sou · H9B351d2 · 2022-01-01 00:00:00 — Det- samma syntes gälla fiskar, vattenlevande blötdjur eller vattenlevande fiskdjur. 8 kap. 1 § syftade till att ge regeringen möjlig- het att reglera resten av djurarterna som skulle skyddas enligt natur- vårdsdirektiven och där skyddet inte redan implementerats. Syftet var inte att särreglera fiske och jakt. 134Ibid., del 2, s. 103. 135Bengtsson et al. (version 19), , kommentaren till 8 kap. 1 §. Förslag som syftar till att förebygga artskyddsbrott Varken 8 kap. eller artskyddsförordningen innehåller straffstadganden. Samtliga sådana finns i 29 kap. . Av 29 kap. 11 § andra stycket följer emellertid en begräns- ning som innebär att man inte ska döma till ansvar enligt 29 kap. om gärningen är belagd med samma eller strängare straff i . Relationen till lagen (2000:1225) om straff för smuggling regleras också: om gärningen är straffbar både enligt detta kapitel och enligt lagen om straff för smuggling, men ansvar inte kan dömas ut enligt den lagen, döms till ansvar enligt detta kapitel. När det gäller 29 kapitlets relation till jaktlagen och jaktbrotten respektive fiske och fiskebrott finns inte något sådant klargörande i 29 kap. . Relationen mellan första punkten i 29 kap. 2 b § och jakt- och fiskelagstiftningen Första punkten i 29 kap. 2 b § avser handlingar i strid med en föreskrift eller förbud som meddelats med stöd av 8 kap 1 § . Eftersom 8 kap. 1 § andra stycket erinrar om att särskilda bestämmelser gäller om att döda eller fånga vilt levande djur av viss art, när åtgärden är att hänföra till jakt eller fiske, har det ansetts innebära att om det handlar om brott som är att hänföra till jaktlagstiftningen så ska straff dömas enligt jaktlagstift- ningen och inte enligt . Detta är inte uttryckt i 29 kap. , inte heller i jakt- eller fiskelagstiftningen. Det kan ge upphov till tvekan om dels vilket regelverk som ska tillämpas, dels innebörden av att en gärning inte är straffbar enligt ett regelverk.136 Utgångspunkt: genomföra skyldigheter enligt Utgångspunkten vid införande, att jakt- och fiskelag- stiftningen implementerade naturvårdsdirektiven för de arter som omfattas av jakt- och fiskelagstiftningen, medan föreskrifter med stöd av 8 kap. 1 § huvudsakligen behövdes för att genomföra 136Jämför Lagrådets påpekanden rörande relationen mellan smugglingslagen och , 2005/06:182 s. 108 och prop. 2011/12:59 s. 73. Förslag som syftar till att förebygga artskyddsbrott skyddet för övriga arter, måste ses i ett annat ljus. Medan fokus vid införande låg på vilka arter som omfattas av respek- tive lagstiftning, samt vilket skydd som framgår av denna, har fokus, allt sedan avgörande i caretta137 som med- delades , i många avseenden inriktats mot att be- döma en handlings avsiktlighet på ett sätt som starkt påminner om straffrättens syn på olika uppsåtsformer. Mot bakgrund av att in- sikten om vad en handling kan leda till (eller bristande insikter här- om) inte alls var föremål för diskussion eller ens den minsta upp- märksamhet när bestämmelserna infördes, är det inte möjligt att nu dra slutsatser om hur lagarna bör förhålla sig till varandra, med ut- gångspunkt i den handlandes syfte (vilket enligt såväl jaktlagen som fiskelagen ska utgöra utgångspunkt för om något ska innebära jakt138 respektive fiske139). Utgångspunkten måste i stället vara att förpliktelser en- ligt ska genomföras. valde, i och med införande, att införa naturvårdsdirektiven genom jakt- och fiskelag- stiftningen och sedan komplettera denna lagstiftning med bestäm- melser i balken eller med bemyndiganden i balken. Syftet är att genomföra naturvårdsdirektiven, inte att göra olika undantag för jakt- och fiske med hänsyn till den handlandes syfte. När det gäller de straffrättsliga bestämmelserna måste även miljö- brottsdirektivet beaktas. Av detta följer en skyldighet för medlems- staterna att säkerställa att det utgör en straffbar gärning att uppsåt- ligen eller åtminstone av grov oaktsamhet döda, förstöra, inneha eller samla in exemplar av skyddade vilda djur eller växter.140 Att det finns överlappningar mellan jakt- och fiskelagstiftningen och artskyddsförordningen är tydligt. bör det noteras att påståendet i 8 kap. 1 § , att det finns skyddsbestämmelser med motsvarande innebörd i jakt- och fiskelagstiftningen, inte med säkerhet stämmer fullt ut. Det finns antagligen luckor också. I de fall som sådana motsvarande bestämmelser saknas, bör artskyddsförord- ningen tillämpas, eftersom alla myndigheter är skyldiga att tillämpa korrekt.141 137Mål C-103/00 kommissionen mo . 