sou · H9B351d2 · 2022-01-01 00:00:00 — mot avsiktlig fångst, störning och dödande av djurarter samt avsikt- lig förstörelse och insamling av ägg, inte görs någon åtskillnad mellan de arter som omfattas av livsmiljödirektivet och de arter som om- fattas av fågeldirektivet. erinrade om att enligt arti- kel 14 i fågeldirektivet får medlemsstaterna införa strängare skydds- åtgärder än de som föreskrivs i fågeldirektivet och inskränkte pröv- ningen till artikel 12.1 a–c i livsmiljödirektivet, eftersom den svenska artskyddsförordningen (2007:845) är utformad så, att förbuden i nämnda bestämmelse i livsmiljödirektivet även innefattar fåglar.10 Dock uttalade sig om själva tillämpligheten av fågeldirek- tivets artikel 5 och konstaterade att artikel 5 i fågeldirektivet ska tolkas så, att den utgör hinder [vår kursivering] för en nationell praxis enligt vilken förbuden i denna bestämmelse endast omfattar sådana arter som är för- tecknade i bilaga I till detta direktiv eller som är hotade på någon nivå eller som har en långsiktigt vikande populationstrend. Rätt till ersättning på grund av beslut meddelade med stöd av miljö- balken regleras i 31 kap. 4 § . Det finns dock ingen lag- stadgad rätt till ersättning på grund av beslut som gäller fridlysnings- bestämmelserna eller artskyddsförordningen. Enligt 31 kap. 4 § 7 kan fastighetsägaren ha rätt till ersättning på grund av beslut som gäller förbud eller förelägganden enligt 12 kap. 6 § miljö- balken. Det har Mark- och noterat i ett mål om försiktighetsåtgärder till skydd för fortplantningsområden för tjäder vid avverkning (Mark- och dom i mål nr M 10104-17). Ersättningsfrågan prövades inte i målet.11 Utgångspunkten för att beskriva nollalternativet till våra förslag i den här delen kan därför på ett översiktligt plan beskrivas enligt följande. •Artskyddsförordningens bestämmelser består, oförändrade, och ska tillämpas i enlighet med den praxis som utvecklats. Artskydds- förordningens ordalydelse föreskriver ett strikt, likalydande skydd för artindivider beträffande såväl arter som skyddas enligt livs- miljödirektivets bilaga IV som alla fågelarter som förekommer vilt inom EU:s europeiska territorium. När det gäller skyddet för fåglar är det oklart, om man i svensk praxis kommer att anse att 10Ibid, punkterna 46–48. 2020:58, s. 10 f. det finns utrymme för att utveckla en tolkning av artskyddsför- ordningen som avviker från hur man kommer att tolka bestäm- melserna när det gäller arterna som skyddas av livsmiljödirekti- vets bilaga IV, eller inte. •EU-domstolens dom i Skydda skogen12 får därmed effekter för den praxis som utvecklats på så sätt att artskyddsförordningen ska tolkas i enlighet med de principer som uttalat. •Ersättningsrätten följer av dagens reglering, det vill säga det finns en möjlighet enligt 31 kap. 4 § 7 att grunda ersättnings- anspråk på åtgärder som vidtagits enligt 12 kap. 6 kap. . Sannolikt finns också en möjlighet att framställa ersättningsan- språk direkt med stöd av 2 kap. 15 § regeringsformen. Hur stort utrymmet är för sådana ersättningsanspråk är emellertid oklart. Att det är möjligt att framställa ersättningsanspråk är heller inte det- samma som att ersättning utgår. För att ersättningsrätt ska före- ligga måste det, förutom att finnas grund för ersättningskravet, handla om avsevärt försvårade av pågående markanvändning inom berörd del av fastighet, vilket innefattar att verksamheten eller åt- gärden måste bedrivas på ett lagligt sätt. Det innebär att inskränk- ningen måste nå över en viss kvalifikationsgräns för att vara ersätt- ningsberättigande. 15.3Berörda verksamheter och aktörer Artskyddet berör samhället på många olika sätt och olika mycket. Utredningen skiljer i huvudsak på påverkan för följande grupper: •Areella näringar13 eller pågående verksamheter 12De förenade målen C-473/19 och C-474/19. 