sou · H9B347 · 2022-01-01 00:00:00 — redovisade deluppdraget som avser kriterierna för områden av riksintresse genom delrapporten kriterier riksintressen.60 I rapporten redovisar den del av uppdraget som avser kriterierna för områden av riksintresse till regeringen. Därutöver redovisas även en bedömning av vad det fort- satta arbetet kan antas leda fram till. lyfter även fram några allmänna iakttagelser i anslutning till uppdraget. ska slutredovisa uppdraget till regeringen senast den Elektromagnetiska störningar på totalförsvarets verksamheter gav regeringen i uppdrag åt och Försvarsmakten att undersöka om och under vilka omständigheter åtgärder och anläggningar som kan omfattas av plan- och byggregel- verket, t.ex. solenergianläggningar, transformatorstationer och ljus- 57Se Fi2021/00253. 58Se SOU 2019:68. 59Se Fi2020/00252. 60Se kriterier riksintressen – Regeringsuppdrag till att sam- ordna fem myndigheters översyn av kriterierna för riksintresseanspråk (Rapport 2020:26). skyltar, kan orsaka elektromagnetiska störningar på verksamheter inom eller i anslutning till områden för riksintresset för totalförsva- ret, och analysera risken för att sådana störningar påtagligt kan för- svåra tillkomsten eller utnyttjandet av totalförsvarets anläggningar eller på annat sätt vara oförenliga med riksintresset för totalförsvaret.61 Utredningen har haft ett avstämningsmöte med . Vi har vidare skrift- ligen svarat på utredningens hemställan om samråd. Uppdraget redovisades i rapporten av elektromagnetiska störningars försvårande för totalförsvarets intressen eller anläggningar62. Av rapporten framgår bl.a. följande. Solcells- anläggningar kan störa rundradio, radiosamband, flygradio och signal- spaning. En anledning till att störningar uppkommer trots att syste- men är testade enligt harmoniserade standarder kan vara att gällande standarder inte fullt ut omfattar vissa komponenter eller kompletta anläggningar. En annan anledning kan vara att vissa komponenter inte uppfyller kraven i det s.k. EMC-direktivet63 eller att anläggningarna är felaktigt utförda ur ett sådant perspektiv. Återkommande tillsyn och marknadskontroll är nödvändig för att se till att marknadens aktörer uppfyller kraven för ingående komponenter såväl som för kompletta anläggningar. Som en följd av störningsrisken bör alla solcellsanläggningar, såväl fristående som monterade på byggnad, som avses uppföras inom påverkansområde för totalförsvarets riks- intressen eller i anslutning till totalförsvarets anläggningar, bli bygg- lovspliktiga, eller föregås av annan prövning i vilken samråd ska ske med Försvarsmakten.64 överlämnade regeringen rapporten till Bygg- lovsutredningen.65 Rapporten omnämns även i avsnitt 7.7.4. 61Se Fi2020/02994. 62Se Försvarsmaktens och Utredning av elektromagnetiska störningars försvå- rande för totalförsvarets intressen eller anläggningar, (dnr FM2020-22728:17). 63Europaparlamentets och rådets direktiv /30/EU av om harmoni- sering av medlemsstaternas lagstiftning om elektromagnetisk kompatibilitet. 64Se Försvarsmaktens och Utredning av elektromagnetiska störningars försvå- rande för totalförsvarets intressen eller anläggningar, (dnr FM2020-22728:17), s. 2 ff. 65Se Fi2020/04409. Betänkandet innehåller totalt 10 kapitel och följer den mall som finns för utformning av betänkanden. Inledningsvis finns en lista över de förkortningar vi använder i betänkandet och en sammanfattning av våra förslag. Kapitel 1 innehåller utredningens författningsförslag. Kapitel 2 innehåller en inledande beskrivning av utredningens direktiv, utredningens arbetsformer och en genomgång av andra ut- redningar och uppdrag av betydelse för utredningens arbete. Kapitel 3 innehåller en historisk tillbakablick på regelverket för bygglov, en översiktlig genomgång av gällande rätt och de större ändringar som har genomförts av bestämmelserna om bygglov sedan den äldre (1987:10), förkortad ÄPBL, infördes . Kapitlet innehåller också en beskrivning av andra författningar med nära