sou · H9B332 · 2022-01-01 00:00:00 — Det poängteras att ”legal deposit” utöver deponering av en referens- kopia i ett officiellt utsett arkiv även innefattar omhändertagande av materialet jämte nödvändigt bevarandearbete. Materialet ska vara tillgängligt för forskning och akademiska ändamål. Skyldigheterna enligt konventionen ska inte inkräkta på upphovsrätten och när- stående rättigheter. har inte undertecknat konventionen. är för utbildning, vetenskap, kultur och kommunikation. mål är att bidra till fred och säkerhet genom internationellt samarbete inom dessa ansvarsområden. blev medlem i . 6Resolutionen /2313(). 7The European Convention for the Protection of the Audiovisual Heritage. 8Protocol to Convention for the Protection of the Audiovisual Heritage, on the Protection of . publicerade lation.9 Riktlinjerna togs fram för att tjäna som underlag för med- lemsstaterna vid utformande av bestämmelser om pliktleverans. Rikt- linjerna, som inte är bindande för medlemsstaterna, tar i första hand sikte på tryckt material och innehåller bl.a. ett förslag till plikt- leveranslag. I riktlinjerna anges att syftet med pliktlagstiftningen är att bygga en nationell samling som är tillgänglig för studier och forskning samt för att bevara kulturarvet. Pliktmaterialet ska också utgöra underlag för nationalbibliografin. Enligt riktlinjerna kan pliktlagstiftningen också motiveras av tillgången till statistik över produktionen av publikationer och önskan att ge bibliotek eller mot- svarande pliktmottagande institutioner tillgång till material. Rikt- linjerna kompletterades år 199610 och uppdaterades år 2000.11 2000 uppdaterade riktlinjerna uttalas att pliktinsamlingen säkerställer bevarandet av det nationella publicerade arvet och tillåter sammanställningen av en nationalbibliografi. Det pliktinsamlade mate- rialet ska också utgöra en tillgång för forskare såväl inom landet som utomlands. Dessa syften ska tydligt framgå av lagstiftningen. Enligt riktlinjerna bör pliktlagstiftningen omfatta alla typer av biblioteks- material, oberoende av format, under förutsättning att materialet har gjorts tillgängligt för allmänheten och, med undantag för radio- och tv-sändningar och onlinematerial, i flera exemplar. Definitionen av pliktmaterial bör vara så vid som möjligt för att omfatta alla typer av informationsbärare oberoende av format. Pliktlagstiftningen bör gälla alla typer av tryckt material (böcker, tidningar, broschyrer, kartor m.m.), audiovisuellt material (fonogram, videogram, film, multimedia etc.), radio- och tv-sändningar samt elektroniska publi- kationer (såväl cd-rom, disketter m.m. som material som görs till- gängligt online). Även statliga och kommunala publikationer bör, om det är möjligt enligt nationell lagstiftning, omfattas av plikt- lagstiftningen. Bestämmelserna om pliktexemplar ska vara neutrala i förhållande till pliktmaterialets innehåll och inte inrymma några kva- litativa, moraliska, politiska, litterära eller konstnärliga bedömningar eller ställningstaganden. Leveransplikten bör tillkomma den organi- sation eller individ som producerat/publicerat materialet och som har gjort exemplar av dokumentet tillgängligt. Eftersom fler och fler 9Unesco, Prepared by . 10Unesco, Prepared by a chaired by , Chief Executive of The British Library. 11Unesco/Larivière, . individer producerar och publicerar eget material på internet bör lagstiftningen omfatta även dem som pliktskyldiga. Pliktmottagare bör vara eller en nationell institution med en liknande roll. Om pliktmaterial sprids till flera institutioner bör det finnas en lagstadgad mekanism för samordning och åtkomst för användarna. Pliktinsamlingen bör som huvudregel omfatta minst två exemplar för att möjliggöra såväl bevarande som tillgång för forsk- ning. Av material som är dyrt att producera och för material som har en begränsad marknad kan ett exemplar lämnas. För online-material bör gälla att publicisten/producenten ger minst en person tillgång till materialet åt