sou · H9B351d2 · 2022-01-01 00:00:00 — Beträffande vilda fåglar och arter i föreslagna bilagorna 4 och 5 (livmiljödirektivets bilaga IV) samt myskoxe och järv (arter som markerats med n i artskyddsförordningens nuvarande bilaga 1) är det förbjudet att: •Importera, exportera eller reexportera levande djur eller ägg eller levande växter. Djur som åtkommits i enlighet med en bestämmelse i jaktlagen (1987:259) omfattas inte av förbudet. •Att förvara eller transportera levande fåglar och fågelägg, levande djur och växter. Förslag som syftar till att förebygga artskyddsbrott •Att förvara för försäljning eller bjuda ut till försäljning, sälja, köpa eller byta levande eller döda fåglar, djur, växter, ägg, fröer, sporer och delar av djur och växter. Detsamma gäller delar eller varor som härrör från sådana djur och växter eller andra varor där det i åtföljande dokument, på förpackning eller i märkning anges att varan utgör del av eller härrör från sådana djur eller växter eller där det finns någon annan omständighet som är ägnad att ge intrycket att varan utgör del av eller härrör från sådana djur eller växter. Förbudet gäller alla levnadsstadier hos djuren och alla stadier i växternas biologiska cykel. Den andra bestämmelsen är helt ny och ska kriminalisera att sälja, köpa, byta, saluföra, transportera, skicka eller förvara exemplar samt importera och exportera sådana exemplar av djurarter som framgår av föreslagna bilaga 7 till artskyddsförordningen. Bestämmelsen som rör de nationellt fridlysta arterna •ska gälla djurens alla levnadsstadier, inklusive ägg eller rom, samt döda exemplar, vilket innefattar monterade och skinn- lagda djur samt varje igenkännlig del eller produkt av dem, •ska inte gälla förvaring av döda exemplar som har insamlats lagligt före eller som har insamlats enligt beslut om dispens, •ska inte gälla förvaring av döda exemplar av nordlig blombock och nyckelpigespindel som har insamlats lagligt före eller som har insamlats enligt beslut om dispens, •ska inte heller gälla att skicka, förvara eller transportera exem- plar av djurarter som framgår av våra förslag på bilaga 7 till art- skyddsförordningen som är döda och har insamlats lagligt och ingår i dokumenterade samlingar hos Statliga museer, univer- sitet och högskolor. Är brottet grovt, döms för grov otillåten handel med skyddad art till fängelse i lägst och högst . Vid bedömningen av om brottet är grovt ska särskilt beaktas om det har avsett en särskilt hotad, sällsynt eller annars skyddsvärd art, eller om det har utgjort led i en brottslighet som utförts systematiskt och , i stor omfattning eller i vinstsyfte. Förslag som syftar till att förebygga artskyddsbrott För försök eller förberedelse till grov otillåten handel med fridlyst art döms till ansvar enligt 23 kap. . Ansvar ska inte dömas ut enligt denna paragraf, om ansvar för gärningen kan dömas ut enligt 1 § eller enligt jakt- eller fiskelag- stiftningen. Den första bestämmelsen innebär ingen förändring utöver ändrad brottsrubricering. Det nya förslaget är en kriminalisering av det för- bud mot handel av vissa nationellt fridlysta arter som vi föreslår. Det är förbjudet att i naturen samla in artexemplar som omfattas av förslaget. Problemet är att om arterna väl blivit in- samlade finns det inga förbud mot fortsatt hantering som exempelvis handel, byte, transport eller förvaring. Genom förslaget ovan, (se 14.7), har vi föreslagit att all hantering av arterna ska vara förbjuden, för- utom den som sker inom ramen för de generella undantag som fram- går av artskyddsförordningen eller om har medgett dis- pens. Fridlysningen enligt 6 § artskyddsförordningen omfattar 19 arter: de fem reptiler och fyra arter av groddjur som inte omfattas av EU:s livsmiljödirektiv, en spindelart samt nio arter av insekter. Vi föreslår i förslag 12.14 att en översyn ska göras av vilka arter som ska vara nationellt fridlysta. Översynen påverkar det aktuella för- slaget om förbud mot handel, med mera, så till vida att omfattningen av de fridlysta arterna kan komma att ändras så att fridlysningen kan komma att omfatta andra arter än de nuvarande. 