sou · H9B337 · 2022-01-01 00:00:00 — Att det kan behövas en särskild utbildning betyder inte heller att alla personliga assistenter behöver en och samma utbildning eller att det generellt bör krävas en viss utbildning för arbetet som personlig assistent. Vidare betyder det inte heller att arbetet som personlig assistent är ett okvalificerat yrke. Det är emellertid skillnad mellan att genom erfarenhetsbaserad kunskap lära sig att ge personligt utformat stöd till en person som exempelvis intar måltider genom sond eller att erhålla generell kunskap om sondmatning. Professionella yrkesgrupper i socialt arbete som hälso- och sjukvård som har erhållit generell kunskap genom sin högskoleutbildning har mycket att lära av personliga assistenter när det gäller att ge ett stöd som styrs av den enskilde, är anpassat och utformat efter den enskildes liv, och vardag och specifika behov och önskemål särskilt då hälso- och sjukvården ska vara personcentrerad och brukarinflytande ska vara en vägledande princip för socialt arbete. (2019) Socialförsäkringsrätt. (3 upplagan) . Astavik, W. (2003) Relationer som arbete. Förutsättningar för omsorgsfulla möten i . Askheim, O-P. (2005) Personal assistance –Direct payments or alternative public service. Does it matter for the promotion of user control? , 20 (3), 247 –260. , S (2008) Independent Living i . Independent Living: . , A.E & , M. (2007) Putting the Consumer First: An Introduction and Overview. Health Care an Educational Trust, 42 (1), 353–361. Brennan, C., Traustadóttir, R., , P. & , J. (2016). Are Cutbacks to Personal Assistance Violating ’s Obligations under the UN Convention on the Rights of Persons with Disabilities? Laws, 5 (2), 1-15. Bjursäter, K. (2010) Home enteral tube feeding –from patients’, relatives’ and nurses’ perspectives. Björvel, C. & , I. (2019) Omvårdnadsåtgärder. I: Ehrenber, A,, . (red) Omvårdnadens grunder. Ansvar och utveckling. W. (2012) . International Theory, Values and Practice. Brisenden, S. (1986) Independent Living and the Model of Disability. Disability, , 1 (2), 173–179. (2018) ansvar för personer med funktionsnedsättning. I , T. (red) Juridik för socialt arbete. Danermark, B. (2005) Sociologiska perspektiv på funktionshinder och handikapp. Danermark, B. ): Sociologiska perspektiv på funktionshinder och handikapp. Dellgran, (2015) Människobehandlande professioner i , , , och , (red.) Natur & Kultur. DeJong, G. (1979a) Attendant Care as a Prototype Independent Living service. and Rehabilitation, 60 (10), 477–482. DeJong, G. (1979b) Independent Living: From Social Movement to Analytic Paradigm. and Rehabilitation, 60 (10), 435–446. Ds (2008:23) FN:s konvention om rättigheter för personer med funktionsnedsättning Edebalk, PG. & , M. (2005) Kundval för äldre och funktionshindrade i . (2011). Personlig assistans i praktiken. Beredskap initiativ och vänslkaplighet. Doktorsavhandling i socialt arbete. (2018) Personliga assistenter i ”stand-by” är centralt för att skapa ett personligt och individuellt utformat stöd. I: Altermark, N., , H. & Chowdhury , M. (red) Forskning om personlig assistans; en antologi. , H., , PO. (kommande)”Tur att jag inte blev omprövad ”- samtal om ett villkorat liv med personlig assistans. Och Sauer, L. (2007) Omsorg som välfärdspolitisk ambition. I: , S. (red.) Social omsorg i socialt arbete. (2014) Hjälp för att bevara eller förändra? Åldersrelaterade diskurser om omsorg, stöd och service. Doktorsavhandling i socialt arbete. Rapport i socialt arbete 145. Fex, A. (2010) From Novice Towards Self-Care Expert. Studies of self care among persons using advanced technology at home. Division of Nursing Science. (2020a) Assistansersättning. (2020b) Assistansersättning. Glendinning, C. (2006) Cash and Care: in the . (1963) Behavior in Public Places. Notes on the Social. Organization of Gatherings : . Gough, R. (1997) Personlig assistans: en social bemästringsstrategi för människor med omfattande funktionshinder : en undersökning