1382 § jaktlag (1987:259). 1395 § fiskelag (1993:787). 140Miljöbrottsdirektivet, artikel 3 f och g samt skälen 7, 8 och 9. 141Lindahl (, Lexino), kommentaren till 8 kap. 1 § . Förslag som syftar till att förebygga artskyddsbrott Jakt- och fiskelagstiftning utgör inte undantag Att jakt- och fiskelagstiftningen inte är att se som undantagna från den generella tillämpningen av regler som följer av 8 kap. miljöbal- ken, och inte heller som en särreglering som ska undantas från art- skyddsreglernas tillämpningsområde, tydliggörs dessutom i såväl jakt- lagen som fiskelagen.142 I den inledande bestämmelsen anges att jaktlagen gäller viltvår- den, rätten till jakt och jaktens bedrivande inom svenskt territorium samt frågor som har samband därmed men att föreskrifter i andra för- fattningar i fråga om skyddet och vården av viltet gäller utöver bestäm- melserna jaktlagen. Av propositionen framgår att den grundläggande principen är att allt villebråd är fridlyst om inte jakt uttryckligen medges i jaktförfattningarna vilket innebär att förskrifterna om jakt- tider är av stor betydelse från viltvårdssynpunkt. Emellertid, fort- sätter regeringen, finns de för viltvården grundläggande bestämmel- serna i lagstiftningen om naturvård och miljöskydd och av särskilt stor betydelse är bestämmelserna om hänsyn till naturvårdsintressena i naturvårdslagen med följdförfattningar samt i skogsvårdslagstift- ningen och lagstiftningen om skötsel av jordbruksmark.143 är det främst , områdesskyddsförordningen och artskydds- förordningen som avses. Av stor betydelse är också skogsvårdslagen och de författningar som har meddelats med stöd av den lagen.144 Det är således inte möjligt att se det som att jaktlagen inskränker tillämpligheten av 8 kap. , inte heller 29 kap. . Det betyder också att 29 kap. är tillämplig också ifråga om jakt men att gärningen ska lagföras enligt jaktlagen om straff- ansvar föreskrivs i jaktlagen. Om det inte kan dömas till ansvar enligt jakt- eller fiskelagstiftningen ska tillämpas Om en gärning, på grund av sitt syfte i och för sig anses innebära jakt, men gärningen inte är straffbar enligt jaktlagen, ska tillämpas. Detsamma gäller fiskelagen. I praktiken handlar det om till- lämpning av lex specialis-principen. bestämmelser i 8 och 1421 § jaktlag (1987:259) respektive 3 § fiskelag (1993:787). 1986/87:58 om jaktlag m.m. s. 20. 144Wichmann, (, Karnov), kommentaren till jaktlag 1 §. Förslag som syftar till att förebygga artskyddsbrott 29 kap. gäller alltså såväl jakt som fiske, men om det är möjligt att döma till ansvar enligt bestämmelser i jaktlagen eller fiskelagen så utgör dessa specialbestämmelser i relation till balken och ska alltså tillämpas före . Om det inte kan dömas till ansvar enligt jakt- eller fiskelagstiftningen blir tillämplig. Utredningen menar sammanfattningsvis att det finns skäl att i lagtext tydliggöra relationen mellan jaktlagens bestämmelser om jakt- brott och 29 kap. som ska föreskriva att jakt- eller fiske- lagstiftningen ska tillämpas i första hand. Om det inte är möjligt att döma enligt den lagstiftningen ska i stället tillämpas. Genom den här konstruktionen påverkar förslaget heller inte tillämp- ningen av jakt – eller fiskelagstiftningen. Det kan heller aldrig bli fråga om straff enligt både och jaktlagen. Inte heller ska sådant som uttryckligen tillåts enligt jakt- eller fiskelagstiftning kunna straffas enligt . 