14.18 Förslag: Ny punkt i 29 kap. 8 § Utredningens förslag: En ny punkt ska införas i den så kallade straffkatalogen i 29 kap. 8 § , som innebär straffan- svar för den som bryter mot en föreskrift om försiktighetsmått till skydd för fridlysta arter som regeringen har meddelat med stöd av vårt föreslagna bemyndigande i 8 kap. 8 § . I Skydda skogen147 anmärkte på att den vägledning som används av för att ange vilka försiktighetsmått som ska vidtas inte bindande för skogsägaren, samt att det inte före- 147De förenade målen C-473/19 och C-474/19 Skydda skogen. Förslag som syftar till att förebygga artskyddsbrott skrivs något straffrättsligt ansvar för det fall att försiktighetsmåtten i vägledningen inte iakttas. Genom vårt bemyndigande att anta föreskrifter ges en möjlighet för regeringen att anta sådana försiktighetsmått som föreskrifter, alternativt att delegera till myndighet att göra det. Den ändring i 29 kap. vi nu föreslår innebär att det i straffkatalogen i 8 § också föreskrivs ett straffrättsligt ansvar att följa föreskrifter som meddelats med stöd av vårt föreslagna bemyndigande i 8 kap. 8 § miljö- balken. 14.19 Förslag: Förverkande av CITES-listade exemplar Utredningens förslag: I 29 kap. ska det införas en bestämmelse om att förverkande får beslutas i fråga om föremål som på grund av sin särskilda beskaffenhet och omständigheterna i övrigt kan befaras komma till brottslig användning. Innehav av CITES-listade exemplar är inte olagligt enligt gällande regelverk. Enligt våra kontakter med bland annat polis och åklagare är detta ett betydande problem som innebär att polis och åklagare inte på ett effektivt sätt kan ta sig an flora- och faunakriminaliteten Vi har övervägt såväl att förbjuda innehav av CITES-listade arter som att införa förverkanderegler uppbyggda på motsvarande sätt som lagen (1994:1478) om förverkande av barnpornografi (för- verkandelagen), vilken har som syfte att stoppa fortsatt spridning. Vi har emellertid kommit fram till att båda dessa alternativ kommer att innebära konsekvenser som är oproportionerliga, med hänsyn till att det förekommer en stor andel lagliga exemplar, där ägarna inte har någon möjlighet att visa lagligheten. Dessa båda alternativ beskrivs i konsekvensbeskrivningen, bland de förslag vi inte går vidare med (se avsnitt 16.12.1 samt 16.12.2). Vårt förslag på lösning är att i 29 kap. tydliggöra att CITES-listade arter kan förverkas även utan samband med brott, och på så sätt säkerställa att de tas bort från marknaden, där de utgör en risk för brottslig verksamhet. Målet med förslaget är således inte att straffbelägga innehav av CITES-arter, utan att synliggöra förverkande- möjligheten, för att undvika att exemplaren saluförs eller säljs eller Förslag som syftar till att förebygga artskyddsbrott på annat kommer ut på marknaden, och därmed att framtida brott begås. 14.19.1 Förverkande enligt 36 kap. 3 § 1 Förverkande är en särskild rättsverkan av brott (se mer utförligt om förverkande i bakgrundsavsnittet om artskyddsbrott, avsnitt 9.8). Det finns två huvudtyper av förverkande, sakförverkande eller värde- förverkande. Sakförverkande innebär att ägaren eller rättighetshava- ren förlorar sin rätt till egendomen. Värdeförverkande innebär att förverkandeförklaringen avser värdet av viss egendom, och vid värde- förverkande förpliktas den enskilde att till staten betala det belopp som har förklarats förverkat. En bestämmelse som är intressant här är 36 kap. 3 § 1 brotts- balken. För förverkande enligt denna bestämmelse fordras inte att något brott har ägt rum. Förverkande får beslutas i fråga om föremål som på grund av sin särskilda beskaffenhet och omständigheterna i övrigt kan befaras komma till brottslig användning. Det räcker alltså att det kan komma till användning på något sätt, men inte nödvän- digtvis som hjälpmedel för brott. Värdeförverkande