sou · H9B351 · 2022-01-01 00:00:00 — har när det gäller miljöskydd även slagit fast att miljöorganisationer kan ha rättigheter enligt EU-rättslig miljölagstift- ning, rättigheter som kan kränkas.116 Situationen tydliggörs än mer genom Aarhuskonventionen som såväl som EU är parter till.117 När det gäller krav på att icke-statliga organisationer även ska uppfylla andra kriterier för att få talerätt de lege pekar kommissionen på resonemang i målet Djurgården118. De villkor som icke-statliga miljöorganisationer måste uppfylla för att få talerätt de lege får inte vara mindre gynnsamma för utländska icke-statliga orga- nisationer än för nationella.119 har klargjort omfattningen av de krav i nationell lagstiftning som icke-statliga organisationer kan förväntas uppfylla för att få talerätt. Enligt domstolen får visserligen medlemsstaterna införa regler med definitioner av dessa krav, men de får inte utformas så att det blir omöjligt för icke-statliga organisationer att utöva sin rätt att väcka talan i domstol för att skydda allmänintresset. Natio- nella regler ska säkerställa en omfattande rätt till rättslig prövning”.120 Vidare har slagit fast att nationell lagstiftning utgör en kränkning av artikel 11 i MKB-direktivet121 om den inte ger icke- statliga miljöorganisationer möjlighet att inför domstol åberopa att en bestämmelse som följer av unionsrätten och som syftar till att skydda miljön har åsidosatts, på grund av att bestämmelsen endast skyddar allmänhetens intressen och inte enskildas intressen.122 Detta resonemang gäller alla ärenden som medför talerätt de lege, dvs. sådana ärenden som omfattas av artikel 9.2 i Aarhuskonventionen. 5.3.5Aarhuskonventionens artikel 9 (3) Imålet om den slovakiska brunbjörnen123 konstaterade EU-dom- stolen att EU ianspråktagit sin kompetens genom att ingå avtal och att frågan om tolkningen av Aarhuskonventionen därmed omfattas av unionsrätten samt att domstolen, på grund av att målet rör bevil- 116Se Mål C-115/09, Bund für Umwelt und Naturschutz (Trianel), punkt. 117SÖ 2005:28, Aarhuskonventionen 118Mål C-263/08, , punkt 47. 119Communication from the Commission, , 28.4.2017 C (2017) 2616 final, s. 24. 120Mål C-263/08, , punkt 45. 121Direktivet om miljökonsekvensbedömning (2011/92/EU). 122Mål C-115/09, Bund für Umwelt und Naturschutz (Trianel), punkt 59. 123Mål C-240/09, Lesoochranárske zoskupenie VLK mot Ministerstvo životného prostredia jande av undantag från en bestämmelse i ett EU-direktiv där det finns skäl att tolka bestämmelsen på ett enhetligt sätt, är behörig att tolka Aarhuskonventionen, gällde målets huvudsakliga fråga klagorätten för miljöorganisationer. Bakgrunden var att en miljöorganisation, Zoskupenie, hade underrättats om att flera administrativa förfaran- den hade inletts, bland annat på initiativ av jaktföreningar. Ärendena gällde beviljande av undantag från fridlysningsbestämmelserna, mer specifikt rörande brunbjörnen, tillträde till naturskyddsområden och användandet av kemiska produkter i sådana områden. Zoskupenie be- gärde att den skulle tillerkännas ställning som part i det admini- strativa förfarandet och åberopade till stöd för detta. Begäran avslogs och Zoskupenie begärde omprövning av be- slutet men det vidhölls. Zoskupenie överklagade och hävdade att arti- kel 9.3 har direkt effekt. Den slovakiska domstolen vände sig då till . konstaterade inledningsvis att artikel 9.3 i Aarhus- konventionen inte har direkt effekt enligt unionsrätten – men med avseende på den klagorätt som artikel 9.3 i Aarhuskonventionen före- skriver, att bestämmelsens syfte är att säkerställa ett effektivt miljö- skydd och att det i avsaknad av unionslagstiftning på området, så ankommer på varje medlemsstat att i sin interna rättsordning fast- ställa de processuella regler som gäller för den talan som syftar till att säkerställa skyddet för enskildas rättigheter enligt unionsrätten, i förevarande fall livsmiljödirektivet. Det är alltså medlemsstaterna som bär ansvaret för att dessa