sou · H9B347 · 2022-01-01 00:00:00 — Vilket innehåll planen i övrigt bör ha ankommer på den enskilda kommunen att inom vissa gränser själv bestämma. Gränserna har dragits upp i 4 kap. PBL som anger vad som får regleras i en detalj- plan (6–18 a §§). Planbestämmelserna kan t.ex. handla om mark- reservat, om placering, utformning och utförande av byggnader, om fastighetsindelning och om skydd för vissa särskilt värdefulla bygg- nadsverk, tomter, bebyggelseområden och allmänna platser. Av detaljplanen ska också framgå vilken genomförandetid planen har. Genomförandetiden – som är ett principiellt viktigt inslag i PBL-systemet – ska vara minst 5 och högst (4 kap. 21 § PBL). Det bör understrykas att planen inte upphör att gälla när genom- förandetiden löper ut, utan den fortsätter att gälla till dess den genom beslut av kommunen ändras eller upphävs (4 kap. 38 § PBL). Eftersom en ansökan om lov för en åtgärd som är förenlig med detaljplanens bestämmelser i princip inte kan avslås så länge planen gäller, kan detaljplanen sägas ge fastighetsägaren en s.k. byggrätt. Kommunen får vidare anta områdesbestämmelser för att i vissa avseenden reglera begränsade områden av kommunen som inte om- fattas av en detaljplan. Möjligheterna till reglering är inte så omfat- tande som i detaljplanen (4 kap. 41–43 §§ PBL). Områdesbestäm- melser är bindande, men ger inte någon byggrätt. Avslutningsvis kan nämnas att i och län ska regional fysisk planering ske genom respektive region. En regionplan ska ange de grunddrag för användningen av mark- och vattenområ- den och de riktlinjer för lokaliseringen av bebyggelse och byggnads- verk som har betydelse för länet. Planen är inte bindande utan ska ge vägledning för beslut om översiktsplaner, detaljplaner och områdes- bestämmelser (7 kap. 1–2 §§ PBL). Med plangenomförande menas vanligen sådana åtgärder som vidtas för att förverkliga de syften som kommer till uttryck i en detaljplan. Bestämmelserna om plangenomförande återfinns i huvudsak i 6 kap. PBL, men även i t.ex. 14 och 15 kap. Utöver bebyggandet av marken, omfattar planens genomförande t.ex. byggande av gator, anläggande av vatten och avlopp samt fastighetsrättsliga åtgärder såsom fastig- hetsbildning och inrättande av gemensamhetsanläggningar. I 4 kap. 31 § PBL anges att en beskrivning av hur detaljplanen ska förstås och genomföras (planbeskrivning) ska finnas tillsammans med planen. Planbeskrivningen ska innehålla en redovisning av bl.a. hur planen är avsedd att genomföras. Av redovisningen ska framgå de organisatoriska, tekniska, ekonomiska och fastighetsrättsliga åt- gärder som behövs för att planen ska kunna genomföras på ett sam- ordnat och ändamålsenligt sätt samt vilka konsekvenser dessa åtgär- der får för fastighetsägarna och andra berörda (4 kap. 33 § första stycket 3 och andra stycket). 6 kap. PBL innehåller vidare bestämmelser om genomförande av detaljplan för allmänna platser när kommunen är huvudman. Bestäm- melserna avser kommunens rätt att lösa in fastigheter, mark och andra utrymmen, ordnandet och underhållet av allmänna platser, och fastig- hetsägares skyldighet att betala för gatukostnader m.m. Kapitlet inne- håller även bestämmelser om s.k. exploateringsavtal. (6 kap. 1 § PBL). I 2 kap. PBL regleras vilka allmänna och enskilda intressen som ska beaktas. I 8 kap. återfinns kraven på byggnadsverk, tomter och all- männa platser. För att säkerställa att kraven efterlevs krävs