sou · H9B3100 · 2022-01-01 00:00:00 — Några remissinstanser ansåg att det borde övervägas om utvidgat förverkande skulle kunna ha formen av sakförverkande. Den största kritiken mot förslag gällde emellertid vilka brott som skulle anges som förverkandeutlösande brott i bestämmelsen.4 Sammantaget kan dock sägas att remissut- fallet var positivt beträffande den grundläggande frågan om man borde införa regler om utvidgat förverkande i svensk rätt, medan den lagtekniska lösningen ifrågasattes i olika avseenden. De flesta av remissinstanserna yttrade sig inte närmare över utred- ningens förslag angående särskild ekonomisk utredning och ändrade regler om straffprocessuella tvångsmedel. JO ansåg att utrednings- förfarandet i dess helhet borde regleras i en särskild lag, eftersom det skulle komma att tillämpas relativt sällan och den föreslagna regleringen skulle innebära att bestämmelser komplicerades i onödan. Någon remissinstans avstyrkte förslaget då utredningsför- farandet innebar väsentliga integritetsintrång och ytterligare en annan ansåg att det borde ställas krav på skälig misstanke för att särskild ekonomisk utredning skulle få inledas. Flera remissinstanser fram- höll det betänkliga i att särskild ekonomisk utredning, inkluderande straffprocessuella tvångsmedel, enligt förslaget skulle kunna riktas mot anhöriga. Utfallet av remissbehandlingen av för- slag var sådant att det inte framstod som fruktbart att med enbart detta som grund lägga fram förslag till lagstiftning om utvidgat förverkande. Utvidgat förverkande kom i stället att införas senare efter nya överväganden.5 5.3Nuvarande möjlighet att förverka egendom utan koppling till visst specifikt brott Redan enligt gällande rätt finns det möjlighet att förverka egendom utan koppling till visst specifikt brott, t.ex. vid utvidgat förverkande enligt 36 kap. 1 b § eller beträffande föremål som bl.a. på grund av sin särskilda beskaffenhet om omständigheterna i övrigt 4Vad den kritiken närmare bestod i redovisas inte här då den frågan inte är av intresse för de överväganden som här kommer göras beträffande införande av en ny förverkandeform som saknar koppling till fällande brottmålsdom. Kritiken går att läsa i Ds 2006:17 s. 52 ff. 5Det senare förslaget är det som kom att införas som 36 kap. 1 b § och det redovisas därför inte särskilt (se Ds 2006:17 och prop. 2007/08:68). Självständigt förverkande av brottsvinster kan befaras komma till brottslig användning. Den senare regleringen finns i 36 kap. 3 § och innehållet i nu nämnda para- grafer har beskrivits mer ingående i kap. 3 ovan. Vidare bör fram- hållas att inte heller förverkande enligt 36 kap. 1 § förutsätter att någon döms för ett brott. Däremot måste bevisas att ett visst brott har genererat utbyte. Av 36 kap. 14 § följer härutöver att egendom får förklaras förverkad även om det på grund av den brottsliges död eller av annan orsak är möjligt att döma ut påföljd för brott, om stämning i mål om detta delgetts från det att brottet begicks. Vidare följer av bestämmelsen att en talan om förverkande av utbyte av ett brott eller av egendom som använts eller varit avsedd att användas som hjälpmedel får prövas om stämning i mål om förverkande delgetts från det att den omstän- dighet inträffade som medför att påföljd kan dömas ut. En talan om förverkande enligt bestämmelsen får väckas av åklagare endast om det är påkallat från allmän synpunkt. Paragrafen, som ändrades , innebär att möjligheten att besluta om särskild rättsverkan av brott i vissa fall sträcks utöver gränsen för möjligheten att döma ut påföljd.6 Under vissa förutsätt- ningar medger bestämmelsen en möjlighet att bl.a. förklara egendom förverkad på grund av ett visst brott trots att den brottslige har avlidit eller att det av annat skäl är möjligt att döma ut påföljd. Med sådant annat skäl avses att åtalspreskription har inträtt. Bestämmelsen tar noga taget sikte mer på att sträcka ut den tid under vilken förverkande kan ske, än på