sou · H9B351d2 · 2022-01-01 00:00:00 — Sammanfattningsvis är återutsättning av djur i naturen, i eller i export- eller ursprungslandet, bara möjligt i undantagsfall, och i situationer där återutsättning har ett tydligt bevarandevärde för arten. Detta på grund av de stora risker en utsättning medför av både djurskydds- och smittskyddsskäl. Placering av djur i djurpark eller liknande anläggning får besluta om placering av djur som har förver- kats efter artskyddsbrott när det gäller djur som är A-listade enligt rådets CITES-förordning 338/97215 och alla djur där laglig bakgrund inte kan styrkas.216 Placering kan göras i en djurpark eller någon annan lämplig anläggning för naturvårds-, forsknings- eller utbildningsända- mål, vanligen efter förfrågan bland svenska djurparker som tillhör 213Statens Veterinärmedicinska Anstalt, . 2148 § djurskyddslag (2018:1192). 215Rådets förordning (EG) nr 338/97 av om skyddet av arter av vilda djur och växter genom kontroll av handeln med dem. 21662 § artskyddsförordningen (2007:845). Förslag som syftar till att förebygga artskyddsbrott eller internationella anläggningar inom EAZA (). Förverkade djur som är A-listade enligt rådets CITES-förord- ning 338/97 får inte säljas, eftersom myndigheterna alltid måste vara övertygade om att djuret placeras i en anläggning som har förutsätt- ningar för att ta hand om djuret på ett fullgott sätt samt att djuret, eller dess avkomma, inte används i ny handel. Djur som är B-listade enligt rådets CITES-förordning 338/97, och där laglig bakgrund kan styrkas, får säljas av den myndighet som gjort beslaget, efter att djuret har förklarats förverkat. I samband med beslut om eventuell placering i djurpark måste myndigheterna också överväga djurets bakgrund och möjligheter att få ett fullgott liv i fångenskap. För ett vildfångat djur kan det inne- bära ett stort lidande att leva i fångenskap, även om skötseln är bästa möjliga. I sådana fall kan avlivning ändå vara ett etiskt alternativ. och får sälja exemplar som har tagits i beslag med stöd av 24 § smugglingslagen217, men de begränsningar som gäller för handel enligt artskyddsförordningen eller EU:s CITES- förordningar gäller fortfarande. Enligt artikel 8 i rådets CITES-förordning 338/97 får en behörig myndighet sälja exemplar som omfattas av bilagorna B–D och som har förverkats med stöd av förordningen, under förutsättning att exemplaren inte på detta sätt direkt återställs till den fysiska eller juridiska person från vilken de förklarades förverkade, eller som del- tog i överträdelsen. Dessa exemplar får då behandlas som om de hade förvärvats lagligen. Enligt resolution Conf. 17.8 behöver för- säljning av förverkade exemplar i vissa fall inte vara olämplig eller mot- verka oönskad handel. Som exempel anges att arten redan kan finnas tillgänglig i kommersiella kvantiteter, så att ytterligare försäljning saknar betydelse. Förutsättningen att personer som olagligen hand- lar med CITES-arter ska förhindras att köpa exemplaren är dock i princip omöjligt att kontrollera och därmed uppfylla. Risken med för- säljning är också att oönskad handel stimuleras. 217Lag (2000:1225) om straff för smuggling. Förslag som syftar till att förebygga artskyddsbrott inträffade en händelse som kan belysa pro- blemen med hur försäljning av förverkade exemplar kan ”tvätta” olag- liga exemplar så att de blir lagliga. Forskare upptäckte en ny art av pilgiftsgroda i ett sydamerikanskt land. hade exemplar av arten smugglats ut från ursprungslandet och fanns till försäljning inom EU. Exemplaren som bjöds ut till försäljning i ett annat EU-land togs i beslag, förverkades och såldes sedan av den myn- dighet som gjort beslaget. Därmed fanns arten att köpa lagligt, trots att ursprungslandet aldrig gett tillstånd till export av djuren. Om ett beslagtaget exemplar av djur eller växt vare sig kan återsändas till ursprungslandet, placeras ut i naturen, placeras i någon lämplig anläggning eller säljas, återstår bara avlivning eller destruktion. Detta kan även vara det alternativ som bäst uppfyller kraven för god djurväl- färd för djur som är vildfångade, om alternativet är livslång fångenskap. 