förekommer inte. Bestämmelsen innefattar inte heller någon relation mellan objektet och ett brott, eftersom bestämmelserna inte förutsätter brott. Det handlar endast om objektets egenskaper och omständigheterna i övrigt, till exempel. i vilket sammanhang objektet påträffades.148 Som exempel kan nämnas rättsfallet NJA 2014 s. 14, där hade att pröva frågan om förverkande enligt 36 kap. 3 § 1 rörande ett minneskort till en mobiltelefon och en hårddisk till en dator. Såväl minneskortet som hårddisken innehöll barnpornogra- fiska bilder. Bakgrunden var följande. En förundersökning hade in- letts mot K.S. med anledning av misstanke om barnpornografibrott. Åklagaren beslutade att beslagta ett minneskort (sd-kort) till en mobil- telefon, en hårddisk till en dator samt ett så kallat USB-minne. Lag- ringsmedlen innehöll barnpornografiska bilder. rör det sig bland annat om en film som hon spelade in för att dokumentera ett avvikande sexualiserat beteende hos sina två barn och som fick henne att göra en polisanmälan om misstänkta sexuella övergrepp. 148Johansson et al. (version 17), su 17, kommentaren till 36 kap. 3 § brotts- balken. Förslag som syftar till att förebygga artskyddsbrott Sedan förundersökningen mot K.S. hade lagts ned därför att gärningen med hänsyn till omständigheterna ansågs vara försvarlig, beslutade åklagaren att de i beslag tagna föremålen skulle förverkas med stöd av 36 kap. 3 § 1 . anmälde missnöje med beslutet såvitt avsåg förverkandet av minneskortet och hårddisken. kom tämligen snabbt till slutsatsen att en barnpornogra- fisk bild, till sin karaktär, är av sådant slag att den kan komma till brottslig användning, men att omständigheterna kring de aktuella bilderna var sådana att detta inte kunde befaras. Förverkande kunde alltså inte ske med stöd av bestämmelser. Föremålen för- verkas emellertid med stöd av lagen (1994:1478) om förverkande av barnpornografi (förverkandelagen).149 Enligt kommentaren åsyftas alla slag av brott, alltså även brott enligt specialstraffrätten.150 Det uppställs heller inte något krav på att den befarade brottsligheten är av allvarlig art. Det finns inte något krav på att den befarade brottsliga användningen ska avse brott i brotts- balken. Bestämmelsen är alltså generellt tillämplig.151 14.19.2 Beslag enligt 27 kap. 14 a § Föremål som kan antas vara förverkade enligt 36 kap. 3 § brotts- balken kan tas i beslag enligt den särskilda regeln i 27 kap. 14 a § rätte- gångsbalken. Av bestämmelsen följer att om föremål skäligen kan antas vara förverkat enligt 36 kap. 3 § , får det tas i beslag. Det innebär att beslag enligt denna paragraf inte förutsätter att för- undersökning inleds. Bestämmelserna om beslag i 27 kap. rättegångs- balken om beslag ska ändå äga motsvarande tillämpning. Detta inne- bär, enligt Fitger et al., för det första att det föremål det gäller måste vara tillgängligt för beslag. En husrannsakan för eftersökande av före- målet är alltså inte tillåten, men ett föremål kan givetvis bli tillgäng- ligt för beslag just genom en husrannsakan. torde föremål av det slag som avses med paragrafen påträffas av polismän i samband med sådana åtgärder som sker utan något samband med en förunder- sökning.152 149NJA 2014 s. 14. 150Johansson et al. a.a., kommentaren till 36 kap. 3 § . 151Almkvist (version 1) Förverkande av egendom, s. 127. 152Fitger et al. (version 89) m.m. kommentaren till 27 kap. 14 a § . Förslag som syftar till att förebygga artskyddsbrott 14.19.3 Ny bestämmelse i 29 kap. De grundläggande bestämmelserna i 36 kap. , om för- verkande av utbyte av och hjälpmedel vid brott, är tillämpliga inte bara på område utan även för brott i annan lag, för vilket är föreskrivet fängelse . Trots att bestämmelsen enligt 36 kap. alltså redan är tillämplig ifråga om art- skyddsbrott, och därmed också ifråga om CITES-listade exemplar som påträffas av , eller , finner vi, mot bakgrund av den problembeskrivning som presente- rats för oss, skäl att tydliggöra och anpassa en