sou · H9B343 · 2022-01-01 00:00:00 — Vid bedömningen av om brottet är grovt ska det särskilt beaktas om gärningsmannen är närstående till barnet eller i övrigt utnyttjat sin ställning eller missbrukat ett särskilt förtroende eller om fler än en förgripit sig på barnet eller på annat sätt deltagit i övergreppet eller om brottet med hänsyn till tillvägagångssättet eller barnets låga ålder eller annars inneburit ett hänsynslöst utnyttjande av barnet. Straff- skalan för brott som inte är grovt motsvarar alltså straffskalan för sexuellt övergrepp medan straffminimum för grovt sexuellt över- grepp mot barn är högre än för grovt sexuellt övergrepp. Brottet är subsidiärt till våldtäkt mot barn och kännetecknas av att gärningsmannen genomför en annan sexuell handling än som avses i bestämmelsen om våldtäkt mot barn. Straffansvaret avser alltså sexuella handlingar som inte är jämförliga med samlag. Det bör noteras att det vid sexuellt övergrepp mot barn inte finns någon särskild straffskala för mindre grovt brott. Även gärningar där åldersskillnaden varit liten eller barnet varit nära åldern för sexuellt självbestämmande är alltså avsedda att omfattas av straffskalan enligt första stycket, också om det varit fråga om sexuella handlingar som –med hänsyn till barnets ålder och mognad – varit helt frivilliga och ömsesidiga. Liksom vid sexuellt utnyttjande av barn gäller enligt 14 § första stycket att det inte ska dömas till ansvar om det är uppenbart att gärningen inte inneburit något övergrepp mot barnet med hänsyn till den ringa skillnaden i ålder och utveckling mellan den som har begått gärningen och barnet samt omständigheterna i övrigt. Översyn av straffskalorna i kap. 6 Liksom vid brottet sexuellt övergrepp särskiljer inte Brås officiella kriminalstatistik ”Domslut med påföljd fängelse. Årsvis”, som är rele- vant i den här delen, de olika svårhetsgraderna av brottet. Det är därför svårt att dra några säkra slutsatser av statistiken. Vi har inte heller några uppgifter om hur stor andel av domarna som avser grovt sexuellt övergrepp mot barn. har den genomsnittliga utdömda fängelsetiden varie- rat med viss tyngdpunkt kring . Med de ändringar som vi föreslår i fråga om sexualbrott på distans kan antas att det blir fler lagföringar för sexuellt övergrepp mot barn på distans, vilka inte sällan kan antas vara att bedöma som grovt brott. 8.12.2Sexuellt övergrepp mot barn Vi har, med beaktande av tillkännagivande i den delen, föreslagit att straffminimum för sexuellt övergrepp bör höjas till sex månaders fängelse. För fall av sexuellt övergrepp som är att bedöma som mindre grova har vi dock föreslagit en särskild straffskala där straffminimum motsvarar fängelseminimum. Straffskalan för sexuellt övergrepp mot barn bör som utgångs- punkt inte vara lindrigare än den för sexuellt övergrepp. Detta talar alltså för att straffminimum bör höjas till sex månaders fängelse även för sexuellt övergrepp mot barn. Även förslaget till höjt straffmini- mum för våldtäkt mot barn talar för en höjning av minimistraffet vid andra sexuella handlingar mot barn. Hänsyn måste emellertid tas till att sexuellt övergrepp mot barn omfattar gärningar av mycket skif- tande slag. Brottet omfattar alltså även sådana situationer som, om det varit fråga om samlag eller en sexuell handling som med hänsyn till kränkningens allvar är jämförlig med samlag, uppenbart hade varit att bedöma som sexuellt utnyttjande av barn. Enligt vår bedömning skulle det inte vara lämpligt att höja minimistraffet för samtliga fall av sexuellt övergrepp mot barn. Vi ser därför två möjliga alternativ. An- tingen behålls straffminimum för sexuellt övergrepp mot barn oför- ändrat eller så höjs detta till sex månaders fängelse som en särskild straffskala införs för sexuellt övergrepp mot barn som är Översyn av straffskalorna i kap. 6 Det förra alternativet torde dock innebära att sexuellt övergrepp mot barn skulle ses som ett mindre allvarligt brott än sexuellt övergrepp mot den som fyllt , vilket i sig inte framstår som lämpligt. Visserligen hade det i praktiken, såsom straffskalan är utformad, funnits ett utrymme för en nyanserad straffmätning där den lägsta delen av straffskalan borde kunna vara förbehållen de fall som framstår som minst allvarliga – utan att för den skull träffas av ansvarsfrihetsregeln i 6 kap. 14 § första stycket. Det hade emellertid funnits en påtaglig risk för att bedömningen vid brott mot barn hade blivit mindre sträng än i övriga fall, även om det hade handlat om motsvarande gärningar. Detta är inte förenligt med att barn måste förtjäna ett särskilt starkt straffrättsligt skydd mot sexuella övergrepp. Enligt vår bedömning är därför det senare alternativet att föredra. Genom att höja minimistraffet för sexuellt övergrepp mot barn i allmänhet som en särskild straffskala införs för mindre grova fall, ges en höjd straffnivå ett genomslag även för brott mot barn . finns det fortfarande förutsättningar att ta hänsyn till uppenbart förmildrande förhållanden, även i de fall när de inte bör leda till ansvarsfrihet. Vi föreslår därför att minimistraffet för sexuellt övergrepp mot barn höjs till fängelse . Som vi återkommer till nedan bör straffminimum för grovt sexuellt övergrepp mot barn höjas till fängelse och . Den ändringen innebär dock inte att det är nödvändigt att höja straffmaximum för sexuellt övergrepp mot barn som inte är grovt. Vi föreslår vidare att en särskild straffskala införs för mindre grovt brott. Den straffskalan bör vara förbehållen sexuella handlingar av annat slag än de som medför ansvar för våldtäkt mot barn under de förutsättningar som i övrigt gäller för sexuellt utnyttjande av barn. Straffskalan bör lämpligen vara fängelse i högst . Ansvarsfrihet enligt 6 kap. 14 § första stycket bör ta sikte endast på den minst allvarliga graden av brottet eftersom det ska vara uppen- bart att gärningen inte inneburit något övergrepp mot barnet med hänsyn till den ringa skillnaden i ålder och utveckling mellan den som har begått gärningen och barnet samt omständigheterna i övrigt. Så- ledes bör ansvarsfrihet enligt den bestämmelsen bara komma i fråga vid sexuellt övergrepp mot barn som är mindre grovt. Översyn av straffskalorna i kap. 6 8.12.3Grovt sexuellt övergrepp mot barn Minimistraffet för grovt sexuellt övergrepp mot barn har sedan 2013 års ändringar varit strängare än minimistraffet för grovt sexuellt övergrepp. Vi har dock föreslagit att minimistraffet för grovt sexu- ellt övergrepp ska höjas till fängelse , dvs. samma minimistraff som gäller för grovt sexuellt övergrepp mot barn. Höjningen av minimistraffet för grovt sexuellt övergrepp mot barn 2013 från sex månaders fängelse till fängelse innebar att det inte längre kom att vara full överensstämmelse mellan straffskalorna för brott mot barn och brott mot den som fyllt . Enligt regeringen återspeglade ett straffminimum fäng- else bättre det grova brottets allvar. I sitt remissvar hade Åklagar- myndigheten ansett att även minimistraffet för grovt sexuellt tvång, som i nu aktuellt avseende får anses motsvara grovt sexuellt över- grepp, borde höjas. Regeringen ansåg emellertid att i avsaknad av beredningsunderlag fanns inte förutsättningar att i det lagstiftnings- ärendet överväga en sådan ändring. Vårt förslag till höjning av minimistraffet för grovt sexuellt över- grepp motiveras delvis av att minimistraffet för övriga fall av sexuellt övergrepp enligt tillkännagivande bör höjas till sex måna- ders fängelse. Brotten mot barn bör i och för sig inte ha lindrigare straffskalor än motsvarande brott mot den som fyllt men har inte heller i allmänhet strängare straffskalor. De skäl som föranledde att ändring i straffskalan för sexuellt övergrepp inte övervägdes 2013 – avsaknad av beredningsunderlag – medför inte att viutifrån tidigare ställningstaganden nu måste höja straffminimum för grovt sexuellt övergrepp mot barn för att upprätthålla det relativa förhållandet mellan brottstyperna. innebar änd- ringar i praktiken