sou · H9B347d2 · 2022-01-01 00:00:00 — Enligt vår bedömning är dessa krav i huvudsak endast relevanta för lovpliktiga åtgärder. För att med ett startbesked godkänna att en anmälningspliktig åtgärd får påbörjas, bör dock ett bevis om besked om skyddsrum ha visats upp för nämnden, om det krävs ett sådant besked enligt 3 kap. 4 § lagen om skyddsrum. att även vissa anmälningspliktiga åtgärder – t.ex. håltagning i en bärande vägg – kan påverka ett skyddsrums funktion. Särskilt om s.k. attefallsåtgärder Av 10 kap. 23 § andra stycket PBL framgår att vid anmälan som avser de s.k. attefallsåtgärderna (nuvarande 9 kap. 4 a–4 c §§ PBL), ska bedömning av om startbesked bör meddelas eller inte endast avse om åtgärden kan antas komma att uppfylla de krav som gäller enligt PBL eller föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen. Med våra förslag kommer dessa åtgärder inte längre att omfattas av krav på anmälan (se avsnitt 7.6). Som ovan har nämnts föreslår vi vidare att startbeskedsprövningen av anmälningspliktiga åtgärder ska begränsa sig i huvudsak till om åtgärden kan antas komma att uppfylla de tekniska egenskapskraven. Mot bakgrund av det nu anförda bör andra stycket i 10 kap. 23 § PBL upphävas. Bestämmelserna finns i 10 kap. 23, 23 a och 27 §§ PBL samt 6 kap. 3 § PBF. 7.21.1Beslut om behov av kontrollplan Förslag: Kommunala beslut enligt PBL ska inte få överklagas i den del de avser behovet av kontrollplan. Av 13 kap. 2 § PBL framgår i vilken del kommunala beslut inte får över- klagas. I första stycket räknas flera sådana situationer upp, exempelvis vid beslut om förlängd handläggningstid, vid beslut om behov av kontroll- ansvarig och vid beslut om behov av tekniskt samråd eller slutsamråd. I avsnitt 7.20.2 har vi föreslagit att åtgärder i det enskilda fallet ska få besluta att en kontrollplan inte behövs (se föreslagna 10 kap. 6 § andra stycket PBL). sätt som, enligt 13 kap. 2 § första stycket 6 PBL, gäller för byggnads- nämndens beslut om exempelvis behov av kontrollansvarig och beslut om behov av tekniskt samråd eller slutsamråd, bör byggnadsnämn- dens beslut om behov av kontrollplan inte få överklagas. En bestäm- melse om detta bör läggas in i 13 kap. 2 § första stycket 6 PBL. Bestämmelsen finns i 13 kap. 2 § PBL. Förslag: Andra beslut av enligt 11 kap. 11 § PBL än de som avser att helt eller i en viss del upphäva kommunens beslut om detaljplan, områdesbestämmelser, lov eller förhandsbesked får inte överklagas. Av 13 kap. 5 § PBL framgår att beslut enligt 11 kap. 11 § PBL att helt eller i en viss del upphäva kommunens beslut om detaljplan, områdesbestämmelser, lov eller förhandsbesked får över- klagas hos regeringen. Av bestämmelsen framgår inte om beslut att godta ett kommunalt beslut efter en prövning enligt 11 kap. 11 § PBL kan överklagas. Regeringen har dock gjort bedömningen att dessa beslut inte kan överklagas.357 Se också den tidigare regleringen om detta i 13 kap. 4 § första stycket ÄPBL. Vi gör, precis som regeringen, bedömningen att det är rimligt att beslut att godta ett kommunalt beslut efter en pröv- ning enligt 11 kap. 11 § PBL inte ska kunna överklagas. Vår bedöm- ning är att detta lämpligen, precis som enligt ÄPBL, bör framgå direkt av PBL. Vi föreslår därför att en bestämmelse med denna inne- börd förs in ett nytt andra stycke i 13 kap. 5 § PBL. Bestämmelsen finns i 13 kap. 5 § andra stycket PBL. 357Se regeringens beslut i ärende N 2015/07283/PUB och i ärende Fi 2019/02774/SPN. Förslag: Tiden för överklagande av ett beslut om lov eller för- handsbesked ska, för alla som inte ska delges beslutet, räknas från den dag som infaller efter att beslutet har kungjorts på kommunens anslagstavla. Bedömning: Bestämmelsen i 13 kap. 16 § PBL om överklagande- tid bör i övrigt inte ändras. Mot bakgrund av våra förslag om kungörelse om beslut om lov och förhandsbesked (se avsnitt 7.19.9 och 7.19.22), ska bestämmelsen om överklagandetid och från när den räknas ändras i enlighet