sou · H9B335 · 2022-01-01 00:00:00 — Vi delar också polis- och åklagarmyndigheternas uppfattning att om en reglering om anonyma vittnen införs skulle den, som utgångspunkt, framför allt kunna fylla en funktion när det gäller tillfällighetsvittnen som åbe- ropas i rättegångar om allvarliga brott som begåtts inom ramen för kriminella nätverk. Det är framför allt vid sådana vittnesmål – till skillnad från vittnesmål från någon som har koppling till det krimi- nella nätverket – som ett beslut om anonymitet skulle kunna fylla en praktisk funktion. Det bör dock framhållas att även beträffande tillfällighetsvittnen skulle det endast i speciella undantagsfall vara möjligt att hålla iden- titeten dold för den misstänkte eller tilltalade. Som konstaterats skulle ett beslut om anonyma vittnen behöva fattas av domstol, vilket inne- bär att polis och åklagare – såsom är fallet också i våra nordiska grann- länder – inte skulle kunna lova ett vittne att han eller hon kommer att få lämna sina uppgifter anonymt i en kommande rättegång. Några garantier för att identiteten inte kommer att röjas kan, även om dom- stolen skulle fatta ett sådant beslut, heller aldrig ges. Som framgår av den internationella utblicken tillämpas också bestämmelserna i våra nordiska grannländer om anonyma vittnen extremt sällan. Till detta kommer att det är svårt att – även med beaktande av de exempel som polis- och åklagarmyndigheterna framhållit i avsnitt 6.6 –närmare uttala sig om i vilka situationer det skulle komma i fråga att utnyttja det mycket begränsade utrymmet för tillfällighetsvittnen att lämna sina uppgifter anonymt. Erfarenheterna från våra nordiska grannländer ger ingen närmare ledning. Det finns heller inte någon specifik forskningsstudie om hur vanligt det är i att vittnen faktiskt hotas i samband med att de lämnar uppgifter under förundersökningen eller inför domstol, inte heller om hur vanligt det är att sådana hot förverkligas eller om en möjlighet att vittna anonymt skulle öka benägenheten att vittna. Det bör emellertid framhållas att det av Brå:s forskning framgår att det är ovanligt med otillåtna påverkansförsök eller konkreta hotbilder mot vittnen. Resultat från talar också för att det, gene- rellt sett, är förhållandevis ovanligt att personer väljer att inte sam- arbeta med de rättsvårdande myndigheter på grund av att de känner rädsla (se Brå 2019:10 s. 25). Många som bor i utsatta områden (se närmare om sådana områden i avsnitt 3.3.3) ger dock uttryck för att de skulle vittna om det fanns en möjlighet att göra det anonymt45 (se Brå 2018:6 s. 69). Att det endast i särskilda undantagssituationer skulle vara aktuellt att tillåta ett vittne att lämna sina uppgifter anonymt talar också mot att ett system med anonyma vittnen skulle lösa de problem med tyst- nadskulturer som finns i framför allt utsatta områden. Med hänsyn till det förväntade mycket begränsade tillämpningsutrymmet för en 45Det finns dock vissa oklarheter när det gäller vad som avses med anonyma vittnesmål enligt den aktuella studien. Det är t.ex. oklart om de som svarat förutsatt/förstått att även vid ett anonymt vittnesmål måste vittnet inställa sig till förhör i domstol och att försvaret kommer ges möjlighet att ställa eller föra fram frågor. reglering med anonyma vittnen finns det snarare en risk för att om en sådan reglering införs så skulle det kunna leda till orealistiska för- väntningar på möjligheten att anonymt kunna lämna uppgifter under en brottsutredning och i en rättegång, vilket i förlängningen kan skada tilltron till rättsväsendet. Vidare kan införandet av ett system med anonyma vittnen bidra till att förstärka föreställningen om vittnes- situationen som något som är i sig farligt och därför bör undvikas. Som angetts ovan är det emellertid, baserat på det underlag vi har fun- nit, ovanligt med otillåtna påverkansförsök eller konkreta hotbilder mot vittnen. Att införa en möjlighet att vittna anonymt skulle utgöra en förhål- landevis stor förändring av den svenska