sou · H9B335 · 2022-01-01 00:00:00 — Domstolarnas bidrag till och engagemang i vittnesstödsverksamheten tycks delvis variera. Det är därför viktigt att BrOM och DV, i enlighet med förslagen i rappor- ten , ger domstolarna och vittnesstöden det stöd som be- hövs för att verksamheten ska kunna fungera på ett ändamålsenligt sätt. Det är framför allt DV som har i uppgift att ge praktiskt stöd till domstolarna och vittnesstöden. Som regel ger DV också dom- stolarna det stöd som behövs. DV:s möjlighet att ge stöd bygger dock på att de enskilda domstolarna – och i förlängningen de en- skilda domstolscheferna – inser värdet av en väl fungerande vittnes- stödsverksamhet på den egna domstolen. En åtgärd som enligt vår uppfattning bör övervägas för att vittnesstödsverksamheten ska fungera på ett ändamålsenligt sätt på alla domstolar, är att DV regel- mässigt ger nytillträdda domstolschefer särskild information om vittnesstödsverksamheten. Det skulle bl.a. handla om allmän infor- mation om verksamheten men också om hur DV kan ge stöd för att utveckla domstolens samarbete med den lokala brottsofferjouren, t.ex. genom att ta fram lokala samarbetsöverenskommelser. Med hänsyn till den ofta stora mängd information som nytillträdda dom- stolschefer får bör dock informationen lämnas efter att han eller hon har tillträtt. Vilken information som lämnas bör själv- fallet också kunna anpassas till den nytillträdde chefens tidigare er- farenhet av och kunskap om vittnesstödsverksamheten. När det gäller frågan om och hur domstolarna bör lämna infor- mation om mål till vittnesstöd är det något som DV arbetar med. Stöd till och skydd av vittnen Som företrädare för framhållit finns det dock vissa tekniska svårigheter. GDPR uppställer också vissa hinder när det gäller möj- ligheten att lämna ut information till vittnesstöden. Vi ser positivt på att DV arbetar med dessa frågor. För att kunna planera och utföra vittnesstödsverksamheten på ett enhetligt sätt i landet är det bra om informationen om mål från domstolarna till vittnesstöden sker på ett likartat och standardiserat sätt. I sammanhanget vill vi dock framhålla att det kan diskuteras hur mycket information som vittnesstöden behöver för att kunna be- driva sin verksamhet på ett ändamålsenligt sätt. Vittnesstöden bör alltid få information om inställda förhandlingar. Av vad som fram- kommit sker detta också, som regel, på de flesta domstolarna. Som konstaterats bör dock informationen om inställda förhandlingar standardiseras, så att det sker på ett enhetligt sätt. Vittnesstöden bör också regelmässigt, och på ett lämpligt sätt, få information om huruvida målsäganden eller vittnen ska delta i en förhandling, men också om hur många målsäganden eller vittnen som då närvarar. Att på förhand lämna ut närmare uppgifter om målsägandenas eller vitt- nenas person – t.ex. ålder, kön eller eventuella behov av stöd – anser vi däremot vara varken ändamålsenligt eller lämpligt. När det gäller rapportens förslag om att BrOM och DV ska bidra i arbetet med att bredda mångfalden bland vittnesstöden har, utifrån vad som framkommit, inga särskilda åtgärder vidtagits från någon av dessa myndigheter. Som utgångspunkt delar vi uppfattningen – som ligger bakom förslaget – att det är angeläget att vittnesstöden speglar befolkningen i stort. På så vis säkerställs att vittnesstöden på bästa sätt kan ta emot vittnen och målsäganden som ska höras i domstol. Genomsnittsåldern för vittnesstöden är hög – många av dessa är pen- sionärer. I viss utsträckning är också yngre personer, främst studenter, vittnesstöd. Den nuvarande modellen för vittnesstödsverksamheten –där vittnesstöden arbetar ideellt – innebär dock att utrymmet att locka andra, framför allt yrkesverksamma, personer att vara vittnes- stöd är högst begränsat. Vi ser inte heller hur BrOM eller DV skulle kunna vidta några åtgärder som kan åstadkomma en tydlig och be- stående förändring av mångfalden bland vittnesstöden. För det krävs en mer genomgripande förändring av