14.15 Förslag: Olovlig utsättning av art Utredningens förslag: För olovlig utsättning av art döms till böter eller fängelse i högst den som med uppsåt eller av oakt- samhet sätter ut ett djur eller en växt i naturmiljön. Är brottet grovt, döms för grov olovlig utsättning av art till fängelse i lägst och högst . Vid bedömningen av om brottet är grovt ska särskilt beaktas om det har avsett en särskilt hotad, sällsynt eller annars skyddsvärd art eller om det har utgjort led i en brottslighet som utförts systematiskt och , i stor omfattning eller i vinstsyfte. För försök eller förberedelse till grov olovlig utsättning av art döms till ansvar enligt 23 kap. . Ansvar ska inte dömas ut enligt denna paragraf, om ansvar för gärningen kan dömas ut enligt 1 § eller enligt jakt- eller fiskelag- stiftningen. Förslag som syftar till att förebygga artskyddsbrott 14.16 Förslag: CITES-brott Utredningens förslag: Införa brottsrubriceringen CITES-brott för de brott som relaterar till överträdelser av de straffsanktione- rade förbuden i CITES – förordningen. För CITES-brott döms den som med uppsåt eller av oaktsamhet •för in exemplar av art till gemenskapen eller som exporterar eller reexporterar exemplar av art från gemenskapen utan veder- börligt tillstånd eller intyg som fordras enligt rådets CITES- förordning 338/97, eller med ett tillstånd eller intyg som är felaktigt, förfalskat, ogiltigt eller ändrat utan godkännande från den myndighet som utpekats som ansvarig myndighet, •åsidosätter något av de villkor som föreskrivs i ett tillstånd eller intyg som utfärdats i enlighet med rådets CITES-för- ordning 338/97, •lämnar osann förklaring eller oriktig uppgift för att erhålla ett tillstånd eller ett intyg som fordras enligt rådets CITES-för- ordning 338/97, •använder ett tillstånd eller intyg som är felaktigt, förfalskat eller ogiltigt, eller som har ändrats utan godkännande, för att erhålla ett inom gemenskapen utfärdat tillstånd eller intyg eller för varje annat officiellt syfte som har samband med rådets CITES-förordning 338/97, •underlåter att anmäla import i enlighet med rådets CITES- förordning 338/97 eller avger en osann importanmälan, •transporterar levande exemplar av art som omfattas av rådets CITES-förordning 338/97 som inte tillräckligt har förberetts så att riskerna för skador, sjukdom eller grym behandling mini- meras, •använder exemplar av arter som upptagits i bilaga A till rådets CITES-förordning 338/97 för andra ändamål än de som anges i det godkännande som lämnades vid utfärdandet av import- tillståndet eller senare, Förslag som syftar till att förebygga artskyddsbrott •handlar med artificiellt förökade växter i strid mot de bestäm- melser som antagits i enlighet med artikel 7.1 b i rådets CITES- förordning 338/97, •transporterar exemplar av art till eller från gemenskapen och transitering av exemplar av art via gemenskapen utan veder- börligt tillstånd eller intyg utfärdat i enlighet med bestäm- melserna i rådets CITES-förordning 338/97 och, vid export eller reexport från ett tredje land som är part till CITES-kon- ventionen, i enlighet med bestämmelserna i tionen, eller utan tillfredsställande bevis på att det finns ett sådant tillstånd eller intyg, •köper, avger anbud om köp, förvärvar för kommersiella ända- mål, använder för kommersiella ändamål, förevisar för allmän- heten i kommersiellt syfte, säljer, innehar för försäljning, salu- förande och transport i försäljningssyfte av exemplar i strid med artikel 8 i rådets CITES-förordning 338/97, •använder ett tillstånd eller intyg för ett annat exemplar av arten än det för vilket det har utfärdats, •förfalskar eller ändrar ett tillstånd eller intyg som utfärdats i enlighet med rådets CITES-förordning 338/97, •underlåter att informera om avslag på ansökningar om införsel till gemenskapen, export och reexport, i enlighet med artikel 6.3 i rådets CITES-förordning 338/97 eller som •på annat sätt handlar i strid med de bestämmelser som räknas upp i artikel 16.1 i rådets CITES-förordning 338/97. Är brottet grovt, döms