13Boverkets webb: /sv/PBL-kunskapsbanken/planering/oversiktsplan/ oversiktsplanen/op-modell/mark--och-vattenanvandning/areell-naring. •Exploateringar eller icke-pågående verksamheter –Infrastruktur (exempelvis vägar, järnvägar och kraftledningar) –Planläggning och genomförande av ny bebyggelse. Den produktiva skogsmarken ägs till av enskilda, privata ägare vilket är fysiska personer, dödsbon och bolag som inte är aktie- bolag, däribland enskilda firmor. Privatägda aktiebolag äger 24 pro- cent av den produktiva skogsmarken och ägs av statsägda aktiebolag som , AB kanalbolag och . Övriga privata ägare, som till exempel , stiftelser, ekonomiska och ideella föreningar, bysamfälligheter, all- männingar och besparingsskogar äger av den produktiva skogen. Staten äger genom till exempel , Fortifika- tionsverket, och och de sista ägs av övriga allmänna ägare som till exempel kom- muner och landsting. De enskilda privata skogsägarna består av närmare 320 000 personer. Dessa enskilda privata skogsägare äger tillsammans cirka 225 000 brukningsenheter. Av dessa är närboägda, utboägda och delvis utboägda. Med utboägd avses en fastighet där ägaren bor i en annan kommun än den där bruk- ningsenheten finns. En närboägd fastighet innebär att ägaren bor i samma kommun som brukningsenheten. Medelstorleken på en skogs- fastighet är . Antal utländska skogsägare (fysiska personer) var 7 290.14 Skogsägande kan delas in på olika sätt. redovisar följande ägarklasser: •Staten (ex. , , hetsverk) •Statsägda aktiebolag (ex. ) Stärkt äganderätt, flexibla skyddsformer och naturvård i skogen, s. 85 f. •Övriga allmänna ägare (ex. ) •Enskilda ägare (ex. enskild firma, handelsbolag) •Övriga privata ägare (ex. delägare som inte har enskild firma) fanns det totalt 58 791 jordbruksföretag som har verksam- het inom jordbruk, husdjursskötsel eller trädgårdsodling. brukade knappt 55 900 företag och drygt 33 400 företag hade betesmark. , drygt 12 800, brukar 5–åker- mark och drygt 6 700 företag brukar . Av åkermarken brukas av åkermarken av de av företagen med . av före- tagen återfinns i gruppen som brukar 5,1–. Dessa företag brukar av åkermarken.15 Antalet fartyg i den svenska fiskeflottan till havs var 1 079 fartyg . Av dessa var 933 . Utred- ningen har inte lyckats få fram uppgifter om hur många företag dessa fartyg motsvarar. Cirka 860 fartyg var aktiva, dvs. de registrerade fiskedagar . Fartygen landade fisk med mera till ett värde av . Yrkesfisket i havet sysselsatte cirka 1 400 personer mot- svarande cirka 730 heltidstjänster.17 Även i de stora insjöarna bedrivs fiske. Totalt fanns 174 yrkes- fiskare (licenshavare) och 274 fartyg inom insjöfisket 2018 vilka lan- dade fisk till ett värde av . Totalt syssel- sattes motsvarande 170 heltidstjänster inom insjöfisket.18 15Jordbruksverkets officiella statistik. Jordbruksmarkens användning 2020. 16Sveriges officiella statistik, Det yrkesmässiga fisket i havet 2019, JO55 . 17Havs- och vattenmyndighetens statistik. 18Enhol och (2020) Ekonomisk och strukturell data rörande svenskt in- sjöfiske. Havs- och vattenmyndigheten utfärdar tillstånd för ålfiske, men enbart till personer som har haft tillstånd. Antalet tillstånd minskar därmed gradvis. Enligt Havs- och vattenmyndigheten finns det 122 personliga ålfisketillstånd, men inga nya ut- färdas alltså.19 Enligt länsstyrelserna har 116 aktörer tillstånd enligt 26 § art- skyddsförordningen att handla med levande ål (uppgifter saknas för och ).20 Utredningens förslag kan komma att påverka förutsättningarna för ny infrastruktur, såsom vägar, järnvägar och kraftledningar. De be- rörda är främst myndigheter som och samt övriga ägare av kraftledningar. Det svenska vägnätet består av: •42 kommunala vägar och gator •75 enskilda vägar med statsbidrag •394 enskilda vägar utan statsbidrag •Broar och tunnlar för väg •Ett fyrtiotal vägfärjeleder. 19Havs- och vattenmyndigheten, svar på förfrågan . 