att grovt sexuellt övergrepp mot barn värderades högre än grovt sexuellt övergrepp. De ändringarna syftade till att straffskalan bättre skulle återspegla brottets allvar när det riktades mot ett barn . Det angivna förhållandet har bestått . Vid bedömningen av om brottet är att bedö- ma som grovt sexuellt övergrepp ska dessutom beaktas om gärnings- mannen är närstående till barnet eller i övrigt utnyttjat sin ställning eller missbrukat ett särskilt förtroende eller om fler än en förgripit sig på barnet eller på annat sätt deltagit i övergreppet eller om brottet med hänsyn till tillvägagångssättet eller barnets låga ålder eller Översyn av straffskalorna i kap. 6 annars inneburit ett hänsynslöst utnyttjande av barnet. Det är alltså väsentligen fråga om samma omständigheter som ska beaktas vid bedömningen om det är fråga om grov våldtäkt mot barn, om det i stället hade rört sig om samlag eller sexuella handlingar jämförliga med samlag, där minimistraffet numera är fängelse. Det går inte att bortse från att ett övergrepp bestående i sexuella handlingar mot ett barn under sådana förhållanden framstår som mycket allvarligt och i allmänhet bör anses ha ett högt straffvärde. Enligt vår bedömning talar övervägande skäl för att även i fortsätt- ningen värdera grovt sexuellt övergrepp mot barn högre än grovt sexuellt övergrepp. Ett minimistraff på fängelse och framstår därvid som lämpligt. Som framgår av våra direktiv har kommissionen ifrågasatt inför- livandet i svensk lagstiftning av direktiv /93/EU. Vad som enligt vår bedömning möjligen skulle kunna sättas i fråga, är om direktivets krav att sexuella handlingar mot barn måste kunna bestraffas med brott med ett maximistraff på som lägst fängelse innebär att ett så högt maximistraff måste föreskrivas för grovt sexuellt övergrepp mot barn. Direktivet innehåller dock ingen definition av begreppet sexuell handling. Det måste också beaktas att tillämpningsområdet för våldtäktsbrottet omfattar gärningar som med hänsyn till kränkning- ens allvar är jämförliga med samlag, vilket innebär att våldtäktsbrottet tar sikte på just de allvarligaste fallen av sexuella handlingar. Under dessa förhållanden anser vi att lagstiftningen uppfyller direktivets krav på lägsta maximistraff eftersom grov våldtäkt mot barn har straff- maximum på fängelse . Vår bestämda uppfattning är därför att lever upp till skyldigheterna enligt direktivet. Någon ändring av straffmaximum för grovt sexuellt övergrepp mot barn behövs därför inte av detta skäl. Det har inte heller i övrigt framkommit något skäl för att höja maximistraffet. Straffmaximum bör därför även i fortsättningen vara fängelse. Översyn av straffskalorna i kap. 6 8.13Utnyttjande av barn för sexuell posering och grovt utnyttjande av barn för sexuell posering Förslag: Minimistraffet för utnyttjande av barn för sexuell poser- ing höjs från böter till fängelseminimum. Bedömning: Straffskalan för grovt utnyttjande av barn för sexu- ell posering bör inte ändras. 8.13.1Brotten, straffskalorna och gränsdragningen Enligt 6 kap. 8 § döms den som främjar eller utnyttjar att ett barn utför eller medverkar i sexuell posering för utnytt- jande av barn för sexuell posering till böter eller fängelse i högst . Detsamma gäller den som begår en sådan gärning mot ett barn som fyllt , om poseringen är ägnad att skada barnets hälsa eller utveckling. Om brottet är att bedöma som grovt döms personen för grovt utnyttjande av barn för sexuell posering till fängelse i lägst sex måna- der och högst . Vid bedömningen om brottet är grovt ska särskilt beaktas om brottet avsett verksamhet som bedrivits i större omfattning, medfört betydande eller inneburit ett hänsyns- löst utnyttjande av barnet. I övrigt hänvisar vi till vad vi anfört om straffbestämmelsen i avsnitt 7. Liksom vid brottet sexuellt övergrepp och sexuellt övergrepp mot barn särskiljer inte Brås officiella kriminalstatistik ”Domslut med på- följd fängelse. Årsvis”, som är relevant i den här delen, de olika