processordningen. En sådan ordning skulle inskränka den grundläggande principen om att den tilltalade ska ha full insyn i de omständigheter som läggs till grund för en fällande dom. En sådan förändring måste därmed ha starka skäl för sig. En grundläggande begränsning av en ordning med anonyma vitt- nen hade tagit sikte på brottets allvar; en sådan reglering skulle en- dast bli aktuell att tillämpa i brottsutredningar eller rättegångar som gäller särskilt allvarliga brott. Det rättsliga utrymmet för att införa och tillämpa en reglering om anonyma vittnen är därutöver begränsat. ställer upp flera krav för att godta sådana förfaranden, bl.a. krav på att det ska finnas starka processuella skyddsåtgärder för den tilltalade. I viss utsträckning är det också oklart hur avgöranden angående anonyma vittnen bör tolkas utifrån en svensk kontext. Dessutom finns det ett flertal komplicerade frågor angående hur en sådan reglering skulle utformas för att vara effektiv, men rättssäker. Det handlar bl.a. om när ett beslut om vittnesanonymitet ska fattas och om förutsättningarna att ompröva ett sådant beslut. Ett sådant system skulle också – beroende på hur det utformas – kunna leda till svåra lojalitetskonflikter mellan den misstänkte eller tilltalade och hans eller hennes försvarare. Ett anonymt vittnesmål begränsar vidare möjligheten för den till- talade att ifrågasätta vittnets trovärdighet. Det kan i sin tur förväntas leda till att domstolen, som regel, kommer tillmäta ett anonymt vitt- nesmål ett begränsat bevisvärde. Som utgångspunkt torde det vara uteslutet att ett anonymt vittne utgör den enda eller den avgörande (i bemärkelsen den starkaste) bevisningen mot en tilltalad. Att ett flertal länder i har regleringar om anonyma vittnen kan anses tala för att en sådan ordning bör införas även i . Som regel tycks dock bestämmelser om anonyma vittnen i andra länder användas endast i särskilda undantagsfall. Det finns heller inga upp- gifter som talar för att avsaknaden av ett system med anonyma vitt- nen begränsar möjligheterna för de brottsbekämpande myndigheterna att fullt ut delta i det internationella samarbetet mot gränsöverskri- dande brottslighet. En reglering om anonyma vittnen hade framför allt kunnat fylla en funktion när det gäller tillfällighetsvittnen som hörs i utredningar eller rättegångar om allvarliga brott som begåtts inom ramen för kriminella nätverk. Även för sådana personer skulle dock utrymmet för att vittna anonymt vara mycket begränsat. Detta dels för att det sällan finns en tillräckligt tydlig hotbild mot sådana personer, dels för att anonymiteten ibland inte fyller någon funktion – t.ex. om den tilltalade vet eller på grund av de uppgifter vittnet lämnar eller på annat sätt kan skaffa sig kännedom om vem vittnet är. Att någon garanti inte kommer att kunna ges till ett vittne om att han eller hon kan vara anonym under hela rättsprocessen hade troligtvis också avsevärt begränsat viljan att vittna anonymt. Detta gäller såväl för tillfällighets- vittnen som för andra vittnen. Det ovan sagda talar, enligt vår bedömning, för att en reglering om anonyma vittnen i högst begränsad utsträckning skulle bidra till utredningar av eller lagföringar för brott. I enskilda fall skulle en så- dan reglering dock kunna fylla en viss funktion. Det måste också beaktas att med hänsyn till det förväntade mycket begränsade tillämp- ningsområdet, så finns det en risk för att införandet av en reglering med anonyma vittnen kan leda till orealistiska förväntningar på möj- ligheten att anonymt kunna lämna uppgifter under en brottsutred- ning och i en rättegång. Detta kan i förlängningen skada tilltron till rättsväsendet. Mot denna bakgrund anser vi sammantaget att de skäl som talar mot att införa en reglering som ger möjlighet för vittnen att lämna sina uppgifter anonymt är starkare än de som talar för en sådan regler- ing. Vi anser därför att det inte bör införas en möjlighet att vittna anonymt. Däremot anser vi att det finns anledning att på ett generellt plan stärka stödet till och skyddet av vittnen i syfte att de ska känna en ökad trygghet när de medverkar i en brottsutredning och vid en domstols- förhandling. Det handlar bl.a. om att det i domstol bör råda sekretess för uppgifter om ett vittnes bostadsadress och andra uppgifter som kan användas för att komma i kontakt med honom eller henne. Dessa frågor behandlas i kapitel 7. 