för grovt CITES-brott till fängelse i lägst och högst . Vid bedömningen av om brottet är grovt ska särskilt beaktas om det har avsett en särskilt hotad, sällsynt eller annars skyddsvärd art eller om det har utgjort led i en brottslighet som utförts systematiskt och , i stor omfattning eller i vinstsyfte. För försök eller förberedelse till grovt CITES-brott döms till ansvar enligt 23 kap. . Förslag som syftar till att förebygga artskyddsbrott Ansvar ska inte dömas ut enligt denna paragraf, om ansvar för gärningen kan dömas ut enligt 1 § eller enligt jakt- eller fiskelag- stiftningen. Vad gäller genomförandet av straffrättsliga bestämmelser från EU- rätten, se ovan avsnitt 9.5.2 samt 14.4 och 14.5. Artikel 16 i CITES-förordningen145 utgör en lista över handlingar som medlemsstaterna ska sanktionera. Listan i artikel 16 i EU:s för- ordning är alltså inte utformad som förbud, utan som en instruktion till medlemsländerna (som ska följas) att sanktionera de överträdel- ser som anges. Sanktioner som EU:s medlemsländer ska införa enligt artikel 16 irådets CITES-förordning 338/97 1.Medlemsstaterna skall vidta nödvändiga åtgärder för att ålägga sank- tioner åtminstone mot följande överträdelser av bestämmelserna i denna förordning: a)Införsel till gemenskapen eller export eller reexport från gemen- skapen av exemplar utan vederbörligt tillstånd eller intyg, eller med ett tillstånd eller intyg som är felaktigt, förfalskat, ogiltigt eller ändrat utan godkännande från den ansvariga myndigheten. b)Åsidosättande av de villkor som föreskrivs i ett tillstånd eller intyg som utfärdats i enlighet med denna förordning. c)Lämnande av en osann förklaring eller avsiktligt lämnande av en oriktig uppgift för att erhålla ett tillstånd eller ett intyg. d)Användande av ett tillstånd eller intyg som är felaktigt, förfalskat eller ogiltigt, eller som har ändrats utan godkännande, för att erhålla ett inom gemenskapen utfärdat tillstånd eller intyg eller för varje annat officiellt syfte som har samband med denna förordning. e)Underlåtenhet att anmäla import eller avgivande av en osann import- anmälan. f)Transport av levande exemplar som inte tillräckligt har förberetts så att riskerna för skador, sjukdom eller grym behandling minimeras. g)Användandet av exemplar av arter som upptagits i bilaga A för andra ändamål än de som anges i det godkännande som lämnades vid utfärdandet av importtillståndet eller . h)Handel med artificiellt förökade växter i strid mot de bestämmel- ser som antagits i enlighet med artikel 7.1 b. i)Transport av exemplar till eller från gemenskapen och transitering av exemplar via gemenskapen utan vederbörligt tillstånd eller intyg utfärdat i enlighet med bestämmelserna i denna förordning och, vid 145Rådets CITES-förordning 338/97. Förslag som syftar till att förebygga artskyddsbrott export eller reexport från ett tredje land som är konventionspart, i enlig- het med bestämmelserna i konventionen, eller utan tillfredsställande bevis på att det finns ett sådant tillstånd eller intyg. j)Köp, anbud om köp, förvärv för kommersiella ändamål, använd- ning för kommersiella ändamål, förevisande för allmänheten i kommer- siellt syfte, försäljning, innehav för försäljning, saluförande och trans- port i försäljningssyfte av exemplar i strid med artikel 8. k)Användandet av ett tillstånd eller intyg för ett annat exemplar än det för vilket det har utfärdats. l)Förfalskning eller ändring av ett tillstånd eller intyg som utfärdats ienlighet med denna förordning. m)Underlåtenhet att informera om avslag på ansökningar om inför- sel till gemenskapen, export och reexport, i enlighet med artikel 6.3. De åtgärder som anges i punkt 1 skall anpassas efter överträdelsens art och svårhetsgrad och omfattar bestämmelser om beslag av och, när så är lämpligt, förverkande av exemplar. Utredningen noterar att befintlig bestämmelse (29 kap. 2 b § 4 a miljö- balken) som sanktionerar överträdelserna i CITES-förordningen har utformats som blankettstraffbud som