nätverk. (Se Brå 2016:12 s. 37 och Brå 2018:6 s. 66 f.) För att öka förståelsen för skrämselkapital har Brå gjort en upp- delning mellan kollektivt och immateriellt skrämselkapital. Med kollektivt skrämselkapital förstås det samlade skrämselkapitalet hos de enheter som ingår i en grupp eller ett nätverk. Det innebär att en grupps kollektiva skrämselkapital kan reduceras väsentligt om exempelvis en individ är kvar i gruppen. 10Brå:s definition av otillåten påverkan: trakasserier, hot, våld, skadegörelse, otillbörliga er- bjudanden (korruption) och otillbörliga relationer (nepotism). 11Brå:s definition av skrämselkapital: Upplevd våldskapacitet som omgivningen tillskriver en enhet och som i sin tur kan ge upphov till rädsla för enheten. skrämselkapitalet är det skrämselkapital som finns laddat i samman- slutningens varumärke. Det är enklare för väl avgränsade och synliga kriminella grupper att bygga upp ett stort immateriellt skrämselkapi- tal jämfört med mindre synliga och framträdande grupper och nät- verk. Det immateriella skrämselkapitalet kan laddas upp av ett stort kollektivt skrämselkapital och innebär därmed att det im- materiella skrämselkapitalet består, även om det kollektiva skrämsel- kapitalet minskar. (Se Brå 2016:12 s. 38 och 39.) Skrämselkapital leder till bl.a. självcensur, t.ex. att en person för- håller sig passiv utan att ett hot uttalats. Forskning visar att själv- censur är ett problem som ibland kan vara större än faktisk påverkan. Det upplevda skrämselkapitalet är den avgörande faktorn. Det är inte ovanligt att bevispersoner av rädsla är obenägna att dela med sig av information. (Se Brå 2016:12 s. 41 och Brå 2019:10 s. Brå har i en särskild rapport studerat fenomenet tystnadskulturer12 (se i det följande, om inte särskild hänvisning sker till annan rapport, Brå 2019:10). Undersökningen har inriktats mot fem fokusområden: brott inom en hederskontext, relationsvåld, kriminella nätverk13, brott i utsatta områden och brott mot och inom organisationer. Av in- tresse i detta sammanhang är framför allt rapportens undersökningar av brott som begås inom ramen för kriminella nätverk och i utsatta områden. Rapporten identifierar olika mekanismer bakom tystnad för att inte lämna uppgifter om ett brott till rättsväsendet. Vissa specifika mekanismer, eller flera av dem tillsammans, kan utgöra särskilt starka hinder. Beroende på dess styrka kan avståndet till rättsväsendet med andra ord vara olika långt. De viktigaste mekanismerna för tystnad gentemot rättsväsendet för brott som sker inom ramen för kriminella nätverk beskrivs vara att dessa brottsoffer i övrigt har egen eller andra fördelar av brottsligheten, såsom status, eller att de känner lojalitet och samhörig- het med gärningspersonen eller rädsla för våld. Till detta kommer att 12Brå:s definition av tystnadskulturer: Normsystem hos ett avgränsat kollektiv om att inte sam- arbeta med rättsväsendet. 13Brå:s definition av kriminella nätverk i rapporten: Kriminell verksamhet som bygger på sam- arbete mellan flera personer och bedrivs på ett vinstdrivande sätt. avståndet till polisen kan uppfattas vara stort då det inom nätverken tycks finnas ett motsatsförhållande till polisen, som inom miljön inte anses stå för något positivt. Att ingå i kriminella nätverk är synonymt med att ingå i en tyst- nadskultur. Det innebär att det är en förutsättning att personen läm- nar miljön för att öppet kunna samarbeta med rättsväsendet. Studien visar att det kan finnas en sådan vilja, särskilt vid tillfällen när per- sonen själv blivit utsatt för brott, upplever en stark hotbild eller fått distans till miljön under exempelvis en anstaltsvistelse. En viktig aspekt är att de kriminella tystnadskulturerna kan ha en spridningseffekt till personer utanför miljön. Det