gången. Pliktlagstiftningen bör enligt riktlinjerna reflektera ansvaret att bevara det kulturella och intellektuella arvet samt slå vakt om alla medborgares demokratiska rätt att ha tillgång till information. antog Charter on the Preser- vation of the Digital Heritage. I stadgan framhålls vikten av att det digitala arvet skyddas och bevaras till förmån för såväl nuvarande som kommande generationer. Ett fullständigt bevarande är inte möjligt utan ett visst urval måste ske. Valet av vilket material som ska bevaras kan variera mellan medlemsstaterna men urvalskrite- rierna bör huvudsakligen utgå från materialets vikt och dess bestå- ende kulturella, vetenskapliga eller annat värde. Enligt stadgan ska medlemsstaterna upprätta ändamålsenliga legala och institutionella ramverk för att skydda det digitala arvet. Syftet med att bevara det digitala arvet är att det ska vara tillgängligt för allmänheten. Sam- tidigt måste hänsyn tas till det rättsliga skydd som upphovsmännen och andra rättighetsinnehavare kan ha. Dessutom ska integritets- känsliga och personliga uppgifter skyddas från intrång. tog också fram Guidelines for the preservation of digital heritage. antog Konvention om skydd för och främjande av mångfalden av kulturyttringar. I konventionens inledning uttalas att det är nödvändigt att vidta åtgärder för att skydda kulturyttringarnas mång- fald och innehåll, särskilt i situationer där kulturyttringar riskerar att försvinna eller förändras i betydande grad. Det beaktas att det är viktigt för alla att kulturerna lever, inbegripet för personer som till- hör minoriteter och för ursprungsbefolkningarna, vilket uttrycks genom människors frihet att skapa, sprida och distribuera sina traditionella kulturyttringar och få tillgång till dessa för att kunna dra nytta av dem för sin egen utveckling. Att skydda, främja och bevara den kulturella mångfalden är enligt konventionen en nöd- vändig förutsättning för en hållbar utveckling till gagn för dagens och framtidens generationer.12 antog en rekommendation om bevarande av dokumentarvet.13 Enligt rekommendationen stärker bevarandet av och den långsiktiga tillgången till dokumentarvet de grundläggande friheterna åsiktsfrihet, yttrandefrihet och informa- tionsfrihet som mänskliga rättigheter. Den universella tillgången till dokumentarvet måste enligt rekommendationen vara förenlig med både rättighetshavarnas legitima intressen och allmänhetens intresse av att detta kulturarv bevaras och görs tillgängligt. Av rekommenda- tionen följer att strategier, mekanismer och kriterier för urval, för- värv och gallring av dokumentarvet bör utarbetas av minnesinsti- tutionerna i samråd med det civila samhället. Hänsyn bör tas inte bara till centrala dokument utan även till kontextmaterial, inklusive sociala medier. Urvalskriterierna måste vara icke-diskriminerande och definieras tydligt. Urvalet ska också vara neutralt i fråga om kunskapsområden, konstnärliga uttryck och historiska epoker. Inom togs fram Guidelines for the selection of digital heritage for long-term preservation. I riktlinjerna sägs att den digitala miljön har skapat nya uttrycksformer; allt från webbsidor och interaktiva sociala mediewebbplatser till privata forsknings- databaser och onlinespelmiljöer som suddar ut gränserna för ansvar och utmanar tidigare insamlingsmetoder. Befintliga regelverk omfat- tar ofta inte dessa nya former av digitalt arv. Det uttalas att försum- melse av dessa nya former ökar risken för att skapa stora luckor i vårt kulturarv för kommande generationer. Trots att värdet av en- skilda inlägg på bloggar eller sociala medier kan vara marginellt, utgör de tillsammans en unik bild av vårt samtida samhälle. Om de bevaras kommer de att representera en ojämförbar källa av kunskap för framtida generationer. Att bara fokusera på den ”bästa” delen av det digitala arvet förhindrar enligt riktlinjerna all analys av modernt digitalt skapande som en del av en helhet. I riktlinjerna behandlas ett antal urvalsstrategier som kan användas självständigt eller i förening. används för att förvärva allt material som 12Bevarandet av det kollektiva minnet främjas också inom ramen för världsminnes- program, Memory of the world. 