14.28.5 Kostnader för förvaring av beslagtagna exemplar De myndigheter som får ta levande djur och växter i beslag måste alltså själva bekosta förvaring av alla exemplar medan brottsutred- ning pågår. Eftersom artskyddsbrott kan vara tidsödande att utreda kan kostnaderna för exemplarens förvaring bli omfattande. har ingen samlad statistik över vilka kostnader förvaring av levande djur som tagits i beslag har medfört, men utred- ningen har fått ta del av den information som finns tillgänglig för perioden –2020. Som exempel kan nämnas att förvaring av en serval (Leptailurus serval, ett afrikanskt kattdjur) kostade , medan sex månaders förvaring av ett antal ökenvaraner kostade . En steglits för- varades under ett drygt år, kostnaden för detta har inte noterats, men med en uppskattad minsta dygnskostnad om mot- svarar det . Förslag som syftar till att förebygga artskyddsbrott har inte någon samlad statistik över kostnader för för- av levande exemplar av växter och djur som har tagits i beslag med stöd av smugglingslagen. Utredningen har dock fått ta del av den information som finns tillgänglig för perioden –2020. Tull- verket har tagit drygt 600 exemplar av växter i beslag: kaktusar (186), orkidéer (315) och övriga växter (105). Mot- svarande siffra för djur är 12, samtliga reptiler. 51 exemplar av växter har förstörts, övriga har placerats i . En reptil har avlivats och placerats i , en reptil har placerats hos en privatperson. Övriga reptiler har avlivats. Kostnader finns bara angivna för beslag av en reptil, där slutsumman blev cirka 50 000–efter förvaring och . Beslut om avlivning togs först ett drygt år efter beslut om förverkande. har ingen samlad statistik över beslag av levande djur och växter. Till utredningen har myndigheten meddelat att det sannolikt inte har skett några beslag . 14.28.6 Utredningens samlade överväganden Sammantaget bedömer utredningen att befogen- heter att besluta om hantering av beslagtagna eller förverkade levande djur och växter ska utökas med möjligheten att avliva eller destruera exemplar. Eftersom beslut om beslag kan komma att hävas, i de fall utredningen inte leder till förverkande, måste en rätt till ersättning införas, i de fall exemplar destrueras . Vad gäller förslagets förhållande till egendomsskyddet, se avsnitt 16.7.4. Förslag som syftar till att förebygga artskyddsbrott 14.29Bedömning: Prövning och tillsyn av djurparker bör koncentreras till färre länsstyrelser Utredningens bedömning: Länsstyrelserna bör utnyttja möjlig- heten att koncentrera prövning och tillsyn av djurparker enligt artskyddsförordningen till några utvalda län, för att effektivisera handläggningen samt öka likvärdigheten i bedömningar och villkor. I en rapport från Miljösamverkan 2013 beskrivs att läns- styrelsernas prövning och tillsyn av djurparker behöver förbättras genom samverkan och koncentration till ett fåtal länsstyrelser.218 Målet för en sådan koncentration skulle vara likriktning, liknande villkor och liknande tillsynsprocess. har framfört till utredningen att djur- parkerna upplever stora skillnader mellan länsstyrelserna i prövning och tillsyn. Föreningen framför också att handläggare ofta byts ut, vilket gör det svårt att upprätthålla hög kompetens hos myndigheterna. Utredningen bedömer att en koncentration till ett fåtal länssty- relser skulle kunna bidra till mer ensad prövning och tillsyn av djur- parker enligt artskyddsreglerna. Regelverket är komplicerat och att samtliga ärenden samlas i färre organisationer skulle underlätta upp- rätthållandet av kompetens och kontinuitet i handläggningen. Utredningen konstaterar att länsstyrelserna har möjlighet att över- låta djurparksprövning och -tillsyn till en annan länsstyrelse. 