20Naturvårdsverkets förfrågan till länsstyrelserna , svar från alla länsstyrelser utom och . Av detta förval- tar infrastrukturen för . Den allra största delen, , är elektrifierad järnväg. arbetar med omkring 670 projekt av olika omfattning. Dessa berör i cirka 430 fall vägar, i cirka 180 fall järn- vägar, i cirka 120 fall cykelvägar och cirka 5 fall sjöfart. Svårighets- graden för artskyddet behöver inte heller vara kopplat till storleken av projektet. Ett exempel är gång- och cykelvägar. Dessa planeras ofta i oexploaterade miljöer vilket innebär att i regioner med högt bebyggelsetryck tenderar gång- och cykelvägar att lokaliseras till om- råden med höga naturvärden. Komplexiteten gällande skyddet av vissa arter kan här bli krävande på samma sätt som i stora projekt. Det svenska elnätet består av över ledningar21 som kan delas in i tre nivåer: transmissionsnät, regionnät och lokalnät. Trans- missionsnätet ägs av . Ledningar inom transmis- sionsnätet kräver nätkoncession för linje enligt ellagen. Även region- nätet består främst av ledningar som kräver nätkoncession för linje, det vill säga varje enskild ledning genomgår en prövning enligt el- lagen. De tre största regionnäten ägs av , och , vilka tillsammans står för av överförd energi. Tillsammans med står de för av all överförd energi. Lokalnätet består främst av ledningar som byggs inom nätkonces- sion för område. För dessa krävs ingen prövning av den enskilda led- ningen enligt ellagen, däremot andra prövningar enligt , såsom dispenser, 12:6 samråd, Natura 2000 tillstånd, etc. fanns det 150 elnätsföretag som ägde och drev lokalnät i . , och ägde mer än hälften av alla elledningar i lokalnäten under 2019.22 I vissa kommuner finns helägda kommunala bolag som äger och driver lokalnäten. 21Svenska Kraftnät (2014), Elnät i fysisk planering. 22Wallnerström et al. (2020) Leveranssäkerhet i elnät 2019, rapport . 15.3.5Miljöfarliga verksamheter och vattenverksamheter Förslagen i betänkandet kan påverka förutsättningarna för nyetablering av vissa miljöfarliga verksamheter, särskilt sådan verksamhet som under drift kan påverka vissa arter eller som förläggs på platser som är känsliga ur artskyddssynpunkt. Miljöfarliga verksamheter prövas eller tillsynas såsom A-, B-, C- och U-verksamheter av kommuner, länsstyrelser och mark- och miljödomstolar. Här innefattas till exem- pel stora industrier, täkter, vindkraftverk och små avloppsanlägg- ningar. Exploatörers skyldigheter att undersöka och vidta åtgärder för fridlysta arter vid nyanläggning har utvecklats och drivits på till följd av allt fler domslut och praxis inom området. Därtill finns ett tydligt tillsynsuppdrag och ansvar hos myndigheter (kommuner och läns- styrelser) att följa upp exploateringar och etableringar av verksam- heter i områden med hög bevarandestatus av arter. Prövning av ny verksamhet inkluderar bedömning av påverkan på artskyddet. Problem kan uppstå om arter flyttar in i verksamhet som redan omfattas av tillstånd, exempelvis om berguvar börja häcka i bergtäkter. Vattenverksamheter kan påverka fridlysta arter, exempelvis kan fridlysta musslor och snäckor påverkas av rensning av befintliga dam- mar eller liknande. Utredningens förslag berör kommuner i egenskap av fastighetsägare och utövare av viss tillsyn samt i arbetet med planläggning av mark och vatten då fridlysningsbestämmelserna kan aktualiseras. 15.3.7Prövande och tillsynande myndigheter Förslagen i betänkandet berör ett antal myndigheter som har upp- drag gällande prövning och tillsyn av verksamheter eller som besitter särskild kunskap. Dessa är främst , Havs- och vatten- myndigheten, , , länsstyrelserna, SLU (Artdatabanken) och . 