sou · H9B331 · 2022-01-01 00:00:00 — av det samman- lagda antalet kontrollerade arbetsdagar ska kontrolleras ute på vägarna, och ska kontrolleras som företagskon- troller. Av kontrolldirektivet framgår att medlemsstaterna ska införa ett riskvärderingssystem för företag som ska grundas på det relativa antal överträdelser av EU-förordningarna som begås av ett enskilt företag samt på hur allvarliga dessa överträdelser är. Företag med en hög riskvärdering ska kontrolleras oftare och mer ingående. Vägkontroll av färdskrivaren i ett fordon ska tillförsäkra att den är av godkänd typ och uppfyller föreskrivna krav i fråga om monte- ring, funktion och användning. Närmare bestämmelser om färdskri- varen och dess komponenter finns i genomförandeförordning (EU) 2016/79916. Vägkontrollerna ska utföras av en polisman eller en bilinspektör. Företagskontroll får även utföras av en tjänsteman vid Transportstyrelsen med särskilt förordnande. 6.2 Nationell reglering om kör- och vilotider I EU:s kör- och vilotidsförordning, förordning (EG) nr 561/2006, anges vilka transporter som omfattas av förordningen. Vissa trans- porter undantas direkt, men det finns även en möjlighet för en enskild medlemsstat att undanta ytterligare transporter under förutsättning att de sker inom det egna landet. har genom förordningen (2004:865) om kör- och vilotider samt färdskrivare, m.m. använt sig av denna möjlighet. Exempel på fordon som är undantagna i den svenska förordningen är jordbrukstraktorer och fordon som an- vänds vid övningskörning. I den svenska förordningen finns ytter- 15Europaparlamentets och rådets direktiv /22/EG av om minimivillkor för genomförande av rådets förordningar (EEG) nr 3820/85 och (EEG) nr 3821/85 om social- lagstiftning på vägtransportområdet samt om upphävande av rådets direktiv /599/EEG. 16Kommissionens genomförandeförordning (EU) 2016/799 av om genom- förande av och rådets förordning (EU) nr 165/2014 när det gäller krav för konstruktion, provning, installation, drift och reparation av färdskrivare och deras kompo- nenter. ligare regler om färdskrivare. har rätt att kontrol- lera färdskrivaren vid en vägkontroll och Transportstyrelsen svarar för kontroller i ett företags lokaler. Vid överträdelse av regelverket riskerar föraren böter och i vissa fall sanktionsavgift. Det finns inrikestransporter som inte regleras av . För dessa gäller förordningen (1994:1297) om vilotider vid vissa väg- transporter inom landet (nationella vilotidsförordningen). De for- don som omfattas av förordningen är bland annat bilar vars högsta tillåtna vikt, inklusive släpvagn eller påhängsvagn, inte överstiger och som används för godstransporter samt bilar som används i taxitrafik eller som skolskjuts om bilen är utformad att transportera maximalt nio personer inklusive föraren. Inom finns regler kring veckovila, körtider och raster, men den svenska lagstiftningen saknar sådana regler. Det enda som den svenska förordningen reglerar är dygnsvila. Föraren ska ha haft en dygnsvila som föregår varje tidpunkt då föraren utför transporter. Varje förare ska ha en personlig tidbok där dygnsvilan antecknas. Om föraren är anställd ska motsvarande anteckningar även göras hos arbetsgivaren. Föraren ska ha med sig tidboken vid varje transport och ska kunna lämna ifrån sig den om polisman eller bilinspektör begär det. Det finns straffbestämmelser för förare och arbetsgivare som bryter mot regelverket. Påföljden är penningböter. Av Trans- portstyrelsens föreskrifter (TSFS 2015:17) om personlig tidbok framgår att man kan använda en analog eller digital färdskrivare i stället för en personlig tidbok. Vilotid behöver inte registreras av- seende vägtransporter av gods, om transporterna har en under- ordnad betydelse i förvärvsverksamheten och den sammanlagda kör- tiden aldrig är större än och . 