koppling till bygglovsregelverket. Kapitel 3 innehåller slut- ligen en internationell jämförelse av tre andra länders byggregelverk och en kort redogörelse för vissa politiska mål som har betydelse i vårt utredningsarbete. I kapitel 4 redogör vi närmare för gällande rätt i frågan om lov- och anmälningsplikt för olika åtgärder. I kapitel 5 beskrivs närmare om gällande rätt avseende frågan om vilka förutsättningar som ska gälla för lov. Kapitel 6 innehåller en närmare beskrivning av gällande rätt i frågor som avser handläggning av lov- och anmälningsärenden och några övriga processuella frågor med koppling till genomförande av lov- och anmälningspliktiga åtgärder. I kapitel 7 återfinns våra överväganden och förslag. I kapitel 8 behandlar vi frågor om ikraftträdande och övergångs- bestämmelser. Kapitel 9 innehåller vår konsekvensbeskrivning. Även förslag som vi har övervägt, men avfärdat redovisas och motiveras. Slutligen återfinns vår författningskommentar i kapitel 10. Till betänkandet finns bifogat ett särskilt yttrande och våra utred- ningsdirektiv. Detta kapitel innehåller inledningsvis en beskrivning på en över- gripande nivå av den historiska regleringen av plan- och byggfrågor. Därefter följer en övergripande redogörelse för gällande rätt, dels inom det plan- och byggrättsliga området, dels inom några närlig- gande rättsområden. Sedan följer en översiktlig utblick och kompa- rativ redogörelse för byggregelverket i tre andra nordeuropeiska länder. Slutligen redovisar vi i detta kapitel några av de nationella mål som vi bedömer är relevanta för vårt uppdrag. på det plan- och byggrättsliga regelverket I detta avsnitt redovisar vi på en övergripande nivå hur tidigare plan- och bygglagstiftning i har sett ut. Syftet med redovisningen är att visa hur lagstiftningen har utvecklats . All tidigare reglering är inte redovisad, utan ett urval har gjorts för att skapa en överblick och fokusera på det som är mest relevant i förhållande till vårt uppdrag. Beskrivningen avser därför i första hand bestämmelser om byggande och de krav som har ställts för tillstånd (lov) samt tillståndsförfarandet. Beskrivningen inne- håller i viss utsträckning också vilka tekniska och andra materiella krav som har ställts på olika byggåtgärder. Vid beskrivningen av äldre bestämmelser har vissa äldre termer ersatts med modernare för en ökad förståelse vid jämförelse med senare reglering. De första svenska städerna grundades . Vid denna tid- punkt fanns inte några bestämmelser med krav på planläggning eller dylikt, utan bebyggelsen växte fram utifrån tradition och naturliga förutsättningar. Sådan bebyggelse finns fortfarande kvar t.ex. i och i i . Först började stads- planering ske på ett mer organiserat sätt och lokala byggnads- och brandordningar beslutades för att komma tillrätta med de ständigt återkommande stadsbränderna. Först ut med en lokal brandordning var 1639 i samband med att första brandförsvar inrättades där. fick landets första byggnadsord- ning. Även byggnadsordningens främsta syfte var att säkra brand- säkerheten. Trähus förbjöds i staden inom broarna, vid torg och vid stora gator på malmarna. Takmaterial skulle utgöras av tegel, plåt eller torv. Byggnadsordningen präglades även av uttalat estetiska hän- syn. Även strandtomter reglerades. Avsikten var att strandtomterna skulle muras upp med stenmurar för anläggning av gator och all- männa platser.1 beslutades den lag som kan sägas ligga till grund för nu- varande rättsordning i . I lagen fanns ett antal balkar, varav en var byggningabalken. De flesta bestämmelserna i byggningabalken är nu ersatta av PBL, fiskelagen (1993:787), jaktlagen (1987:259) och skadeståndslagen (1972:207). Kvarvarande bestämmelser torde i princip vara obsoleta och främst av rättshistoriskt intresse. 3.2.31874 års byggnadsstadga för rikets städer beslutades den första gemensamma byggnadsstadgan för rikets städer. Stadgan beslutades med stöd av 29 kap. byggninga- balken. Syftet med stadgan var att ta fram grundläggande bestäm- melser om städers planläggning och bebyggande med nya byggnader. 