verksamheten. Mot bakgrund av vad som angetts anser vi sammantaget att vitt- nesstödsverksamheten – med beaktande av hur verksamheten nu är utformad – i huvudsak fungerar väl. Vi ser inget behov av genom- Stöd till och skydd av vittnen I vissa avseenden, bl.a. när det gäller sam- arbetet mellan vissa domstolar och brottsofferjourer, kan arbetet dock förbättras. Det är viktigt att samtliga inblandade aktörer – dom- stolarna, brottsofferjourerna, BrOM och DV – aktivt och kontinuer- ligt arbetar för att verksamheten fungerar på ett ändamålsenligt sätt. Vi ser positivt på att DV arbetar med frågan om hur information från domstolarna till vittnesstöden kan förmedlas på ett mer ändamåls- enligt sätt. Som konstaterats anser vi att det bör övervägas att DV regelmässigt ger nytillträdda domstolschefer information om vittnes- stödsverksamheten. 7.6Vissa särskilda frågor angående skydd av vittnen och andra förhörspersoner Vad som utgör stöd till respektive skydd av ett vittne – eller någon annan förhörsperson – kan ibland vara oklart. Exempelvis kan våra förslag om förstärkt sekretesskydd för kontaktuppgifter till förhörs- personer (se avsnitt 7.3.5) utgöra ett skydd, på så sätt att de försvårar möjligheten att utsätta en person för hot eller våld. Men förslagen kan också, oavsett om det finns en hotbild, leda till att en förhörs- person känner en ökad trygghet under rättsprocessen. Vissa regelverk har dock ett tydligt syfte att just skydda förhörs- personer. Det handlar särskilt om regleringar om olika typer av säker- hetsåtgärder för personer som det finns konkreta hotbilder mot. Vårt uppdrag – vilket framför allt handlar om att överväga åtgärder som syftar till att motverka allvarlig brottslighet inom ramen för kriminella nätverk – aktualiserar också vissa särskilda skyddsåtgärder. I det följande redogör vi för vissa regleringar om skydd – och över- väger behovet av förändringar av dessa – vilka är av särskilt intresse med anledning av vårt uppdrag och de förslag som vi lämnar. Det handlar dels om regler som styr arbete med att skydda förhörspersoner och om regler angående skydd för person- eller kontaktuppgifter, dels om regler angående skydd för den som är intagen i kriminalvårdsanstalt. En fråga som har ett nära samband med frågorna om skydd av och stöd till misstänkta eller tilltalade handlar om vikten av en väl funge- rande avhopparverksamhet. Sådan verksamhet bedrivs både av myn- Stöd till och skydd av vittnen digheter – framför allt – och av ideella organisa- tioner (se bl.a. Brå rapport 2016:6, Stöd till avhoppare från kriminella grupperingar En nationell kartläggning, s. 9–11). I rapporten redovisning av Kriminalvårdens, , Statens institu- tionsstyrelses och uppdrag att ta fram ett nationellt av- hopparprogram (daterad )14 har de aktuella myndigheterna bl.a. angett att samhällets insatser för de individer som vill lämna ett destruktivt liv behöver samordnas i en struktur och en strategi som skapar förutsättningar för ett strukturerat och långsiktigt arbete på såväl lokal som regional och nationell nivå. Myndigheterna har också föreslagit Brå som samordnande myndig- het för avhopparstrategins långsiktiga genomförande. Rapporten be- reds inom . Med hänsyn till det pågående arbetet såvitt avser avhopparverk- samheten kommer vi inte att närmare beröra den verksamheten i våra överväganden. 7.6.2Skydd av förhörspersoner i allmänhet ansvar för skydd av förhörspersoner har ett generellt ansvar för förhörspersoners skydd och säkerhet. Det följer bl.a. av vad som i 2 § 1 polislagen (1984:387) anges om att har till uppgift att före- bygga, förhindra och upptäcka brottslig verksamhet och andra stör- ningar av den allmänna ordningen eller säkerheten. I punkten 4 anges också att myndigheten ska lämna allmänheten skydd, upplysningar och annan hjälp när sådant bistånd lämpligen kan ges av polisen. När det gäller ansvaret för skydds- och hjälpåtgärder enligt punk- ten 4 avses dock framför allt situationer där någon annan myndighet eller annat organ inte har ansvar att lämna bistånd. Det kan t.ex. handla om att tillfälligt hjälpa behövande personer. (Se , Polislagen, En kommentar, version 13, kommentaren till 2 §.) 