6.3 Reglering om arbetstid Kör- och vilotider är kopplade till regler om arbetstid. kan körtid och arbetstid vara samma sak, men det är inte alltid som begreppen sammanfaller. Den som medföljer, men inte kör, en flytt- transport för att utföra arbete i samband med flytt följer exempelvis endast reglerna om arbetstid, inte körtid. Reglerna om arbetstid gäller för både nationella och internationella transporter. Arbetstids- lagen (1982:673), som är dispositiv, reglerar arbetstiden för i princip samtliga arbetstagare, med undantag för vissa yrkeskategorier. Ett sådant undantag gäller vägtransportarbete. På EU-nivå finns ett direktiv om arbetstid för arbete vid vägtransporter, direktiv /15/EG17. Direktivet har genomförts i svensk rätt genom lagen (2005:395) om arbetstid vid visst vägtransportarbete (vägarbetstids- lagen) som gäller före arbetstidslagen. Vägarbetstidslagen omfattar mobila arbetstagare och förare som är egenföretagare. Med mobila arbetstagare menas inte bara förare utan varje arbetstagare som ingår i den del av personalstyrkan som förflyttar sig. Lagen är endast till- lämplig när arbetstagare eller egenföretagare deltar i vägtransporter, som träffas av EU:s eller för kör- och vilotider. Om vägtransporterna inte omfattas av EU:s eller är det arbetstidslagen som gäller. Med arbete enligt vägarbetstidslagen avses körning, lastning och lossning, hjälp till passagerare som stiger av eller på fordonet, ren- och tekniskt underhåll, administrativa uppgifter som har med transporten att göra samt väntetid. En definition av begreppet arbetstid med avseende på dels mobila arbetstagare, dels förare som är egenföretagare finns i direktiv /15/EG. I vägarbetstidslagen anges att mobila arbetstagares och egenföretagares genomsnittliga veckoarbetstid inte får överstiga och att arbetstiden inte får överstiga . Arbetsgivarna ska registrera arbetstagarnas arbetstid. Det är möjligt att i vissa delar avvika från lagens bestäm- melser genom kollektivavtal eller genom dispens av Transport- styrelsen. Transportstyrelsen är tillsynsmyndighet enligt vägarbetstidslagen. 17Europaparlamentets och rådets direktiv /15/EG av om arbetstidens förläggning för personer som utför mobilt arbete avseende vägtransporter. För överträdelse av vägarbetstidslagen är före- skrivet böter eller fängelse. Allmän åklagare kan hos allmän domstol ansöka om att en särskild avgift (övertidsavgift) ska tas ut av den som utövar den verksamhet i vilken överträdelsen har begåtts. Transport- styrelsen får meddela de förelägganden eller förbud, eventuellt i förening med vite, som behövs för att vägarbetstidslagen ska följas. När det gäller överträdelse av arbetstidslagen kan meddela den som drev verksamheten där överträdelsen skedde före- läggande om sanktionsavgift. får vidare meddela de förelägganden eller förbud, eventuellt i förening med vite, som behövs för att arbetstidslagen ska följas. I arbetstidslagen finns även straff- bestämmelser där påföljden är böter eller fängelse. EU:s inre marknad och den fria rörligheten för tjänster medför att företag har möjlighet att utstationera arbetstagare till andra med- lemsstater. Ett sådant tillhandahållande av tjänster över gränserna kräver likvärdiga villkor och åtgärder som garanterar att arbetsta- garnas rättigheter respekteras. Regelverket för utstationering på EU-nivå består bland annat av direktiv /71/EG18 (utstationerings- direktivet). Direktivet har ändrats genom direktiv (EU) 2018/95719 (ändringsdirektivet). Vidare finns på området direktiv /67/EU20 (tillämpningsdirektivet). Enligt utstationeringsdirektivet ska medlemsstaterna, oavsett vilken lag som gäller för anställningsförhållandet, se till att utstatio- nerade arbetstagare av arbetsgivarna garanteras vissa arbets- och anställningsvillkor i arbetslandet. 18Europaparlamentets och rådets direktiv /71/EG av om utstatio- nering av arbetstagare i samband med tillhandahållande av tjänster. 19Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2018/957 av om ändring av direktiv /71/EG om utstationering av arbetstagare i samband med tillhandahållande av tjänster. 