1Se , Ordning, lag och stadga – Om byggnadsordningar och maktfördelning, Nordisk arkitekturforskning 2001:4, s. 20. För fördjupning i äldre och yngre Västgötalagen, Smålands- lagens kyrkobalk samt Bjärköarätten, jfr även och , Svenska Landskaps- lagar, uppl. 2 (1979). Stadgan gällde inte bara städer utan också för köpingar, hamnar, fiske- lägen och andra ”ställen med större sammanträngd befolkning” (50 §). Byggnadsstadgan var en grund för de lokala byggnadsordningarna (1 §). I stadgan föreskrevs att varje stad skulle ha en byggnadsordning med de föreskrifter som, utöver de som redan fanns i byggnadsstadgan, ansågs erforderliga för ordnande av stadens byggnadsväsende (2 §). Den lokala byggnadsordningen skulle särskilt ha bestämmelser om reparationer och ändringar av befintliga byggnader (42 §). I byggnadsstadgan föreskrevs att det i varje stad skulle finnas en byggnadsnämnd med ansvar för stadens bebyggande (3 §). Det före- skrevs också att det i varje stad skulle finnas en ”plan för stadens ordnande och bebyggande” (stadsplan). Planen skulle omfatta ”såväl byggnadsqvarter, som gator, torg och andra allmänna platser” (9 §). I fråga om krav på bebyggelse innehöll stadgan bestämmelser om exempelvis begränsning av antalet våningar och byggnadshöjd (28 §), hur hörnhus bör avskäras (29 §), färg på fasad (30 §), utformning och material för källare (31 §), antal och bredd på utgångar och trap- por i offentliga lokaler (33 §) samt avstånd till och material på bygg- nad placerad nära tomtgräns (34 §). Nybyggnad och sådan mer omfattande ändring av befintlig bygg- nad att den var att jämställa med nybyggnad omfattades av krav på lov (37 §). Undantag från kravet på lov fanns för statens byggnader och andra allmänna byggnader (43 §). Vid ansökan skulle byggnadsritningar, beskrivning och tomtkarta, med byggnadens läge och omfång utmärkt, bifogas. För mindre be- tydande uthusbyggnader inne på tomt fanns undantag från krav på byggnadsritningar, men tomtkarta med byggnaden utmärkt skulle i alla fall bifogas ansökan (37 §). Vid prövningen av lov skulle se till att bygg- naderna var lämpliga för de aktuella tomterna, att boningshusen fick ett ”sundt” läge och en ”emot sundhetens fordringar svarande inred- ning”. Nämnden skulle också se till att byggnadernas läge och inred- ning utformades för att minimera risken för brand och tillfredsställa ”billiga anspråk på smak och prydlighet” (38 §). Slutligen skulle vid lovprövningen se till att byggnadslinjen låg rätt mot gatan eller den allmänna platsen, att fotmuren hade rätt höjd, att tomten hade rätt höjd i förhållande till gatan med hänsyn tagen till vattenavloppet samt om det fanns behov av ändring av tomtens gränser (39 §). skulle uppmärksamt följa byggnadsarbetena och se till att varje byggnad fick det bestämda läget och platsen samt att ritningar och meddelade föreskrifter följdes (40 §). Lov förföll om byggnad inte uppförts (38 §). Om någon uppförde byggnad utan tillstånd eller i strid med givna föreskrifter behövde böter betalas och, om bedömde det lämpligt, det utförda ändras (45 §). Det kunde också bli aktuellt med allmänt åtal vid förseelse mot byggnadsstadgan eller den lokala byggnadsordningen (46 §). Möjlighet fanns att överklaga både den lokala byggnadsordningen och beslut. För de senare föreskrevs en över- klagandetid efter att del av beslutet erhållits (47 §). antogs lagen (1907:67) om stadsplan och tomtindelning. Stadsplanelagen innehöll bestämmelser om krav på stadsplan, inne- håll i stadsplan, genomförande av stadsplan etc. Stadsplanelagen gällde tillsammans med byggnadsstadga. Genom stadsplanelagen stärktes det kommunala planinstrumentet och stadsplanerna blev rättsligt bindande för de berörda fastighetsägarna. Planerna skulle fort- satt godkännas av Kungl. , men denna instans fick inte längre ändra innehållet i dem. Med stadsplanelag påbörjades det som senare kom att kallas för det kommunala planmonopolet.2 3.2.51931 års stadsplanelag och byggnadsstadga reformerades regleringen genom stadsplanelagen (1931:142) och byggnadsstadgan (1931:364). Flera ändringarna gjordes i byggnadsstadgan. En ändring innebar att byggnadsstadgans tillämpningsområde vidgades till att avse både stad och landsbygd. Bestämmelserna i byggnadsstadgan delades upp i tre avdelningar för stad, för stadsliknande samhällen på landet re- spektive för den egentliga landsbygden. Även de lokala byggnads- ordningarna kunde efter ändringarna i byggnadsstadgan meddelas för vissa områden utanför städerna. 