att möjliggöra förverkande utan samband med en fällande dom (en sådan är, som framgått av kapi- tel 3 och av vad som sagts, i de flesta fall inte en nödvändig förutsättning för förverkande). För att förverkande ska kunna ske efter den brottsliges död eller det på grund av åtalspreskription är möjligt att döma ut påföljd, krävs att stämning i mål om detta har delgetts från det att brottet begicks. Innebörden av bestämmelsen är därmed att bl.a. utbytes- och hjälpmedelsförverkande i vissa fall kan beslutas trots att påföljd är utesluten för det brott som genererat utbytet eller vid vilket det aktuella hjälpmedlet använts eller varit avsett att använ- das. Skulle det vara åtalspreskription som föranleder att påföljd kan dömas ut, innebär detta att åklagaren vid sådana brott som 2015/16:155 s. 41 f. Självständigt förverkande av brottsvinster enligt 35 kap. 1 § första stycket 1 preskriberas har ytter- ligare på sig att väcka och få delgiven en talan om förverkande på grund av brottet. Är preskriptionstiden för brottet däremot eller längre, upphör möjligheten att föra en sådan förverkande- talan som åtalspreskription inträder. I och med lagstiftningsärende utvidgades möjligheten till förverkande i nu nämnda situationer. Ändringen innebar att talan om förverkande av utbyte av ett brott eller av egendom som använts eller varit avsedd att användas som hjälpmedel får prövas om stämning i mål om förverkande delgetts från det att den omständighet inträffade som medför att påföljd kan dömas ut. Till skillnad från paragrafen i övrigt träffar andra stycket alltså endast förverkande av utbyte av ett enskilt brott och hjälpmedelsförverkande på såväl som special- straffrättens område. Inom sitt tillämpningsområde innebär regler- ingen att det i ytterligare fall blir möjligt att pröva en talan om för- verkande trots att påföljd är utesluten för det brott som förver- kandeyrkandet grundas på. Detta följer av att det alltid ska vara möjligt att pröva en talan om förverkande om delgivning av talan om förverkande sker från det att den omständighet inträf- fade som medför att påföljd kan dömas ut – dvs. döds- fallet eller dagen för åtalspreskription. I ett åtalspreskriptionsfall med preskription efter fem eller innebär detta således att talan om förverkande kan föras om delgivning sker innan det gått sex respektive från det att brottet begicks. (Se avsnitt 4.11.7 för utredningens överväganden gällande nuvarande 36 kap. 14 §.) antog en konvention om penning- tvätt, efterforskning, beslag och förverkande av av brott (förverkandekonvention)7. Syftet med konventionen är att stärka det internationella samarbetet för att bekämpa allvarliga brott och för att spåra, ta i beslag och förverka brottsvinster. Självständigt förverkande av brottsvinster Såvitt gäller förverkande föreskriver konventionen i artikel 2 att konventionsstaterna ska vidta sådana lagstiftningsåtgärder och andra åtgärder som kan vara nödvändiga för att förverka hjälpmedel och eller egendom vars värde motsvarar sådan . Någon begränsning till viss eller vissa brottsliga handlingar innehåller inte artikel 2 och utgångspunkten är därför att möjligheterna att förverka och hjälpmedel ska avse alla brott i de nationella rättsord- ningarna. Enligt konventionen kan staterna emellertid avge förklaringar av innebörd att artikel 2 ska tillämpas endast på de brott eller kategorier av brott som de väljer att särskilt peka ut. I likhet med ett flertal andra stater utnyttjade denna möjlighet i anslutning till ratificeringen av konventionen och förklarade då att bestämmelsen för del skulle vara tillämplig på sådant utbyte av brott och sådana hjälpmedel vid brott som kunde förverkas enligt bestämmel- serna i , narkotikastrafflagen (1968:64) eller lagen (1991:1969) om förbud mot vissa dopningsmedel. En uttalad mål- sättning var dock att konventionen vid framtida överväganden skulle få en så vidsträckt tillämpning som möjligt.8 antog en ny konvention om penningtvätt, efterforskning, beslag