att vissa åtgärder för- prövas, antingen genom lov eller anmälan (9 kap. PBL och 6 kap. PBF). Enligt PBL krävs tillstånd (bygglov, rivningslov respektive marklov) för vissa byggnads-, rivnings- och markarbeten. I fråga om vissa åtgärder gäller i stället krav på anmälan till . En närmare beskrivning av lov- och anmälningsplikten finns i kapi- tel 4. Förutsättningar för att få lov beskrivs i kapitel 5. Kontroll, tillsyn och överklagande I fråga om de s.k. tekniska egenskapskraven (8 kap. 4–7 § PBL) sker kontrollen i huvudsak enligt bestämmelserna i 10 kap. PBL, inne- bärande bl.a. att det krävs ett startbesked innan en åtgärd får påbörjas och ett slutbesked innan byggnadsverket får tas i bruk. Det finns också en möjlighet för det allmänna att genom tillsyn och påföljder ingripa i efterhand mot en åtgärd genom förbud, handräckning, före- läggande och byggsanktionsavgift enligt 11 kap. PBL. Slutligen finns i 13 kap. PBL bestämmelser om överklagande av beslut enligt PBL. PBF kompletterar PBL och innehåller bestämmelser om bl.a. defini- tioner, planer och områdesbestämmelser, krav på byggnadsverk, lov och anmälan, tillsyn, byggsanktionsavgifter och bemyndiganden. bemyndigande att meddela föreskrifter framgår av 10 kap. PBF. Här kan nämnas t.ex. föreskrifter (2020:5) om detalj- plan (jfr även allmänna råd [2020:6] om redovisning av reglering i detaljplan) och föreskrifter och allmänna råd (2020:8) om planbeskrivning. I BBR, finns vidare ett stort antal föreskrifter och allmänna råd till PBL och PBF. Föreskrifter och allmänna råd om bärförmåga, stadga och beständighet hos bärande konstruktioner finns vidare i föreskrifter och allmänna råd (2011:10) om tillämpning av europeiska konstruktionsstandarder (eurokoder), . Balkens disposition och syfte m.m. (MB) omfattar 33 kapitel och är indelad i sju avdelningar. I balken regleras bl.a. allmänna hänsynsregler (2 kap.), bestämmelser för hushållning med mark- och vattenområden (3–4 kap.), miljökvalitets- normer (5 kap.), miljöbedömningar (6 kap.), områdesskydd (7 kap.), miljöfarlig verksamhet (9 kap.), vattenverksamhet (11 kap.) och av- fall (15 kap.). Ett antal förordningar har utfärdats med stöd av bemyndiganden , t.ex. förordningen (1998:899) om miljöfarlig verksam- het och hälsoskydd (FMH), förordningen (1998:1388) om vatten- verksamheter och miljöbedömningsförordningen (2017:966). Enligt portalparagrafen (1 kap. 1 § första stycket MB) syftar bal- kens bestämmelser till att främja en hållbar utveckling som innebär att nuvarande och kommande generationer tillförsäkras en hälsosam och god miljö. En sådan utveckling bygger på insikten att naturen har ett skyddsvärde och att människans rätt att förändra och bruka naturen är förenad med ett ansvar för att förvalta naturen väl. Miljö- balken ska tillämpas så att människors hälsa och miljön skyddas mot skador och olägenheter oavsett om dessa orsakas av föroreningar eller annan påverkan, värdefulla natur- och kulturmiljöer skyddas och vårdas, den biologiska mångfalden bevaras, mark, vatten och fysisk miljö i övrigt används så att en från ekologisk, social, kulturell och samhällsekonomisk synpunkt långsiktigt god hushållning tryggas, och återanvändning och återvinning liksom annan hushållning med material, råvaror och energi främjas så att ett kretslopp uppnås. Allmänt om förhållandet mellan PBL och tillämpningsområde är mycket vidsträckt. Som huvud- regel är bestämmelserna parallellt