sådan bestämmelse i 29 kap. , med 36 kap. 3 § 1 som förebild. Vårt förslag innebär att, ifråga om arter som finns upptagna i bi- laga A eller B till rådets CITES-förordning 338/97, får förverkande be- slutas i fråga om föremål som på grund av sin särskilda beskaffenhet och omständigheterna i övrigt kan befaras komma till brottslig an- vändning. Kan befaras komma till brottslig användning Det är situationen i sin helhet som är relevant. Handlar det om före- mål som på grund av sin särskilda beskaffenhet och omständighe- terna i övrigt kan befaras komma till brottslig användning? Viktigt här är den framtidsinriktade ansatsen, alltså ifall exemplaret kan be- faras komma till brottslig användning. Det räcker inte med miss- tanke om att den kommit dit, där den hittats, genom brott (som till exempel är fallet med Galapagosleguanen som med stor sannolikhet måste ha varit föremål för brott för att hamna i ). Om man tror att exemplaret kan komma till brottslig användning måste man också kontrollera att det håller i båda de två led som behöver be- dömas. Förslag som syftar till att förebygga artskyddsbrott 1.Kan föremålets särskilda beskaffenhet leda till att det kan befaras komma till brottslig användning? 2.Talar omständigheterna i övrigt för att det kan befaras komma till brottslig användning. Befaras komma till brottslig användning på grund av sin särskilda beskaffenhet Den särskilda beskaffenheten är att exemplaret är CITES-listat. Befaras komma till brottslig användning på grund av omständigheterna i övrigt Det räcker emellertid inte att exemplaret är CITES-listat. Därtill måste omständigheterna i övrigt också tala för att exemplaret kan befaras komma till brottslig användning. Finns det en märkbar risk för försäljning eller annat ekonomiskt utbyte? Gör sammanhanget det troligt att så är fallet? Handlar det om ett stort antal exemplar som uppenbart är ämnade för försäljning, bedrivs en omfattande avel, hålls djuren på ett sätt som tyder på att de är till försäljning? Här kan man beakta exemplarets ekonomiska värde på den legala marknaden respektive den illegala marknaden, liksom hur vanligt förekommande arten är i internationell handel (CITES handelsdata- basen) eller EU-handel. Hur vanligt är det att arten hålls som säll- skapsdjur utan att ägaren är samlare? Det innebär också att det kan förekomma fall där ett enstaka föremål av visst slag inte talar för att exemplaret kan komma till brottslig användning, men där så är fallet med en samling av föremålen. Alla rekvisiten måste föreligga Det räcker alltså inte att träffa på ett exemplar av en art som är listat i rådets CITES-förordning 338/97 bilaga A eller B och som därmed är av sådan särskild beskaffenhet som fordras. Bestämmelsens räck- vidd begränsas genom att föremålet ska vara något som på grund av omständigheterna i övrigt kan befaras komma till brottslig använd- ning (till exempel bli föremål för någon av de kriminaliserade hand- Förslag som syftar till att förebygga artskyddsbrott lingarna eller användas som betalning för något annat som är illegalt att handla med). Det finns emellertid inte något krav på att den brottslig- het som kan befaras ska vara av allvarlig art. Exempel på frågor att överväga vid ställningstagande till om det kan befaras att exemplaren kan komma till brottslig användning. •Har arten exporterats legalt till eller importerats av eller annat EU-land? •Hur vanligt förekommande är arten i naturen? •Hur lätt är det att avla respektive odla arten? •Har exemplaret samlarvärde, till exempel på grund av att det är en speciell färgvariant eller form? •När upptäcktes arten/underarten/varieteten? •När blev arten CITES-listad? •Handlar det om exemplar tagna från naturen, odlade eller avlade i fångenskap eller på plantage? •Finns det en märkbar risk eller vilja till kommersialisering? Gör sammanhanget det troligt att så är fallet (stort antal av exemplar uppenbart ämnat för försäljning, omfattande avel m.m.)? 