rättig- heter i varje enskilt fall tillförsäkras ett effektivt skydd.124 Efter att ha redogjort för likvärdighetsprincipen125 och effektivitetsprincipen126 konstaterar att artikel 9.3 i Aarhuskonventionen där- med inte kan tolkas på ett sätt som gör att det i praktiken blir omöj- ligt eller orimligt svårt att utöva de rättigheter som följer av unions- rätten. Slutsatsen som sedan dras är att en nationell domstol ska, i den utsträckning det är möjligt, tolka nationell processrätt, avseende de 124Mål C-240/09, Lesoochranárske zoskupenie VLK, punkterna 46 och 47. Domstolen hänvisar till mål C‑268/06, Impact, punkterna 44 och 45. 125De processuella regler som gäller för den talan som syftar till att säkerställa skyddet för enskildas rättigheter enligt unionsrätten får inte vara mindre förmånliga än dem som avser liknande talan som grundar sig på nationell rätt. 126De processuella regler som gäller för den talan som syftar till att säkerställa skyddet för enskildas rättigheter enligt unionsrätten får inte göra det i praktiken omöjligt eller orimligt svårt att utöva rättigheter som följer av unionsrätten. villkor som ska vara uppfyllda för att få till stånd en prövning av domstol eller i administrativ ordning, så att den står i överensstäm- melse med såväl målen i artikel 9.3 i Aarhuskonventionen som målet att säkerställa ett effektivt domstolsskydd av rättigheterna enligt unionsrätten, så att en miljöskyddsförening, ges möjlighet att väcka talan vid domstol mot ett beslut fattat efter ett administrativt för- farande som kan strida mot unionens miljölagstiftning.127 I målet om den slovakiska brunbjörnen slog också fast att det ankommer på den nationella domstolen att i den utsträckning det är möjligt tolka den processuella rätten, avseende de villkor som ska vara uppfyllda för att få till stånd en prövning av domstol eller i admi- nistrativ ordning, så att den står i överensstämmelse med såväl målen i artikel 9.3 i Aarhuskonventionen som målet att säkerställa ett effek- tivt domstolsskydd av rättigheterna enligt unionsrätten, så att en miljö- skyddsförening, ges möjlighet att väcka talan vid domstol mot ett beslut fattat efter ett administrativt förfarande som kan strida mot unionens miljölagstiftning.128 Den allmänna grunden för klagorätt på beslut, handlingar och underlåtelser av medlemsstaterna inom de områden som omfattas av EU:s miljölagstiftning fastställs alltså i nationell rätt, men måste tolkas enligt kraven i artikel 9.3 i Aarhuskonventionen, artikel 19.1 i EUF-fördraget och artikel 47 i stadgan om de grundläggande rättig- heterna. 5.3.6Nationella domstolars kontroll av myndighetsbeslut Janecek-målet129 gällde att en myndighet underlåtit att införa en lag- stadgad åtgärdsplan för att hantera problem med höga halter av partiklar. Enligt kan en nationell domstol kräva att en offentlig myndigheten antar och inför en sådan plan. Nationella domstolar kan alltså begära att myndigheter vidtar åtgärder som de enligt är skyldiga att vidta men inte har vidtagit. I Client Earth130 och Altrip131 förklarar domstolen att nationella domstolar också ska kontrollera innehållet i beslut och handlingar för att säker- 127Mål C-240/09, Lesoochranárske zoskupenie VLK punkterna 48–51. Domstolen hänvisar till mål C‑432/05, Unibet, punkt 44, och C‑268/06, Impact, punkt 54. 128Mål C-240/09, LZ I, punkt 51. 129Mål C-237/07, Janecek, punkt 46. 130Mål C-404/13, Client Earth, punkt 58. 