15.4Ett nytt 8 kap. I det här avsnittet hanterar vi, i den mån det är görligt att avgränsa så snävt, endast effekter och konsekvenser av den nya utformningen av 8 kap. , fridlysningsbestämmelsernas placering (lag, förordning eller föreskrift) och bemyndigandenas utformning. En bestämmelse som operationaliserar portalpara- graf avseende artskyddet föreslår vi bör inleda kapitlet som handlar om artskydd. Det får direkta praktiska effekter, såtillvida att en om- numrering av hela kapitel 8 måste till. Om förslagen inte antas be- höver inte 8 kap. numreras om. En förändring gällande fridlysningsreglerna som vi föreslår inne- bär att bestämmelserna kommer att finnas på lagnivå i stället för i förordning. Det primära syftet med att genomföra fridlysningsbe- stämmelserna på lagnivå är att normgivningen ska ske i den författ- ningsform som är lämpligast, att tillgodose behovet av förarbeten samt undanröja osäkerheter vad gäller normgivningskompetensen. Sedan artskyddsförordningen trädde i kraft har praxis ut- vecklats dels ifråga om räckvidd, dels vad gäller innebörden av olika begrepp och uttryck i bestämmelsen, till exempel avsiktsbegreppet som fått sitt innehåll främst genom praxisbildning. Graden av upplevda ingrepp, särskilt vad gäller friheten att förfoga över enskildas egendom, har ökat i och med praxisbildningen. Det har också framförts tvivel beträffande huruvida regeringen agerat inom givet bemyndigande i antagandet av vissa av artskyddförordningens bestämmelser. Reglernas ingripande natur, deras komplexitet och behovet av förarbeten gör att det sammantaget finns skäl att lyfta dessa regler från förordningsnivå till lagstiftningsnivå. Vi har därför föreslagit att föreskrifter som gäller artskyddet ska meddelas genom lag, i enlighet med 8 kap. 2 § regeringsformen som reglerar kompeten- sen att besluta offentligrättsliga normer. Enligt bestämmelsen med- delas föreskrifter om förhållandet mellan enskilda och det allmänna, som gäller skyldigheter för enskilda eller i övrigt avser ingrepp i en- skildas personliga eller ekonomiska förhållanden, genom lag. Syftet med att välja normgivning genom lag är också att få till stånd förarbeten, vilket syftar till att skapa tydlighet och att utgöra ett stöd i tolkningen. Genom att meddela bestämmelserna genom lag undanröjs även tveksamheter kring bemyndigandenas räckvidd i 8 kap. . Samtliga dessa effekter (att ingripande föreskrif- ter meddelas i lag, att tveksamheten kring bemyndigandenas räck- vidd undanröjs och att det ges en möjlighet till förarbeten som ska- par ökad tydlighet) kan uppnås genom att välja lagstiftningsnivån. Bestämmelserna i 8 kap. 1 och 2 §§ har upphävts, men bemyndi- gande att peka ut vilka arter som ska omfattas av fridlysning i 8 kap. kvarstår och finns enligt vårt förslag i 8 kap. 20 § 15.4.1Konsekvenser av förslagen om normgivningsnivåer Enligt vår bedömning kommer regleringen i här redovisade avseenden inte att få några effekter av betydelse för företags arbetsförutsätt- ningar, konkurrensförmåga eller villkor i övrigt. Inte heller kommer förslagen att få effekter för kommuner eller regioner eller innebära några förändringar av kommunala befogenheter eller skyldigheter respektive grunderna för kommunernas eller regionernas organisa- tion eller verksamhetsformer. Vi bedömer inte att några särskilda hän- syn behöver tas när det gäller tidpunkten för bestämmelsernas ikraft- trädande. Inte heller kan vi se att det finns något behov av speciella informationsinsatser i den här delen. Förändringen skapar tydlighet och bidrar genom att skapa för- arbeten till stöd i tolkningen. Genom att meddela bestämmelserna genom lag undanröjs även tveksamheter kring bemyndigandenas räck- vidd i 8 kap. . Att regeringen bemyndigas fatta beslut om vilka arter som ska omfattas av olika skydd (i praktiken; vilken bilaga till artskyddsförordningen som ska omfatta vilken art) innebär en möjlighet att anpassa regleringen efter en eventuellt förändrad EU- rätt. 15.4.2Målsättning och tillämpningsområde för 8 kap. Vår avsikt med att införa en målsättningsparagraf i 8 kap. är att koppla ihop förvaltaransvaret som uttrycks i 1 kap. 1 § med de regler som vi föreslår i 8 kap. , och förtydliga tolkningsimperativ med avseende på artskyddet. Det handlar om att precisera portalparagraf vad avser artskyddet. Våra för- slag syftar inte till att förändra ansvarsfördelningen mellan myn- digheter och verksamhetsutövare när det handlar om ansvaret för biologisk mångfald. Syftet med att införa bestämmelsen är att tydliggöra