14Myndigheterna hade framför allt i uppdrag att ta fram ett gemensamt nationellt avhoppar- program som ska bidra till att förstärka samhällets stöd till individer som vill lämna kriminella eller våldsbejakande extremistiska miljöer och grupperingar (se regeringsbeslut I:13 den 19december 2019). Stöd till och skydd av vittnen Vid möte med har framkommit att skyddet för förhörspersoner kan se olika ut beroende på situationen. Det kan handla om att den enskilde får ett mobilt larm eller att myndigheten går särskilda ronder (se också prop. 2017/18:145 s. Inom ramen för särskilt personsäkerhetsarbete eller då en person tilldelas fingerade personuppgifter (se nedan) kan dock mer avancerade skyddsåtgär- der vidtas. I 2 a § polislagen anges att får bedriva särskilt personsäkerhetsarbete i fråga om vittnen och andra hotade personer. Med särskilt personsäkerhetsarbete avses de samlade säkerhetsåtgär- der som kan behöva vidtas exempelvis för vittnen och vissa andra personer som är föremål för ytterst allvarliga hot och där ett kon- tinuerligt och omfattande säkerhetsarbete behöver bedrivas inom ramen för en särskild organisation. Vilka åtgärder som kan komma att ingå i detta arbete varierar från fall till fall då säkerhetsarbetet utformas individuellt, bl.a. utifrån hotbilden och den skyddades personliga förhållanden för att ett så effektivt skydd som möjligt ska uppnås i varje enskilt fall. Bland de åtgärder som kan komma i fråga är rena säkerhetsåtgärder, såsom flyttning till ett skyddat boende och installation av larm, men även hantering av praktiska situationer, t.ex. hjälp med olika myndighetskontakter. Särskilt personsäkerhetsarbete rymmer även den statliga ersättning, personsäkerhetsersättning, som kan utgå till vittnen och andra hotade personer vilka omfattas av säkerhetsarbetet. (Se prop. 2005/06:138 s. I förordningen (2006:519) om särskilt personsäkerhetsarbete m.m. finns bestämmelser som mer i detalj reglerar förutsättningarna för sådant arbete. Enligt 1 § första stycket, ska den som blir föremål för särskilt personsäkerhetsarbete få hjälp med de säkerhetsåtgärder som bedöms möjliga och nödvändiga att genomföra. Han eller hon ska även få hjälp med myndighetskontakter och annat som krävs för att personsäkerhetsarbetet ska kunna bedrivas. I 2 § första stycket anges att särskilt personsäkerhetsarbete får bedrivas beträffande Stöd till och skydd av vittnen 1.misstänkta, tilltalade, målsägande, vittnen och andra som medver- kar eller har medverkat i en förundersökning eller rättegång som rör grov eller organiserad brottslighet (bevispersoner), 2.personer som fortlöpande lämnar eller har lämnat information till eller Säkerhetspolisen i frågor som rör grov eller organiserad brottslighet, 3.anställda inom rättsväsendet, eller 4.närstående till personer som anges i 1–3. Om det finns särskilda skäl, får, enligt andra stycket, särskilt person- säkerhetsarbete bedrivas även beträffande andra personer. När det gäller de närmare förutsättningarna för särskilt person- säkerhetsarbete anges i 3 § att en person får bli föremål sådant säker- hetsarbete om det finns en påtaglig risk för att allvarlig brottslighet riktas mot hans eller hennes eller en närståendes liv, hälsa, frihet eller frid. För att särskilt personsäkerhetsarbete ska få bedrivas beträf- fande en bevisperson krävs dessutom, enligt 4 § första stycket, att 1.de uppgifter som bevispersonen lämnar eller har lämnat bedöms ha betydelse för förundersökningen eller rättegången, 2.det finns ett samband mellan risken för brott och de uppgifter som bevispersonen lämnar eller har lämnat, 3.bevispersonen samtycker till att medverka i säkerhetsarbetet och bedöms kunna följa de villkor som han eller hon kan bli skyldig att följa, 4.bevispersonen har eller kan förväntas få rätt att stadigvarande vistas i , och 5.andra