härmed. I 13 kap. 16 § PBL finns vidare en hänvisning till överklagande- bestämmelserna i 43–47 §§ förvaltningslagen. Vi har redogjort för bestämmelserna i avsnitt 6.11.2. I 44 § förvaltningslagen anges att ett överklagande av ett beslut ska ha kommit in till beslutsmyndigheten från den dag då den som överklagar fick del av beslutet genom den myndig- heten. Om den som överklagar är en part som företräder det allmänna, ska överklagandet dock ha kommit in från den dag då beslutet meddelades. Under utredningsarbetet har framkommit att det i praxis finns en osäkerhet om från vilken tidpunkt överklagandetiden ska räknas när den som överklagar är en förvaltningsmyndighet och det inte är tyd- ligt om denna företräder det allmänna i offentligrättslig bemärkelse eller om den snarare uppträder som part i en privaträttslig angelägen- het. Osäkerheten hänger till stor del samman med principen att en statlig myndighet som huvudregel inte har rätt att överklaga en annan myndighets beslut, om det inte finns särskilda föreskrifter om detta. Osäkerheten förstärks av att särskilda klagorättsbestämmelser på grund av detta dessutom har införts för statliga förvaltningsmyndigheter i 13 kap. 10 och 14 §§ PBL. Vi konstaterar först och främst att bestämmelsen i 44 § förvalt- ningslagen ger uttryck för en allmän förvaltningsrättslig princip om att en myndighets klagorätt – och även den tid inom vilken över- klagande ska ske – är differentierad beroende på om myndigheten agerar som offentligrättsligt eller civilrättsligt subjekt. Vidare gäller att undantag från förvaltningslagens allmänna förfaranderegler en- dast ska förekomma om det kan motiveras av bärande sakliga och funktionella skäl.358 Att frångå nu aktuell princip just i den plan- och byggrättsliga regleringen kräver således starka skäl. Enbart att det i och för sig skulle vara enklare med enhetlig reglering av från vilken tidpunkt överklagandetiden börjar löpa, är enligt vår mening inte ett sådant skäl. Härtill kommer att i praxis uttalat att när en statlig myndighet överklagar med stöd av 13 kap. 10 § PBL, agerar myndigheten inte som företrädare för det allmänna utan som före- trädare för staten i egenskap av innehavare av en fastighetsanknuten rättighet. Det är alltså enligt domstolen fråga om en situation där staten har en ställning motsvarande ett privaträttsligt subjekt, när en statlig myndighet överklagar med stöd av 13 kap. 10 § PBL.359 Mot bakgrund av det nu anförda finner vi inte skäl att föreslå någon ändring av bestämmelserna i 13 kap. 16 § PBL i denna del. Bestämmelsen finns i 13 kap. 16 § PBL. 7.21.4Överklagande av lov och förhandsbesked Bedömning: Vi föreslår inte några ändringar av bestämmelserna i 13 kap. PBL om vem som har rätt att överklaga lov och för- handsbesked. Bestämmelserna bör dock bli föremål för framtida översyn. I avsnitt 6.11.5–6 finns en beskrivning av bestämmelserna i, förarbetena till och praxis avseende 13 kap. PBL om vem som har rätt att över- klaga beslut enligt PBL. Av våra direktiv framgår bl.a. att vi vid behov ska föreslå ändrade regler i fråga om vilken krets som ska ha möjlighet att överklaga be- slut om lov och förhandsbesked samt startbesked samt ta ställning 2016/17:180 s. 39; jfr även prop. 1971:30 Del 2 s. 318. 359Se HD:s beslut i mål nr Ö 3380-20. till i vilken utsträckning som beslut på området bör kunna överkla- gas till domstol med utgångspunkt i krav på rätt till domstolsprövning. I direktiven anges också att våra förslag ska ha bedömts vara förenliga med relevant europarättsligt och inter- nationellt regelverk, däribland , MKB-direktivet samt Århuskonventionen. Under vårt utredningsarbete har det framförts vissa synpunkter i dessa delar. Några tar vi nedan upp särskilt. Vi har dock inte funnit skäl att föreslå några ändringar av bestämmelserna. Vi anser dock att bestämmelserna i förekommande fall bör bli föremål för framtida översyn (se avsnitt 7.25). Ett aktivitetskrav bör inte införas Från olika håll har