2Se , Ordning, lag och stadga – Om byggnadsordningar och maktfördelning, Nordisk arkitekturforskning 2001:4, s. 21. I övrigt innebar ändringarna att flera av de tidigare detaljbestäm- melserna om exempelvis gårdsrum, maximal byggnadshöjd och maxi- malt våningsantal slopades då stadsplanebestämmelser ansågs vara ett bättre redskap för den exakta regleringen.3 justerades hur en höjd skulle beräknas (36 §). Definitioner av ny- byggnad4 (117 §) och våning (36 §) infördes. Utöver tidigare detaljerade bestämmelser om exempelvis krav på byggnadsmaterial infördes nya bestämmelser med krav på bebyg- gelsen. Dessa avsåg exempelvis hur burspråk, balkonger, tornpartier etc. fick utskjuta framför fasaden om detta kunde inverka fördel- aktigt på byggnadens utseende (39 §). Men också krav på uppfyl- lande av tekniska krav avseende kyla och fukt (49 §). Det infördes också en bestämmelse med undantag från kraven på bebyggelse för byggnad som endast skulle kvarstå (43 §). Särskilda bestämmelser om byggande i tomtgräns infördes i syfte att förebygga brand och säkra höga konstruktioner (52–53 §§). Krav på byggnadslov ställdes vid en lång rad åtgärder (61 §). Exempelvis krävdes lov vid nybyggnad; till-, på- eller ombyggnad; ändring av konstruktion eller lokalers storlek såsom upp- tagande av fönster- eller dörröppning och sammanslagning eller upp- delning av lägenheter; återställande av brandskadad byggnad; använd- ning av byggnad eller del därav för ett väsentligen annat ändamål; fastighets inhägnande; rivning av byggnad; schaktnings-, sprängnings- eller utfyllningsarbeten inom byggnadskvarter samt anordnande av virkes- eller annat varuupplag eller materialgårdar. Vid prövningen av ansökan om lov skulle för- vissa sig om att åtgärden överensstämde med bl.a. gällande stadsplan och tomtindelning samt att byggnaden var lämplig för tomten och inte placerades så att den försvårade granntomtens bebyggande på lämpligt sätt (63 §). Vid ändring av byggnad skulle tillses att bygg- nadens hållfasthet inte äventyrades och vid behov att åtgärder vid- togs för förbättring av hygienisk standard och brandsäkerhet. skulle vaka över att byggnad av historisk eller konstnärlig betydelse inte förvanskades och om åtgärd berörde forn- lämning skulle riksantikvariens yttrande inhämtas (66 §). 1931:192 s. 38 ff. 4Termen nybyggnad definierades första gången i Kungl. Maj:ts kungörelse (1908:1) angående hvad vid tillämpning af lagen angående stadsplan och tomtindelning är att till nybyggnad hänföra. fick lämna särskilda föreskrifter i byggnads- lovet, exempelvis att hållfasthetsberäkning med tillhörande ritningar skulle lämnas in till nämnden (65 §). Byggnadslov förföll om åtgärd inte påbörjats eller av- slutats (69 §). För verksamhet med prövning av byggnads- lov, ritningsgranskning, besiktningar m.m. fick en avgift enligt sär- skilt utfärdad taxa tas ut (119 §). 