svår- hetsgraderna av brottet. Det är därför svårt att dra några säkra slut- satser av statistiken. Vi har inte heller några uppgifter om hur stor andel av domarna som avser grovt utnyttjande av barn för sexuell posering. Den som döms för utnyttjande av barn för sexuell posering döms ofta även för andra brott. Det är därför relativt ovanligt att utnytt- Översyn av straffskalorna i kap. 6 jande av barn för sexuell posering är huvudbrottet. Att utnyttjande av barn för sexuell posering sällan är huvudbrottet gör, tillsammans med att statistiken avser både brott av normalgraden och grovt brott, att det är svårt att dra några slutsatser av statistiken. Utdömda påföljder –2019 sträcker sig från bötesbrott på lägsta nivå till fängelse . Det framstår som uppenbart att kriminalstatistiken inte kan tjäna till någon särskild ledning för bedömningen av straffvärdebedöm- ningen för ett tänkt normalfall av brottet. Som vi nämnt ovan har vi inte haft möjlighet att ta del av Brås statistik . Enligt årsredovisning framgår det dock att antalet brottsmisstankar rörande utnytt- jande av barn för sexuell posering ökade från 900 fall 2019 till 1 500 fall 2020. Det framgår inte av uppgifter om utnyttjande av barn för sexuell posering är huvudbrottet eller inte eller om det kan röra sig om sådana handlingar som enligt vårt för- slag i avsnitt 5 kan komma att rubriceras som våldtäkt eller sexuellt övergrepp (eller motsvarande brott mot barn). Uppgifterna utgår dessutom från brottsmisstankar och inte lagföringar. Mot bakgrund av detta är det inte möjligt att dra några slutsatser från uppgifterna. För detta brott finns det inte något tillkännagivande från . Frågan är om det för denna straffbestämmelse finns andra skäl som talar för en straffskärpning. En tillämpning av straffbestämmelsen förutsätter att målsägan- den är , dvs. målsäganden är alltid ett barn. För att dömas för brott begångna mot barn mellan förutsätts att poser- ingen varit ägnad att skada barnets hälsa eller utveckling. Som vi återkommer till anser vi att böter inte bör finnas i straff- skalan vid sexuellt ofredande mot barn (avsnitt 8.14.1). Som vi utvecklat i avsnittet som rör sexuellt ofredande (avsnitt 5) rymmer den straffbestämmelsen ageranden av varierande slag. Vid en jämförelse av de ageranden som regleras i straffbestämmelsen om sexuellt ofredande och poseringsbrottet menar vi att de ligger i paritet med varandra (det kan här åter nämnas att poseringsbrottet tidigare var en del av sexuellt ofredande). Vår bedömning är att, sett Översyn av straffskalorna i kap. 6 i förhållande till sexuellt ofredande mot barn, så är böter inte heller en tillräckligt ingripande åtgärd för utnyttjande av barn för sexuell posering. Denna bedömning förändras inte av att utnyttjande av barn för sexuell posering även kan avse barn som fyllt , eftersom det i sådana fall krävs att gärningen varit ägnad att skada barnets hälsa eller utveckling, vilket i sig talar i skärpande riktning. Detta talar för att böter bör utgå ur straffskalan. Brottet framstår i de flesta fallen som allvarligare än kränkande fotografering, som har samma straffskala som poseringsbrot- tet, i det att poseringsbrottet även innebär att målsägandens sexuella integritet kränks. Vi föreslår därför en höjning av straffminimum för detta brott till fängelseminimum. Böter ska således inte längre finnas i straffska- lan. Vi bedömer däremot inte att det finns skäl att höja straff- maximum för brott som inte är grovt. Straffskalan för grovt utnyttjande av barn för sexuell posering är fängelse i lägst och högst . Vid bedömningen av om brottet är grovt ska särskilt beaktas om brottet avsett en verk- samhet som bedrivits i större omfattning, medfört betydande vin- ning eller inneburit ett hänsynslöst utnyttjande av barnet. De gär- ningar som är att bedöma som grovt utnyttjande av barn för sexuell posering kan alltså vara av mycket skilda slag och av skiftande svårhet. Enligt vår bedömning framstår alltjämt ett straffminimum på sex