14.30Förslag: 49 § i artskyddsförordningen ändras för att undvika dubbelprövning med djurskyddsreglerna Utredningens förslag: Reglerna om djurparkstillstånd i artskydds- förordningen renodlas till att endast behandla parkens uppfyllnad av kravet att bidra till bevarandet av den biologiska mångfalden. De punkter som prövas enligt djurskyddsreglerna ska tas bort från artskyddsförordningen. 218Miljösamverkan (2013), Artskydd och vägledning. Förstudie kring tillsynsvägledning m.m., s. 9. Förslag som syftar till att förebygga artskyddsbrott Enligt 49 § artskyddsförordningen får ett djurparkstillstånd endast ges till en anläggning som har godkänts för offentlig förevisning en- ligt djurskyddsförordningen.219 Det innebär att en djurpark genom- går omfattande prövning enligt djurskyddsbestämmelserna, innan en prövning enligt artskyddsförordningen blir aktuell. Djurskydds- bestämmelserna reglerar bland annat att personal har lämplig utbild- ning och erfarenhet, att det finns veterinär och zoolog som ska han- tera bland annat smittskyddsfrågor, skötsel, hantering, foder och miljöberikning och allt som har med djurens välbefinnande att göra. Dessa regler implementerar delar av EU:s djurparksdirektiv220, som också genomförs via regler i artskyddsförordningen. I tabellen nedan redovisas artiklarna i djurparksdirektivet och var de är implemen- terade i artskyddsförordningen respektive djurskyddsreglerna. Enligt 49 § punkterna 3–7 artskyddsförordningen ska länsstyrel- sen också pröva frågor som har med djurens välbefinnande att göra inom ramen för artskyddet, exempelvis skötsel, miljö och smittskydds- frågor. Prövning av djurparker görs av länsstyrelserna, både vad gäller djurskyddet och artskyddet. Enligt båda prövningarna ska frågor om djurens miljö, skötsel och smittskyddsfrågor granskas. Vanligen sam- ordnas både prövning och tillsyn av djurparker internt inom läns- styrelsen, så att både djurskydds- och artskyddshandläggare deltar. Krav som ställs enligt EU:s djurparksdirektiv, och som inte han- teras enligt djurskyddsreglerna, är hur djurparkerna uppfyller kravet i djurparksdirektivet så att de ska bidra till bevarandet av den bio- logiska mångfalden. Enligt direktivet måste djurparker ha ett tydligt naturvårdssyfte, utbildningssyfte och samarbete med andra natur- vårdsorganisationer och myndigheter. I artskyddsförordningen är det punkterna 1 och 2 i 49 § artskyddsförordningen som ska säker- ställa att kraven enligt direktivet uppfylls. Punkterna 3–6 i 49 § är också införda med stöd av direktivet, men dessa punkter är också implementerade i djurskyddsreglerna. Samma regler i direktivet är alltså implementerat två gånger i svensk lagstiftning. Utredningen bedömer att det inte finns något skäl till att samma prövning ska göras två gånger enligt olika regelverk. Att ta bort den dubbelreglering som förekommer i djurparksprövningen inne- bär att resurser frigörs, beslut och villkor gentemot verksamhetsut- 2193 kap. 6 § djurskyddsförordning (2019:66). 220Rådets direktiv /22/EG av om hållande av vilda djur i djurparker. Förslag som syftar till att förebygga artskyddsbrott övaren blir tydligare och tillsynsarbetet för artskydds- handläggare förenklas. Utredningen föreslår därmed att punkterna 3–6 i 49 § artskyddsförordningen ska tas bort. Tabell 14.2 implementering av zoo-direktivet (Rådets direktiv /22/EG av om hållande av vilda djur i djurparker) Mål: att skydda vilda djurarter och bevara den samt stärka djurparkers roll i att bevara den biologiska Definition av ”djurpark” Krav på djurparker: Krav på djurparker: Krav på djurparker: bra djurhållning, hög standard på skötsel, kurativ vård Krav på djurparker: för- hindra rymningar och ohyra Krav på djurparker: tillstånd ska finnas innan nya djurparker öppnas för 2 § punkt 9 1 kap. 4 § djurskyddsföreskrift L108 (SJVFS 2019:29) §: undantag från krav 1 kap. 46 § djurskyddsföreskrift på tillstånd 45 §: L108 (SJVFS 2019:29): dispens dispens från krav på § punkt 3, 4 och 5 2019:29) i sin helhet 1 kap. 22 § djurskyddsföreskrift L108 (SJVFS 2019:29) § punkt 7: förhindra 1 kap. 43 § djurskyddsföreskrift