och förverkande av av brott och om finansiering av terrorism (förverkandekonvention). Syftet med den konventionen är att de länder som valde att tillträda kon- ventionen ska införa än mer långtgående åtgärder för att motverka organiserad brottslighet och för att angripa terrorismfinansiering.9 Ifråga om förverkande innebär artikel 3 i den nya konventionen som enda materiell nyhet i förhållande till konvention att även egendom som varit föremål för penningtvätt ska kunna förverkas. Vidare använde den nya konventionen en annan teknik än konvention för att peka ut de brott som åtagandet att förverka skulle gälla vid. Konventionsstaterna har dock en möjlighet att förklara att förverkande inte ska ske om brottet i fråga inte har ett maximistraff om fängelse och att förverkande över huvud taget inte ska ske för att dra in utbyte av skattebrott. Vid sitt tillträde till kon- ventionen utnyttjade sig av båda dessa förklaringsmöjlig- heter.10 1995/96:49 s. 10 f. 2013/14:121 s. 100 f. Självständigt förverkande av brottsvinster Inom EU har flera åtgärder vidtagits för att genom åtaganden i rambeslut inskränka räckvidden av de begränsande förklaringar som ett flertal av medlemsstaterna avgav i förhållande till artikel 2 förverkandekonvention. Det följer t.ex. till en början av artikel 1 i rådets rambeslut /500/RIF av om penning- tvätt, identifiering, spårande, spärrande, beslag och förverkande av hjälpmedel till och av brott (rambeslut) att med- lemsstaterna ska se till att inga sådana förklaringar görs eller vidhålls i fråga om brott som har ett maximistraff om fängelse.11 I princip samma sak upprepas sedan i rådets rambeslut /212/RIF om förverkande av , hjälpmedel och egendom som härrör från brott (rambeslut). Enligt artikel 2 i det rambeslutet ska medlemsstaterna vidta de åtgärder som är nödvän- diga för att se till att det blir möjligt att helt eller delvis förverka hjälpmedel och , eller egendom vars värde motsvarar sådan , som härrör från brottsliga gärningar som kan föranleda fängelse . Även enligt det rambeslutet finns en möj- lighet för medlemsstaterna att vid skattebrott använda andra för- faranden än straffrättsliga för att ta ifrån lagöverträdaren vinningen av brottet. Åtagandet rambeslut – och därmed också det i 2001 års –genomfördes i genom ändringar i 36 kap. 1 och 2 §§ . regler om förverkande av utbyte och hjälpmedel gjordes då generellt tillämpliga på sådana brott inom specialstraffrätten för vilka det är föreskrivet fängelse , om inte den aktuella specialstraffrättsliga författningen redan innehöll uttryckliga regler om utbytes- och hjälpmedelsför- verkande. Rådet (för rättsliga och inrikes frågor) antog slutsatser om förverkande och återförande av tillgångar. I slutsatserna efter- frågas en mer samordnad strategi mellan medlemsstaterna för att uppnå effektivare och mer omfattande förverkande av tillgångar som härrör från brottslig verksamhet. Kommissionen uppmanades att överväga att stärka den rättsliga ramen för att få till stånd effektivare system för förverkande hos tredje man och utvidgat förverkande. 11Rambeslutet innehåller dock en fortsatt möjlighet för medlemsstaterna att reservera sig mot användning av förverkande för att dra in av skattebrott. Självständigt förverkande av brottsvinster Även behandlade frågorna och antog ett initiativbetänkande om organiserad brottslighet. antogs och rådets direktiv /42/EU av om frysning och förverkande av hjälpmedel vid och av brott i Europeiska unionen (förver- kandedirektivet). Enligt direktivet ska begreppet även inne- fatta egendom som har omvandlats till eller uppblandats med annan egendom, bestämmelserna om utvidgat förverkande ska harmoni- seras ytterligare och det finns regler om förverkande i vissa fall av som överförts till eller förvärvats av tredje man. Enligt direk- tivets artikel 4.2 ställs det krav på medlemsstaterna att möjliggöra förverkande av hjälpmedel vid och av brott även i vissa situationer då det inte är