av hur pionjärerna för Independent Living – rörelsen i organiserar sin personliga assistans. (2016) Self-care and self-care advice for minor illness. People’s experiences and needs. Division of Nursing. Gäddman , R. och , U. (2018) Developing Care Professionals: in . Professions & Professionalism vol 8, no 2. (2012) Titulatur och utbildningskrav för baspersonal inom funktionshinderområdet i kommuner. HFD 2012 ref 41. HFD 2015 ref 46. HFD 2018 ref 21. Inspektionen för socialförsäkringen (2016) Sjukvårdande insatser och personlig assistans. Rapport 2016: 16. Inspektionen för socialförsäkringen. (2002) Den sociala omsorgens akademisering. (1996) Röster från en okänd värld: hur människor med fysiska funktionshinder och omfattande hjälpbehov upplever sina existensvillkor. Kommittéedirektiv (2020) Stärkt rätt till personlig assistans för stöd vid egenvård, vid tillsyn samt barn. (2018) Den personliga assistansens alternativkostnad. I: Altermark, N., , H. & Chowdhury , M. (red) Forskning om personlig assistans; en antologi. (2008) Att förverkliga rättigheter genom personlig assistans. Doktorsavhandling i socialt arbete. (2011). För din skull, för min skull eller för skams skull? : om LSS och bemötande (1. uppl.). (2004) Independent Living and Community Care: A Disempowering Framework. , 19 (5), 427–442. MYHFS (2019:1) Myndigheten för föreskrifter om utbildningar inom med inriktning stödpedagog inom funktionshinderområdet , R. (1991) Vårdens idéhistoria. (2005). ICF - om hälsa, miljö och funktionshinder. Region län (2017) Inriktningsdokument ”Titulatur och utbildningskrav inom funktionshinderområdet i läns kommuner. Parker, V. (1999) Personal assistance for students with disabilities in HE: The experience of the . , 14 (4), 483–504. Proposition (1992/93:159) Stöd och service till vissa funktionshindrade. Proposition (1995/96:146) Vissa frågor om personlig assistans. Proposition (2019/20:92) Personlig assistans för samtliga hjälpmoment som avser andning och måltider i form av sondmatning. (2013) föreskrifter om bedömningen av egenvård. Meddelandeblad Nr 6/2013. (2014) Kunskaper hos personal som ger stöd, service eller omsorg enligt SoL och LSS till personer med funktionsnedsättning. SOSF 2014: 2 Allmänna råd. (2011) Delegering av arbetsuppgifter inom hälso- och sjukvård och tandvård. SOSFS 1997: 14 (M) Föreskrifter och allmänna råd. (2017) Kommunernas stöd vid genomförande av egenvård. (2020) Internationell klassifikation av funktionstillstånd, funktionshinder och hälsa (ICF) svensk version 2020 av International Classification of Functioning, Disability and Health (ICF). SOU (2020:1) Översyn av yrket personlig assistent –ett viktigt yrke som förtjänar bra villkor. Betänkande av Utredningen om översyn av yrket personlig assistent. (2016) om personcentrererad vård. (2016) Människosyn och etik. Ungerson, C. & Yeadle, S. (2006) Conceptualizing Cash for Care: The Orgins of Conteporary In: C. Ungerson & S. Yeadle (eds. ): Cash for Care in Developed Welfare States. Waerness, K. (1980) Omsorg som lönearbete –en begreppsdiskusson. Årgång 1. s 6-17. Waerness, K. (1984) The Rationality of Caring. Economic and Industrial Democracy, 5(2), 185-211. Waerness, K. (1996) ”Omsorgsrationalitet”. I: , R. (red. ) Begreppet, vardagen, politiken, forskningen. (2019). Mat och ätande. I: , A-K. Och , H. (red) Omvårdnadens grunder. © rättighetslagar: rättigheter och rättssäkerheter Om rättighetslagar: rättigheter och rättssäkerheter , professor i allmän rättslära Avdelningen för juridik, Ett avgörande steg mot ett stärkande av funktionshindrades delaktighet i samhället togs då LLS, lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade, eller den s.k. rättighetslagen, trädde i kraft. Den innebar ett steg framåt i handikappolitiskt hänseende men också i rättsligt avseende, då lagstiftaren kom att pröva en förhållandevis ny rättslig modell med förstärkta individuella rättigheter som, inom välfärdsområdet, av olika skäl framstod som ett