131Mål C-72/12, Altrip. ställa att de uppfyller unionsrättens krav. Effektiva rättsmedel måste alltså inkludera möjlighet att hantera brister i innehållet. Interimistiska åtgärder benämns föreläggande i artikel 9.4 Aarhuskon- ventionen. Med stöd av bestämmelsen kan domstolarna föreskriva att överklagade beslut eller handlingar inte ska genomföras, eller att positiva åtgärder ska vidtas innan domstolen avger sin slutliga dom. Syftet är att undvika skada till följd av beslut eller handlingar som kan visa sig vara olagliga. I Križan-målet konstaterade domstolen att medlemmarna av den berörda allmänheten har rätt att yrka att dom- stolen ska förordna om interimistiska åtgärder såsom, i förekom- mande fall, inhibition för att säkerställa att rätten att få till stånd en rättslig prövning enligt artikel 15a i direktivet kan utövas på ett effek- tivt sätt.132 påminde också om att möjligheten att vidta interimistiska åtgärder är ett allmänt krav i EU:s rättsordning. Iavsaknad av EU-regler och enligt principen om processuell auto- nomi, är det medlemsstaternas sak att fastställa detaljerade villkor för att bevilja interimistiska åtgärder.133 Art- och habitatdirektivet, eller livsmiljödirektivet134, samt fågel- direktivet135 benämns ofta gemensamt som naturvårdsdirektiven. De två direktivens syfte är framför allt att bidra till att säkerställa den biologiska mångfalden genom bevarande av livsmiljöer, vilda djur och vilda växter i medlemsstaternas europeiska territorium som omfattas av fördraget. Tillsammans utgör de grundstenen i EU:s natur- vårdspolitik samt genomför internationella konventioner som Bern- konventionen och konventionen om biologisk mångfald. 132Mål C-416/10, Križan, punkt 109. 133Mål C-416/10, Križan. 134Rådets direktiv /43/EEG av om bevarande av livsmiljöer samt vilda djur och växter. 135Europaparlamentets och rådets direktiv /147/EG av om bevar- ande av vilda fåglar; kodifierar och ersätter Rådets direktiv /409/EEG av om bevarande av vilda fåglar. Genom de båda naturvårdsdirektiven föreskrivs dels ett system för områdesskydd, dels ett system för artskydd (samt även ett strikt art- skydd). Även inom systemet för artskydd ställs krav på att vissa vik- tiga livsmiljöer (habitat)136 ska skyddas vilket innebär att det även inom systemet för artskydd finns en form av områdesskydd. Livsmiljödirektivet och fågeldirektivet är nära besläktade, rätts- ligt. De delar gemensamma mål och har en liknande konceptuell struk- tur. Därtill innehåller fågeldirektivet och livsmiljödirektivet liknande bestämmelser om artskydd. praxis rörande fågel- direktivet är ganska omfattande och att flera av motiveringarna i dessa domar har haft betydelse och tillämpats av domstolen också vad gäller livsmiljödirektivet.137 Trots detta redogörs, nedan, för direk- tiven var för sig i syfte att tydliggöra de skillnader som ändå finns. Att dessa skillnader kan vara av rättslig relevans åskådliggörs bland annat av generaladvokatens förslag till avgörande i de förenade målen C-473/19 och C-474/19 Skydda skogen, även om seder- mera inte uppmärksammade dem i sitt avgörande.138 Det verkligt relevanta för utredningen är naturvårdsdirektivens bestämmelser som innebär fridlysning respektive dem som inriktar sig på handel med fridlysta arter. Av denna anledning kommer redo- görelsen att fördjupas med avseende just på fridlysta arter. Det är emellertid viktigt att notera att skyddet av arter i naturvårdsdirek- tiven inte regleras endast genom fridlysningsregler utan bygger på såväl skydd av arternas livsmiljöer (i första hand genom områdes- skydd) som skydd av arter och artindivider (fridlysning, som även kan inkludera arternas livsmiljöer). Trots att fågeldirektivet är det äldre direktiven av de båda, inleder vi med livsmiljödirektivet. Livsmiljödirektivet har sedan det antogs 1992 utgjort den huvud- sakliga rättsliga plattformen för det EU-omfattande nätverket av natur- skyddsområden som kallas Natura 2000. 136Habitat definieras i livsmiljödirektivets artikel 1 som en miljö som kännetecknas av särskilda abiotiska och biotiska faktorer, och där en art lever under något av stadierna i sin biologiska cykel. 137Kommissionens vägledning, s. 7 som exemplifierar med mål C-6/04 kommissionen mot För- enade kungariket, där domstolen refererade till praxis rörande fågeldirektivet. 