3.2.61947 års byggnadslag och byggnadsstadga genomfördes ett antal ändringar i plan- och bygg- regelverket; bl.a. beslutades en byggnadslag (1947:385) och genom- fördes följdändringar genom byggnadsstadgan (1947:390). Syftet med ändringarna var att hantera den snabba utvecklingen inom be- byggelseområdet.5 I den nya byggnadslagen (som ersatte den tidigare stadsplane- lagen) infördes inledningsvis nya översiktliga bestämmelser av prin- cipiell natur i syfte att göra lagen så överskådlig och lättillgänglig som möjligt. En sådan bestämmelse var att bebyggelse under vissa förutsättningar ska föregås av planläggning (1 §). Planinstituten för- ändrades något jämfört med de tidigare genom att bestämmelser om regionplan infördes för kommuners gemensamma planläggning (3 §). Den tidigare s.k. stomplanen ersattes av en s.k. generalplan som skulle tjäna som grund för en mer detaljerad planläggning. Detalj- planeringen skulle, liksom tidigare, ske genom stadsplan eller bygg- nadsplan. Byggnadsverksamhet inom område som inte ingick i stads- plan eller byggnadsplan reglerades även fortsättningsvis genom s.k. utomplansbestämmelser (2 §). Vid all planläggning skulle hänsyn tas till allmänna och enskilda intressen (4 §). Det tydliggjordes att mark- ägare var skyldiga att följa lagen och att mark fick användas för tät- bebyggelse endast efter prövning av att den från allmän synpunkt var lämpad för ändamålet (5 och 107 §§). Termen ”tätbebyggelse” var endast översiktligt definierad (6 §).6 Liksom tidigare fick nybyggnad inte strida mot plan. Maj:t hade dock möjlighet att medge undantag från detta om det fanns särskilda skäl och nybyggnaden 1947:131 s. 72 ff. 1947:131 s. 162. inte avsevärt försvårade markens användning för avsett ändamål (34 §). Slutligen infördes i byggnadslagen bestämmelser om vissa förbud mot bebyggelse samt mot virkes- och varuupplag, material- gård och ljusanordning som kunde vara till hinder för försvaret eller luftfarten (81, 82 ,121 och 166 §§).7 I byggnadsstadgan reglerades även fortsättningsvis närmare om krav på byggnadsordning i varje stad (1 kap.), närmare om byggnads- nämnd (2 kap.), närmare om planinstituten (3–6 och 18 kap.) samt all reglering avseende byggande (7 kap.) och om ansvar, vitesföre- läggande och överklagande (19 kap.). Liksom var bestäm- melserna uppdelade i flera avdelningar beroende på om fråga var om stad, stadsliknande samhällen eller landet i övrigt. Nyheter i byggnadsstadgan var att lovplikten utökades så att varje ändring som berörde eldstad eller rök- eller imrör omfattades av krav på lov, liksom trädfällning och inrättande av ljusanordning (76 §). Vidare infördes krav på att byggnadsritningar skulle vara fackmässigt upprättade vid ansökan om lov (77 §). Vid prövning av lov för ny- byggnad utökades vilka krav som skulle vara uppfyllda. Det infördes också ett förbud för kommunen att ge lov för tätbebyggelse, som inte avsåg jordbrukets, fiskets eller skogsskötselns behov, inom icke planlagt område. kunde dock ge sådant lov (79 §). fick möjlighet att vid behov ställa krav på ut- rymme för parkering i samband med lovprövningen (80 §). Bestäm- melsen om skydd för byggnad av historisk eller konstnärligt värde ändrades så till vida att skyddet omfattade historiskt, kulturhisto- riskt eller estetiskt värde (82 §). Krav på inhämtande av yttrande från Luftfartsstyrelsen respektive Försvarsstaben vid ansökan om åtgärd i närheten av civil respektive militär flygplats infördes (99 §). Vidare infördes en bestämmelse med krav på att beslut om lov avseende hotell, sjukhus, fabrik eller annan industriell anläggning inom område med utomplansbestämmelser, krävde fastställande för att gälla (135 §). Utanför plan undantogs ekonomibyggnader till jordbruksfastig- het från krav på tillstånd från (143 §). gavs en möjlighet att förordna om krav på byggnadslov för nybyggnad eller inrättande av upplag, materialgård och ljusanordning (144 §). Nytt var också att besvär (överklagande) över beslut skulle anföras hos (167 §). 