nödvändigt steg att ta. finns det befogad anledning att i rättsvetenskapligt hänseende reflektera över den föregående tidsperioden avseende rättighetslagen. Initialt ska emellertid påpekas att någon empiriskt grundad forskning inte presenteras här, utan i det följande ges reflektioner från ett övergripande rättsvetenskapligt perspektiv.1 Nedanstående text är avsedd att ge en bild av vissa grunddrag rörande s.k. rättighetslagar i den rättsvetenskapliga och rättspolitiska diskussionen. Utan att gå in på mer komplexa eller kontroversiella rättighetsteorier är min avsikt att ge några olika perspektiv och infallsvinklar på dessa frågor. Det är också angeläget att sätta själva diskussionen om rättighetslagar i en bredare samhällelig kontext, men även att, avslutningsvis, ge en bild över hur såväl denna kontext som denna diskussion förändrats det senaste kvartsseklet. Dispositionen är som följer. I avsnitt 2 ges vissa definitioner på vad som avses med rättighet, rättighetslagstiftning samt motsvarande begrepp som skyldighetslagstiftning och hur de hänger samman. I avsnitt 3 tecknas en tillbakablick över tidigare lagstiftning på området och som sedermera ledde fram till Omsorgslagen och LSS . Avsnitt 4 ser närmare på det politiska och lagtekniska valet mellan en skyldighetslagstiftning och en rättighetslagstiftning och de för- och nackdelar som vidhäftar de olika regleringsteknikerna. Med det föregående i bakgrunden följs frågan om rättigheterna i tillämpningen upp, d.v.s. om förstärkta rättigheter också förutsätter stärkta skyldigheter, och i förlängningen om detta i sin tur kan komma att innebära tydligare kvalifikationsgrunder för åtnjutande av rättigheten, och i sin tur vad detta kan betyda för institutet rättighetslagstiftning. Avsnitt 5 för över frågan om rättighetslagstiftning till reflektioner om därmed relaterade rättssäkerhetsfrågor. I avsnitt 6 ges en problematiserande bild av i vilket samhälleligt sammanhang sociala rättigheter kan inplaceras, givet nya förhållanden mellan offentlig, privat och ideell sektor. I samband härmed undersöks också tendenser och risker med ett ökat individuellt rättighetsperspektiv. Avslutningsvis ger avsnitt 7 några sammanfattande synpunkter på frågans vidare innebörd och påverkan i dagens förändrade situation. 1Denna text baseras huvudsakligen på de resonemang och källor som finns i mina följande publikationer inom området: Rättens polyvalens. En rättsvetenskaplig studie av sociala rättigheter och rättssäkerhet (2002, ak. ); ”Taking Social Rights Seriously (I): Om sociala rättigheters status”, for Rettsvitenskap 4/5 2005; “Taking Social Rights Seriously (II): Den handikappade lagen”, Retfærd 116 2007 samt ”Rättighetifiering: om rättigheternas tragedi”, i: T. Erhag, P. . (red.) Socialrätt under omvandling - om solidaritetens och välfärdsstatens gränser (Liber 2018). © rättighetslagar: rättigheter och rättssäkerheter Vad är en rättighetslag? Fenomenet och begreppet rättighetslagstiftning har vunnit ökad genklang . Rättigheter har tillgripits i allt större utsträckning i lagstiftningssammanhang för att trygga vissa behov eller särskilt utsatta gruppers situation. LSS var den första moderna rättighetslagen i egentlig mening (varom mera nedan) och den har uttryckligen varit förebild för annan lagstiftning , t.ex. Skollagen (2010:800): medan den tidigare Skollagen (1985) var av skyldighetskaraktär, är den nya skollagen en uttalad rättighetslag.2 Annan lagstiftning inom välfärdsområdet synes gå likartade vägar tillmötes. Till exempel har rättspolitiska förslag väckts om att LVU (1990:52) bör ges status som en tydlig rättighetslag. Rättighetslagstiftning tillgrips ofta på den grunden att det finns ett skyddsintresse som behöver extra och förstärkt rättsligt skydd, som ordinär lagstiftning anses vara otillräcklig för. Motsvarande skydd kan emellertid uppnås på andra sätt än att tillgripa specifik rättighetstilldelning; det kan till exempel röra sig om att vissa politikområden prioriteras