L108 (SJVFS 2019:29) samt andra regler om smittspridning 51 och 52 §§ 1 kap. 10 § djurskyddsföreskrift L108 (SJVFS 2019:29) §: förbud mot att utan 3 kap. 6 § djurskydds- tillstånd förevisa djur av förordningen (2019:66) vilda arter i en djurpark §: förbud mot att utan 3 kap. 6 § djurskydds- tillstånd förevisa djur av förordningen (2019:66) vilda arter i en djurpark §: personligt tillstånd, 1 kap. 8 § djurskyddsföreskrift L108 (SJVFS 2019:29) 1 kap. 6 § djurskyddsföreskrift prövar, avser fysisk eller L108 (SJVFS 2019:29) 221Formuleringarna i artskyddsförordningen resp. SJVFS är inte helt identiska, SJVFS täcker inte in att den som ansvarar för hela verksamheten ska vara lämplig, endast den som är ansvarig för djurhållningen. Förslag som syftar till att förebygga artskyddsbrott 47a §: beslut inom 6 48 §: lokal ska anges, 1 kap. 6 § djurskyddsföreskrift L108 (SJVFS 2019:29) 49 §: godkännande enl. 3 kap. 6 § djurskydds- förordningen (2019:66) 49a §: återinförande i 59 §: regelbunden (ej utrett) 50 §: ska 1 kap. 7 § djurskyddsföreskrift bedöma om villkor kan L108 (SJVFS 2019:29) Om en djurpark inte har 42 §: stängs för 3 kap. 6 § djurskydds- något tillstånd ska den förordningen (2019:66) De krav som ställs i artikel 4 ska inte gälla om MS kan visa att direktivets syfte och krav enligt artikel 3 är När en djurpark stängs ska djuren behandlas på ett sätt som är förenligt med utses i varje medlemsstat Påföljder: ska vara effektiva, proportionella och Genomförande: senast 9 Direktivet riktar sig till (ej tillämpligt i ) (ej tillämpligt i ) (utredningen har inte (utredningen har inte påträffat påträffat något beslut) 55 § och 57 § om (ej utrett) återkallelse av tillstånd, () () Förslag som syftar till att förebygga artskyddsbrott 14.31Förslag: Ansvar för artskydd införs i instruktion för och Utredningens förslag: Ansvaret för artskydd skrivs in i Natur- vårdsverkets och instruktioner. Samverkan på nationell nivå gällande artskydd sker främst inom den nationella operativa gruppen för artskydd (NOGA), där alla be- rörda myndigheter ingår. administrerar gruppen, som därutöver omfattar , Havs- och vattenmyndig- heten, , /, Tullver- ket, , /REMA samt represen- tanter för länsstyrelserna. Myndigheternas olika roller inom artskyddet beskrivs i rapporter om artskyddsbrottslighet . Utredningen konstaterar att artskyddet ingår som en befintlig arbetsuppgift i samtliga berörda myndigheters verksamheter, men också att det varierar i vilken mån myndigheterna prioriterar sam- verkan gällande artskyddsbrottslighet. Detta medför emellanåt att övriga myndigheters arbetsuppgifter gällande artskydd försvåras, när andra myndigheter inte medverkar i tillräcklig utsträckning. Artskyddet är oftast en liten del av verksamheten för de svenska myndigheter som arbetar med artskyddsbrottslighet, även för de huvudsakligen ansvariga myndigheterna , Naturvårds- verket samt Havs- och vattenmyndigheten. Detta bedöms vara en av orsakerna till att verksamheten är lågt prioriterad hos vissa myndig- heter. För att säkerställa att arbetet med artskydd utförs effektivt och statens resurser nyttjas på bästa sätt måste myndigheterna arbeta, samverka och prioritera utifrån tydliga uppdrag och en gemensam, nationell ambitionsnivå och riskanalys. När det gäller , och Åklagarmyndig- heten bedömer utredningen att deras verksamhet är så övergripande att det inte är motiverat att särskilt skriva in artskyddet i respektive instruktion. Detsamma gäller för , som dessutom redan har en utpekad enhet inom den nationella operativa avdelningen med ansvar för artskyddsbrottslighet. I Havs- och vattenmyndig- Förslag som syftar till att förebygga artskyddsbrott hetens instruktion finns artskyddet redan inskrivet, liksom det i vidare bemärkelse ingår i länsstyrelsernas och instruktioner. Vad gäller och , som båda har centrala roller för artskyddet i , nämns dock inte artskyddet i instruktionerna, trots att dessa är ganska detaljerade. Med tanke på myndigheternas betydelse för