7 Stöd till och skydd av vittnen Att vittnen medverkar i en brottsutredning är en av- görande förutsättning för att lagföring ska kunna ske. Det är viktigt att allmänheten känner förtroende för rättsväsendet och att personer som har uppgifter att lämna vågar vittna. Mot denna bakgrund har vi fått i uppdrag att 1.se över stödet till och skyddet av vittnen och deras anhöriga, 2.när det gäller stödet till vittnen, särskilt överväga dels behovet av målgruppsanpassad information t.ex. för målgrupper som är svåra att nå, dels hur och information om stöd ska lämnas, och 3.vid behov, lämna förslag till nödvändiga författningsändringar och under alla förhållanden föreslå åtgärder för att förbättra stödet till vittnen. Bestämmelser som på olika sätt syftar till att stödja eller skydda vittnen – men även andra som deltar i rättsprocessen – finns i ett flertal olika lagar, förordningar och föreskrifter, vilka direkt eller indirekt berör myndigheter, kommuner och ideella organisationer. Regelverken tar bl.a. upp frågor om vilken myndighet eller kommun som, beroende på omständigheterna, har ansvar för stöd- eller skydds- åtgärder. Till det kan också kopplas ekonomiska frågor om hur kost- nader för olika åtgärder ska fördelas. Vårt uppdrag är att överväga konkreta åtgärder som kan förbättra stödet till och skyddet av vittnen. Uppdraget kan därför inte upp- fattas som att vi ska göra en allmän översyn av ansvars- och kost- nadsfrågor. Vi fokuserar därför på regler om stöd och skydd som är relevanta i förhållande till den problembild vi formulerat (se kapitel 3). Stöd till och skydd av vittnen I vissa avseenden kommer vi dock att överväga förändringar av mer generell karaktär. I kapitlets inledande avsnitt överväger vi behovet av att införa en reglering som anger att vittnen redan under förundersökningen ska få information om rättsprocessen och om möjligheten till stöd. Därefter behandlar vi frågan om att införa vissa bestämmelser som ger ökade möjligheter att skydda kontaktuppgifter till vittnen. Vidare överväger vi om det bör införas en reglering som tydliggör att en person med en i annan stat beslutad skyddsidentitet bör kunna vittna under en sådan identitet. Därefter gör vi vissa överväganden angå- ende vittnesstödsverksamheten vid de allmänna domstolarna. I det avslutande avsnittet överväger vi behovet av ändringar i vissa regler- ingar som särskilt tar sikte på skydd av vittnen. 7.2Information till vittnen under förundersökningen Vid samråd med företrädare för och BrOM har dessa uppgett att vittnen har behov av att i ett tidigt skede och redan under för- undersökningen få närmare information om hur rättsprocessen fun- gerar. Enligt företrädare för bör vittnen då också få information om och tillgång till psykosocialt stöd. I det följande redovisar vi först innehållet i gällande rätt såvitt av- ser information som ska lämnas till vittnen under förundersökningen, men även för information som ska lämnas till målsäganden. Därefter följer våra överväganden och förslag. Som redovisas närmare i avsnitt 7.5.2 ska BrOM och DV säkerställa att det finns vittnesstödsverksamhet i samtliga tings- och hovrätter. I dessa domstolar finns också vittnesstöd, vilka erbjuder stöd och information till vittnen i anslutning till förhandlingen i domstol. På de flesta orter drivs vittnesstödsverksamheten av den lokala brotts- offerjouren och dessa är som regel anslutna till BOJ1, vilken är en 1På några få orter drivs verksamheten av organisationer som inte är anslutna till eller av BrOM. Stöd till och skydd av vittnen ideell organisation som arbetar för brottsoffers rättigheter. Det