månaders fängelse som lämpligt för att på en lägsta nivå återspegla allvaret i det grova brottet. Det motsvarar också det mini- mistraff som vi föreslagit för grovt sexuellt ofredande. Om det vid poseringen också sker sexuella övergrepp i form av sexuella hand- lingar ska dessutom dömas även för sådant brott. Därvid bör beaktas att med våra förslag i fråga om sexualbrott på distans kommer flera av de gärningar som bedöms som grovt utnyttjande av barn för sexuell posering att bedömas som exempelvis våldtäkt mot barn eller sexuellt övergrepp mot barn. Eftersom det grova poseringsbrottet emellertid, sett för sig, i förhållande till grovt sexuellt ofredande inrymmer även gärningar som framstår som påtagligt mycket allvar- ligare bör dock straffskalan vara utformad så att det finns möjligheter för domstolarna att i tillräcklig grad beakta allvaret i gärningen. Nu- varande straffmaximum om sex års fängelse framstår dock som tillräckligt för att möjliggöra en adekvat straffvärdebedömning vid de allvarligaste fallen av grovt utnyttjande av barn för sexuell posering. Översyn av straffskalorna i kap. 6 Vi föreslår därför att böter ska utgå ur straffskalan för utnytt- jande av barn för sexuell posering men föreslår i övrigt inga änd- ringar i straffskalorna för dessa brott. 8.14Sexuellt ofredande, sexuellt ofredande mot barn och grovt sexuellt ofredande Förslag: Straffbestämmelsen om sexuellt ofredande delas upp i en bestämmelse som gäller brott mot barn och en som gäller i övriga fall. Det som anges i paragrafens andra stycke ska i stället regleras i dess första stycke. Enligt första stycket ska den som blottar sig för någon annan på ett sätt som är ägnat att väcka obehag eller annars genom ord eller handlande ofredar en person på ett sätt som är ägnat att kränka personens sexuella integritet dömas för sexuellt ofredande till böter eller fängelse i högst . Den som däremot sexuellt berör ett barn eller förmår barnet att företa eller medverka i någon handling med sexuell innebörd eller begår en sådan gärning som avses i det nya första stycket mot ett barn ska i stället dömas för sexuellt ofredande mot barn till fängelse i högst . En särskild straffskala ska införas för grovt sexuellt ofredande och grovt sexuellt ofredande mot barn. Vid bedömningen av om brottet är grovt ska det särskilt beaktas om gärningsmannen med hänsyn till offrets låga ålder eller att fler än en deltagit i över- greppet eller på annat sätt visat särskild hänsynslöshet. Straffet ska i båda fallen vara fängelse i lägst och högst . 8.14.1Sexuellt ofredande och sexuellt ofredande mot barn Brotten, straffskalorna och gränsdragningen Den som, i annat fall än som avses förut i 6 kap., sexuellt berör ett barn eller förmår barnet att företa eller medverka i någon handling med sexuell innebörd, döms för sexuellt ofredande till böter eller fängelse i högst . Detsamma gäller den som blottar sig för någon annan på ett sätt som är ägnat att väcka obehag Översyn av straffskalorna i kap. 6 eller annars genom ord eller handlande ofredar en person på ett sätt som är ägnat att kränka personens sexuella integritet. Någon särskild straffskala för grovt brott finns inte . En särskild fråga som uppkommit är om minimistraffet för sexuella ofredanden mot barn bör höjas. Vi kommer där- för att i det följande ta ställning till hur straffskalorna för brott som inte är att anse som grova bör se ut . De ställningstagan- dena kommer att vara giltiga även om något grovt brott inte kommer att införas. Som vi redogjort för ovan är minimistraffet för samtliga fall av sexuellt ofredande böter. Eftersom sexuellt ofredande utgör den nedre gränsen för straffansvaret för sexualbrott anser vi att det inte finns något skäl att föreslå ett högre minimistraff än så för sexuellt ofredande i allmänhet. Lagstiftaren har dock understrukit vikten av att barn och ungdomar skyddas mot alla typer av sexuella övergrepp och att lagstiftningen ska ge ett särskilt skydd mot sexuella övergrepp mot barn (se