möjligt att fälla någon till ansvar för brott. De situationer som pekas ut är att det inte var möjligt att fälla någon till ansvar på grund av att den misstänkte eller tilltalade blivit sjuk eller har avvikit efter att ett straffrättsligt förfarande har inletts. I sådana situationer bör förverkande enligt direktivet kunna ske om det är fråga om ett brott som är av beskaffenhet att direkt eller in- direkt kunna ge upphov till en ekonomisk fördel och gärningen skulle ha kunnat leda till en fällande brottmålsdom, om den miss- tänkte eller tilltalade hade kunnat ställas inför rätta. Direktivet genomfördes i svensk rätt genom ett lagstiftnings- ärende : Utökade möjligheter till förverkande.12 Efter lagänd- ringen kom fler brott att omfattas av uppräkningen i 36 kap. 1 b . I och med lagändringen sänktes också straffskale- avgränsningen på så vis att utvidgat förverkande därefter kan ske om någon döms för ett brott för vilket det är föreskrivet fängelse . Utöver en straffskala av viss dignitet eller att ett brott är särskilt angivet i bestämmelsen krävs även att brottet ska ha varit av beskaffenhet att kunna ge utbyte för att utvidgat förverkande ska kunna ske. Slutligen kan utvidgat förverkande efter lagändringen även ske vid andra brott än dem som särskilt anges i övriga punkter i bestämmelsens andra stycket. Förutsättningarna för detta är dels att det för brottet är föreskrivet fängelse , dels att brottet har utgjort led i en brottslighet som utövats i organiserad form.13 De ovan beskrivna ändringarna i 36 kap. 14 § infördes också som en följd av direktivet. 2015/16:155. 2015/16:155 s. 39 f. Självständigt förverkande av brottsvinster 5.4.3Förenta nationernas konvention mot korruption (UNCAC) () konvention mot korruption (korruptions- konventionen; UNCAC) antogs av och öppnades för undertecknande i i . Regeringen beslutade att skulle underteckna konventionen och så skedde även på öpp- ningsdagen. UNCAC trädde i kraft i den 25 september 2005.14 Konventionen innehåller en rad bestämmelser vars syfte är att mot- verka korruption. I det här sammanhanget är bestämmelsen i arti- kel 54, och främst då artikel 54.1.c, av intresse då den innehåller be- stämmelser om internationellt samarbete rörande förverkande av egendom, där syftet med förverkandet är att egendomen ska kunna återställas till den anmodande staten. Artikel 54 i UNCAC ålägger staterna att skapa regler som gör internationellt samarbete möjligt i frågor om återställande av förver- kad egendom. Av artikeln följer att varje konventionsstat ska genom- föra ett antal åtgärder i sin nationella lagstiftning för att tillhandahålla ömsesidig rättslig hjälp enligt konventionen avseende egendom som förvärvats genom eller är inblandad i ett brott som straffbeläggs i enlighet med konventionen. De åtgärder som ska vidtas är att länderna ska göra det möjligt för sina behöriga myndigheter att verkställa beslut om förverkande som fattats av en domstol i en annan konven- tionsstat. Detta följer av artikel 54.1.a i UNCAC. Länderna ska vidare, enligt artikel 54.1.b i UNCAC, vidta nöd- vändiga åtgärder för att göra det möjligt för sina behöriga myn- digheter att, i de fall där de har jurisdiktion, besluta om förverkande av sådan egendom av utländskt ursprung i avgöranden avseende ett penningtvättbrott eller ett annat sådant brott som ligger inom dess jurisdiktion eller genom andra förfaranden som är tillåtna enligt dess nationella lagstiftning. Slutligen har konventionsstaterna enligt artikel 54.1.c åtagit sig att överväga att vidta de åtgärder som är nödvändiga för att tillåta beslut om förverkande av egendom utan att någon döms för brott i de fall där gärningsmannen inte kan lagföras på grund av att han eller hon är avliden, har avvikit eller inte kan anträffas eller i andra tillämp- liga fall. Självständigt förverkande av brottsvinster Intresset hos myndigheterna i en stat att åstadkomma förver- kande av egendom i en annan stat kan tillgodoses på två sätt. Det