pekar på bestämmelserna i artikel 8.1, 8.5 eller 9.1 i rådets CITES-förordning 338/97 samt (enligt 29 kap. 2 b § 5 a) bryter mot ett villkor eller en bestämmelse som i det enskilda fallet har beslutats med stöd av artikel 8.3 eller 9.2 jäm- förd med artikel 11.3 i rådets CITES-förordning 338/97. Enligt artikel 8.1 är det förbjudet att köpa, att erbjuda sig att köpa, att förvärva för kommersiella ändamål, att för kommersiella ändamål för allmänheten förevisa, att använda i vinstsyfte och att försälja, att inneha för försäljning, att saluföra eller att för försäljning transportera exemplar av de arter som upptagits i bilaga A. Av artikel 8.5 följer att de förbud som anges i punkt 1 också ska tillämpas på exemplar av de arter som upptagits i bilaga B, utom då den behöriga myndigheten i den berörda medlemsstaten har över- tygats om att exemplaren har förvärvats och, om de har sitt ursprung utanför gemenskapen, att de har införts i enlighet med gällande lag- stiftning för bevarande av vilda djur och växter. Av artikel 9.1 följer att varje förflyttning inom gemenskapen av ett levande exemplar av en art som upptagits i bilaga A från den plats som anges på importtillståndet eller i något intyg som utfärdats i enlighet med denna förordning, måste föregås av ett godkännande från en administrativ myndighet i den medlemsstat där exemplaret befinner sig. I andra fall av förflyttning ska den person som ansvarar Förslag som syftar till att förebygga artskyddsbrott för förflyttningen vid behov kunna förete bevis på exemplarets lag- liga ursprung. Av artikel 9.2 följer att ett sådant godkännande a)kan bara ges om den behöriga vetenskapliga myndigheten i medlems- staten, eller, när förflyttningen görs till en annan medlemsstat, den be- höriga vetenskapliga myndigheten i denna stat, har försäkrat sig om att den förvaringsplats som avses för ett levande exemplar på bestämmelse- orten är lämpligt utrustat så att exemplaret kan skyddas och vårdas på ett riktigt sätt, b)måste bekräftas genom utfärdandet av ett intyg, och c)skall, när det är tillämpligt, översändas till en administra- tiv myndighet i den medlemsstat där exemplaret skall placeras. Av artikel 8.3 följer att [i]enlighet med kraven i annan gemenskapslagstiftning kan undantag från de förbud som anges i punkt 1 i enskilda fall medges under förut- sättning att ett intyg om detta utfärdas av den administrativa myndig- heten i den medlemsstat där exemplaren finns då exemplaren a.har förvärvats i eller införts till gemenskapen innan bestämmelserna om de arter som finns upptagna i bilaga I till konventionen, i bilaga C 1 till förordning (EEG) nr 3626/82 eller i bilaga A till denna förordning, blev tillämpliga på exemplaren ifråga, eller b.är bearbetade exemplar som förvärvats , c.har införts i gemenskapen i enlighet med bestämmelserna i denna förordning och är avsedda att användas på ett sätt som inte hotar överlevnad, eller d.är av en djurart och är exemplar som fötts och fötts upp i fången- skap eller är av en växtart och är exemplar som förökats artificiellt, eller en del eller ett derivat av ett sådant djur eller en sådan växt, eller e.är nödvändiga, under exceptionella omständigheter, för den veten- skapliga utvecklingen eller för viktiga biomedicinska ändamål, med hän- syn tagen till bestämmelserna i direktiv /609/EEG av den 24 novem- ber 1986 om tillämpning av medlemsstaternas lagar och bestämmelser om skydd av djur som används för experimentella och andra vetenskap- liga syften ( 1 ), när det är visat att den ifrågavarande arten är den enda som är lämplig för detta syfte och det inte finns exemplar av denna art som fötts eller fötts upp i fångenskap, eller f.som är avsedda för avel eller förökning och på så sätt kan bidra till att bevara de berörda arterna, eller g.som är avsedda för forskning eller undervisning som syftar till att skydda eller bevara arten, eller h.har sitt ursprung i en medlemsstat och har tagits ur sin naturliga miljö i enlighet med gällande lagstiftning i den