138De förenade målen C-473/19 och C-474/19 Skydda skogen. Direktivet antogs som en följd av att det inom medlemsstaternas europeiska territorium pågår en ständig försämring av livsmiljöerna, och av att ett ökande antal vilda arter är allvarligt hotade. Eftersom de hotade livsmiljöerna och arterna utgör en del av gemenskapens naturliga arv och hoten mot dem ofta är av gränsöverskridande karak- tär, ansågs det nödvändigt att vidta åtgärder på gemenskapsnivå för att bevara dem. För att säkerställa att en gynnsam bevarandestatus återställs eller upprätthålls hos livsmiljöer och arter av gemenskaps- intresse ansågs det vidare nödvändigt att utse särskilda bevarandeom- råden för att kunna skapa ett sammanhängande europeiskt ekologiskt nät enligt en fastställd tidsplan, varvid alla de utsedda områdena, nu eller , som klassificeras som särskilda skyddsområden i enlighet med fågeldirektivet måste införlivas med det sammanhängande europeiska ekologiska nätet.139 5.5.1Livsmiljödirektivets mål och syfte Livsmiljödirektivets mål är att bidra till att säkerställa den biologiska mångfalden genom bevarande av livsmiljöer samt vilda djur och väx- ter inom EU140 och åtgärder som vidtas i enlighet med direktivet ska syfta till att bibehålla eller återställa en gynnsam bevarandestatus hos livsmiljöer samt arter av vilda djur och växter av gemenskapsintresse och ta hänsyn till ekonomiska, sociala och kulturella behov samt till regionala och lokala särdrag.141 För att uppnå sina syften erbjuder direktivet om livsmiljöer två huvudinstrument, som också kallas för direktivets två så kallade pelare: Natura 2000-näverktet med skyddade områden, samt föreskrifterna om skydd för arter, som i princip utgörs av fridlysningsregler.142 Det två typerna av naturvårdsinstrument som framträder i livs- miljödirektivet består alltså av skydd av livsmiljöer (jämför formellt områdesskydd i 7 kap. ) och skydd av arter (jämför 8 kap. ). Att även arter skyddas genom att deras livsmiljöer skyd- das genom formellt områdesskydd, respektive att även vissa viktiga livsmiljöer (till exempel fortplantningsområden) skyddas genom art- skyddet förtar inte den huvudsakliga skillnaden mellan skyddsfor- 139Livsmiljödirektivet, preambeln. 140Mer specifikt inom medlemsstaternas europeiska territorium som omfattas av fördraget. 141Livsmiljödirektivet, artikel 2. 142Kommissionens vägledning (2007), s. 12. Livsmiljöskyddet skyddar vissa geografiskt bestämda om- råden som arterna skyddas genom generella föreskrifter var de än befinner sig. På sätt kompletterar artskyddsreglerna reglerna om områdesskydd. Det går inte och är heller inte lämpligt att avsätta all mark som skyddad mark eftersom vissa arter behöver skydd även utanför skyddade områden.143 Artskyddet handlar om direkt påver- kan på själva arten och (vad gäller djurarter) deras ägg, häcknings- platser och viloplatser. Reglerna här är av mer förebyggande karaktär och fordrar att medlemsstaterna undviker och förhindrar ett antal situationer som kan påverka en art negativt.144 Artskyddsreglerna är inte heller begränsade i geografiska termer utan gäller i princip i hela EU.145 Vidare kan man skilja mellan bestämmelser som kräver ett system för strikt skydd av arter i bilaga IV (artiklarna 12 och 13) och de bestämmelser som kräver kontroll av utnyttjandet av arter i bi- laga V (artiklarna 14 och 15). Livsmiljödirektivet omfattar såväl områdesskydd som artskydd och är uppbyggt kring bilagor. Det kan också uttryckas som att det framgår av bilagorna vilket skydd som aktualiseras för vilken art. En art listas ofta i mer än en bilaga, vilket kan ses som ett uttryck för den nära interaktionen mellan skydden.146 De fem bilagorna i livsmiljödirek- tivet reglerar följande. Bilaga I, livsmiljötyper vilkas bevarande kräver Natura 2000-områden Här listas de livsmiljötyper av gemenskapsintresse vilkas bevarande kräver att särskilda bevarandeområden (det vill säga Natura 2000-om- råden) utses. Livsmiljöerna147 är listade under nio rubriker, till exem- pel kuster och saltpåverkade livsmiljöer, kustnära sanddyner och in- landssanddyner, sötvattensmiljöer, skogar samt tempererade hedar 144Ibid., s. 13. 145Det finns dock mycket specifika geografiska begränsningar som anges i bilagorna. 