säkerhetsåtgärder bedöms vara otillräckliga. För att särskilt personsäkerhetsarbete ska få bedrivas beträffande andra personer än bevispersoner krävs, enligt andra stycket, att de förutsättningar som anges i första stycket 3–5 är uppfyllda. Därutöver krävs, när det gäller personer som fortlöpande lämnar eller har läm- nat information till eller Säkerhetspolisen, att det finns ett samband mellan risken för brott och lämnandet av infor- mation. När det gäller anställda inom rättsväsendet krävs i stället att Stöd till och skydd av vittnen det finns ett samband mellan risken för brott och den tjänst som den anställde innehar eller har innehaft. ansvarar, enligt 5 §, för det särskilda person- säkerhetsarbetet. Kriminalvården ansvarar dock för det särskilda per- sonsäkerhetsarbetet avseende den som avtjänar fängelsestraff och som inte vistas utanför anstalt eller verkställer dom på fängelse utan- för anstalt enligt lagen (1994:451) om intensivövervakning med elek- tronisk kontroll. Inom ska det, enligt 6 §, finnas särskilda enheter för särskilt personsäkerhetsarbete (personsäkerhetsenheter) och inom ska det finnas en eller flera tjänstemän som ansvarar för frågor som rör sådant arbete. och Kriminal- vården ska också samarbeta med varandra och med andra myndigheter och samhällsorgan som berörs, i ärenden enligt förordningen (7 §). När en fråga om särskilt personsäkerhetsarbete väcks inom Polis- myndigheten eller Kriminalvården ska, enligt 8 §, en personsäkerhets- enhet skyndsamt pröva frågan om sådant säkerhetsarbete ska be- drivas i ett visst fall. Det är den myndighet som enligt 5 § ansvarar för det särskilda personsäkerhetsarbetet som beslutar vilka säkerhets- åtgärder som ska vidtas och hur personsäkerhetsarbetet i övrigt ska utformas i det enskilda fallet. Efter samråd med den som ska om- fattas av personsäkerhetsarbetet får myndigheten ställa upp villkor för arbetet som han eller hon är skyldig att följa (9 §). Om förutsättningarna för att bedriva särskilt personsäkerhets- arbete beträffande en enskild inte längre finns, ska det, enligt 10 §, beslutas att personsäkerhetsarbetet ska upphöra. I 11–14 §§ finns bestämmelser om s.k. personsäkerhetsersättning. Den som är föremål för särskilt personsäkerhetsarbete kan få ekono- misk ersättning från staten, bl.a. för förlorad arbetsförtjänst. Ersätt- ningen ska, som utgångspunkt, bestämmas till ett engångsbelopp och får uppgå till högst ett belopp som motsvarar tio gånger pris- basbeloppet. Enligt 18 § får rikspolischefen eller chefen för opera- tiva avdelningen vid för räkning ingå en överenskommelse med en utländsk brottsbekämpande myn- dighet om samarbete angående särskilt personsäkerhetsarbete. Stöd till och skydd av vittnen I föreskrifter (2016:11) och allmänna råd om särskilt personsäkerhetsarbete finns regler om hur särskilda personsäkerhetsarbete närmare ska organiseras och bedri- vas samt om hur personsäkerhetsersättning närmare ska bestämmas. Bestämmelser som hänför sig till regleringen om särskilt person- säkerhetsarbete finns, som vi närmare redovisat i avsnitt 7.3, också i offentlighets- och sekretesslagen och . Sekretess gäller för uppgift som hänför sig till verksamhet som avser särskilt personsäkerhetsarbete samt för uppgift om enskildas personliga förhållanden som hänför sig till sådan verksamhet (18 kap. 7 § och 35 kap. 11 § OSL). Den som har tystnadsplikt rörande personsäker- hetsarbete får heller inte höras som vittne om förhållanden som om- fattas av tystnadsplikten. Andra vittnen får också vägra att lämna sekretesskyddade uppgifter om en enskilds personliga förhållanden som hänför sig till sådan verksamhet (se 36 kap. 5 och 6 §§ RB). Vidare får, enligt lagen (2006:516) om förbud mot utmätning av viss ersättning till vittnen och andra hotade personer, ersättning som utgör en del av personsäkerhetsarbete inte utmätas för den ersätt- ningsberättigades skulder. Skydd för person- och kontaktuppgifter till förhörspersoner Uppgifter om enskilda personers