kan ske genom rapportering av media eller ryktesspridning, som förmedlar grupper- ingarnas skrämselkapital. Konsekvensen kan bli att personer utanför den kriminella miljön inte vågar anmäla brott eller vittna, om de har skäl att tro att gärningspersonen tillhör ett kriminellt nätverk. När det gäller brott i utsatta områden räknas brott som drabbar eller bevittnas av boende i sådana områden, till följd av att de just bor där. Eftersom brott sker tämligen öppet i vissa områden blir många personer vittnen. De vanligaste mekanismerna för tystnad uppges vara rädsla för hot och våld, att en anmälan inte leder till något samt – särskilt bland yngre män – bristande förtroende för Polis- myndigheten och andra myndigheter. Brå:s resultat visar på olika grader av tystnad mot rättsväsendet. Dels finns det inslag av tystnadskulturer, dels kan individuella skäl förklara boendes tystnad mot rättsväsendet. Tystnadskulturer upp- rätthålls inte bara av kriminella, som bl.a. genom territoriell kontroll försöker sprida sina normer om att inte tala med polisen. Även lag- lydiga grannar, vänner och anhöriga kan – rimligtvis av välvilja – på- minna boende om vikten av att vara tyst mot rättsväsendet. bland boende att man inte ska prata med polisen kan vara så stark att de upplever att de nästan begår ett värre ”brott” än det som gärnings- personen begått, om de polisanmäler eller samarbetar med rätts- väsendet. Det finns också uppgifter om att anhöriga och vittnen får besök med sådana ”påminnelser” från gärningspersoner eller deras medkriminella. Itidigare studier från Brå framgår att många boende i utsatta om- råden är motiverade att samarbeta med polisen, men hindras av rädsla för kriminella i området. Boende beskriver att de är mest ovilliga att samarbeta om de bevittnat ett brott som de misstänker har koppling till de kriminella grupperingarna i området och att personer med kopp- ling till kriminella grupper med sitt skrämselkapital påverkar boende i området att inte vittna. Många uttrycker också en oro för att an- höriga ska utsättas. Det finns en utbredd uppfattning att rättsväsen- det inte kan skydda vittnen och många personer önskar att de skulle kunna vittna anonymt. Till detta kommer att det särskilt bland yngre personer tycks finnas oskrivna regler om att man inte ska samarbeta med rättsväsendet. (Se Brå 2018:6 s. 11, 12 och 62 f.) Enligt Brå är tystnadskulturer inte bara ett problem för de perso- ner som omfattas utan i förlängningen även ett hot mot demokratin och rättsstaten. Situationen är särskilt allvarlig för boende i utsatta områden – men också vid hedersrelaterat våld – eftersom människor som befinner sig där har svårt att bryta sig ur dessa miljöer. Brå har presenterat att ett antal åtgärdsförslag – dels specifikt in- riktade förslag, dels generella förslag – vilka bedöms som centrala för att motverka tystnadskulturer och övergrepp i rättssak. Den tydli- gaste åtgärden för att motverka tystnadskulturer inom kriminella nätverk är avhopparverksamheter. Betydelsefullt är då att ta tillvara olika myndigheters kompetens och ge stöd och skydd utifrån av- hopparens bedömda behov. Även anhöriga kan komma att behöva inkluderas i insatserna. Inom utsatta områden är det viktigt med en närvarande och upp- sökande polis, som motpol till den synliga och närvarande brottslig- heten. Inte minst bör polisen ta de boendes brottsproblem på allvar och prioritera även lindriga men synliga brott för att visa att de krimi- nella inte äger området. Ett, enligt Brå, viktigt generellt åtgärdsförslag är ökade möjligheter att säkerställa bevisning tidigt i utredningen. Upprörda och rädda personer på en brottsplats berättar ofta mer för polisen i det ögon- blicket än senare under utredningen, då tystnadsmekanismer hunnit aktualiseras.