20Europaparlamentets och rådets direktiv /67/EU av om tillämpning av direktiv /71/EG om utstationering av arbetstagare i samband med tillhandahållande av tjänster och om ändring av förordning (EU) nr 1024/2012 om administrativt samarbete genom informationssystemet för den inre marknaden (IMI-förordningen). I utstationeringsdirektivet anges vilka områden som utgör den så kallade hårda kärnan: a)Längsta arbetstid och kortaste vilotid. b)Minsta betalda ledighet . c)Lön, inklusive övertidsersättning. Detta led gäller dock inte kom- pletterande tjänstepensionssystem. d)Villkor för att ställa arbetstagare till förfogande, särskilt genom företag för uthyrning av arbetskraft. e)Säkerhet, hälsa och hygien på arbetsplatsen. f)Skyddsåtgärder med hänsyn till arbets- och anställningsvillkor för gravida kvinnor och kvinnor som fött barn samt för barn och unga. g)Likabehandling av kvinnor och män samt andra bestämmelser om icke-diskriminerande behandling. h)Arbetstagarnas villkor för inkvartering när detta tillhandahålls av arbetsgivaren till arbetstagare som är borta från sin ordinarie arbetsplats. i)Ersättningar för utgifter för resa, kost och logi för arbetstagare som är borta från hemmet av yrkesmässiga skäl. Ändringsdirektivet har inneburit flera ändringar när det gäller vilka villkor som ingår i den hårda kärnan. Utstationerade arbetstagare likabehandlas i högre grad med inhemska arbetstagare. I stället för att som tidigare endast ha rätt till minimilön har utstationerade arbetstagare rätt till lön. Till den hårda kärnan har lagts till nya typer av villkor, nämligen villkor om ersättning för resa, kost och logi samt villkor för inkvartering. Vidare har en bestämmelse som kan tilläm- pas i situationer där det är oklart om en utbetald ersättning utgör lön enligt utstationeringsdirektivet eller inte införts. Ändringsdirektivet innehåller också särskilda bestämmelser för uthyrda utstationerade arbetstagare som innebär att skyddet för dessa utökas. För att för- hindra kringgående av bestämmelserna ska det i vissa fall jämställas med utstationering att ett användarföretag sänder en inhyrd arbets- tagare till ett annat land. Det finns även bestämmelser om utökat skydd för långvarigt utstationerade arbetstagare. nering har pågått ska utstationerade arbets- tagare garanteras samtliga tillämpliga arbets- och anställningsvillkor i värdlandet, med vissa undantag. Tidsperioden ska förlängas om tjänsteleverantören lämnar in en anmä- lan om förlängning. Om arbetsgivaren ersätter en utstationerad arbetstagare med en annan utstationerad arbetstagare som utför samma arbete på samma plats, ska utstationeringens varaktighet ut- göras av den sammanlagda varaktigheten av utstationeringstiden för de enskilda berörda utstationerade arbetstagarna. I tillämpningsdirektivet finns bestämmelser som syftar till att klar- göra när det är fråga om utstationering. Tillämpningsdirektivet inne- håller även bestämmelser om kontroll av efterlevnaden av utsta- tioneringsdirektivet och tillämpningsdirektivet. Det är tillåtet för värdmedlemsstaterna att införa vissa typer av administrativa krav och kontrollåtgärder med avseende på företag som utstationerar arbets- tagare. Medlemsstaterna ska vidare se till att det införs lämpliga och effektiva kontrollsystem i enlighet med nationell rätt och praxis och att de myndigheter som utsetts enligt nationell rätt genomför effek- tiva och lämpliga inspektioner. Utstationeringsdirektivet och tillämpningsdirektivet har genom- förts i svensk rätt främst genom lagen (1999:678) om utstationering av arbetstagare (utstationeringslagen). De senaste ändringarna i utstationeringslagen på grund av ändringsdirektivet trädde i kraft . Utstationeringslagen har ett vidare tillämpnings- område än utstationeringsdirektivet och tillämpningsdirektivet, eftersom lagen även gäller för arbetsgivare från länder utanför EES. I utstationeringslagen definieras vad som avses med utstatione- ring. Det kan exempelvis handla om att en arbetsgivare för egen räk- ning och under egen ledning sänder arbetstagare till enligt avtal som arbetsgivaren har