ena sättet innebär att myndigheterna i den första staten utverkar ett beslut om förverkande vid domstol i den staten och att det beslutet sedan översänds till den andra staten för verkställighet. Detta för- utsätter att det i den andra staten finns en ordning för att erkänna och verkställa beslut om förverkande som fattats i den första staten. Det andra sättet innebär att myndigheterna i den första staten direkt vänder sig till den andra staten med en begäran om att förverkande- beslut fattas där. Finns det en ordning för att åstadkomma det, kan myndigheterna i den andra staten meddela ett beslut om förverkande på begäran av den första staten. 5.4.4FATF:s (Financial Action Task Force) rekommendation Financial Action Task Force (FATF) är ett mellanstatligt organ som har till syfte att fastställa standarder och främja ett effektivt genom- förande av rättsliga, administrativa och operativa åtgärder för att be- kämpa penningtvätt, finansiering av terrorism och massförstörelseva- pen, liksom andra relaterade hot mot integriteten i de internationella finansiella systemen. är medlem av FATF sedan organisa- tionen inrättades vid i . FATF har antagit fyrtio rekommendationer om åtgärder mot penningtvätt, finansiering av terrorism och finansiering av spridning av massförstörelsevapen. Genom ett ömsesidigt utvärderingssystem kontrollerar FATF att rekommendationerna följs. Förutom att över- vaka implementeringen av rekommendationerna kartlägger FATF metoder för penningtvätt och finansiering av terrorism inom olika områden för att kunna anpassa motmedlen. FATF har 39 medlemmar och genom ett antal FATF-liknande regionala organisationer har sammantaget över 200 jurisdiktioner förbundit sig att följa och underkasta sig utvärdering av de nationella systemen.15 är medlem i FATF och organisationens rekommendationer lig- ger också till grund för de inom EU antagna penningtvättsdirek- tiven, som i sin tur genomförts i genom den administrativa lagstiftningen om penningtvätt och finansiering av terrorism. 15Se /countries (). Självständigt förverkande av brottsvinster Enligt rekommendation 4 ska de anslutna länderna se till att det finnas regler om förverkande. De anslutna länderna har enligt rekom- mendation 4 åtagit sig att i sin nationella lagstiftning införa sådana bestämmelser om förverkanden som följer av , Palermokonventionen och . I kravet lig- ger även att länderna ska införa regler som möjliggör för myndigheter att frysa och beslagta följande egendom, utan bindande verkan i förhållande till en tredje man i god tro: •vinster från, hjälpmedel som använts eller varit avsedda att an- vändas för, penningtvätt eller motsvarande förbrott, •egendom som härrör från, använts i, var avsett att eller är tänkt att användas för finansiering av terrorism, terroristaktioner eller terroristorganisationer, eller •egendom av motsvarande värde. De åtgärder som ska vidtas inkluderar att: •identifiera och spåra egendom som är föremål för beslag/förver- kande; •genomföra alla de tillfälliga/interimistiska åtgärder såsom frys- ning och beslag, för att motverka all form av handel, överföring eller försäljning/bortskaffande av sådan egendom; •vidta de åtgärder som behövs för att motverka eller undvika sådana handlingar som minskar landets förmåga att frysa eller beslagta eller återvinna egendom som är föremål för förverkande; och •genomföra varje rimlig utredningsåtgärd. Alla länder bör, i så stor utsträckning som är möjlig enligt de rätts- principer som gäller enligt det enskilda landets lagar, vidta åtgärder som tillåter att brottsvinster och hjälpmedel från brott kan förverkas utan att det ställs krav på att en enskild person döms för brott (s.k. non-conviction based confiscation), eller som kräver att en motpart bevisar att egendom som kan bli föremål för förverkande har erhål- lits eller förvärvats på lagligt vis. Självständigt förverkande av brottsvinster När frågan om förverkande utan direkt koppling till ett konkret brott