sou · H9B343 · 2022-01-01 00:00:00 — Ett minimistraff fängelse vore också förenligt med vad Brå iakttagit i fråga om straffmätningsvärdet i allmänhet vid mindre grov våldtäkt . Dock måste beaktas den utvidgning av tillämpningsområdet för mindre grov våldtäkt som förutsattes när de gärningar som var att bedöma som sexuellt utnyttjande av person i beroendeställ- ning och vissa fall av sexuella ofredanden i stället hänfördes till våld- täkt genom ändringar (se prop. 2017/18:177 s. 83 f.). Enligt vår bedömning finns alltjämt fall där rekvisiten för våldtäkt visser- ligen är uppfyllda men där straffvärdet ändå måste bedömas kunna vara lägre än fängelse. Inte minst torde det kunna gälla vid relativt sett mindre allvarliga fall av brott som års ändringar bedömdes som sexuellt utnyttjande av person i beroendeställning. Vi anser därför att minimistraffet bör höjas oavsett om det sker en höjning av minimistraffet för våldtäkt som inte är grov, dock inte . Även med beaktande av att straff- minimum för våldtäkt som inte är mindre grov höjs till fäng- else bör nuvarande straffmaximum för mindre grov våldtäkt om fängelse kvarstå oförändrat. Översyn av straffskalorna i kap. 6 Vi föreslår följaktligen att minimistraffet för mindre grov våld- täkt ska höjas till fängelse . höjdes minimistraffet för grov våldtäkt från till . Regeringen har i prop. 2017/18:177 s. 59 f. redogjort för de ställ- ningstaganden som gjordes då. Genom nämnda skärpning får synen på de allvarligaste sexual- brotten anses fullt ut beaktade. Mot bakgrund av detta och den korta tid som passerat sedan lagändringen föreslår vi inte någon ändring av straffskalan för grov våldtäkt. Oaktsam våldtäkt skiljer sig från våldtäkt på så sätt att det inte krävs uppsåt i fråga om det grundläggande rekvisitet för straffansvar, dvs. frånvaro av frivillighet, utan att det där är tillräckligt med grov oakt- samhet i förhållande till att den andra personen inte deltagit frivilligt. Med hänsyn till att brottet såtillvida är ett oaktsamhetsbrott och med beaktande av att mindre allvarliga gärningar inte ska leda till straffansvar anser vi att det inte finns förutsättningar för ett högre minimistraff än fängelseminimum. Nuvarande maximistraff kan visserligen framstå som lågt om straffminimum för våldtäkt skulle höjas till fängelse. Enligt vår bedömning ger dock ett maximistraff fängelse fort- farande ett tillräckligt utrymme för en adekvat straffmätning även för de allvarligaste fallen av oaktsam våldtäkt. Vi föreslår därför inga ändringar i straffskalan. Översyn av straffskalorna i kap. 6 8.10Sexuellt övergrepp, grovt sexuellt övergrepp och oaktsamt sexuellt övergrepp Förslag: Minimistraffet för sexuellt övergrepp höjs till fängelse och minimistraffet för grovt sexuellt övergrepp höjs till fängelse . Det ska införas en särskild straffskala om fängelse i högst för sexuellt övergrepp som är mindre grovt. Bedömning: Straffskalan för oaktsamt sexuellt övergrepp bör inte ändras. 8.10.1Brotten, straffskalorna och gränsdragningen Enligt 6 kap. 2 § döms den som, med en person som inte deltar fri- villigt, genomför en annan sexuell handling än som avses i 1 § för sexuellt övergrepp till fängelse i högst . Om brottet är att bedöma som grovt döms personen för grovt sexuellt övergrepp till fängelse i lägst och högst . Straffbestämmelsen är subsidiär till våldtäktsbrottet på så sätt att den omfattar de sexuella handlingar som med hänsyn till kränk- ningens allvar inte är jämförliga med samlag, dvs. gärningar som inte är av så kvalificerade slag som bestämmelsen om våldtäkt. Det som avgör om brottet ska rubriceras som våldtäkt eller sexuellt övergrepp är således vilken typ av sexuell handling