ingått med den i verksamma mottagaren av tjänsterna. Vid utstationering ska det råda ett anställ- ningsförhållande mellan arbetsgivaren och arbetstagaren . En utstationerad arbetstagare definieras i lagen som en arbetstagare som vanligen arbetar i ett annat land men som 2019/20:150. utför arbete i . Genom lagen, garan- teras utstationerade arbetstagare skydd inom olika områden, exem- pelvis när det gäller semester, föräldraledighet, arbetsmiljö och arbets- tid. utövar tillsyn över arbetsmiljön och är förbin- delsekontor enligt lagen. Arbetsgivaren ska rapportera uppgifter om alla utstationeringar och omgående rapportera förändringar som upp- står. Arbetsgivaren ska också utse en kontaktperson i och anmäla honom eller henne till . En sanktionsavgift ska tas ut om en arbetsgivare inte har anmält utstationering, inte har anmält kontaktperson eller om arbetsgivaren har överträtt bestäm- melsen om skyldighet att lämna dokumentation till tjänstemot- tagaren om att utstationeringen anmälts. Tjänstemottagaren ska i sin tur underrätta om dokumentationen inte erhålls. Om tjänstemottagaren är en enskild person som mottar tjänsterna för privat bruk, behöver han eller hon dock inte lämna någon under- rättelse. En sanktionsavgift ska tas ut om en tjänstemottagare har överträtt bestämmelsen om underrättelseskyldighet. Arbetsmiljö- verket prövar genom avgiftsföreläggande om sanktionsavgift ska tas ut. 8.Fordons beskaffenhet och utrustning Fordonslagen (2002:574) innehåller framför allt bestämmelser om kontrollformer, exempelvis när det gäller kontroll av fordon, last, färdskrivare och taxametrar. Lagen innehåller även bestämmelser om besiktningsverksamhet på fordonsområdet. Frågor om fordonens beskaffenhet och hur de ska vara utrustade regleras i fordonsför- ordningen (2009:211), myndighetsföreskrifter22 och EU-rättsakter. Det är fordonets ägare som är skyldig att underhålla och sköta fordonet så att det är i föreskrivet skick. Det handlar bland annat om krav på bromsar, belysning, kopplingsanordningar och däck. Även eventuella färdskrivare och taxametrar behöver vara av godkänd typ och uppfylla föreskrivna krav i fråga om montering, funktion och användning. Fordonslagen och fordonsförordningen omfattar i princip samtliga fordon i , det vill säga även fordon som används i internationell vägtrafik. Lasten behöver vara säkrad på ett sådant sätt att den inte hindrar en säker körning eller utgör en risk för liv, hälsa, egendom eller miljö. På EU-nivå finns regler om lastsäkring i direktiv /47/EU23. Av direktivet framgår att en vägkontroll får omfatta kontroll av last- säkringen för att säkerställa att lasten är säkrad på ett sådant sätt att den inte hindrar en säker körning eller utgör en risk för liv, hälsa, egendom eller miljön. Bestämmelsen om kontroll av ett fordons last är dispositiv men enligt direktivet ska medlemsstaterna, om sådana kontroller görs, se till att personal som deltar i kontrollerna har lämplig utbildning. I trafikförordningen (1998:1276) anges att last inte får medföras på eller i ett fordon på ett sådant sätt att den kan utgöra fara för person, orsaka skador på egendom, släpa efter eller falla av fordonet, orsaka störande dammbildning eller liknande, försvåra körningen av for- donet eller framkalla onödigt buller. Vidare framgår att lasten ska vara fastgjord om det krävs med hänsyn till lastutrymmets eller lastens natur och att lasten om det behövs ska vara övertäckt. Det finns även regler om hur lasten ska märkas ut vid färd på väg. Transportstyrelsen har meddelat föreskrifter på området.24 23Europaparlamentets och rådets direktiv /47/EU av om tekniska väg- kontroller av trafiksäkerheten hos nyttofordon i trafik i unionen och om upphävande av direktiv /30/EG. 24Transportstyrelsens föreskrifter och allmänna råd (TSFS 2017:25) om lastsäkring och kontroll av lastsäkring på och i fordon. Bestämmelser om överlast finns i lagen (1972:435) om överlast- avgift. Enligt lagen tas överlastavgift ut om ett fordon eller ett for- donståg