13Unesco, Skydd av världsminnen. produceras inom ett visst ämnesområde, eller geo- grafisk region. En annan metod som nämns är representativt urval. Det används om en institution inte har resurser att samla in omfat- tande och det är problematiskt att differentiera materialet enligt specifika urvalskriterier. Som exempel nämns insamling genom regelbundna genomsökningar av en hel nationell webbdomän (t.ex. .dk eller .fr) för att bevara ett representativt porträtt av den egna nationens närvaro på internet . Vidare nämns ett urval som bygger på specifika kriterier. Som exempel nämns ämne t.ex. alla webbsidor som är dedikerade till en viss konstnär eller en webbinsamling för att dokumentera en specifik händelse som ett politiskt val eller en konstfestival. Urval kan också ske baserat på upphovsman/ursprung. Som exempel nämns att insamling sker av material från författare från en viss region eller inom en viss rörelse. Format kan också användas som urvalskriterium (digitalt fotografi, musikinspelningar, film, dataspel eller annat). Viktigt digitalt arv, inklusive masterfiler med tillhörande metadata, bör finnas i flera kopior som lagras på minst två olika fysiska platser. 4.4Pliktlagstiftning i , och Den norska pliktlagen omfattar tryckt, audiovisuellt och nätpubli- cerat material. Både fysiska och digitala dokument omfattas av leveransplikt, under förutsättning att de har gjorts tillgängliga för allmänheten Utöver leverans av exemplar i publiceringsmedium kan digitala förlagor samlas in. Dokument som har framställts utomlands är leveranspliktiga om de är framställda för norska utgivare eller särskilt anpassade för allmänheten i . Lagen ger rätt att samla in norska webbpublikationer. Med detta avses digitala dokument från den norska domänen .no samt digitala dokument från andra domäner som är särskilt anpassade för norska förhållanden eller som har norsk utgivare. Urvalet av webb- publikationer sker enligt tre olika principer: 1.Genom en tvärsnittsinsamling av hela .no och norskt material från andra domäner med jämna mellanrum. 2.Genom en selektiv insamling av utvalda sidor med kortare inter- vall, som exempelvis stortinget.no och regeringen.no. 3.Genom en insamling med kortare intervallinsamling av utvalda sidor i samband med större nationella händelser. Enligt förarbetena sker insamlingen genom att framställer en kopia av materialet.14 Digitala dokument som är lösen- ordskyddade ska inte samlas in eller levereras. Detta gäller dock inte i de fall då ett lösenordskyddat dokument skulle ha varit föremål för leveransplikt om det hade publicerats i ett annat format. Huvudregeln är att det digitala webbarkivet kan användas för forskning och dokumentation. För visst material görs undantag som begränsar tillgången. Reglerna i den norska upphovsrättslagen15 gäller för upphovsrättsligt skyddat material. kan kräva att följdinformation och metadata som är nödvändig för att uppfylla syftet med lagen levereras tillsam- mans med pliktexemplar. Endast sådan information som skapats i samband med produktion av pliktexemplaret ska levereras. Leveransplikten avseende radio- och tv-program omfattar såväl linjära sändningar som audiovisuella beställtjänster.16 Alla som sänder radio- och tv-program från omfattas av leveransplikt. Natio- nalbiblioteket kan också kräva leverans av sändningar från utlandet som är särskilt riktade mot Norge.17 Dataspel omfattas av leverans- plikt oavsett om de ges ut i fysisk form eller publicerats online. Den danska pliktlagen omfattar verk som getts ut i fysisk form samt visst material som överförts via internet, radio- och tv-program samt film som är producerad för offentlig visning. För leveransplikt krävs att materialet är framställt i eller att materialet är framställt utomlands med speciellt syfte att spridas i . Leveransplik- ten omfattar också lösenord och annan information som kan krävas 14106 L (2014–2015), s. 21 och 30 ff. 15Lov om opphavsrett til åndsverk mv., LOV-2018-06-15-40. 