från tid till annan framförts synpunkter på att möjligheten att klaga på beslut om lov och förhandsbesked är för vid. Frågan om möjlig begränsning av klagorätten vid beslut om lov och förhandsbesked har också utretts . var 2013 av uppfattningen att reglerna om expe- diering av bygglov är administrativt betungande och ansåg att det vore en fördel att införa ett system liknande det som tillämpas i planproces- sen där den som är berörd av planläggningen ges tillfälle att yttra sig innan beslutet fattas. Den som inte har yttrat sig senast – och då framfört synpunkter som inte tillgodosetts – har inte heller rätt att överklaga beslutet annat än på vissa formella grun- der (13 kap. 11 § PBL). Enligt utredningen borde en liknande ord- ning införas i bygglovsprocessen.360 Förslaget genomfördes inte. analyserade samma fråga 2014. I be- tänkandet Effektiv och rättssäker PBL-överprövning framfördes att det faktum att en stor del av lovärendena inte omfattas av under- rättelseskyldighet talar emot att begränsa klagorätten på sätt som gäller för planärenden enligt 13 kap. 11 § PBL.361 Utredningen ansåg att det inte framstod som rimligt att införa en generell underrättelse- skyldighet för att sedan begränsa rätten att överklaga på sätt som i 13 kap. 11 § PBL. tydliggjorde att detta skulle innebära att en stor administrativ börda skulle läggas på kom- 360Se SOU 2013:34 s. 310 ff. 361Se SOU 2014:14 s. 122 ff. munerna som inte kan anses stå i relation till vad man skulle vinna med ett sådant system. Utredningen förde fram att en möj- lighet skulle vara att införa ett aktivitetskrav liknande det som finns i 13 kap. 11 § PBL för de ärenden om lov och förhandsbesked där grannar enligt 9 kap. 25 § PBL fått tillfälle att yttra sig över ansökan, men anförde i sammanhanget följande.362 I de fall där ansökan avser en åtgärd utanför detaljplanelagt område finns kopplingar till den prövning som görs genom en detaljplan eller om- rådesbestämmelser. Det talar för att behandla dessa beslut på samma sätt och det är därför en tänkbar ordning att införa ett aktivitetskrav i dessa fall. Om ett aktivitetskrav skulle införas som en förutsättning för att få överklaga beslut om lov eller förhandsbesked skulle det medföra ökad administration för . Det skulle leda till att högre krav ställdes på byggnadsnämnderna att fullgöra sin underrättelseskyldighet. Eventuella brister i detta avseende skulle inte kunna läkas vid prövning- en efter överklagande. Bestämmelsen om vilka som ska underrättas i 9 kap. 25 § PBL skulle också behöva ändras. ska underrättelse göras till kända sakägare och de kända bostadsrättshavare, hyresgäster och boende som berörs. För att enskilda inte ska fråntas möjligheten att överklaga skulle bestämmelsen behöva ändras så att samtliga berörda fick del av beslutet, vilket skulle medföra att ökade resurser kommer att få läggas på att utreda vilka som är berörda under handläggningen av ett lovbeslut. Det skulle också medföra att kungörelsedelgivning troligtvis skulle be- höva användas i fler ärenden. Däremot skulle det bli enklare för kom- munen att delge själva besluten, eftersom det bara skulle behöva göras till de som yttrat sig. Ett krav på att yttra sig för att få överklaga skulle troligtvis leda till att antalet yttranden till kommunen ökar genom att grannar, för att inte förlora möjligheten att överklaga, yttrar sig för säker- hets skull. Det skulle på ett sätt vara positivt eftersom det ger ett bättre beslutsunderlag för kommunen. medför det ökad administra- tion för kommunen och kan också leda till att handläggningstiderna för bygglov förlängs i de fall grannarnas synpunkter ger anledning till skrift- växling. En följd av att ha olika bestämmelser om talerätt för samma slags beslut är att de riskerar att bli svåra att överblicka. Exempelvis kan det för den enskilde vara svårt att förstå varför det skulle vara skillnader i möjligheten att överklaga beroende på om grannen har ansökt om bygg- lov för en villa