diskuteras framförs ibland invändningar om att en sådan lag- stiftning inte står i överensstämmelse med bestämmelser. Det är framför allt artikel 1 i första tilläggsprotokollet samt artikel 6 i själva konventionen som aktualiseras i det här sammanhanget. Av den först nämnda artikeln följer att varje fysisk eller juridisk person ska ha rätt till respekt för sin egendom. Be- träffande artikel 6 i är det framför allt frågan om oskyldighetspresumtionen kränks genom att egendom förverkas utan koppling till brottmålsdom samt frågan om vilket beviskrav som kan eller bör ställas som är av intresse. diskuteras även om ett förverkande utan direkt koppling till ett brottmål ska betraktas som ett brottmålsförfarande eller ett civilt förfarande. , sedan fallet mot , har ställt upp ett antal kriterier för att avgöra om ett visst förfarande bör bedömas som ett brottmålsförfarande där sär- skilda rättssäkerhetskrav ska ställas. Genom dessa kriterier har dom- stolen bedömt att förverkandeförfaranden som saknar direkt kopp- ling till ett brottmål inte är av sådan karaktär att de särskilt strikta regler för beviskrav som ställs i brottmål måste upprätthållas.16 Egendomsskyddet i innebär att ingen får berövas sin egendom annat än i det allmännas intresse och under de förutsättningar som anges i lag och i folkrättens allmänna grund- satser. De anslutande staterna har dock rätt att genomföra sådan lagstiftning som staten finner nödvändig för att reglera nyttjandet av egendom i överensstämmelse med det allmännas intresse eller för att säkerställa betalning av t.ex. skatter, böter och viten. Begreppet”egendom” ska ges en vidsträckt innebörd i konven- tionens mening. Det omfattar inte bara fast och lös egendom av olika slag utan också begränsade sakrätter av ekonomiskt värde liksom fordringar och immateriella rättigheter.17 Kravet på att egendoms- berövande ska vara lagligt innebär inte bara att det måste finnas ett 16Engel m.fl. mot (, 23.11.1976), “Fighting organised crime by facilitating the confiscation of illegal assets”, Doc. 14516, 26 2018, s. 12 f. 17Danelius, Hans, Mänskliga rättigheter i europeisk praxis, juridik, ver- sion 5, s. 571. Självständigt förverkande av brottsvinster stöd för egendomsberövandet i inhemsk lag. Det ställs också krav på att den inhemska lagen är tillgänglig och tillräckligt tydlig för att göra ingreppet i äganderätten förutsebart och att lagen har sådant innehåll att den tillfredsställer rimliga rättssäkerhetskrav. Artikel 6 i tillförsäkrar var och en rätten till en rättvis rättegång. I detta ligger även rätten till prövning av en själv- ständig och opartisk domstol inom skälig tid. En person som miss- tänks för brott ska betraktas som oskyldig till dess skulden lagligen har fastställts. Den närmare innebörden av konventionens artiklar har klarlagts genom ett stort antal domar från . I fråga om staters möjlighet att genom lagstiftning göra inskränkningar i egen- domsskyddet har tillförsäkrat staterna relativt stora möjligheter att avgöra om en inskränkning är nödvändig och proportionell i jämförelse med andra allmänna intressen eller inte. I det här sammanhanget kommer enbart ett fåtal av Europadom- stolens avgöranden som behandlar frågor om oskyldighetspresum- tionen, bevisbörda eller förverkanden utan direkt koppling till fäl- lande brottmålsdom att redovisas. Redogörelsen gör inte anspråk på att vara komplett utan bör närmast ses som exempel på avgöranden från . I fallet mot var det fråga om beslag och kon- fiskation av egendom som misstänktes ha samband med olaglig verksamhet. Den italienska lag som hade tillämpats syftade till att konfiskera egendom som misstänktes utgöra av maffiaverk- samhet. I det aktuella fallet hade jordområden och motorfordon tagits i beslag, men åtgärderna upphävdes efter överklagande. Där- med var berättigad att återfå egendomen, men det gick innan det antecknades i fastighetsregistren att beslaget hade hävts och innan den lösa egendomen återlämnades.