finns omkring 70 lokala brottsofferjourer i landet och en nationell stöd- linje som är gratis att ringa till. Alla brottsoffer, vittnen och anhöriga kan vända sig till för att få råd och stöd samt någon att tala med. Brottsoffer och vittnen kan även få hjälp med myndighetskontakter och vägledning genom rättsprocessen. Stödpersonerna som arbetar på har avgett ett tystnadslöfte och får fortlöpande vidareutbild- ning. (Se .) Något krav – reglerat i lag eller andra bestämmelser – om att vittnen ska erbjudas stöd eller information i ett tidigare skede av rättsprocessen finns inte. Vittnen får dock viss praktisk information från redan under förundersökningen. I kallelsen som skickas ut till ett vittne som ska förhöras under förundersök- ningen finns bl.a. information om rätten till ersättning för inställelse. På () finns också viss information till vittnen. När det däremot gäller målsäganden och misstänkta finns det be- stämmelser i förundersökningskungörelsen (1947:948) som anger att de ska få information angående rättsprocessen m.m. I samman- hanget är framför allt bestämmelserna om information till målsägan- den av intresse. I 13 a § tredje stycket anges att målsäganden ska informeras om –reglerna om stödperson i 20 kap. 15 § och 23 kap. 10 § RB, –möjligheterna att få rättshjälp och rådgivning enligt rättshjälps- lagen (1996:1619), –möjligheten att begära att en europeisk skyddsorder utfärdas och sänds över till en annan medlemsstat i Europeiska unionen enligt lagen (2015:642) om europeisk skyddsorder, –möjligheten till och förutsättningarna för medling enligt lagen (2002:445) om medling med anledning av brott, –vilka myndigheter, organisationer och andra som kan lämna stöd, hjälp och vård, –de kontaktuppgifter som behövs för att få upplysningar om det egna ärendet, –den fortsatta handläggningen och vilken roll han eller hon kom- mer att ha i den, Stöd till och skydd av vittnen –rätten till tolkning och översättning, –rätten till ersättning för kostnader vid inställelse till förhör och sammanträden i domstol, –vart han eller hon kan vända sig med klagomål som rör handlägg- ningen av ärendet, och –att han eller hon på begäran kan få information om hur ärendet fortskrider hos polisen, åklagare eller domstol om det kan ske utan men för utredningen. En särskild reglering i förundersökningskungörelsen om att vittnen ska få information om rättsprocessen m.m. Förslag: I förundersökningskungörelsen ska det införas en ny paragraf – § – som anger att ett vittne som kallas till ett för- hör och, om det behövs och är möjligt, ett vittne i övriga förhörs- situationer ska informeras om –de kontaktuppgifter som behövs för att få upplysningar om det ärende som han eller hon förekommer i, –den fortsatta handläggningen och vilken roll han eller hon kommer att ha i den, –rätten till ersättning för kostnader vid inställelse till förhör och sammanträden i domstol, –att han eller hon på begäran kan få information om hur ärendet fortskrider hos polisen, åklagare eller domstol om det kan ske utan men för utredningen, och –vilka organisationer som kan lämna stöd och hjälp. Bedömning: Att information under förundersökningen lämnas till vittnen om hur rättsprocessen fungerar, vilken roll de kan komma att ha i den och vilka möjligheter till stöd och hjälp som finns att tillgå, bedöms vara ett värdefullt sätt att få vittnen att medverka i enskilda utredningar, men också att öka förtroendet för de rättsvårdande myndigheterna. Det är viktigt att informa- tionen som lämnas är anpassad till mottagaren. Stöd till och skydd av vittnen Behovet av en särskild reglering om information till vittnen För många vittnen är det påfrestande och förenat med obehag att delta i rättsprocessen, såväl under förundersökningen som i domstol. Detta gäller särskilt i utredningar och mål om allvarlig brottslighet som begåtts inom ramen för kriminella nätverk. En ovilja att delta i rättsprocessen kan ha flera orsaker. Det kan handla om att den som ska höras har en uppfattning om