bl.a. prop. 2004/05:45 s. 22 och prop. 2012/13:194 s. 9 f.) Vi instämmer i denna bedömning. ges barn som inte fyllt , genom bestämmelserna i första stycket, ett absolut skydd mot att utsättas för sexuella beröringar och mot att företa eller delta i handlingar med sexuell innebörd. Dessutom kan och ska bestämmelserna i andra stycket om straffrättsligt skydd mot blottning och andra exhibitionistiska beteenden samt mot ord eller annat handlande som är ägnat att kränka personens sexuella integritet tillämpas såväl för barn som för vuxna. Skyddet i det nuvarande första stycket tar alltså uteslutande sikte på barn som inte uppnått åldern för sexuellt självbestämmande och som därmed inte med rättslig verkan kan samtycka till sådant del- tagande. Detsamma gäller också om brott enligt andra stycket begås mot den som inte fyllt . Brott mot barn , oavsett om det rör sig om brott som regleras i straffbestämmelsens första eller andra stycke, innebär alltid en kränkning av barnets sexuella integri- tet. Av det skälet måste de i allmänhet anses mer straffvärda än motsvarande brott mot den som fyllt . Översyn av straffskalorna i kap. 6 kan det därför starkt ifrågasättas om sexuella ofredanden mot barn bör anses ha ett straffvärde som bara motsvarar böter. Det kan här tilläggas, vilket framkommer nedan i avsnitt 8.14.2, att det förekommer att påföljden bestäms till dagsböter även för berör- ingar av barn . Detta talar för att straffminimum bör höjas. Frågan är emellertid om det ändå kan förekomma sexualbrott mot barn som inte fyllt som inte är allvarligare än att straffvärdet även bör motsvara böter. Vi har svårt att se det. Vare sig det handlar om sexuella beröringar, blottningar, yttranden eller andra sexuellt kränkande beteenden är det enligt vår bedömning påtagligt allvarligare när detta sker mot någon som är så ung att han eller hon inte uppnått åldern för sexuellt självbestämmande. Utgångspunkten vid bedömningen måste vara straffvärdet för sådana gärningar som en vuxen person gör sig skyldig till i förhållande till ett barn. Enligt vår uppfattning kan det inte sägas att straffvärdet för något av de straff- bara ageranden som ryms inom bestämmelsen om sexuellt ofredande bara bör motsvara böter. En annan sak är att det uppenbarligen är vanligt förekommande att gärningsmannen själv är ett barn, dvs. att han eller hon inte har fyllt . Även om det självklart inte är acceptabelt att någon gör sig skyldig till straffbart handlande bör dock undvikas en över- reaktion i dessa fall. Enligt vår bedömning skulle dock en höjning av straffminimum till fängelseminimum inte, med hänsyn till bestäm- melserna om påföljdsval och straffmätning för unga lagöverträdare samt möjligheten för åklagaren att meddela straffvarning, medföra en oacceptabel överreaktion när gärningsmannen är . I enlighet med vår bedömning i avsnitt 6.8 bör straffbestämmel- sen om sexuellt ofredande delas upp i en bestämmelse som gäller brott mot barn och en som gäller övriga fall. Vi har där också funnit att bl.a. ansvarsfrihetsbestämmelsen i nuvarande 6 kap. 14 § om att gärningen inte ska föranleda ansvar om det är uppenbart att gärningen inte inneburit något övergrepp mot barnet med hänsyn till den ringa skillnaden i ålder och utveckling mellan den som har begått gärningen och barnet samt omständigheterna i övrigt, ska vara tillämplig vid samtliga sexuella ofredanden mot barn . Särskilt när det gäller sådana gärningar som regleras i paragra- fens första stycke kan den bestämmelsen antas ha ett särskilt stort Översyn av straffskalorna i kap. 6 Det förändras enligt vår mening inte om straff- minimum i allmänhet höjs. Mot en höjning skulle möjligen tala våra bedömningar i fråga om straffskalorna för sexuellt utnyttjande av barn och sexuellt övergrepp mot barn. Vi har funnit att straffminimum för sexuellt utnyttjande av barn även fortsättningsvis ska vara fängelseminimum och även funnit att samma straffminimum bör gälla för mindre grova fall av sexuellt övergrepp mot barn.