det är fråga om. Bestämmelsen trädde i kraft och motsvarar i grun- den den äldre straffbestämmelsen om sexuellt tvång (tidigare 2 §) och delvis straffbestämmelsen om sexuellt utnyttjande av person i beroendeställning (tidigare 3 §). Vid bedömningen om ett sexuellt övergrepp är grovt ska det särskilt beaktas om gärningsmannen har använt våld eller hot som varit av särskilt allvarlig art eller om fler än en förgripit sig på offret eller på annat sätt deltagit i övergreppet eller om gärningsmannen med hänsyn till tillvägagångssättet eller offrets låga ålder eller annars visat särskild hänsynslöshet eller råhet. Den som begår en gärning som avses i 2 § och är grovt oaktsam beträffande omständigheten att den andra personen inte deltog fri- villigt, döms enligt 3 § för oaktsamt sexuellt övergrepp till fängelse i högst . Översyn av straffskalorna i kap. 6 När man bedömer Brås officiella kriminalstatistik för brottet sexuellt övergrepp är det viktigt att ha i åtanke att den nya lydelsen innebar flera förändringar i förhållande till de äldre straffbestämmelserna sexuellt tvång och sexuellt utnyttjande av person i beroendeställning. Detta medför att statistik från tiden före lagändringen inte är helt adekvat och att det därmed är svårt att dra några säkra slutsatser av äldre statistik. I den här delen är det Brås statistik ”Dom- slut med påföljd fängelse, Årsvis” som är relevant. Den statistiken sär- skiljer inte de olika svårhetsgraderna vilket är ytterligare en faktor att beakta. var den genomsnittliga strafftiden för sexuellt övergrepp (inklusive de som dömdes för det tidigare brottet sexuellt tvång) fängelse . Motsvarande strafftid för var . Jämfört med , när domstolarna endast tilläm- pade de äldre straffbestämmelserna, uppgick den genomsnittliga strafftiden till fängelse . Till skillnad från den genomsnittliga fängelsetiden för våldtäkt, som varit relativt stabil , varierar fängelse- tiden kraftigt för sexuellt tvång och sexuellt övergrepp mel- lan . Brottet är inte särskilt vanligt förekommande som huvudbrott i kriminalstatistiken och dessutom träffar det gär- ningar av betydande variation i svårhetsgrad. I förening med att statistiken inte särskiljer de olika svårhetsgraderna och att straff- bestämmelsen genomgick förändringar 2018 innebär detta att det är svårt att utifrån statistiken dra några egentliga slutsatser av betydelse för våra överväganden. Straffskalorna för sexuellt övergrepp och grovt sexuellt övergrepp måste bedömas i relation till straffskalorna för våldtäktsbrottet. Vidare har tillkännagett för regeringen att straffminimum för sexuellt övergrepp som inte är grovt ska höjas till fängelse . Sexuellt övergrepp omfattar brottsliga gärningar av påtagligt varie- rande allvar. Gemensamt för dessa är att det är fråga om att någon genomfört sexuella handlingar mot annan utan samtycke. Översyn av straffskalorna i kap. 6 ifrågasättas om den skärpta syn på sexualbrotten som vi redovisat – vilken fått ett betydligt genomslag i lagstiftningen när det gäller våldtäkt – i tillräcklig grad fått genomslag i tillämpningen av sexuellt övergrepp. Visserligen är praxis begränsad och kriminalstatistiken ger visst stöd för att brotten, i vart fall sexuellt övergrepp som inte är grovt, inte nödvändigtvis bedöms ha ett straffvärde nära straffmini- mum. Ett minimistraff motsvarande fängelseminimum framstår dock i sig som lågt sett i relation till de gärningar som omfattas av brottet. Vi har också föreslagit att straffminimum för mindre grov våldtäkt bör höjas till sex månaders fängelse, även om några ändringar i övrigt inte görs i straffskalorna för våldtäktsbrotten. Som vi återkommer till föreslår vi också att en