tillämpliga med dem i PBL, såvida inte det i PBL anges att de är direkt tillämpliga (se t.ex. 2 kap. 2 § PBL). De allmänna hänsynsreglerna i 2 kap. är t.ex. inte direkt tillämpliga vid prövning av ärenden enligt PBL. Skälet har an- getts vara bl.a. att PBL redan har eget ett väl utvecklat system med hän- synstagande till miljö- och hälsoaspekter vid de avvägningar mellan motstående intressen som ska göras i ett plan- eller lovärende.47 Sam- tidigt finns det nära samband mellan lagstiftningarna, så nära att det vid balkens tillkomst diskuterades om bestämmelserna i borde arbetas in i balken.48 Även om PBL och således gäller parallellt har plan- beslut i viss utsträckning rättsverkan även vid prövning enligt balken (se t.ex. 2 kap. 6 § tredje stycket och 7 kap. 8 § MB). Även lovbeslut enligt PBL kan få rättsverkningar vid prövning enligt (se 26 kap. 9 a § MB). Det kan också nämnas att det i PBL, utöver den allmänna sam- ordningsbestämmelsen i 2 kap. 11 §, finns bestämmelser om samord- ning av handläggningen av vissa ärenden med vissa ärenden som ska prövas enligt (9 kap. 24 § PBL). Hushållningsbestämmelserna i 3 och 4 kap. är direkt tillämpliga enligt PBL (2 kap. 2 § PBL). Exempel på områden av riks- intresse enligt 3 kap. är områden av riksintresse för naturvården, kulturmiljövården eller friluftslivet (3 kap. 6 § MB) eller områden av riksintresse på grund av att de behövs för totalför- svarets anläggningar (3 kap. 9 § MB). I 4 kap. finns vissa geografiskt utpekade riksintresseområden. Uppgifter om vilka områden som bedöms vara av riksintresse enligt 3 kap. ska lämnas av respektive ansvarig sektors- myndighet enligt bestämmelserna i förordningen (1998:896) om hus- hållning med mark- och vattenområden. I sammanhanget bör det nämnas att den myndighet som hand- lägger ett mål eller ärende enligt ska se till att sådana planer enligt PBL och sådant planeringsunderlag som behövs för att belysa frågor om hushållning med mark och vatten finns tillgängliga i målet eller ärendet (3 kap. 11 § MB). ska kommunen i översiktsplanen redovisa riksintressen enligt 3 eller 4 kap. miljö- balken (3 kap. 4 § PBL). Staten genom har vidare ett särskilt ansvar för att riksintressen enligt 3 och 4 kap. tillgodoses (se t.ex. 3 kap. 10 §, 5 kap. 14 § och 11 kap. 10 § PBL). 1997/98:90 s. 157. 1997/98:45 Del 1 s. 185. Regeringen – eller i vissa fall en myndighet – får enligt 5 kap. 1 § för vissa geografiska områden eller för hela landet med- dela föreskrifter om kvaliteten på mark, vatten, luft eller miljön i övrigt, om det behövs för att varaktigt skydda människors hälsa eller miljön eller för att avhjälpa skador på eller olägenheter för männi- skors hälsa eller miljön (miljökvalitetsnormer). Sådana föreskrifter har meddelats t.ex. genom luftkvalitetsförordningen (2010:477). Av 2 kap. 10 § PBL framgår att vid planläggning och i andra ären- den enligt PBL ska miljökvalitetsnormerna följas. I 6 kap. finns bestämmelser om identifiering, beskrivning och bedömning av miljöeffekter vid planering av och beslut om planer och program (strategiska miljöbedömningar) och verksamheter och åtgärder (specifika miljöbedömningar). Syftet med en miljöbedömning är att integrera miljöaspekter i planering och beslutsfattande så att en hållbar utveckling främjas (6 kap. 1 § MB). Ytterligare bestämmelser finns i miljöbedömnings- förordningen. 