inom eller utom detaljplanelagt område. Vi delar bedömning i denna fråga. Att ha olika regler om överklagande beroende på hur den ansökta åtgärden förhåller sig till detaljplan eller områdesbestämmelser, till hur har uppfyllt sin underrättelseskyldighet och slutligen till om den klagande tidigare fört fram synpunkter i pro- 362Se SOU 2014 :14 s. 124. cessen blir sammantaget en i flera avseenden otydlig och admini- strativt betungande bestämmelse. Härtill kommer att ett aktivitets- krav över huvud taget kan ifrågasättas utifrån regleringen i MKB- direktivet.363 Vi föreslår således inte att något aktivitetskrav införs såvitt gäller överklagande av lov och förhandsbesked. I stället bör det befintliga aktivitetskravet i 13 kap. 11 § PBL bli föremål för översyn. Klagorätten för Försvarsmakten behöver inte regleras särskilt Vi har övervägt en specialreglering om att ett beslut om lov eller för- handsbesked som avser åtgärd som avses utföras inom eller i anslut- ning till sådana områden som avses i 3 kap. 9 § andra stycket miljö- balken ska få överklagas av Försvarsmakten. Av avsnitt 7.19.10 framgår att vi föreslår att Försvarsmakten ska ges tillfälle att yttra sig över en ansökan om lov eller förhandsbesked för åtgärd som avses utföras inom eller i anslutning till sådana om- råden som avses i 3 kap. 9 § andra stycket . Vidare framgår av avsnitt 7.19.25 att vi föreslår att byggnadsnämn- den ska skicka alla beslut om lov eller förhandsbesked som avser åt- gärd som avses utföras inom eller i anslutning till sådana områden som avses i 3 kap. 9 § andra stycket till Försvarsmakten. Detta oavsett om beslutet om lov innebär ett avslag eller bifall respek- tive om beslutet om förhandsbesked är positivt eller negativt. I avsnitt 7.18.18 föreslår vi vidare att för åtgärd som ska utföras inom eller i anslutning till sådana områden som avses i 3 kap. 9 § andra stycket krävs att medgivande till åtgärden har läm- nats av Försvarsmakten (eller Myndigheten för samhällsskydd och beredskap). Mot bakgrund av det nu anförda måste Försvarsmakten – i före- kommande fall – anses ha en klagorätt redan enligt den allmänna klagorättsbestämmelsen i 13 kap. 8 § PBL, så som företrädare för ett av rättsordningen erkänt intresse. Någon särskild reglering härom behövs således inte. Avslutningsvis bör nämnas att om Försvarsmakten (eller Myndig- heten för samhällsskydd och beredskap) utnyttjar möjligheten i en- lighet med vårt förslag att besluta att åtgärder inte behöver skickas 363Jfr dom i mål C-826/18; jfr även dom i mål C-263/08. till dem (se avsnitt 7.19.10), kommer det rimligen också att påverka klagorätten, eftersom Försvarsmakten respektive Myndigheten för samhällsskydd och beredskap då får svårare att hävda att den är be- rörd av det kommande beslutet i fråga. Miljöorganisationers rätt att överklaga beslut om lov och förhandsbesked Som vi har angett i avsnitt 6.11.5 är part till Århus- konventionen. När det gäller rätten att överklaga är det främst arti- kel 9.2 och 9.3 i Århuskonventionen som är av intresse. Artikel 9.2 har i genomförts i artikel 11 i MKB-direktivet. Med anledning av kraven i Århuskonventionen och MKB-direk- tivet har det i regeringens proposition Genomförandet av MKB-direk- tivet i föreslagits bestämmelser i 13 kap. 12 och 13§§ PBL om klagorätt för miljöorganisationer.364 Eftersom genom- förandet av artikel 9.2 i Århuskonventionen och MKB-direktivet härigenom har utretts i särskild ordning av regeringen, berör vi inte denna fråga närmare i nu aktuellt hänseende. Ovan beskrivna lagstiftningsarbete rör dock inte frågan om hur tillgången till rättslig prövning enligt artikel 9.3 i Århuskonventionen har genomförts i PBL. Vad gäller vilka som ska ha rätt att överklaga beslut enligt artikel 9.3 ger konventionen en ganska stor flexibilitet till konventionens parter att bestämma detta. Kriterier får dock inte uppställas som i praktiken hindrar alla eller i stort sett alla miljöorga- nisationer eller företrädare