som inte behöver nödvändiggöra rättighetslagstiftning (transporter, integration, miljöhänsyn osv), starkare sanktioner kan införas, ekonomiska styrmedel tillgripas, men det kan också ske genom en tydligare skyldighetslagstiftning. I viss mån handlar det här ytterst om en lämplighetsfråga avseende vilka områden som lämpar sig för respektive åtgärder. Rättighetslag och skyldighetslag: vad avses med det? För att kunna besvara den frågan måste man ställa sig frågan vad som menas med rättigheter, skyldigheter och friheter. En vanlig indelningsgrund är den mellan politiska, negativa och positiva rättigheter. Med politiska rättigheter avses individens rätt att räknas som medborgare och möjlighet att delta i det politiska beslutsfattandet. Det vill säga möjligheterna att ha faktisk möjlighet att få göra sin röst hörd. Negativa rättigheter innebär vanligen att de ger individen en frihet från inskränkningar och en skyddad sfär av personlig frihet. De medför begränsningar i statens och myndigheternas befogenheter. Rättigheterna är negativa i den meningen att staten ska avhålla sig från att intervenera i ‘privatsfären’ och respektera den personliga integriteten. De innefattar klassiska liberala fri- och rättigheter såsom religionsfrihet, yttrandefrihet, äganderätt, tryckfrihet, rösträtt mm. Med positiva rättigheter avses sådant som förpliktar staten till en viss prestation, ofta för att hjälpa svagare grupper i samhället till en dräglig tillvaro, men även genom mer omfattande socialförsäkringssystem, allmänna välfärdsrättigheter (skola, sjukvård mm)och mer preciserade sociala individuella rättigheter (handikapplagstiftning mm). De positiva rättigheterna kan sägas vara typiska inslag i en modern social- och välfärdsstat. Att de benämns positiva beror på att de vanligen kontrasteras till de negativa rättigheterna; de förpliktar staten till en positiv aktiv roll. De sociala rättigheterna som alltså uttrycker dessa positiva rättigheter har under välfärdsstaten erhållit en ökad tyngd och att erkänna dem har varit ett betydelsefullt framsteg i rättsvetenskapliga sammanhang.3 2Se SOU 2002:121 Skollag för kvalitet och likvärdighet (sid. 149) samt J. . ”God utbildning i lagens namn?” i: A. Fejes & M. (red.) Perspektiv på skolans problem. Vad säger forskningen? (, : 2020). 3Om detta se H. polyvalens. En rättsvetenskaplig studie av sociala rättigheter och rättssäkerhet (2002, ak. och ”Taking Social Rights Seriously (I): Om sociala rättigheters status”, for Rettsvitenskap 4/5 2005. © rättighetslagar: rättigheter och rättssäkerheter 2.1 Rättigheter och skyldigheter Vad är en rättighet och vad är en skyldighet? Det finns en mångfald olika teorier och sätt att definiera rättigheter och vad som kännetecknar dem. Och också vad som är typiskt för en social rättighet, som uttryck för en positiv rättighet enligt ovanstående. Ett tämligen vanligt påstående är att en individ har en rätt till, exempelvis, arbete eller att hon har rätt till socialbidrag, men kan det ifrågasättas om det föreligger en rättighet i egentlig mening; personen kan visserligen hävda sin rätt, men har ingen rättighet till arbete – d.v.s. det föreligger ju ingen skyldighet för någon annan, till exempel staten eller arbetsgivaren, att tillhandahålla något för denne speciellt arbete. Å andra sidan har en person naturligtvis rätt till socialbidrag, men under vissa förutsättningar såsom en viss levnadsstandard, under existensminimum mm – men har hon för den skull en obetingad rättighet? Däremot är förståelsen för att någon har rätt att yttra sig si eller så stor: man har självfallet en, ofta grundlagsfäst, rättighet och en yttrandefrihet. En tämligen inflytelserik teori om rättigheter preciserar själva rättighetsbegreppet i vissa beståndsdelar som står i relation till varandra.4 Vi kan, enligt den teorin, inte bara tala om en rättighet i största allmänhet, utan den måste preciseras till olika komponenter eller beståndsdelar. Idén med det synsättet är att klarlägga