särskild straffskala för grovt sexuellt ofredande och grovt sexuellt ofredande mot barn bör införas med ett minimi- straff på sex månaders fängelse. Enligt vår bedömning bör straffmini- mum för sexuellt övergrepp höjas till sex månaders fängelse, något som också tillkännagett för regeringen. Sexuellt övergrepp rymmer gärningar av mycket skiftande allvar. Vi bedömer därför att det inte kan uteslutas att det finns enskilda gärningar som med hänsyn till tillvägagångssätt och effekter ändå framstår som så påtagligt lindrigare än vad som i allmänhet krävs för straffansvar, att ett minimistraff på sex månaders fängelse skulle vara för högt. Så skulle kunna vara fallet vid vissa gärningar som års ändringar rubricerades som sexuellt utnyttjande av person i beroendeställning. För att undvika oskäliga resultat bör därför en särskild straffskala införas för sexuella övergrepp som är att bedöma som mindre allvarliga. Avsikten ska, i likhet med vad som gäller exem- pelvis vid mindre grov våldtäkt, vara att den lindrigare straffskalan ska tillämpas endast undantagsvis. Dock anser vi att vi inte kan undvara en sådan. Straffminimum bör därvid motsvara fängelseminimum och straffmaximum vara fängelse. När det sedan gäller grovt sexuellt övergrepp, gör sig samma skäl gällande som när det gäller höjningen av straffminimum för brott som inte är grovt. Det kan alltså ifrågasättas om den skärpta synen på sexualbrott fått tillräckligt genomslag genom nuvarande minimis- traff. Eftersom vi föreslagit att minimistraffet för sexuellt övergrepp som inte är grovt ska höjas till sex månaders fängelse, är det dess- utom nödvändigt med en höjning av minimistraffet för grovt brott. Därtill bör förhållandet till grov våldtäkt beaktas. Minimistraffet för grov våldtäkt höjdes till fängelse vid reform. Översyn av straffskalorna i kap. 6 Någon motsvarande ändring skedde inte för grovt sexuellt övergrepp, trots att kvalifikationsgrunderna för båda brotten är desamma, utan minimistraffet kvarstod oförändrat. Vi menar att den senaste höj- ningen av minimistraffet för grov våldtäkt rubbade proportionaliteten mellan de två brotten. Omständigheterna sammantagna talar för att höja minimistraffet även för grovt sexuellt övergrepp. Vi har övervägt att föreslå att minimistraffet skulle vara antingen ett eller fängelse. För att välja fängelse talar att det i sig innebär en fördubbling jämfört med vilket utgör en tydlig markering av allvaret i brottet. För ett ännu högre minimistraff talar att de gärningar som utgör grovt brott med hänsyn till tillvägagångssättet alltid är mycket allvarliga och dessutom att ett lägre minimistraff innebär tämligen snäva ramar för straffvärdebedömningen vid respektive svår- hetsgrad. För en höjning till mer än det dubbla nuvarande minimi- straffet bör dock krävas betydligt starkare skäl än så. Enligt vår bedömning är en höjning av minimistraffet från fängelse till fängelse proportionerligt. Straffmaximum bör däremot fort- satt vara fängelse . Sammanfattningsvis föreslår vi att straffskalan för sexuellt över- grepp ska vara fängelse i lägst och högst , att en särskild straffskala om fängelse i högst för sexuellt övergrepp som är mindre allvarligt bör införas och att straffskalan för grovt sexuellt övergrepp ska vara fängelse i lägst ett och högst . Med den bedömning vi gjort i fråga om straffskalan för oaktsam våldtäkt, finns inte heller skäl att föreslå någon ändring i straffskalan för oaktsamt sexuellt övergrepp. Översyn av straffskalorna i kap. 6 8.11Våldtäkt mot barn, grov våldtäkt mot barn och sexuellt utnyttjande av barn Förslag: Minimistraffet för våldtäkt mot barn höjs till fängelse . Bedömning: Straffskalorna för grov våldtäkt mot barn och sexu- ellt utnyttjande av barn bör inte ändras. 