1947:131 s. 44. uppförande av tillfällig byggnad av enkel beskaffenhet under vissa förutsättningar fick strida mot plan och vissa andra föreskrivna krav så länge åtgärden inte avsevärt motverkade planens eller bestämmel- sernas syfte (170 §).8 ändrades byggnadslagen och beslutades en ny byggnads- stadga (1959:612, BS). Huvudsyftet var att förenkla och förkorta förfarandet i planläggnings- och byggnadsärenden samt minska regel- verkets omfattning. Ändringarna innebar i huvudsak att beslutande- rätten i plan- och byggfrågor decentraliserades till regionala och lokala organ, att bestämmelserna för land och stad gjordes enhetliga, att vissa bestämmelser om administrativ kontroll mjukades upp eller slopades och att detaljbestämmelser och bestämmelser av teknisk karaktär upphävdes för att i stället regleras genom föreskrifter och anvisningar av och lantmäteristyrelsen. De lokala byggnadsordningarna upphörde att gälla och ersattes med generella bestämmelser i byggnadsstadgan.9 Bestämmelserna om byggande samlades i 5 kap. byggnadsstadgan och var tillämpliga inom områden med fastställd generalplan, stadsplan, byggnadsplan eller utomplansbestämmelser. Ett undantag gjordes för ekonomibyggnader för jordbruk, skogsbruk eller därmed jämförlig näring (35 § BS). En definition av termen ”gata” infördes (36 § BS) som definitionen av ”våning” justerades på så sätt att bestämmelsen om att vind bör räknas som våning om den innehåller bostads- eller arbetsrum slopades. Det blev således tillåtet med vindsinredning om inte någon planbestämmelse förbjöd detta. Även bestämmelsen om beräkning av byggnadshöjd justerades (37 § BS). Bestämmelserna med krav på byggande justerades och utformningskrav på skyltar, an- , murar, bensinpumpar och ljusanordningar infördes (52 § BS). Även skyldigheten att söka byggnadslov justerades (54 § BS). Det förtydligades i vilka sammanhang en ändring av byggnad omfat- tades av krav på lov. Utöver situationen med ett ianspråktagande för ett väsentligen annat ändamål handlade det om ändring som berörde 1947:211 s. 57 ff. 1959:168 s. 1 ff. konstruktionens bärande delar eller ändring av eldstäder, rök- eller ventilationskanaler samt ändring som avsevärt påverkade byggna- dens planlösning eller yttre utseende. I stället för krav på lov för fastighets inhägnande infördes krav på byggnadslov för uppförande av mur, plank eller därmed jämförlig anordning. Krav på lov infördes också för inrättande av fast cistern eller annan fast anordning för hantering eller förvaring av brännbara vätskor, såvida åtgärden inte avsåg att tillgodose endast viss fastighets husbehov. Inom område med stadsplan infördes ett krav på lov för omfärgning av fasad som inte vette mot kringbyggd gård eller annan sådan plats samt för byte av taktäckningsmaterial. Även krav på lov vid rivning av byggnad respektive vid inrättande av ljusanordning begränsades till område med stadsplan. För ändring av bostadsbyggnad som inte innehöll fler än två lägenheter fick vissa inre ändringar göras utan lov. Byggnader som tillhörde kronan eller var också undantagna från krav på lov. gavs en möjlighet att befria avskilda indu- striområden från lovplikt. infördes en möjlighet att få en åtgärds författningsenlighet prövad även om åtgärden inte omfatta- des av krav på lov. Inom område som inte omfattades av generalplan, stadsplan, bygg- nadsplan eller utomplansbestämmelser gällde reglerna om byggande för uppförande eller till nybyggnad hänförlig ändring av byggnad i tre eller fler våningar, såvida det inte var ekonomibyggnad för jord- bruk, skogsbruk eller därmed jämförlig näring. Reglerna gällde också för större samlingslokaler, undervisningsanstalt, hotell och pensionat, vårdanstalt, elevhem eller därmed jämförlig inrättning, fabriksbyggnad eller annan industriell rörelse (65 § BS). Vidare förtydligades att till en lovansökan skulle bifogas en situa- tionsplan över tomten utvisande både befintliga byggnader och ny läge. Inom sådana områden där till- handahöll nybyggnadskarta skulle situationsplanen vara grundad på denna (55 § BS). Även bestämmelserna om förutsättning för lov justerades (56 § BS). Nytt var att det förtydligades att åtgärden inte fick strida mot byggnadslagen, lagen om allmänna vägar, lagen om enskilda vägar, strandlagen, byggnadsstadgan eller författningar som meddelats med stöd av dessa. Det tydliggjordes att byggnadslov skulle meddelas sökan- den skriftligen och att beslut som innebar att lov gavs ofördröjligen skulle tillställas markägaren och annan sakägare som nämnden hört