6 kap. är i vissa delar och under vissa förutsättningar direkt tillämpligt i planärenden enligt PBL (4 kap. 34 och 35 §§, även 33 b § PBL). Strandskydd och andra områdesskydd I 7 kap. finns bestämmelser om skydd av områden, t.ex. om Natura 2000, naturreservat och strandskydd. Strandskydd gäller vid havet och vid insjöar och vattendrag. Strandskyddet syftar till att långsiktigt trygga förutsättningarna för allemansrättslig tillgång till strandområden, och bevara goda livs- villkor för djur- och växtlivet på land och i vatten (7 kap. 13 § MB). Strandskyddet omfattar enligt 7 kap. 14 § land- och vattenområdet intill från strandlinjen vid normalt medel- vattenstånd (strandskyddsområde). får i det enskilda fallet besluta att utvidga strandskyddsområdet till högst från strandlinjen, om det behövs för att säkerställa något av strand- skyddets syften. får i det enskilda fallet och under vissa förutsättningar besluta att upphäva strandskyddet i ett område (7 kap. 18 § MB). Be- stämmelser om kommunens möjligheter att upphäva strandskyddet genom en bestämmelse i en detaljplan finns i 4 kap. 17 § PBL. Läns- styrelsen kan upphäva en detaljplan om strandskydd upphävs i strid med gällande bestämmelser (11 kap. 10 och 11 §§ PBL). Inom ett strandskyddsområde får som huvudregel bl.a. inte nya byggnader uppföras (7 kap. 15 § MB). respektive kom- munen kan dock om det finns särskilda skäl i ett enskilt fall ge s.k. strandskyddsdispens (7 kap. 18 a och b §§ MB). Vad som utgör sär- skilda skäl regleras i 7 kap. 18 c–e §§ . Av betydelse kan bl.a. vara om fråga är om ett område för landsbygdsutveckling i strandnära lägen. En översiktsplan enligt PBL ska ge vägledning vid bedömningen av om en plats ligger inom ett sådant område (7 kap. 18 e § MB).49 Miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd I 9 kap. finns bestämmelser om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd. Bestämmelserna gäller parallellt med bestämmel- serna om olägenhet för människors hälsa i PBL och PBF. Med stöd av bestämmelserna om tillstånds- och anmälningsplikt för miljöfarliga verksamheter har regeringen beslutat miljöprövnings- förordningen (2013:251, MPF). Förordningen innehåller bestäm- melser om vilka verksamheter och åtgärder som ska vara tillstånds- respektive anmälningspliktiga. Indelningen utgår från vissa storlekar, exempelvis ett visst antal djur, ett visst antal kvadratmeter, kubik- meter eller ett visst antal ton. Anmälan eller tillstånd krävs bl.a. för djurhållning, malmbrytning, slakterier, livsmedel, rökeri, maltdrycker, garverier, sågverk, lagring av timmer, kemiska produkter, sprängämnen, cementugnar, skeppsvarv, lagring av olja och gas, biogasanläggning, kärnkraftsreaktor, vindkraftverk, värmepump, fordonsservice och drivmedelshantering, hamnar, flygplatser, tankrengöring, rening av avloppsvatten, avfallsanläggning, samt skjutbanor och motorbanor. Vilka verksamheter och åtgärder som omfattas av krav på tillstånd 49Utredningen om översyn av strandskyddet har överlämnat sitt betänkande Tillgängliga stränder – ett mer differentierat strandskydd (SOU 2020:78), i vilket föreslås flera ändringar av den nuvarande strandskyddsregleringen. eller anmälan enligt miljöprövningsförordningen är intressant i ett lovperspektiv, bl.a. då åtgärder som omfattas av tillstånd i vissa fall inte omfattas av krav på lov (jfr 6 kap. 2 § första stycket 2 PBF). Med stöd av 9 kap. har regeringen också beslutat för- ordningen (2015:216) om trafikbuller vid bostadsbyggnader. I