8.11.1Brotten, straffskalorna och gränsdragningen mellan de olika gradindelningarna Den som, med ett barn , genomför ett samlag eller en annan sexuell handling som med hänsyn till kränkningens allvar är jämförlig med våldtäkt döms enligt 6 kap. 4 § första stycket BrB för våldtäkt mot barn till fängelse i lägst och högst . Det- samma gäller enligt andra stycket den som begår en sådan gärning mot ett barn som fyllt femton men inte och som är avkomling till gärningsmannen eller står under fostran av eller har ett liknande förhållande till gärningsmannen, eller för vars vård eller tillsyngärningsmannen ska svara på grund av en myndighets beslut. Om brottet är grovt döms enligt tredje stycket för grov våldtäkt mot barn till fängelse i lägst och högst . Vid bedöm- ningen om brottet är grovt ska det särskilt beaktas om gärningsman- nen har använt våld eller hot om brottslig gärning eller om fler än en har förgripit sig på barnet eller på annat sätt deltagit i övergreppet eller om gärningsmannen med hänsyn till tillvägagångssättet eller barnets låga ålder eller annars visat särskild hänsynslöshet eller råhet. Om ett brott som avses i 4 § första eller andra stycket, dvs. våld- täkt mot barn som inte är att anse som grovt brott, med hänsyn till omständigheterna vid brottet är att anse som mindre grovt, döms enligt 5 § för sexuellt utnyttjande av barn till fängelse i högst . Bestämmelsen ska tillämpas med stor restriktivitet. Enligt 14 § första stycket ska den som har begått en gärning som i och för sig är att bedöma som sexuellt utnyttjande av barn inte dömas till ansvar om det är uppenbart att gärningen inte inneburit något övergrepp mot barnet med hänsyn till den ringa skillnaden i ålder och utveck- Översyn av straffskalorna i kap. 6 ling mellan den som har begått gärningen och barnet samt omstän- digheterna i övrigt. Bakgrunden och förhållandet till våldtäktsbrottet Brottet våldtäkt mot barn infördes i samband med reform. Syftet var att ytterligare förstärka skyddet för barn och ungdomar mot att utnyttjas i sexuella sammanhang och att särskilt markera allvaret i sexualbrott som riktar sig mot barn. I samband med att brottet infördes uttalade regeringen att flera av straffbestämmel- serna i 6 kap., inte minst våldtäktsbestämmelsen, byggde på före- ställningen om människors förmåga till viljeuttryck. När det gäller övergrepp som riktar sig mot barn, framstod det dock som främ- mande att laborera med begrepp som frivillighet och samtycke (prop. 2004/05:45 s. 67). Enligt regeringen var barns förmåga att ge uttryck för sin vilja i sådana situationer mycket begränsad och den sexuella självbestämmanderätten enligt svensk rätt inträder först . Dessa förhållanden kan inte anses ha ändrats genom reform. Som vi redan nämnt förutsätts inte någon brist på frivillighet hos målsäganden för ansvar för våldtäkt mot barn utan huvudregeln är att den som, med ett barn , genomför ett samlag eller annan sexuell handling som med hänsyn till kränkning- ens allvar är jämförlig med samlag ska dömas för våldtäkt mot barn. När brottet infördes ansåg regeringen, i likhet med kommittén, att straffskalan för våldtäkt mot barn borde motsvara den för våld- täkt, se a. prop. s. 75 f. De invändningar som riktades mot kom- mittéförslaget under remissförfarandet var att straffen för brott mot barn snarare skulle vara strängare. Regeringen ansåg dock att redan införandet av brottet våldtäkt mot barn innebar en väsentlig straff- skärpning för vissa fall, i och med att vissa gärningar som tidigare bestraffats som brott där minimistraffet var fängelseminimum, skulle bedömas som våldtäkt