framförs på väg med högre axeltryck, boggitryck, trippel- axeltryck eller bruttovikt än vad som är tillåtet för fordonet, for- donståget eller vägen. I lagen anges vilka fordon som kan komma i fråga. Högsta för fordonet tillåtna axeltryck, boggitryck och trippel- axeltryck bestäms med ledning av uppgiften i det senaste registre- ringsbeviset om den garanterade axelbelastningen. I trafikförord- ningen finns bestämmelser om bärighetsklasser, vikter och andra uppgifter som behövs för att avgöra vad som är tillåtet. Med ut- trycket väg i lagen om överlastavgift avses endast allmän väg, gata eller annan allmän plats. På enskilda vägar är lagen alltså inte tillämp- lig. Överlastavgift påförs av Transportstyrelsen. Farligt gods är ett samlingsbegrepp för ämnen och föremål som har sådana farliga egenskaper att de kan orsaka skador på människor, miljö eller egendom om de inte hanteras på rätt sätt under en trans- port. På EU-nivå finns regler i direktiv /68/EG25, samt i direk- tiv 95/50/EG26. genomför tillsyn av transporter av farligt gods på väg och i terminal. har tillsyns- ansvar för farligt gods i hamnars landområden oavsett trafikslag. är tillsynsmyndighet när det gäller transporter av radioaktiva ämnen. I finns bestämmelser i lagen (2006:263) om transport av farligt gods med tillhörande förordning (2006:311) om transport av farligt gods. Enligt lagen ska den som transporterar farligt gods eller lämnar farligt gods till någon annan för transport vidta de skydds- åtgärder och de försiktighetsmått i övrigt som behövs för att före- bygga, hindra och begränsa att godset, genom transporten eller genom obehörigt förfarande med godset vid transport på land, orsakar sådana skador på liv, hälsa, miljö eller egendom som beror på godsets farliga egenskaper. Farligt gods får transporteras endast 25Europaparlamentets och rådets direktiv /68/EG av om trans- port av farligt gods på väg, järnväg och inre vattenvägar. 26Rådets direktiv /50/EG av om enhetliga förfaranden för kontroller av vägtransporter av farligt gods. på de villkor och under de förutsättningar som anges i lagen och i de föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen. Den vars verk- samhet omfattar transporter av farligt gods enligt lagen ska ha en eller flera säkerhetsrådgivare. Påföljderna för överträdelse av lagen är böter, fängelse eller penningböter. Myndigheten för samhällsskydd och beredskap (MSB) ger ut föreskrifter om transport av farligt gods på väg och i terräng. Dessa föreskrifter benämns ADR-S och anger förutsättningar som ska vara uppfyllda vid nationell och internationell transport av farligt gods på väg.27 avses den europeiska överenskommelsen om internationell transport av farligt gods på väg som ingicks i . Det finns även annan lagstiftning som kan påverka reglerna om transport av farligt gods på väg, till exempel , arbetsmiljölagen (1977:1160) och lagen (2010:1011) om brandfarliga och explosiva varor. I likhet med vad som gäller för den övriga yrkesmässiga trafiken krävs ett tillstånd, ett taxitrafiktillstånd, för att få bedriva taxitrafik. Med taxitrafik avses enligt taxitrafiklagen (2012:211) trafik som bedrivs yrkesmässigt med personbil eller lätt lastbil och som innebär att fordon och förare mot betalning ställs till allmänhetens förfo- gande för transport av personer. Den som driver taxiverksamhet måste ha ett taxitrafiktillstånd. Taxitrafiktillstånd utfärdas av Trans- portstyrelsen. Förutsättningen för att få ett taxitrafiktillstånd är att man är lämplig att bedriva sådan verksamhet. I den prövningen tas ställning till yrkeskunnande, ekonomiska förhållanden och att per- sonen har ett gott anseende. Yrkeskunnande visas genom att den som vill ha ett tillstånd får göra ett skriftligt prov. Provet ska avse kunskaper om rättsregler, företagsledning och ekonomisk ledning av ett företag, tekniska normer och driftsförhållanden, samt trafik- säkerhet. Den som har dömts för ett allvarligt brott, vilket även inbegriper ekonomisk brottslighet, anses inte