vilken sorts rättslig relation olika personer eller rättssubjekt har till varandra. En persons rättighetsposition motsvarar eller korrelerar med någon annans rättighetsposition. Rättigheter är sällan enkla, utan är ofta sammansatta komplex uppbyggda av olika kombinationer av dessa grundbegrepp och genom att klarlägga dem kan olika aspekter av rättigheten förtydligas. I den teorin är de korrelerande begreppsparen krav/plikt(skyldighet) och frihet/icke-krav samt kompetens/underkastelse av intresse för att här förtydliga vissa aspekter rörande de sociala rättigheterna. Ett (rättsligt) krav – eller kravrättighet, som teorin benämner den – som någon har mot någon motsvaras av att denne har en (rättslig) plikt eller skyldighet att uppfylla kravet [det innebär att om X har ett krav på att Y ska betala hen , innebär det att Y har en plikt att betala till X. Med andra ord betyder det att X’s krav på Y, motsvaras av eller är liktydigt med påståendet att Y har en plikt mot X]. Någons frihet (till exempel yttrandefrihet) korrelerar med att en annan person inte kan eller får ställa några krav på vad eller hur denne ska yttra sig, eller med en annan teknisk term ett icke-krav – om ett krav kunde ställas, skulle (yttrande)friheten bli en ofrihet, eller alltså en plikt/skyldighet [det innebär att om X har en frihet – är fri – att yttra sig om något, kan Y inte framföra ett krav på att X inte ska yttra sig. Y kan i själva verket inte kräva någonting alls; varken att X ska yttra sig eller att X inte ska yttra sig. Y kan alltså inte kräva någonting som gör att X’s frihet begränsas]. En kompetens eller befogenhet består i förmågan att ändra en rättslig relation mellan två parter; jag har exempelvis kompetensen som ställföreträdare att ingå ett avtal eller som 4Det som åsyftas här är den s.k. analytiska rättighetsteorin så som den framställdes av W. N. Hohfeld i två artiklar För en redogörelse av den se särskilt H. a.a. 2005 samt N. principfrågor (1988), kapitel 8. Teorin är inte utan svårigheter, och det finns andra konkurrerande rättighetsteorier som tar fasta på andra moment och definitioner, och syftet att här presentera några grunddrag av den betyder ingen särskild preferens för den, mer än att den tämligen pedagogiskt har ett visst förklaringsvärde i förevarande sammanhang. © rättighetslagar: rättigheter och rättssäkerheter privatperson att upprätta ett testamente. Korrelatet till en parts kompetens innebär att andra parten måste underkasta sig (ja, helt enkelt godta eller foga sig i) denna kompetens eller befogenhet. En myndighet eller kommun har exempelvis kompetens att besluta om diverse verksamheter som kommunmedborgarna eller den enskilde har att underkasta sig. Återför vi dessa begreppspar på distinktionen negativa och positiva rättigheter ovan, så kan man notera att klassiska rättigheter ofta är blandade; de är först och främst i teknisk mening friheter (yttrandefrihet, mötesfrihet, religionsfrihet osv) som ingen kan rikta några krav mot (icke-krav), men man kan också säga att de innefattar ett krav på att andra (t.ex. staten) har en skyldighet att respektera yttrandefriheten. Vad avser sociala positiva rättigheter är situationen historiskt blandad: ofta har de inte varit formulerade som genuina krav(rättigheter) utan de har garanterats via allmänt hållna skyldigheter för det allmänna, som då har haft en relativt stor frihet att bestämma socialpolitikens närmare utformning och på lokal tillämpningsnivå har kommunen delegerats en närmare angiven kompetens. Emellertid kan det noteras att med en samhällsutveckling som inneburit en förstärkt lagstiftning avseende enskildas rättigheter, så har den enskildes krav (på omsorg, insatser osv) blivit föremål för lagstiftning, liksom tydligare reglering av motsvarande skyldigheter och precisering av den kommunala kompetensen. Ser man på de sociala rättigheterna, som ovan nämnts baseras på att det allmänna (staten) har att positivt bidra till att trygga individernas tillvaro, kan