14.20 Förslag: Artvärdesförverkande Utredningens förslag: Det ska göras ett tillägg bland förverkande- reglerna i , jaktlagen, fiskelagen och smugglingslagen om att utöver brottsföremålsförverkande så ska det värde som ett fridlyst djur eller en fridlyst växt har som representant för sin art alltid förklaras förverkat. har, utöver förslagen till ändringar i lagstiftningen som rör handel med hotade arter, föreslagit ändringar för att före- bygga och bekämpa artskyddsbrott, bland annat att frågan om att införa en skyldighet att betala skadestånd till det allmänna vid art- skyddsbrott borde utredas. Utredningen har därför fått i uppdrag att utreda frågan om fasta skadeståndsbelopp för olika arter med före- bild i det system som finns i . Förslag som syftar till att förebygga artskyddsbrott Syftet med ett sådant skadestånd skulle, enligt utredningens direk- tiv, dels vara att ersätta skadan av brottet, dels synliggöra samhällets ansträngningar för att bevara arter och naturområden. Skadeståndet ska alltså syfta till att ersätta skadan som i det enskilda fallet har upp- stått på grund av den brottsliga gärningen, men skadeståndsbeloppet kan behöva bestämmas utifrån schabloner eller skälighetsuppskatt- ningar, men av rimlighetsskäl kunna avvika. Det framhålls i utred- ningens direktiv att det är viktigt att särskilja ett sådant skadestånds- ansvar från en skyldighet att, oberoende av skadan i det enskilda fallet, betala ett fast belopp till det allmänna på grund av en brottslig gärning, vilket i praktiken närmast skulle vara att jämställa med penning- böter.153 Enligt ett avgörande från hovrätt154 kan den finska natur- vårdslagens bestämmelse om värdekonfiskation likställas med en skadeståndsrättslig följd, fastän den till sin natur är straffrättslig på så sätt att svaranden är skyldig att ersätta staten och det allmänna för den skada på naturen som hen har gjort. Enligt hovrätt är syftet med värdekonfiskation bland annat att uppmärksamma de samhälle- liga kostnaderna i samband med naturskyddsbrott. Utredningen har övervägt konstruktionen med skadestånd. När det gäller artskyddet är det emellertid, som beskrevs i avsnittet om skadestånd, svårt att avgöra huruvida det handlar om förmögenhets- skada, sakskada eller ideell skada. Därtill kommer att det som skadas (exemplaret av det djur eller växt) sällan ägs av någon (jakträttsinne- havaren har dock viss rätt i ett djur, för det fall det vid någon tid omfattas av laglig jakt) och själva skadan uppkommer oftast på något annat (på den art exemplaret tillhör, på en annan art som är beroende av aktuell art eller på ett områdes kontinuerliga ekologiska funktion). Det är också svårt att avgöra huruvida adekvat kausalitet mellan handling och skada föreligger. Är det en art som handel är förbjuden med saknas därtill ekonomiskt värde på en legal marknad. En möj- lighet att föra skadeståndstalan för naturvärdesförlusten finns (se järvfallet NJA 1995 s. 249 med flera rättsfall som refereras i avsnitt 9.7). Det vi skulle kunna tillföra, utan att göra mer ingri- pande förändringar i skadeståndsrätten (vilket vi inte uppfattar är möjligt inom ramen för våra utredningsdirektiv), är att föreslå en lista med schablonbelopp. Förslag som syftar till att förebygga artskyddsbrott En talan om skadestånd är i grunden att betrakta som ett dis- positivt tvistemål, även om den förs i samband med brottmålet, och det i vissa fall kan vara svårt att direkt visa på den adekvata kausali- teten mellan ett artskyddsbrott och en faktisk skada, även om man med schabloner slipper visa värdet av skadan. Relativt den civilrättsliga konstruktionen med att föra talan om skadestånd tror vi att den straffrättsliga konstruktion som finns i är mer förutsebar, och att den därmed också har en större preventiv effekt. Som redovisades i bakgrundskapitlet handlar den finska konstruktionen om värdeförverkande. Vi har också övervägt att liknande avgifter skulle kunna påföras den som bryter mot artskyddsreglerna genom att använda en stan- dardiserad