namn, personnummer, adress, civil- stånd och andra familjeförhållanden används hos ett stort antal myn- digheter som ett underlag i myndigheternas verksamhet. Den grund- läggande insamlingen och registreringen av personuppgifterna sker till stor del inom folkbokföringen hos . Uppgifterna som registreras i folkbokföringen är som huvudregel offentliga. I vissa fall kan det orsaka stora besvär för en person att uppgifterna sprids. Per- soner som är utsatta för hot och förföljelse kan vara i behov av att skydda sina personuppgifter. Det finns därför bestämmelser, i olika lagar, men även andra regelverk, som ger möjlighet att skydda per- sonuppgifter. (Se bl.a. prop. 2017/18:145 s. Stöd till och skydd av vittnen Sekretessmarkering är den minst ingripande formen av skyddade personuppgifter. En person som anser att hans eller hennes person- uppgifter bör omfattas av sekretess kan ansöka om att ska införa en s.k. sekretessmarkering för uppgifterna i folkbok- föringen. Det finns ingen skyldighet att göra en sekretessmarkering och markeringen innebär inte något bindande avgörande av sekre- tessfrågan utan den fungerar endast som en påminnelse om behovet av en noggrann sekretessprövning om handlingen begärs ut. Skyddet består i att registrerar en sekretessmarkering som avise- ras tillsammans med personuppgifterna till alla myndigheter som får grundläggande personuppgifter från folkbokförings- verksamhet. vidareförmedlar även post till personer med sekretessmarkering. Förfarandet med sekretessmarkering är inte reglerat i lag, utan grundar sig på en administrativ bestämmelse. (Se prop. 2017/18:145 s. 31, 76 och 77.) I folkbokföringslagen (1991:481) finns bestämmelser om s.k. skyddad folkbokföring. Enligt 16 § får en person som av särskilda skäl kan antas bli utsatt för brott, förföljelser eller allvarliga trakasserier på annat sätt, efter egen ansökan medges att vara folkbokförd på en annan folkbok- föringsort än där personen är bosatt (skyddad folkbokföring). Detta gäller under förutsättning att åtgärden, med hänsyn till den enskildes förmåga och övriga förutsättningar, kan antas tillgodose behovet av skydd. Skyddad folkbokföring ska vid flyttning ske på den gamla folkbokföringsorten eller, om det bedöms ge ett bättre skydd, på en annan ort. Skyddad folkbokföring kan också ske utan att personen flyttar om det kan antas ge tillräckligt skydd. Skyddad folkbokföring får även medges en familjemedlem som är bosatt tillsammans med den utsatta personen. I 17 § anges att skyddad folkbokföring får begränsas till . Om den som har medgetts skyddad folkbokföring anmäler hos att skyddad folkbokföring inte längre behövs eller om det finns särskilda skäl för det, ska besluta att den skyd- dade folkbokföringen ska upphöra att gälla. Stöd till och skydd av vittnen Vid bedömningen av om skyddad folkbokföring kan antas ge ett tillräckligt skydd ska man beakta bl.a. den enskildes förmåga att leva med de krav som åtgärden medför för honom eller henne. För att skyddad folkbokföring ska få avsedd effekt krävs att den enskilde ändrar sin livsföring. Om en person inte är beredd, eller saknar förmåga, att anpassa sig till vad som krävs får skyddet inte effekt och ger därmed inte ett tillräckligt bra skydd. Även förutsättningarna för familjemedlemmar och andra i den enskildes närhet att respektera de inskränkningar som skyddet innebär måste beaktas. När det gäller barn måste barnets inställning till skyddad folkbokföring liksom bar- nets förmåga att leva med åtgärden utredas. Med hänsyn till barnets ålder och mognad måste den utredningen göras i dialog med barnet. Den förföljde kan också ha sådan koppling till förföljaren att en skyd- dad folkbokföring inte kan bli verkningsfull. (Se prop. 2017/18:145 s. Som redovisats i avsnitt 7.3.4 finns, i 21 kap. 3 a § första stycket OSL, en bestämmelse om sekretess för uppgift om skyddad folk- bokföring; sekretess gäller i mål eller ärende vid domstol eller annan myndighet där en part har skyddad folkbokföring enligt 16 § folk- bokföringslagen