146Kommissionens vägledning (2007), s. 13. 147Livsmiljöer definieras i direktivets artikel 1 som land- eller vattenområden som känneteck- nas av särskilda geografiska, abiotiska och biotiska egenskaper, oavsett om de är naturliga eller delvis naturliga. Under varje rubrik finns ett antal underrubriker och slutligen enskilda livsmiljöer. Under rubriken skogar återfinns till exempel underrubriken skogar och härunder bland annat miljötyperna Västlig tajga (9010), Fennoskandiska hemi- boreala äldre naturliga ädellövskogar (Quercus, , , Fraxinus eller Ulmus) med rik epifytflora (9020), Naturliga primärskogar i land- höjningskust (9030), Nordiska subalpina/subarktiska skogar med pubescens ssp. Czerepanovii (9040), Fennoskandiska örtrika skogar med Picea abies (9050) och Barrskogar på eller i anslutning till rull- stensåsar (9060), med flera. De livsmiljötyper som i bilaga I är markerade med en asterisk (*) är så kallade prioriterade livsmiljötyper (av ovanstående exempel är Västlig tajga, Fennoskandiska hemiboreala äldre naturliga ädellöv- skogar [Quercus, , , Fraxinus eller Ulmus] med rik epifyt- flora samt Naturliga primärskogar i landhöjningskust markerade som prioriterade livsmiljötyper). Prioriterad livsmiljötyp innebär att de riskerar att försvinna från EU:s område148 och att gemenskapen har ett särskilt ansvar för deras bevarande med hänsyn till den andel av deras naturliga utbredningsområde som ligger inom EU.149 Rikt- linjer för tolkning av livsmiljötyper anges i tolkningsmanualen för Europeiska unionens livsmiljöer.150 Den här bilagan riktar alltså endast in sig på livsmiljöer och ligger därför utanför utredningens uppdrag. Bilaga II, djur- och växtarter av gemenskapsintresse vilkas bevarande kräver Natura 2000-områden Här listas de djur- och växtarter av gemenskapsintresse vilkas beva- rande kräver att särskilda bevarandeområden utses, så kallade Natura 2000-områden. Bilaga II kompletterar på så sätt bilaga I när det gäller upprättandet av det sammanhängande nätet av särskilda bevarande- områden som Natura 2000 är tänkt att utgöra. Innebörden av be- greppet arter av gemenskapsintresse definieras i direktivets artikel 1 medlemsstaternas europeiska territorium som omfattas av fördraget (livsmiljödirek- tivet, artikel 2). 149Prioriterade livsmiljöer definieras i livsmiljödirektivet, artikel 1. 150Interpretation , version /2 antagen av och Amendments to the with a view to EU enlargement (Hab. 01/11b-rev.1) antagna av Habitatkom- mittén efter skriftligt samråd, Europeiska kommissionen, GD ENV. och det handlar om arter för vilka något av följande gäller inom EU151. i)De är hotade. Undantag görs dock för arter vilkas naturliga ut- bredningsområde är av marginell storlek inom EU och som inte är hotade eller sårbara inom den västra palearktiska regionen. ii)De är sårbara, dvs. de anses sannolikt kunna övergå till kategorin av hotade arter , om de faktorer som orsakar hotet fortsätter att verka. iii)De är sällsynta, dvs. de förekommer i små populationer som inte är hotade eller sårbara, men som riskerar att bli det. Dessa arter finns inom begränsade geografiska områden eller är glest spridda över en större yta. iv)De är endemiska och kräver särskild uppmärksamhet på grund av den speciella karaktären hos sin livsmiljö eller de möjliga följder som exploatering av dem kan ha för deras livsmiljö eller för deras bevarandestatus. Djur- och växtarter av gemenskapsintresse finns förtecknade eller kan komma att förtecknas i bilaga II eller bilaga IV eller V. Arterna i bilaga II listas under huvudrubrikerna a) Djur och b) Väx- ter. Djuren delas sedan in under rubrikerna Ryggradsdjur (däggdjur, reptiler, groddjur och fiskar), Ryggradslösa djur (leddjur och blöt- djur) medan växterna delas in i växter och lägre växter samt makaro- nesiska växter. Listningen sker sedan genom angivande av eller underartens namn, eller såsom tillhörande en högre indelning eller angiven del därav. efter namnet på en familj eller