ha gott anseende. Inte heller den som har dömts för en eller flera allvarliga eller upprepade överträdelser av taxitrafiklagen, föreskrifter om vägtrafik och väg- transporter eller överträdelser av bestämmelser om löne- och anställ- ningsförhållanden i branschen anses ha ett gott anseende. Om verk- samheten bedrivs av ett bolag, en ekonomisk förening, en stiftelse 27ADR-S 2021 framgår av MSB:s föreskrifter MSBFS 2020:9. eller annan juridisk person så måste det finnas någon som är trafik- ansvarig. Den personen har ansvar för att verksamheten bedrivs i enlighet med de föreskrifter som gäller för verksamheten och god branschsed samt att verksamheten bedrivs på ett trafiksäkert sätt. Om verksamheten bedrivs i ett aktiebolag är det den verkställande direktören som är trafikansvarig. Lämplighetsprövningen av juri- diska personer avser trafikansvariga och personer som har ett särskilt inflytande i den juridiska personen. Den som har taxitrafiktillstånd är skyldig att från och med att ett fordon anmälts för taxitrafik överföra taxameteruppgifter till en sådan redovisningscentral som anges i lagen (2014:1020) om redo- visningscentraler och beställningscentraler för taxitrafik. En redo- visningscentral ska ta emot, lagra och lämna ut information från taxameterutrustningar. Redovisningscentralerna är i sin tur skyldiga att lämna ut uppgifterna till . gäller nya regler om en ny kategori av taxitrafik. Den tidigare möj- ligheten att få dispens från kravet på taxameter har tagits bort och i stället har en möjlighet att använda särskild utrustning för taxi- fordon (SUFT) införts. Den nya kategorin innebär att taxifordon som inte har ska vara utrustat med en särskild utrustning för taxifordon och att taxiföretaget ska ansluta fordonet till en tillståndspliktig beställningscentral. Tillståndspliktiga beställ- ningscentraler ska ta emot beställningar och fördela köruppdrag. Beställningscentralen ska ha en certifierad teknisk utrustning som kan samla in, lagra och lämna ut de uppgifter som behö- ver för sin skattekontroll av taxiförare och taxiföretag i den nya kate- gorin. Transportstyrelsen är tillståndsmyndighet, såväl när det gäller redovisningscentraler som beställningscentraler för taxitrafik. Till- stånd att driva en redovisningscentral eller en beställningscentral får ges endast till den som med hänsyn till ekonomiska förhållanden och gott anseende bedöms vara lämplig att driva verksamheten. Det krävs även att tillståndshavaren är bosatt eller har säte i . Ett fordon får användas i taxitrafik av den som har taxiförar- legitimation. Taxiförarlegitimation utfärdas av Transportstyrelsen. Taxiförarlegitimation får ges till den som har fyllt , har körkort med behörigheten B eller har körkort med behö- righeten D, uppfyller de medicinska krav som är nödvändiga med hänsyn till säkerheten för passagerare och andra trafikanter, i fråga om yrkeskunnande och laglydnad bedöms vara lämplig att tjänstgöra som förare i taxitrafik samt har avlagt godkänt körprov för taxi- förarlegitimation. För att pröva om sökanden uppfyller kraven på yrkeskunnande ska sökanden genomgå ett skriftligt prov. Sökanden är även skyldig att genomgå läkarundersökning för att pröva om de medicinska kraven är uppfyllda. En utfärdad taxiförarlegitimation ska förnyas senast . finns det, trots avsaknad av taxiförarlegiti- mation, en möjlighet att utöva taxiföraryrket tillfälligt i enligt lagen (2016:145) om erkännande av yrkeskvalifikationer och de föreskrifter som meddelats i anslutning till lagen. Bestämmelsen innebär att taxiförare som är etablerade utanför men inom EES eller i får köra taxi tillfälligt i landet om föraren har en motsvarande yrkeskvalifikation i det land där han eller hon är etable- rad. Om yrket är reglerat i etableringslandet, får föraren utöva taxi- föraryrket tillfälligt här i utan att uppfylla de svenska kraven under förutsättning att föraren uppfyller villkoren i etablerings- landet. Däremot krävs fortfarande taxitrafiktillstånd enligt svenska regler.