16Med audiovisuell beställtjänst avses tjänst som erbjuds av en tjänsteleverantör vars huvud- syfte är att tillhandahålla bildprogram som kan ses som tittaren väljer och på hans eller hennes beställning från en programkatalog och distribueras till allmänheten via elektro- niska kommunikationsnätverk. 17106 L 2014–2015, s. 47. för att få åtkomst till materialet, göra kopior av det samt göra mate- rialet tillgängligt för allmänheten. Danskt material som har offentliggjorts i elektroniska kommuni- kationsnät är som utgångspunkt leveranspliktigt. Leveransplikten är uppfylld när de pliktmottagande institutionerna kan rekvirera eller framställa exemplar av materialet. Materialet ska anses som danskt om det offentliggjorts från en internetdomän eller liknande som särskilt tilldelats eller om det är riktat till en dansk publik. Danska radio- och tv-program omfattas av leveransplikt. Radio- och tv-program anses som danska om programmet 1) sänds av ett radio- eller tv-företag som omfattas av den danska radio- och tv- lagen18 eller 2) det sänds av ett radio- eller tv-företag baserat utanför och programmet riktar sig till en publik i . Leveransplikten omfattar också danska filmer, med tillhörande reklammaterial, som producerats för att förevisas offentligt. En dansk film är en film som behandlas som dansk enligt den danska filmlagen.19 Pliktexemplaren ingår i de mottagande institutionernas sam- lingar. Institutionerna får göra kopior av materialet för insamling och bevarande. I den mån tillgången till materialet inte begränsas av annan lagstiftning får institutionerna göra materialet tillgängligt för allmänheten inom ramen för vad upphovsrätten tillåter. Den finska pliktlagen omfattar tryckalster och upptagningar (t.ex. cd- och dvd-skivor, grammofonskivor och kassetter) som är fram- ställda i och avsedda att spridas till allmänheten. Även tryck- alster och upptagningar som är framställda i utlandet omfattas om de är avsedda att spridas till allmänheten i eller om de särskilt har modifierats för att spridas till allmänheten där. Lagen är också tillämplig på nätmaterial på servrar i samt annat nätmaterial som är avsett att vara tillgängligt för allmänheten i . Definitionen av nätmaterial täcker allt elektroniskt material som finns tillgängligt på datanät, inklusive musik, film, och radio- och tv-program. Med nätmaterial som är avsett att vara tillgängligt 18Lov om radio- og fjernsynsvirksomhed, LOV nr 1052 af 17/12/2002. 19Lov om film, LOV nr 186 af 12/03/1997. för allmänheten i avses enligt förarbetena sådant material som har en speciell koppling till och finländare.20 Lagen om- fattar också elektroniska myndighetspublikationer som är avsedda att vara tillgängliga för allmänheten. har till upp- gift att med hjälp av program (sökrobot) samla in sådant nätmaterial som är avsett att vara allmänt tillgängligt för allmänheten i och lagra det. Lagen innehåller också en skyldighet för nätutgivare att på anmodan av möjliggöra hämtning och lagring av sådant nätmaterial som gjorts tillgängligt för allmänheten som inte kan samlas in med hjälp av program, exempelvis dynamiska webbsidor och material förenat med användarbegränsningar såsom registrering eller avgifter. Lagen är också tillämplig på radio- och tv-program i viss omfatt- ning samt på filmer som är framställda av finska producenter och avsedda att visas offentligt. För radio- och tv-program samt film bygger lagen på att materialet deponeras. Filmer som framställts av utländska producenter och som är avsedda att visas offentligt om- fattas efter avtal om deponering. De finska pliktsamlingarna har av tradition kunnat användas både forskare och privatpersoner.21 20RP 68/2007 rd, s. 26 och 38. 