ett släkte betecknar alla arter som tillhör den familjen eller det släk- tet. En asterisk (*) före namnet på en art anger att arten är prioriterad. De flesta arter som finns förtecknade i bilaga II finns även förteck- nade i bilaga IV. Om en art finns med i bilaga II men inte i bilaga IV eller bilaga V, följs namn av symbolen (o). Om en art finns med i bilaga II och i bilaga V men inte i bilaga IV följs namn av symbolen (V). medlemsstaternas europeiska territorium som omfattas av fördraget (livsmiljödirek- tivet, artikel 2). Bilaga III, kriterier för val av områden Bilagan innehåller kriterier för val av områden som kan utses till om- råden av gemenskapsintresse och till särskilda bevarandeområden. Bilagan anger två etapper. I den första etappen utses områden av gemenskapsintresse, i den andra etappen utses särskilda bevarande- områden.152 Bilaga IV, djur och växtarter som kräver strikt skydd Här listas de djur- och växtarter av gemenskapsintresse som kräver ett strikt skydd. Arterna är upptagna med angivande av eller underartens namn, eller såsom tillhörande en högre indelning eller angiven del därav. Liksom i bilaga II används förkortningen spp. Lis- torna ser i mångt och mycket ut som listorna i bilaga II och är ord- nade under a) djur och b) växter. Bilaga V, insamlande i naturen och exploatering Här listas djur- och växtarter av gemenskapsintresse, där insamlande i naturen och exploatering av dem kan bli föremål för förvaltnings- åtgärder. Bilaga VI, förbjudna metoder för fångst och dödande och transportmedel I bilaga VI listas förbjudna medel och metoder för fångst och dödande samt förbjudna transportmedel. Arter kan förekomma på fler än en lista Sammanlagt är det över 1 000 djur- och växtarter samt 200 livsmiljö- typer som anges i direktivets bilagor och som skyddas på olika sätt. Många arter är dock listade i mer än en bilaga. Alla växtarter i bi- laga II b, förutom mossorna, omfattas också av bilaga IV b, men det finns också växtarter som endast listas i bilaga IV b. En orsak till att 152Livsmiljödirektivet, artikel 1. arter förekommer i fler än en lista kan vara att en art utsätts för en kombination av hot, och därför bör vara föremål för en rad åtgär- der.153 Den vanligaste kombinationen är att arten förekommer i både bilaga II och IV, vilket maximerar bevarandeinsatsen; det krävs då bevarande och återställande av de allmänna livsmiljöerna i skyddade Natura 2000-områden (som bör täcka de viktigaste habitaten), det krävs skydd av uppfödningsplatser och viloplatser och det krävs skydd för arten i sig, över hela territoriet. För naturvårdsinstrumentet skydd av arter (till skillnad från skydd av livsmiljöer), det vi i utredningen benämner fridlysning, är det alltså bilagorna IV och V som huvudsakligen är relevanta och de kan sam- manfattas enligt följande. a)Bilaga IV-arter (över 400, inklusive många bilaga II a-arter vad gäller djur och samtliga bilaga II b-arter av växter): ett strikt skydds- system måste tillämpas inom hela deras naturliga område inom EU, både inom och utanför Natura 2000-områden. b)Bilaga V-arter (över 90): Medlemsstaterna måste se till att deras utnyttjande och fångst i naturen är förenliga med att hålla dem i en gynnsam bevarandestatus. Frågan om vilka typer av åtgärder som är obligatoriska för en viss art beror alltså på i vilken bilaga som en art är förtecknad i. Vilka rättsliga krav som måste ställas beror dels av i vilken bilaga en art listas, dels av bevarandesituation. Även om bevarande skulle kräva en proaktiv förvaltning av habitaten, och bevarandeåtgärder som tar sikte på livsmiljö i stort, så följer inte en sådan förpliktelse av att vara listad i bilaga IV (det är alltså inte en förpliktelse som följer av artikel 12) men väl av att vara listad i bilaga II (där förpliktelserna följer av artikel 6). I kommissionens vägledning exemplifieras detta med situationen att återställande av biotop är nödvändigt för över- levnaden en viss fjärilsart som (endast) är listad i bilaga IV.