deras rättsliga status karakteriseras som en skyldighet eller plikt för det allmänna. Den enskilde skulle då också kunna sägs inneha en motsvarande kravrättighet till sociala tjänster, om lagstiftningen medger denna konstruktion, d.v.s. den enskilde har ett rättsligt definierat krav. Kännetecknande är dock att preciserade och individualiserade (krav)rättigheter inte varit särskilt vanliga inom sociallagstiftningen, så att den enskilde kunnat utkräva en rättighet. har saknats såväl överprövningsmöjligheter som sanktionsmedel (se avsnitt 3 nedan), avsiktligen beroende på att det varit fråga om allmän målrelaterad ramlagstiftning eller att området huvudsakligen varit föremål för effektiv politisk styrning och konfliktlösning, som i sig inte nödvändiggjort rättighetslagstiftning i någon större omfattning.5 Men det är också fullt rimligt att teoretiskt beteckna sociala rättigheter som äkta (krav)rättigheter, om de definieras så i lagstiftningen. Utöver denna teoretiskt tekniska korrelation mellan rättigheter, skyldigheter, friheter och kompetenser så kan man också ange vissa kriterier på en rättighet i mer allmänna juridiska ordalag. Det brukar anföras att det av en funktionell rättighet i allmänhet bör krävas att den ska vara konkret såtillvida att klara rekvisit ska föreligga för rättsföljdens inträde; den ska vara bestämd i lag; den ska vara utkrävbar; den ska kunna överprövas; det ska finnas statlig tillsyn och det bör finnas adekvata tvångsmedel för rättighetens förverkligande.6 Denna konventionella rättighetskonstruktion har syftat till att garantera individen en hög grad av rättssäkerhet och förutsebarhet. Konstruktionen är påtagligt individcentrerad och förutsätter 5Det finns skilda rättsliga traditioner eller rättskulturer som förklarar denna skillnad i rättighetstänkande. Se H. ”Rättighetifiering: om rättigheternas tragedi”, i: T. Erhag, P. . (red.) Socialrätt under omvandling - om solidaritetens och välfärdsstatens gränser (Liber 2018); T. Kotkas & K. Veitch Social Rights in the Welfare State: Origins and Transformations (Routledge: 2017); M. ”Rättigheternas renässans och samiska markanvändares egendomsrättigheter till land”, Retfærd 2/2018. © rättighetslagar: rättigheter och rättssäkerheter individer som förmår aktualisera ’sin’ rättighet, något som är kännetecknande för den rättsstatliga rättssäkerhetsmodellen med tyngdpunkt på negativa rättigheter enligt ovan. Men vilka krav eller kriterier kan då ställas på välfärdsrättigheter som ofta är utpräglat behovsorienterade och där en komplex individuell behovsbedömning svårligen kan uppfylla samma krav på förutsebarhet? Och där välfärdsrättigheterna heller inte aktualiseras av resursstarka, eller annars kapabla, individer? Sociala rättigheter underställs teoretiskt i allmänhet samma krav som traditionella fri- och rättigheter, men det är ingalunda ovanligt att ytterligare kännetecken uppställs just för välfärdsrättigheter, till viss del därför att de är beroende av det allmännas aktiva roll. En ofta anförd lista – ’checklista,’ eller som jag själv benämnt dem, indikatorer i rättighetsstyrka – innefattar följande bedömningspunkter.7 1.Är förmånen formulerad som en individuell rättighet, eller är det frågan om en generell reglering? 2.Är förutsättningarna (kriterierna) för att erhålla förmånen angivna i lag? 3.Är förmånens innehåll angivet i lag? 4.Är förmånen beroende av budgetanslag? 6.Finns i lagen angivet former för statlig tillsyn och kontroll? 7.Finns i lagen angivna sanktionsmöjligheter gentemot myndigheter för utkrävande av individuella rättigheter? Allmänt kan dock sägas, att ju mer exakt och ju fler punkter som anges eller uppfylls (listan är inte uttömmande, utan kan troligtvis utökas), desto starkare kan rättigheten sägas vara och desto mindre möjligheter finns det att kringgå eller begränsa dess faktiska ändamål och effektivitet. Vad avser LSS kan man, numera, bejaka varje punkt ovan och teoretiskt konstatera att den är en rättighetslag.