för allmänheten från att utmana myndig- heters handling eller underlåtenhet som strider mot den nationella miljölagstiftningen. Artikel 9.3 innebär också att det unionsrättsligt ankommer på nationell domstol att i den utsträckning det är möjligt tolka den processuella rätten, avseende de villkor som ska vara upp- fyllda för att få till stånd en prövning av domstol eller i administrativ ordning, så att den står i överensstämmelse med såväl målen i arti- kel 9.3 som målet att säkerställa ett effektivt domstolsskydd av rättig- heterna enligt unionsrätten.365 I praxis har miljöorganisationer ansetts ha rätt att överklaga be- slut om lov med stöd av huvudregeln i 13 kap. 8 § PBL. Detta då har konstaterat att de särskilda bestämmelserna i 2020/21:174. 365Se SOU 2014 :14 s. 107 ff. och SOU 2017:64 s. 122 f. 13 kap. 12 och 13 §§ PBL inte uttömmande reglerar miljöorganisa- tioners rätt att klaga på beslut som berör miljön och naturskyddet. Utöver den rätt som följer av dessa bestämmelser ska 42 § förvaltnings- lagen i ljuset av Århuskonventionen ges en tolkning som innebär att miljöorganisationer har klagorätt i fråga om bygglovsbeslut som aktua- liserar hänsynstaganden som mer tydligt är relaterade till miljön och naturskyddet.366 Motsvarande praxis finns på rättsområden som ligger nära PBL, t.ex. kulturmiljö- respektive skogsvårdslagstiftningen.367 Enligt vår mening är frågan om hur artikel 9.3 Århuskonventionen bör genomföras i PBL – och även i svensk rätt i övrigt – angelägen att utreda och ta ställning till. Eftersom frågan inte enbart rör lov och förhandsbesked – eller ens bara beslut enligt plan- och bygglag- stiftningen, utan stora delar av mark- och miljörätten – är den för om- fattande för att omhändertas inom ramen för vårt utredningsuppdrag. I ovan nämnt lagstiftningsarbete rörande genomförandet av MKB- direktivet i PBL har regeringen också uttalat att det kan finnas anled- ning att göra en samlad översyn av behovet och möjligheten att i lag tydliggöra miljöorganisationers rätt att överklaga beslut enligt PBL.368 Vi menar sammanfattningsvis att denna fråga bör bli föremål för framtida översyn. Behovet av en genomlysning rör framför allt klago- rätten, men även hur de processrättsliga bestämmelser som i övrigt är tillämpliga vid överprövningen förhåller sig till Århuskonventionen och om regelförändringar krävs för att ska uppfylla sina kon- ventionsåtaganden. Bedömning: Vi föreslår inte någon ändring av bestämmelsen i 13 kap. 15 § PBL om överklagande av startbesked. Bestämmelsen bör dock bli föremål för framtida översyn. 366Se NJA 2020 s. 190 och NJA 2020 s. 641. 367Se HFD 2014 ref. 8, HFD 2018 ref. 10 II och HFD 2020 ref. 12. Jfr även regeringens promemoria Utkast till rapport om hur genomför Århuskonventionen , , dnr M2020/00428/Me. 2020/21:174 s. 107. Av våra direktiv framgår även att vi vid behov ska föreslå ändrade regler i fråga om vilken krets som ska få del av och möjlighet att över- klaga ett beslut om startbesked. Enligt 13 kap. 15 § PBL får ett beslut om startbesked endast över- klagas av sökanden eller anmälaren i ärendet. Vi har redogjort för bestämmelsens närmare innebörd i avsnitt 6.11.5, varvid också fram- kommit att bestämmelsen i praxis åsidosatts vid upprepade tillfällen för att tillgodose rätten till domstolsprövning enligt artikel 6.1 Europa- konventionen. Praxisen har framför allt rört de s.k. attefallsåtgärderna, dvs. åt- gärder som enligt dagens reglering inte omfattas av krav på lov, utan i stället av krav på anmälan. Våra förslag innebär att ett antal åtgärder, t.ex. komplementbyggnader och tillbyggnader av viss storlek, inte heller framöver kommer att omfattas av krav på lov (se avsnitt 7.6). Dessa åtgärder kommer dock inte heller att vara anmälningspliktiga (se avsnitt 7.16.3), varför de heller inte kommer att bli föremål för prövning av om startbesked kan meddelas eller inte. Grannar och övriga berörda är i stället hänvisade till möjligheten att anmäla