att man inte bör samarbeta med de rättsvårdande myndigheterna eller grunda sig i en rädsla för att ut- sättas för våld eller andra repressalier. I vissa fall kan också oviljan, eller tveksamheten, att delta i rättsprocessen grunda sig i okunskap angående vad processen innebär. Det kan exempelvis handla om frågor om hur rättsprocessen – både under förundersökningen och i domstol – går till, hur den kan förväntas ta, vilken roll som personen i fråga kan komma att få i den samt vilka rättigheter och skyldigheter som han eller hon har. Om information angående så- dana frågor lämnas till vittnen redan under förundersökningen kan det antas bidra till en ökad vilja att samarbeta med de rättsvårdande myndigheterna. Kunskap om rättsprocessen kan bl.a. leda till att för- farandet under förundersökningen och i domstol avdramatiseras, men det kan också ge bättre förutsättningar för de vittnen som har behov av det att förbereda sig, t.ex. inför ett förhör. Sammantaget kan ökad kunskap om rättsprocessen antas bidra till att vittnen känner en ökad trygghet inför och under rättsprocessen. Mot denna bakgrund anser vi att det finns flera fördelar med en ordning där vittnen, i ett tidigt skede av en rättsprocess, får grundläg- gande information om rättsprocessen och vad den kan innebära för honom eller henne. Det bör därför införas en särskild reglering om det. Den närmare utformningen av regleringen Behovet för vittnen av att få information om rättsprocessen mot- svarar delvis vad som gäller för målsäganden. Vilken information som ska lämnas till vittnen bör därför ta sin utgångspunkt i bestämmel- serna i 13 a § tredje stycket FUK om information som ska lämnas till målsäganden. Vissa av bestämmelserna i det aktuella stycket be- handlar dock information till målsäganden som helt saknar relevans för vittnen, t.ex. möjligheten till och förutsättningarna för medling, och dessa berörs därför inte i det följande. Stöd till och skydd av vittnen Precis som målsäganden bör vittnen få information om den fort- satta handläggningen och vilken roll han eller hon kommer att ha i den (jfr 13 a § tredje stycket sjunde strecksatsen FUK). Vittnen kan också ha behov av att löpande få svar på olika frågor, t.ex. hänförliga till de förhör som han eller hon ska delta i eller har deltagit i. Vittnen bör därför få information om kontaktuppgifter som behövs för att få upplysningar om det ärende som han eller hon förekommer i (jfr sjätte strecksatsen), men också om att han eller hon på begäran kan få information om hur ärendet fortskrider hos polisen, åklagare eller domstol, om det kan ske utan men för utredningen (jfr elfte streck- satsen). Även om – på kallelsen som skickas till vittnen – lämnar information om rätten till ersättning för instäl- lelse till polisförhör bör det regleras att sådan information, men ock- så information angående rätten till ersättning för inställelse till för- hör i domstol, ska lämnas till vittnen (jfr nionde strecksatsen). Ett vittne kan, precis som en målsägande, på olika sätt beröras av att han eller hon förekommer i en brottsutredning. Det kan handla om alltifrån att vittnet behöver ta ledigt från jobbet för att inställa sig till ett förhör, till att han eller hon blir utsatt för våld eller hot som en konsekvens av de uppgifter som han eller hon lämnar. Som regel berörs dock vittnen av brottsutredningar i klart lägre utsträck- ning än vad som gäller för målsäganden. För att kunna utreda brott kan det ibland vara nödvändigt att vidta långtgående undersökningar av personliga och ekonomiska förhållanden hänförliga till målsägan- den. Sådana åtgärder behöver mycket sällan vidtas när det handlar om vittnen. Vi anser därför att det inte finns behov av att införa en särskild bestämmelse om att information ska lämnas om var ett vittne kan vända sig med klagomål som rör handläggningen av det ärende som han eller hon förekommer i (jfr tionde strecksatsen). När det gäller frågan om det i regleringen bör anges att informa- tion om stöd, hjälp eller