för- ordningen finns bestämmelser om riktvärden för buller utomhus för spårtrafik, vägar och flygplatser vid bostadsbyggnader. Förordningen innehåller även bestämmelser när det gäller beräkning av bullervärden vid bostadsbyggnader. Bestämmelserna ska i första hand tillämpas vid planläggning och i ärenden om bygglov och förhandsbesked vid bedömning av om kravet på förebyggande av olägenhet för männi- skors hälsa enligt 2 kap. 6 a § PBL är uppfyllt. Vidare bör förordningen om miljöfarlig verksamhet och hälso- skydd nämnas, vilken reglerar bl.a. tillståndsplikt för viss miljöfarlig verksamhet samt innehåller vissa särskilda bestämmelser till skydd mot olägenheter för människors hälsa. Anmälan för samråd vid ändring av naturmiljön Av 12 kap. 6 § framgår att kan en verksamhet eller en åtgärd som inte omfattas av tillstånds- eller anmälningsplikt enligt andra bestämmelser i komma att väsentligt ändra natur- miljön, ska anmälan för samråd göras hos den myndighet som utövar tillsynen enligt bestämmelser i 26 kap. eller bestämmelser som har meddelats med stöd av samma kapitel. Samrådsplikt kan uppkomma t.ex. vid anläggande av vissa solenergianläggningar. I detta avsnitt finns en kortfattad beskrivning av vissa specialförfatt- ningar vilka som huvudregel gäller parallellt med PBL och som i förekommande fall syftar till att säkerställa vissa av de intressen som även PBL reglerar. I vissa fall är tillståndsplikten eller motsvarande dock beroende av om åtgärden i fråga även omfattas av krav på lov eller inte och om åtgärden avses vidtas i ett område som omfattas av en detaljplan eller inte. Redovisningen är inte uttömmande, utan vi har valt ut de författningar som vi funnit mest angelägna att beskriva utifrån vårt utredningsuppdrag. Författningarna är inte redovisade i I stället redovisas de samlat utifrån sakområde, exempelvis har vi redovisat de författningar som finns på det fastig- hetsrättsliga området samlat. Kulturmiljölagen (1988:950, KML) innehåller bestämmelser som syftar till att tillförsäkra nuvarande och kommande generationer tillgång till en mångfald av kulturmiljöer (1 kap. 1 § KML). I lagen finns be- stämmelser om ortnamn, fornminnen, byggnadsminnen och kyrk- liga kulturminnen, om utförsel och återlämnande av kulturföremål samt om militär användning av kulturegendom. I lagen anges också uttryckligen att bestämmelser om kulturmiljön också finns i bl.a. PBL och . En byggnad som har ett synnerligen högt kulturhistoriskt värde eller som ingår i ett bebyggelseområde med ett synnerligen högt kulturhistoriskt värde får förklaras för byggnadsminne av länsstyrel- sen. Bestämmelserna om byggnadsminnen får också tillämpas på parker, trädgårdar eller andra anläggningar (3 kap. 1 § KML). Inte bara enskild värdefull byggnad kan byggnadsminnesförklaras, utan även andra byggnader, om de ingår i ett bebyggelseområde av samma värde.50 Som exempel på anläggningar kan nämnas bryggor, murar, vallgravar, kvarnar, sågar och broar.51 Genom skyddsbestämmelser ska anges på vilket sätt byggnaden ska vårdas och underhållas samt i vilka avseenden den inte får ändras. Föreskrifterna får också innehålla bestämmelser om att ett område kring byggnaden ska hållas i sådant skick att byggnadsminnets ut- seende och karaktär inte förvanskas. Om det finns särskilda skäl, får lämna tillstånd till att ett byggnadsminne ändras i strid mot skyddsbestämmelserna (3 kap. 2 och 14 §§ KML). Statliga byggnadsminnen regleras på ett motsvarande sätt i för- ordningen (2013:558) om statliga byggnadsminnen. Kvalifikationskravet för byggnadsminnesförklaring anses sträcka sig längre än det som följer av 8 kap. 13 § PBL. Båda regleringar kan dock vara parallellt tillämpliga på samma byggnadsverk. 