artskyddet föreslår utred- ningen därför att och instruk- tioner kompletteras med ett förtydligande om myndigheternas upp- drag gällande artskydd. är svensk administrativ myndighet enligt CITES- konventionen, rådets förordning (EG) nr 338/97 och kommissio- nens förordning (EG) nr 865/2006, och har därmed ett uttalat ansvar för genomförandet av regelverk kopplade till handel med hotade arter. Myndigheten hanterar alla import-, export och reexporttill- stånd för handel till och från med CITES-listade arter och prövar alla ansökningar om CITES-tillstånd för handel med enskilda A-listade exemplar. får också, som enda myndighet i , meddela föreskrifter för verkställighet av EU:s båda CITES- förordningar 338/97 och 865/2006, men också för verkställighet av artskyddsförordningen i stort. har myndigheten inte utnyttjat möjligheten att utfärda föreskrifter för att stärka arbetet mot art- skyddsbrott i . De av uppgifter som kan kopplas till artskydd enligt myndighetens instruktion222 är allmänt hållna, främst att myn- digheten ska arbeta för en hållbar utveckling (1 §), bidra till att säker- ställa en god folkhälsa genom att förebygga spridning av och bekämpa smittor hos djur i enlighet med vad som framgår av svenska författ- ningar och EU-bestämmelser, säkerställa ett gott djurskydd, före- bygga spridning av och bekämpa växtskadegörare (3 §), samt verka för att det generationsmål för miljöarbetet och de miljökvalitetsmål som har fastställt nås och vid behov föreslå åtgärder för miljöarbetets utveckling (4 §). Utredningen konstaterar att har en central roll i arbetet mot illegal handel med hotade arter i , men ändå sak- 222Förordning (2009:1464) med instruktion för . Förslag som syftar till att förebygga artskyddsbrott nas hänvisning till detta uppdrag i myndighetens instruktion, och myndigheten har inte tillämpat sitt omfattande bemyndigande för att driva artskyddsarbetet framåt. För att förtydliga myndighetens viktiga roll för artskyddet i föreslår utredningen att en ny punkt 4 läggs till i 4 § i instruktion, där det framgår att myndigheten ska verka för skydd av arter, nationellt och inter- nationellt, gällande handel med vilda arter av växter och djur. är enligt sin instruktion förvaltningsmyndighet i frågor om klimat och luft, mark, biologisk mångfald, förorenade om- råde, kretslopp och avfall, miljöövervakning samt miljöforskning. Myndigheten har en central roll i miljöarbetet och ska vara pådrivande, stödjande och samlande vid genomförandet av miljöpolitiken.223 Enligt instruktionen ska inom sitt ansvarsom- råde särskilt ansvara för en rad uppgifter som kan kopplas till art- skyddet, som exempelvis central tillsynsvägledning (3 § punkt 1), samverka med länsstyrelserna för att åstadkomma ett effektivt till- synsarbete (3 § punkt 2), utveckla, följa upp och samordna arbetet med miljöinformationsförsörjning (3 § punkt 7), göra kunskaper om miljön och miljöarbetet tillgängliga för myndigheter allmänheten och andra berörda (3 § punkt 11), med mera. Vidare ska Naturvårds- verket delta i det arbete på miljöområdet som regeringen bedriver inom EU och internationellt (4 §). Tillsyns- och föreskriftrådet inom ska bland annat identifiera behov av samsyn och samverkan och vid behov ta initiativ till ökad samsyn och samverkan. är svensk vetenskapliga myndighet enligt CITES- konventionen, rådets förordning (EG) nr 338/97 och kommissio- nens förordning (EG) nr 865/2006, vilket framgår av 68 §. Havs- och vattenmyndigheten ska som vetenskaplig myndighet bistå Natur- vårdsverket i frågor som gäller artskydd i havs- eller vattenmiljön. Utredningen konstaterar att har en central roll som nationell myndighet med ansvar för både fridlysningsfrågor och den vetenskapliga sidan av handel med hotade arter. För att förtyd- liga myndighetens centrala roll för artskyddet i föreslår ut- 2231 § förordning (2012:989) med instruktion för . Förslag som syftar till att förebygga artskyddsbrott redningen att två nya punkter läggs till i instruktionens 4 §, där det framgår att ska: inom sitt ansvarsområde ansvara för skydd av naturtyper och arter i terrestra miljöer, verka för skydd av arter, nationellt och internationellt gäl- lande handel med vilda växter och djur. 14.31.4 Havs- och vattenmyndigheten Enligt instruktionen är Havs- och vattenmyndigheten förvaltnings- myndighet på miljöområdet för frågor om bevarande, restaurering och hållbart nyttjande av sjöar, vattendrag och hav (1 §) och myndig- heten ska inom sitt ansvarsområde vara pådrivande, stödjande och samlande vid genomförandet av miljöpolitiken och verka för en håll- bar förvaltning av fiskeresurserna (2 §).224 Myndigheten är biträdande vetenskaplig myndighet för CITES- frågor i , enligt 68 § artskyddsförordningen, samt ansvarar för bestämmelser om fredning av vattenlevande arter enligt EU:s livs- miljödirektiv och andra internationella åtaganden gällande artskyddet. Hav- och vattenmyndighetens instruktion anger i 5 §, punkten 7, att myndigheten särskild ska ansvara för skydd av naturtyper och arter samt andra frågor om biologisk mångfald i sjöar, vattendrag och hav inom sitt ansvarsområde. Därmed anser utredningen att myndighetens ansvar för artskyddet framgår tydligt av instruktionen och att ytterligare förtydligande inte behövs. har inte något uttalat uppdrag att arbeta med miljö- eller artskyddsfrågor i sin instruktion. Myndigheten ska övervaka och kon- trollera trafiken till och från så att bestämmelser om in- och utförsel av varor följs (2 §), förebygga och motverka brottslighet i samband med in- och utförsel av varor (3 §) samt delta i det myndig- hetsgemensamma arbetet mot den grova och organiserade brotts- ligheten (4 §).225 224Förordning (2011:619) med instruktion för Havs- och vattenmyndigheten. 225Förordning (2016:1332) med instruktion för . Förslag som syftar till att förebygga artskyddsbrott Utredningen konstaterar att instruktion är övergri- pande och genom verksamhetens karaktär omfattar många olika spe- cifika varuflöden. Artskyddet ingår som en del i de uppgifter Tull- verket ska utföra, men utredningen bedömer att det inte är rimligt att särskilt ange ansvaret för artskyddet, bland många andra frågor som myndigheten hanterar. Utredningen föreslår därmed ingen änd- ring av instruktion. Miljö- och artskyddsfrågor nämns inte specifikt i instruktion, som är övergripande till sin karaktär.226 Utredningen konstaterar dock att artskyddsbrott ingår som en specifik del av verksamheten vid nationella opera- tiva avdelning (). Utredningen föreslår därmed ingen ändring av instruktion. har enligt sin instruktion som främsta uppgift att bedriva sjöövervakning och utföra räddningstjänst till sjöss.227 Utredningen konstaterar att artskyddet ingår som en del i Kust- bevakningens verksamhet. Myndighetens instruktion är dock över- gripande och genom att verksamheten omfattar så många olika spe- cifika delar är det inte rimligt att särskilt ange ansvaret för artskyddet. Utredningen föreslår därmed ingen ändring av instruktion. ska enligt sin instruktion se till att personer som begår brott blir föremål för brottsutredning och lagföring, arbeta för att begränsa vinsterna av brott och brottslig verksamhet, tillämpa ett jämställdhetsperspektiv i utförandet av sina uppgifter, och delta i 226Förordning (2014:1102) med instruktion för . 227Förordning /2019:84) med instruktion för . Förslag som syftar till att förebygga artskyddsbrott det myndighetsgemensamma arbetet mot den grova och organise- rade brottsligheten (2 §).228 Utredningen konstaterar att artskyddsbrottslighet ingår som en del i verksamhet. Myndighetens instruktion är dock övergripande och genom att verksamheten omfattar så många olika specifika delar är det inte rimligt att särskilt ange ansvaret för artskyddet. Utredningen föreslår därmed ingen ändring av Åklagar- myndighetens instruktion. Länsstyrelserna ska enligt sin gemensamma instruktion verka för att det generationsmål för miljöarbetet och de miljökvalitetsmål som har fastställt nås (6 §).