för uppgift som lämnar upplysning om var den par- ten bor stadigvarande eller tillfälligt, om det inte står klart att uppgif- ten kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till denne kan komma att utsättas för hot eller våld eller lida annat allvarligt men. Detsamma gäller om uppgiften tillsammans med annan uppgift i målet eller ärendet bidrar till sådan upplysning. Fingerade personuppgifter är den starkaste och mest ingripande for- men av skyddade personuppgifter och regleras i lagen (1991:483) om fingerade personuppgifter. Enligt 1 § kan en folkbokförd person som riskerar att bli utsatt för allvarlig brottslighet som riktar sig mot hans eller hennes liv, hälsa, frihet eller frid, få medgivande att använda fingerade person- uppgifter. Detta gäller under förutsättning att åtgärden, med hänsyn till personens förmåga och övriga förutsättningar, kan antas till- godose behovet av skydd. Ett medgivande att använda fingerade personuppgifter får inte lämnas om han eller hon kan beredas till- Stöd till och skydd av vittnen räckligt skydd av personuppgifter genom skyddad folkbokföring en- ligt 16 § folkbokföringslagen. Ett medgivande får begränsas till , men kan också ges tillsvidare. Ett medgivande att använda finge- rade personuppgifter får även ges till en familjemedlem som perso- nen varaktigt bor tillsammans med. Det är som prövar en ansökan om fingerade personuppgifter. har också viss skyldighet att bi- stå den som har fått medgivande att använda fingerade personupp- gifter vid kontakter med andra myndigheter och i övrigt lämna den hjälp som krävs (2 och 7 §§). Om den som har fått medgivande att använda fingerade person- uppgifter skriftligen anmäler hos att medgivandet inte längre behövs eller om det finns särskilda skäl för det ska, enligt 8§, besluta att medgivandet att använda fingerade personuppgifter ska upphöra att gälla. Fingerade personuppgifter är det starkaste skyddet som finns att tillgripa för personuppgifter och erbjuder i sådana fall ett omfattande stöd till personer som medges skyddsåtgärden. Ett tillstånd att använda fingerade personuppgifter är dock för den enskilde och dennes närmaste en mycket ingripande åtgärd, både på det personliga planet och i kontakter med myndigheter och andra. När en person medges fingerade personuppgifter innebär det att per- sonen måste fullständigt bryta med det gamla livet när det exempel- vis gäller arbete, bostad, släkt, vänner och fritid samt bygga upp ett helt nytt liv på en annan plats. (Se bl.a. prop. 2017/18:145 s. 35 och 36.) Fingerade personuppgifter kan kombineras med olika delar inom brottsoffer- och personsäkerhetsarbetet som be- driver. Skyddet kan ges på olika sätt och kan vara olika typer av åt- gärder. Exempelvis kan en mobil larmtelefon med inbyggd GPS- funktion och inspelningsutrustning tillhandahållas liksom portabelt akustiskt larm. kan även gå ronder och erbjuda personskydd. (Se a. prop. Bestämmelser om sekretess för uppgifter om förhörspersoner Som redovisats i 7.3 finns det ett flertal sekretessbestämmelser som kan tillämpas på personer ska höras under förundersökningen eller i domstol. I avsnitt 7.3.5 lämnar vi också förslag som innebär ett för- Stöd till och skydd av vittnen stärkt sekretesskydd för uppgifter som kan ge möjlighet att komma i kontakt med vissa förhörspersoner. Något behov av att ändra eller komplettera reglerna om skydd av förhörspersoner föreligger inte Bedömning: För att allmänheten ska vara villig att medverka i ut- redningar om allvarliga brott behöver det finnas ett väl utvecklat skydd för personer som bevittnar brott. Detta gäller i synnerhet om den som väljer att samarbeta med de rättsvårdande myndig- heterna själv ingår i, eller har koppling till, ett kriminellt nätverk. Såvitt vi kan bedöma är de regelverk som ger förutsättningar att skydda förhörspersoner utformade på ett ända- målsenligt sätt. Det har inte framkommit att det finns något be- hov av att göra några förändringar eller kompletteringar av dessa.