avgift, eller utforma systemet som en typ av miljösank- tionsavgift. Oavsett hur avgiften benämns riskerar det att uppstå pro- blem rörande dubbelprövningsförbudet. Av det skälet har vi valt att inte närmare utreda alternativet med miljösanktionsavgifter. Vi menar att ett värdeförverkande är en lämplig konstruktion, då systemet blir lättöverskådligt och förutsebart. Det finns också möj- lighet att bygga in en proportionalitetsaspekt i regleringen så att det är möjligt att avvika från beloppen om dessa sammantaget blir orimliga. Den gängse karaktäriseringen av otillbörlighetsförverkande såsom utbytesförverkande, är att det fungerar som andra sidan av myntet, relativt skadestånd. Medan skadestånd har en reparativ funktion med avseende på den drabbade, avser ett utbytesförverkande försätta den som har tjänat på brottsligheten i samma situation som om brottet inte hade begåtts. Problemet med ett utbytesförverkande är, när det gäller artskyddsbrott, att på samma sätt som det är svårt att hantera värdet av förlusten inom skadeståndsrätten, så är det svårt, för att inte säga omöjligt, att försätta den som tjänat på brottet i samma ekono- miska situation som innan brottet. Oavsett hur man ser på frågan om förlust respektive , och oavsett vilken den enskilde upplever sig ha av brottet, så är det lätt att konstatera att den vinningen är otillbörlig. Vid otillbör- lighetsförverkande är det objektets förmögenhetsvärde som är det centrala och om det värde som ett fridlyst djur eller en fridlyst växt har som representant för sin art räknas ut, så handlar det om ett för- mögenhetsvärde. Det handlar alltså om ett artvärdesförverkande. En ny bestämmelse om artvärdesförverkande behöver därför in- föras i de lagar som på något sätt kriminaliserar handlingar som Förslag som syftar till att förebygga artskyddsbrott relaterar till artskyddet. Innebörden blir att flera förverkandegrun- der alltid ska kunna tillämpas i samband med brott som berör art- skyddet. Det handlar för det första om utbytesförverkande och brotts- föremålsförverkande, som kan ske enligt befintliga bestämmelser. För det fall till exempel jaktlagen är tillämplig kan brottsföremålsförver- kandet ske enligt jaktlagen. För det andra handlar det om ett art- värdeförverkande av det värde som ett fridlyst djur eller en fridlyst växt har, som representant för sin art, och som antagligen närmast kan karaktäriseras som en ytterligare version av otillbörlighetsförverkande, alltså något annat än utbytesförverkande. 14.20.1Artvärdesförverkande som en form av otillbörlighetsförverkande Artvärdesförverkande enligt vårt förslag ska ses som en egen variant av otillbörlighetsförverkande. Artvärdesförverkande ska därför utgå jämte utbytesförverkande, i den mån detta ska ske enligt gällande lagstiftning. Förverkanderegler utgår inte från den skada som brottet orsakat, utan från vinningen av brottet. Det är vinningen som ska neutraliseras. Ur det perspektivet kan det ses som att vinningen av till exempel en skjuten björn, en uppgrävd växt eller ett plockat ägg är själva trofén, bytet i sig självt. Sådana konkreta värden neutralise- ras genom utbytesförverkandet. Artvärdesförverkandet syftar till att neutralisera den som gjorts, på bekostnad av alla som arbetar med arternas bevarande. 14.20.2 Förslag: Artvärdesförverkande i Utredningens förslag: Ny bestämmelse i 29 kap. om att utöver brottsföremålsförverkande så ska det värde som ett fridlyst artexemplar har som representant för sin art alltid för- förverkat. Artvärdet ska alltid förverkas. Den som gjort sig skyldig till frid- lysningsbrott, CITES-brott eller otillåten handel med fridlyst art ska alltid dömas att till staten förverka det artvärde som en fridlyst växt eller ett fridlyst djur har som representant för sin art. Regeringen Förslag som syftar till att förebygga artskyddsbrott eller den myndighet som regeringen bestämmer ska fastställa värden för fridlysta djur och växter. 14.20.3 Förslag: Artvärdesförverkande i jaktlagen