vård ska lämnas till vittnen (jfr femte streck- satsen) gör vi följande överväganden. genomför ett mycket stort antal för- hör med personer som har, eller kan ha, uppgifter om brott – 2020 genomfördes knappt 370 000 vittnesförhör i pågående förundersök- ningar.2 Vem som är ett vittne kan också variera stort; det kan handla om allt ifrån små barn till äldre personer, personer med olika sociala, 2Siffran avser endast förhör med vittnen, dvs. inte med målsäganden eller misstänkta. Stöd till och skydd av vittnen religiösa, geografiska eller etniska bakgrunder och personer med olika kunskapsnivåer eller livserfarenheter. Behovet hos dessa av att – som en konsekvens av rättsprocessen – få stöd, hjälp eller vård varierar självfallet också stort. För vissa vittnen kan, precis som för målsägan- den, rättsprocessen vara förenad med oro, obehag eller rädsla. Enligt uppgift från tar vittnen, som har hörts eller ska höras i brotts- utredningar, kontakt med BOJ:s nationella telefoncentral. De lokala brottsofferjourerna ger också under förundersöknings- skedet stöd till cirka 500 vittnen . Att vittnen kan känna oro eller rädsla för rättsprocessen bekräftas också av studier från Brå (se bl.a. 2019:10 s. 149 f.). Som regel kan det dock förutsättas att vittnen i allmänhet är berörda av brottsutredningar eller mål i domstol i lägre utsträckning än vad som gäller för målsäganden. För vissa typer av vittnen finns särskilda system och regleringar med syftet att ge stöd eller skydd. När det exempelvis gäller barn som bevittnar brott måste – om barnet far illa eller misstänks fara illa –anmäla detta till socialnämnden (14 kap. 1 § socialtjänstlagen [2001:453]). För personer med särskilda skydds- behov finns också en reglering om särskilt personsäkerhetsarbete (se närmare om detta i avsnitt 7.6.2). Av vad som framkommit vid möte med företrädare för får vittnen ibland visst stöd från myndigheten även när förutsättningarna för särskilt person- säkerhetsarbete inte är uppfyllda. Som angetts erbjuder dess- utom vittnen stöd under förundersökningen. Av vad som framkommit vid möte med företrädare för Polis- myndigheten, , BrOM och Brå finns det dock ett stort antal vittnen som är i behov av stöd men som inte får det, bl.a. för att de saknar kunskap om vart de ska vända sig. Det handlar ofta om per- soner som känner oro eller rädsla inför rättsprocessen, vilket inte sällan grundar sig i okunskap om vad den innebär eller kan komma att innebära. Att , enligt vad vi angett ovan, lämnar information till vittnen om rättsprocessen kan förväntas bidra till att vittnen känner en ökad trygghet. Vi anser dock att det för många vittnen finns behov av ytterligare stöd. kan det handla om att få fördjupad information om rättsprocessen, men det kan också, inte sällan, handla om att få möjlighet att samtala med någon om sin oro –oavsett om denna är befogad eller inte. I vissa fall kan det också vara betydelsefullt för ett vittne att få besöka domstolen dit han eller hon kan komma att kallas till förhör. Mot denna bakgrund anser vi Stöd till och skydd av vittnen att vittnen också bör få information om de möjligheter till stöd och hjälp som finns att tillgå. Någon särskild myndighet med ett uttryckligt uppdrag att ge stöd eller hjälp till vittnen finns inte. Det finns endast organisationer med sådant syfte. Av vad som framkommit är det dock endast som, på ett mer strukturerat och landsomfattande sätt, erbjuder stöd eller hjälp till vittnen under förundersökningen. En relevant fråga är därmed också vilka möjligheter har att möta en kraftig ökning av vittnen som, redan under förundersökningen, efterfrågar stöd. Det finns nämligen skäl att anta att om regelmässigt ger information till vittnen om stödorganisationer kommer fler vitt- nen att ta kontakt med . Enligt uppgift från har organisationen byggt ut verksam- heten på ett sådant sätt att man inte kommer ha några svårigheter att hantera en avsevärd ökning av antalet vittnen som söker stöd eller hjälp under förundersökningen.