21RP 68/2007 rd, s. 36. sker med stöd av pliktexemplarslagen och e-pliktlagen jämte tillhörande förordningar. Pliktexemplarslagen, som reglerar fysiskt utgivna medier, bygger vidare plikt- exemplarslag och utformades för ett analogt medielandskap. E-plikt- lagen är subsidiär till pliktexemplarslagen och reglerar plikten för visst elektroniskt material som har gjorts tillgängligt för allmänheten genom överföring via nätverk. De båda lagarna bygger på leverans- plikt och omfattar inte egeninsamling av material, såsom KB:s webb- insamling (se kapitel 6). I de tillhörande förordningarna finns bestämmelser om bevarande av det pliktlevererade materialet samt om möjligheten att meddela föreskrifter och beslut i enskilda fall. Pliktexemplarsförordningen reglerar också tillhandahållandet av det pliktlevererade materialet. Tillhandahållandet av pliktexemplar som samlats in med stöd av e-pliktlagen är inte reglerat. I kapitel 3 har vi berört pliktlagstiftningens framväxt och ut- veckling samt hur, om än med viss eftersläpning, förändringar i hur information, nyheter och andra uttryck sprids har resulterat i att plikten utökats till att omfatta mer än bara skrifter. Spridningsformerna är under ständig utveckling och den nuvarande förändringstakten är vid en historisk jämförelse hög. har vi ett medielandskap där format och lagringstekniker är låsta till ett visst uttryck. Det vi känner som en bok är visserligen fortfarande en bok med pärmar, men samma innehåll kan också finnas för läsning i en e-bok eller för lyssning i en ljudbok. Det som tidigare kännetecknat t.ex. ett skönlitterärt verk sett till form och format är inte längre givet. Samma utveckling syns i hela medie- branschen. Program som tidigare endast var tillgängliga när de sändes i tv kan konsumeras via flertalet digitala skärmar på den tid och plats som mottagaren själv bestämmer. Följden har blivit att dagens pliktlagstiftning i vissa fall fungerar precis som det är tänkt, medan den andra gånger inte kan tillämpas eftersom det föremål som ska samlas in med stöd av lagen inte längre framställs. Motsvarande innehåll kan mycket väl spridas men med en annan teknik än den som lagen träffar. Även om den nuvarande lagstiftningen i många avseenden fungerar går den alltså inte helt i takt med dagens medie- landskap. I detta kapitel fördjupar vi oss i hur dagens pliktinsamling är reglerad och de aktuella utmaningarna. Dagens pliktlagstiftning ställer krav på olika aktörer. Den som möjlig- gör att böcker, tidningar, program etc. kan spridas till allmänheten här i landet genom att framställa, ge ut, sprida, tillgängliggöra, importera osv. ska leverera exemplar till de pliktmottagande biblioteken. Den pliktskyldige identifieras per dokumenttyp och med hänsyn till om föremålet framställts i eller utomlands. Leveranserna ska tas emot av KB och universiteten i , , , , och . Ansvaret för pliktexemplaren har genomgående styrts till statliga myndigheter, dock inte enbart till bibliotek. T.o.m. lämnades det s.k. granskningsexemplaret av skrifter till , medan biblioteken fick s.k. arkivexemplar.1 Principen för plikt- exemplarsinsamlingen – dvs. att exemplar av allt som framställs på ett visst sätt ska levereras för att bevaras – är också sådan att den åtminstone teoretiskt sett utgår från den huvudregel som gäller för arkivens tillväxt. För medan arkivet tar hand om de handlingar som uppkommer i en viss verksamhet utan egentlig möjlighet att göra urval, bygger bibliotekens samlingar på möjligheten att införliva det som anses betydelsefullt och att sortera bort annat. Ur ett be- varande- och informationshanteringsperspektiv finns det dessutom tekniska och metodologiska kopplingar mellan arkiven och biblio- teken. Liknande kopplingar finns även till museerna men att det som 1Perioden disponerades granskningsexemplaret av (senare ). övergick dispositionsrätten till universitets- bibliotek. Granskningsexemplaret ersattes genom pliktexemplarslag av ytterligare ett arkivexemplar som lämnades till . Ds U 1977:12, s. 9, 48. omfattas av plikt levereras till biblioteken tycks än mer självklart i förhållande till museerna