att miljö- balkens artskyddsregler ska användas som verktyg för att ska uppnå miljömålet Ett rikt växt- och djurliv. Förutom balkens portal- paragraf finns portalparagrafer också i 6 kap. 1 § och 13 kap. 1 § i balken. Det är således inte någon ny företeelse med portalparagrafer i enskilda kapitel. Att är tänkt att medföra förbättrade förutsättningar för att använda lagstiftningen som instrument, när det gäller att styra mot av fastställda miljömål, framgår redan av miljöbalkspropositionen.23 Mot bakgrund av att utrednings- direktiven pekar på att bevarandet av den biologiska mångfalden är ett viktigt allmänt intresse, vilket återspeglas bland annat i miljö- balkens portalparagraf och i flera av de 16 miljökvalitetsmål som riks- dagen har beslutat om, menar vi att det finns skäl att precisera hur 1 kap. 1 § ska tillämpas i frågor som anknyter till 8 kap. . Preciseringen innebär att målet för 8 kap. korresponderar med preciseringarna för det nationella miljömålet Ett rikt växt- och djurliv.24 Av utredningsdirektiven framgår vidare att artskyddsförordningen (som är antagen med stöd av 8 kap. ) är en viktig del i arbetet för att nå miljömålen och för att bevara den biologiska mång- falden, samt att det därför är viktigt att artskyddsförordningen är utformad på ett sätt som innebär att reglerna och deras tillämpning på ett effektivt sätt bidrar till att uppnå syftet med regelverket: att bevara arter och bestånd av arter över tid.25 I och med att vi har lyft flertalet regler som berör skyddet för arter till 8 kap. tolkar vi utredningsdirektiven som att de även kan gälla 8 kap. miljö- balken. Genom preciseringen i den föreslagna bestämmelsen tydlig- görs syftet med regelverket, som ett förtydligat tolknings- imperativ införs, vilket vi bedömer som positivt för möjligheten att nå miljömålen. 1997/98:45. Del 1, s. 162. 2020:58 s. 5. 25Ibid., s. 6. 15.4.3Konsekvenser av att regleringen inte kommer till stånd Att flytta fridlysningsbestämmelserna till 8 kap. , och på så sätt skapa förarbeten till bestämmelserna, är mycket viktigt för att skapa förståelse för artskyddet och dess syfte. Många som ska till- lämpa bestämmelserna är varken jurister eller ekologer, utan det kan handla om kommunala tjänstemän och politiker som sällan arbetar med , till exempel i samband med PBL-frågor. Även bland dem som är vana vid att tillämpa varierar förutsättningarna mycket. En konsekvens av att inte lyfta bestämmelserna från art- skyddsförordningen till 8 kap. skulle alltså vara att för- arbeten även fortsättningsvis kommer att saknas, vilket i sin tur kan leda till att tillämpningen av artskyddsreglerna kommer att uppfattas som rättsosäker, på så sätt att den är oförutsebar. Förarbeten har tra- ditionellt spelat en central roll i svensk rätt, och har haft väsentlig betydelse vad avser domstolarnas tolkningspraxis och därmed också för förutsebarheten hos materiella bestämmelser. 15.5Kunskap, utredning och livsmiljöunderlag Av utredningsdirektiven framgår att vi ska analysera och klarlägga statens respektive verksamhetsutövarens inklusive fastighetsägarens utredningsansvar när det gäller frågor om artskydd, och då särskilt klargöra statens ansvar att tillhandahålla nödvändigt underlag i frågor om artskydd, varvid hänsyn behöver tas till de särskilda förutsätt- ningar som finns vid pågående och icke-pågående markanvändning. Skogsutredningen26 har i sitt betänkande kommit fram till att det kunskapskrav som regleras i också åligger en ägare av produktiv skogsmark. Kunskapskravet innebär att denne har en skyl- dighet att skaffa sig den kunskap som behövs med hänsyn till verk- samhetens eller åtgärdens art och omfattning, för att skydda män- niskors hälsa och miljön mot skada eller olägenhet. Kravet gäller i den utsträckning det kan anses rimligt.27 Vår analys, som syftade till att klarlägga statens respektive verk- samhetsutövares eller fastighetsägares utredningsansvar när det gäller frågor om artskydd, ledde fram till slutsatsen att utredningsansvaret följer av andra kapitel och gäller inom såväl pågående Stärkt äganderätt, flexibla skyddsformer och naturvård i skogen. 