medlemsstaten. Förslag som syftar till att förebygga artskyddsbrott Av artikel 11.3, som artikel 8.3 eller 9.2 ska jämföras med, följer slut- ligen att varje tillstånd eller intyg som utfärdas av en myndighet i enlighet med denna förordning kan innehålla villkor och krav som myndigheten föreskriver för att garantera efterlevnaden av förord- ningens bestämmelser. När sådana villkor eller krav ska framgå av ut- formningen av tillstånd och intyg ska medlemsstaterna informera kommissionen om detta. Redan av redogörelsen i sig framgår att det fordras en hel del ana- lys för att komma fram till vad som utgör en straffbar gärning. Av propositionen om sanktionssystem framgår att orsaken bakom nuvarande formulering är att svenska straffbestämmelser be- hövs för att kunna sanktionera brott mot förordningen. noteras att förordningarnas handlingsregler inte får göras om eller tas in i den svenska lagtexten. Detta, menar regeringen, gör det svårt att utforma självständiga brottsbeskrivningar för de straffbara gärningarna. framhåller regeringen att det ställs höga krav på tydlighet och förutsägbarhet för att rättssäkerhets- och legalitetsprinciper ska upprätthållas. Regeringen menar att det, för att åstadkomma en accep- tabel nivå av tydlighet och avgränsning, som det inte är möj- ligt att konstruera självständiga brottsbeskrivningar i alla situationer, är lämpligt att de blankettstraffbud som hänvisar till förordningar anger de artiklar där de handlingsregler finns som är avsedda att om- fattas av straffbudet.146 Utredningen konstaterar att bestämmelsen i sin nuvarande lydelse möjligen är tydlig, men den är inte möjlig att begripa. För att avgöra om sanktionerat alla handlingar som ska sanktioneras behö- ver man först se till de regler som den hänvisar till, det vill säga till olika handlingsregler i rådets CITES-förordning 338/97. Därefter måste det konstateras att just de handlingsreglerna täcker kraven på sanktioner som framgår av förordningens artikel 16.1. Artikel 16.1 hänvisar nämligen inte i sin tur till konventionens artiklar utan be- skriver de handlingar som medlemsstaterna ska införa sanktioner för. För den som vill försäkra sig om att följa lagen (eller som vill utröna om någon gjort sig skyldig till något) är det alltså betydligt enklare att vända sig direkt till artikel 16.1. Emellertid ger den bestämmelsen inte svar på vad som faktiskt är kriminaliserat i . För det behövs 29 kap. och ovan beskrivna hänvisningar mellan artik- larna. Vi menar att även om grunden för kriminalisering finns i en 2005/06:182 sanktionssystem, s. 41. Förslag som syftar till att förebygga artskyddsbrott EU-förordning, som inte får genomföras om den inte anger annat, så anges det tydligt i artikel 16 vad medlemsstaterna åtminstone ska kriminalisera. Artikel 16 utgör i sig inte någon handlingsregel utan riktar sig till medlemsstaterna. Ett betydligt enklare och tydligare sätt att genom- föra artikel 16.1 är att faktiskt återge vad som ska vara kriminaliserat i bestämmelsen. Om artikel 16.1 skulle ändras föreslår vi ett sista tillägg, som gör att eventuella ändringar kan omfattas, utan att svensk lag behöver ändras, även om vi menar att det är att rekommendera, av tydlighetsskäl. Syftet med vårt förslag i den här delen är således inte att förändra rättsläget, utan att göra det möjligt att utläsa vad som är straffbart som en följd av rådets CITES- förordning 338/97, samt garantera att infört samtliga de sank- tioner som ska införas. 14.17Förslag: Otillåten handel med fridlyst art respektive nationellt fridlyst art Utredningens förslag: Två nya brottsrubriceringar ska införas: otillåten handel med fridlyst art respektive otillåten handel med nationellt fridlyst art. Den ena bestämmelsen ska omfatta det som tidigare framgick av 29 kap. 2 b § 4 b och 5 b, med vissa redak- ändringar till följd av våra förslag på ändringar i 16, 23 och 25 §§ artskyddsförordningen. Det som kriminaliseras och rubriceras som otillåten handel med fridlyst art är följande.