än till arkiven. Även i förhållande till vad som levereras med plikt och det som hamnar i arkiv finns det en tydlig koppling och för visst material finns ett dubbelt bevarandeansvar såtillvida att materialet både ska omhändertas av de pliktmottagande biblioteken och införlivas i det egna arkivet. Det gäller särskilt myndighetspublikationer. I detta sammanhang anses det finnas skäl för att bevarandet sker dubbelt eftersom pliktexemplaret kommer att vara tillgängligt och sökbart tillsammans med alla andra myndighetspublikationer medan det i arkivet kan kopplas till den verksamhet som bedrevs vid tiden för att publikationen producerades. De närmare förutsättningarna för in- samlingen av myndighetsmaterialet berörs i avsnitt 5.3.4. Att pliktmottagningen styrts till ett fåtal statliga myndigheter har resulterat i breda samlingar. KB, som tar emot exemplar av alla före- mål och elektroniska publikationer som omfattas av plikt, har den i särklass mest omfattande samlingen. Bredden kan dock påverka förutsättningarna för att utveckla den djupa fackkunskap som kan behövas för att materialet ska kunna nyttjas i sin fulla potential. Exempel på detta är de olika specialbiblioteken vars samlingar kon- centreras till särskilda ämnesområden, såsom Svenska barnboks- institutet och dess samling av barnböcker. Ett annat exempel är SFI:s särskilda kompetens och tekniska utrustning för hanteringen av biografvisad film. Genom att ansvaret för pliktexemplaren lagts på statliga myndigheter har de gjorts till en nationell angelägenhet. Det kan i sin tur säkra den långsiktighet och de resurser som krävs . I viss mån finns det också bestämmelser i lagstiftning som på- verkar hanteringen av pliktexemplaren och som förutsätter att upp- draget utförs av en myndighet. är som redan nämnts knuten till KB och de ovan nämnda universitetsbiblioteken. 5.2.1Rätten att besluta och meddela föreskrifter Enligt pliktexemplarsförordningen ges samtliga pliktmottagande myndigheter rätt att meddela föreskrifter. Universiteten i , , , och har vart och ett fått före- skriftsrätt i förhållande till bevarande och tillhandahållande av univer- sitetsbibliotekets pliktexemplar. För dessa pliktexemplar ställs inga krav på bevarande. I stället är det upp till respektive universitet att avgöra om de mottagna exemplaren passar in i det egna samling.2 Vi återkommer till frågan om universitetsbibliotekens mot- tagning och bevarande i avsnitt 5.5. Pliktexemplar som lämnas till KB och ska bevaras för framtiden.3 får föreskriva om hur de förvarade pliktexemplaren får användas, men först efter att ha hört KB.4 KB får å sin sida meddela föreskrifter om bevarandet utöver de som anges i pliktmaterialförordningen (11 §). Liksom övriga plikt- mottagande myndigheter får KB också meddela föreskrifter om till- handahållandet, dock i mindre utsträckning eftersom förordningens bestämmelser begränsar tillhandahållandet till (5–6 §§). Reglerna för tillhandahållandet beskrivs närmare i avsnitt 5.6. Utöver det som rör bevarande och tillhandahållande får KB även fatta beslut i frågor som gäller insamling genom att i enskilda fall medge undantag från skyldigheten att lämna pliktexemplar, att vites- förelägga den som inte levererat pliktexemplar samt att besluta vilka urvalsveckor som ska gälla för insamlingen av radio- och tv-program som samlas in med stöd av 18 § tredje stycket pliktexemplarslagen.5 KB har även befogenhet att besluta i samband med insamling enligt e-pliktlagen, både för myndigheter och enskilda. Bemyndigandet sträcker sig längst i förhållande till statliga myndigheter under regeringen. I förhållande till såväl kommunala som statliga myndig- heter får KB både meddela föreskrifter och i enskilda fall fatta beslut om undantag från pliktskyldigheten. Detsamma gäller i förhållande till hur materialet lämnas och vad som ska följa med materialet. De får även efter kontakt med reglera vilka uppgifter som de statliga myndigheterna under regeringen ska använda för att beskriva materialet.6