1987/88:104 s. 49. 1987/88:104 s. 86, även SOU 1996:128 s. 95. uttalas att det är viktigt med samordning stat och kommun emellan vad gäller bevarandefrågor.52 Avslutningsvis bör nämnas att kulturhistoriska värden i kyrko- byggnader, kyrkotomter, kyrkliga inventarier och begravningsplatser är skyddade enligt 4 kap. kulturmiljölagen. Kyrkobyggnader och kyrkotomter ska vårdas och underhållas så att deras kulturhistoriska värde inte minskas och deras utseende och karaktär inte förvanskas (4 kap. 2 § KML). Av 4 kap. 3 § kulturmiljölagen framgår bl.a. att kyrkobyggnader som är uppförda och kyrkotomter som har tillkom- mit före utgången av 1939 inte på något väsentligt sätt får ändras utan tillstånd av . Begravningslagen (1990:1144, BL) innehåller bestämmelser om bl.a. begravningsplatser, krematorier, gravsättning och gravrätt. Begravningsplatser definieras som områden eller utrymmen som är behörigen anordnade för förvaring av avlidnas stoft eller aska och som har tagits i anspråk för detta ändamål, främst kyrkogårdar eller andra gravområden, minneslundar, kolumbarier eller urnmurar. Grav- anordningar definieras som gravvårdar och andra gravöverbyggna- der, stenramar, staket eller andra liknande anordningar på en grav- plats (1 kap. 1 § BL). Av 2 kap. 14 § begravningslagen framgår att en begravningsplats får överlåtas eller användas för annat än det avsedda ändamålet bara efter tillstånd. Även för nedläggning helt eller delvis av en begravningsplats krävs tillstånd. Väglagen och lagen om byggande av järnväg I väglagen (1971:948, VägL) regleras allmänna vägar i fråga om bl.a. väghållningsansvaret för det allmänna vägnätet, byggande av allmän väg, drift av väg samt intrångsersättning till markägare. I lagen (1995:1649, LBJ) om byggande av järnväg regleras bl.a. planering och byggande av järnvägar samt rätten att få mark inlöst. Den som avser att bygga en allmän väg respektive järnväg ska upprätta en vägplan respektive järnvägsplan (14 a § VägL och 2 kap. 1 § LBJ). Förfarandet för att ta fram vägplan och järnvägsplan är i 1985/86:1 s. 447 f. vissa delar samordnat med bestämmelserna om framtagandet av detaljplaner i PBL (se t.ex. 5 kap. 7 a § PBL, 15 b, 16 c och 17 §§ VägL samt 2 kap. 6, 11 och 12 §§ LBJ). Inom område med detaljplan eller områdesbestämmelser får väg eller järnväg inte byggas i strid mot planen eller bestämmelserna men om syftet med planen eller bestämmelserna inte motverkas, får dock mindre avvikelser göras (14 § VägL och 1 kap. 5 § LBJ). Vad som föreskrivs om järnväg i lagen om byggande av järnväg tillämpas också på tunnelbana och spårväg. Om en tunnelbana eller en spårväg byggs med stöd av en detaljplan enligt PBL behöver dock bestämmelserna i lagen om byggande av järnväg inte tillämpas (1 kap. 1 § andra stycket LBJ). Enligt väglagen krävs väghållningsmyndighetens tillstånd för att uppföra byggnader m.m. inom ett vägområde (43 och 44 §§ VägL). Intill ett vägområde krävs i stället tillstånd för att upp- föra byggnader, göra tillbyggnader eller utföra andra anläggningar eller vidta andra sådana åtgärder som kan vara till olägenhet för vägens bestånd, drift eller brukande (45 § första stycket 1 VägL). Ytterligare bestämmelser om tillståndsplikt finns i 46–48 §§ väglagen. Tillstånds- plikt gäller dock inte i förekommande fall inom områden med detalj- plan och inte heller i fråga om åtgärder för vilka bygglov krävs, då alltså en prövning i stället sker enligt bestämmelserna i På den järnvägsmark som anges i en fastställd järnvägsplan får inte utan tillstånd av uppföras byggnader, göras till- byggnader, utföras andra anläggningar eller vidtas andra åtgärder som väsentligt kan försvåra områdets användning för järnvägsända- mål (3 kap. 2 § LBJ). Generellt bör ny bebyggelse inte tillåtas inom ett område om från järnvägen (räknat från järnvägsspårets mitt på närmaste spår).54 Enligt 6 kap. 1 § 2, 7 och 10 PBF krävs det bygglov för att anordna, inrätta, uppföra, flytta eller väsentligt ändra upplag och materialgårdar, murar och plank samt transformatorstationer. En vägplan eller järn- vägsplan kan dock under vissa förutsättningar reglera undantag från krav på bygglov för dessa anläggningar (16 a § VägL, 2 kap. 9 § LBJ samt 6 kap. 2 § första stycket 4 PBF). 1985/86:118 s. 33. 54Se i samhällsplaneringen – underlag för tillämpning av 3–5 kap. och av (Rapport 2016:148) s. 101 och 115. Jfr även 9 kap. 4 a § PBL. Lagen om allmänna vattentjänster Lagen (2006:412) om allmänna vattentjänster syftar till att säker- ställa att vattenförsörjning och avlopp ordnas i ett större samman- hang, om det behövs med hänsyn till skyddet för människors hälsa eller miljön (1 §). Ilagen regleras bl.a. kommunens skyldighet att ordna vattentjänster, en allmän va-anläggnings verksamhetsområde, fastighetsägares rätt att använda en allmän va-anläggning, skyldighet att betala avgifter för allmänna vattentjänster, avgifternas storlek och grunderna för hur de beräknas, skadeståndsansvar m.m. Avgifter enligt lagen ska bestämmas så att kostnaderna fördelas på de avgiftsskyldiga enligt vad som är skäligt och rättvist (31 §). Ordningslagen (1993:1617) innehåller särskilda föreskrifter om all- männa sammankomster och offentliga tillställningar samt föreskrif- ter om allmän ordning och säkerhet i övrigt dels vid sammankomster och tillställningar, på offentliga platser och vid vissa anläggningar och verksamheter, dels i viss kollektiv persontrafik, dels vid vissa idrottsarrangemang. Allmänna sammankomster och offentliga tillställningar får inte utan tillstånd anordnas på offentliga platser. Tillstånd att anordna offentlig tillställning krävs som huvudregel även i annat fall, om det är fråga om offentliga danstillställningar, tivolinöjen, marknader eller liknande nöjestillställningar eller tävlingar eller uppvisningar i motor- sport eller flygning (2 kap. 4 §). Den som avser att inom ett område som redovisas i detaljplan anordna en sådan allmän sammankomst utomhus eller offentlig till- ställning som det inte krävs tillstånd för enligt 4 §, ska i stället an- mäla detta. Anmälningsskyldighet gäller också som huvudregel och under vissa förutsättningar för en allmän sammankomst som an- ordnas inomhus inom ett område som redovisas i detaljplan och för en offentlig tillställning som anordnas utomhus utom detaljplanelagt område (2 kap. 5 §). I 3 kap. 1 § ordningslagen anges vidare att en offentlig plats inom detaljplanelagt område inte utan tillstånd av får användas på ett sätt som inte stämmer överens med det ändamål som platsen har upplåtits för eller som inte är allmänt vedertaget.