åtgär- derna för tillsyn av . är skyldig att fatta ett beslut med anledning av anmälan.369 Vi har gjort bedöm- ningen att denna ordning uppfyller kraven på rätt till domstolspröv- ning (se avsnitt 7.6.10). Ett antal åtgärder av mer byggteknisk karaktär kommer dock att även framöver vara anmälningspliktiga med våra förslag (se av- snitt 7.16). Bestämmelsen i 13 kap. 15 § PBL innebär således att t.ex. en granne inte kommer att kunna överklaga ett beslut om start- besked rörande en sådan åtgärd. Den praxis vi har redogjort för och som inneburit att bestäm- melsen i 13 kap. 15 § PBL åsidosatts, bör dock inte förstås som att grannar har rätt att överklaga samtliga startbesked. I de fall start- beskedet exempelvis har föregåtts av ett bygglov, har berörda gran- nar haft möjlighet att få sina civila rättigheter prövade inom ramen för bygglovsprövningen. I sådana fall torde bestämmelsen alltjämt vara tillämplig, eftersom grannen inte dessutom bör ha rätt till dom- stolsprövning av det efterkommande startbeskedet. 2013/14:127 s. 59 f. Detsamma borde gälla beträffande de anmälningspliktiga åtgär- derna. I och för sig har en granne här inte möjlighet att få sina civila rättigheter prövade inom ramen för en lovprövning. aktua- liseras normalt sett inte grannens civila rättigheter – på ett sådant sätt att rätt till domstolsprövning föreligger – i en prövning som enligt vårt förslag i princip endast omfattar om åtgärden kan antas komma att uppfylla de tekniska egenskapskrav som avses i 8 kap. 4–7 §§ PBL och föreskrifter om tekniska egenskapskrav som har meddelats med stöd av lagen (se avsnitt 7.20.5). Härtill kommer att även om en sådan åtgärd faktiskt skulle utlösa en rätt till domstolsprövning för grannen, har grannen möjlighet att få saken prövad tillsynsvägen. Visserligen begränsas byggnadsnämn- dens prövningsram i tillsynsärendet på sätt att det som rättskraftigt prövats i startbeskedet i princip inte kan bli föremål för ny prövning. prövas i startbeskedet som sagt endast de tekniska egen- skapskraven, varför andra krav – i vart fall sådana som har ett helt annat tillämpningsområde än de tekniska egenskapskraven – torde kunna läggas till grund för ett ingripande med stöd av 11 kap. PBL. Dessutom har grannen möjlighet att få sin sak prövad tillsynsvägen även enligt (jfr 26 kap. 9 § MB). Vår uppfattning vinner visst stöd av ett senare avgörande från Mark- och . Målet avsåg frågan om grannes rätt att överklaga en byggnadsnämnds beslut att ge fastighetsägare start- besked för installation av en braskamin. Grannen gjorde gällande att hon skulle drabbas av olägenheter av den rök som uppstår vid eldning, att detta skulle kränka hennes civila rättigheter och att hon därmed enligt hade rätt att få saken prövad. Mark- och konstaterade dock att användningen av eldstaden och de utsläpp som användningen kunde medföra inte prövats genom startbeskedet och att grannen, om hon drabbades av olägenheter på grund av användningen av eldstaden, hade möjlighet att få sin sak prövad genom att påkalla tillsyn enligt regler. Mark- och bedömde således att bestämmelsen i 13 kap. 15 § PBL om att ett beslut om startbesked endast får överklagas av sökan- den eller anmälaren (utifrån förutsättningarna i målet) inte stred mot bestämmelse om rätten till domstolsprövning. Klaganden hade alltså inte rätt att överklaga nämndens beslut om start- besked i egenskap av granne.370 370Se MÖD:s dom i mål nr P 10674-18; jfr även MÖD 2017:50. har härefter dock beviljat prövningstillstånd vad gäller frågan om klagorätt enligt 13 kap. 15 § PBL när annan än sökanden eller anmälaren i ärendet överklagar ett beslut om start- besked.371 I målet är fråga om startbesked för ändring av bärande konstruktion i ett flerbostadshus. Mark- och fann att klagorätt inte förelåg, i huvudsak eftersom klaganden tog sikte på olägenheter som uppstår till följd av de arbetsmoment – och således inte det slutliga resultat – som beslutet om startbesked ger upp- hov till.