27Ibid., s. 1086. som icke- pågående markanvändning, i vart fall när det gäller frågor om artskydd. Vi lägger alltså inte något förslag vad avser placeringen av kunskaps- eller utredningsansvar (utredningsdirektiven omfattade heller inte det), utan analyserar endast det rättsläge som är och som förblir oförändrat. Emellertid ser vi skäl att föreslå åtgärder, i form av olika uppdrag, som förtydligar statens ansvar i vissa delar. Effekter och konsekven- ser av dessa uppdrag redovisas samlat, i en egen undergrupp av för- slag. 15.5.1Utredningens bedömning av kunskaps- och utredningskrav Det är verksamhetsutövaren, eller den som vidtar en åtgärd, som har ansvar för att ta fram den kunskap och det underlag som behövs, in- klusive underlag i frågor som rör miljöförhållanden och frågor om verk- samhetens eller åtgärdens betydelse för olika enskilda och allmänna intressen. I vart fall när det gäller frågor om artskydd omfattar detta ansvar, fullt ut, såväl pågående som icke-pågående markanvändning. Den avsedda effekten med klarläggandet är att befintlig lagstift- ning ska tillämpas. Det kan emellertid få konsekvenser som det finns skäl att beskriva. Konsekvenser för verksamhetsutövare, företag och markägare Vår tolkning av kunskapskravet och bevisbördans placering innebär att var och en som vill vidta en åtgärd, eller bedriva en verksamhet på sin mark, måste se till att hen har en viss nivå på sin kunskap eller köper sig kunskapen. Att ta fram kunskap, oavsett om man gör det själv eller anlitar någon annan, innebär kostnader. Kravet på kunskap varierar dock och det ska göras en avvägning utifrån verksamhetens art och omfattning, och dess förväntade påverkan på miljön, för att avgöra omfattningen av kunskapskravet. Det görs också viss skillnad beroende på om det handlar om yrkesmässig verksamhet eller inte. Av miljöbalkspropositionen framgår att det naturligtvis är av största vikt att var och en vidtar åtgärder för att minska miljöpåver- kan, men att ett åläggande att vidta allt som är i och för sig tekniskt möjligt anses för långtgående för att i alla situationer kunna läggas på gemene man. Därav följer att regeringen föreslog att kravet på att bästa möjliga teknik ska tillämpas endast bör gälla yrkesmässig verk- samhet.28 Regeringen poängterar dock att krav som innebär en till- lämpning av bästa möjliga teknik naturligtvis kan komma i fråga även för annan verksamhet, om det behövs i enlighet med vad som följer av första styckets första mening (alla som bedriver eller avser att be- driva en verksamhet eller vidta en åtgärd ska utföra de skyddsåt- gärder, iaktta de begränsningar och vidta de försiktighetsmått i övrigt som behövs för att förebygga, hindra eller motverka att verksam- heten eller åtgärden medför skada eller olägenhet för människors hälsa eller miljön), om det inte kan anses orimligt enligt 7 §.29 Eftersom kunskapskravet ska anpassas efter kunskapsbehovet, och bestämmelsen därtill omfattas av rimlighetsavvägningen i 2 kap. 7 §, kan vi inte se att krav, att den som vill vidta en åtgärd som inte är av försumbar betydelse i det enskilda fallet fak- tiskt besitter eller skaffar sig tillräcklig kunskap för att kunna vidta åtgärden ifråga, skulle kunna leda till oproportionerliga konsekven- ser för enskilda. Många som äger en jordbruks/skogsbruksfastighet får sin försörjning från helt annat håll, vilket av experter har lyfts som en faktor som bör beaktas vad gäller huruvida det är fråga om yrkesmässig verksamhet. Vi konstaterar här att inte definierar yrkesmässig verksamhet. Även om kravet på bästa möjliga teknik endast gäller yrkes- mässig verksamhet, så gäller reglerna i övrigt även icke yrkesmässig verksamhet. Vad gäller kunskapskravets omfattning är det i första hand verksamhetens eller åtgärdens påverkan på miljön som är avgörande för hur omfattande kunskapskrav som kan ställas.