mot barn med minimistraffet två års fängelse. Med hänsyn bl.a. till detta ansåg regeringen att straffskalorna för våldtäkt mot barn borde motsvara de för våldtäkt. lagstiftningsärenden har inte ändrat på det förhållandet; vid reform behölls straffskalorna för våldtäkt och våldtäkt Översyn av straffskalorna i kap. 6 mot barn oförändrade medan minimistraffet för såväl grov våldtäkt som grov våldtäkt mot barn höjdes till fängelse. Ser man till Brås kriminalstatistik från (2010–2019) har den genomsnittliga fängelsetiden, med undantag för och , varierat mellan . Enligt Brås kortanalys 2015:4 var strafftiderna för våldtäkt mot barn i genomsnitt 26,0 måna- der sedan den särskilda brottsrubriceringen infördes och . har inte särskilt tillkännagett för regeringen att straffet för våldtäkt mot barn ska skärpas. Det särskilda skydd som barn åt- njuter mot att utsättas för sexuella handlingar måste däremot beaktas. Med hänsyn till detta framstår det inte som lämpligt med en lindrigare straffskala för våldtäkt mot barn än våldtäkt. Att straff- skalan för våldtäkt mot barn skulle vara lindrigare än den för våldtäkt enligt 1 § första och andra styckena skulle inte heller vara förenligt med avsikterna när brottet våldtäkt mot barn infördes. Om straff- minimum för våldtäkt höjs till fängelse bör därför även straff- minimum för våldtäkt mot barn höjas på samma sätt. Samma invändningar kan visserligen riktas mot att höja straff- minimum på det sättet som när det gäller våldtäkt. I fråga om våldtäkt mot barn innebar dessutom redan införandet av det brottet en mycket kraftig straffskärpning för vissa gärningar, som års reform hade ett minimistraff motsvarande fängelseminimum (se också SOU 2010:71 s. 345 f.). För sådana gärningar skulle alltså minimi- straffet nu bli fängelse. Detta är en konsekvens av dels det tidigare kriminalpolitiska ställningstagandet att avsaknaden av tvång eller frivillighet inte skulle ha någon betydelse för hur sådana brott rubriceras, dels av om lagstiftaren nu anser att det är kriminalpolitiskt befogat med en ytterligare höjd straffnivå. Enligt vår bedömning bör dock straffskalan för våldtäkt mot barn även vara den- samma som för våldtäkt. Översyn av straffskalorna i kap. 6 Vi föreslår därför, i enlighet med det förslag vi lämnat för våldtäkt, att fängelseminimum för våldtäkt mot barn ska höjas till fängelse . I likhet med vår bedömning av våldtäktsbrottet bör straffmaximum inte ändras. 8.11.3Grov våldtäkt mot barn höjdes minimistraffet för grov våldtäkt mot barn från fäng- else till fängelse . Regeringen har i prop. 2017/18:177 s. 59 f. redogjort för de ställningstaganden som gjordes då. Genom den skärpningen får synen även på de allvarligaste sexual- brotten mot barn anses fullt ut beaktade. Vi anser inte heller att det framkommit tillräckliga skäl att nu låta straffskalan för grov våldtäkt mot barn vara strängare än för grov våldtäkt. Mot bak- grund av detta föreslår vi ingen ändring i denna del. 8.11.4Sexuellt utnyttjande av barn Ansvar för sexuellt utnyttjande av barn förutsätter att en gärning, som i och för sig uppfyller rekvisiten för våldtäkt mot barn, har begåtts. Om brottet är mindre grovt ska dock i stället dömas för sexuellt utnyttjande av barn. Som exempel på omständigheter som medför att brottet ska bedömas som sexuellt utnyttjande av barn och inte som våldtäkt mot barn har i förarbetena angetts att två ungdomar, den ena under och den andra strax , frivilligt har samlag med varandra eller att en målsägande som är har samlag med en 29- åring; det kan vara fråga om en tonåring som har utvecklat sin sexualitet och har en frivillig relation till någon som är betydligt äldre och där samlaget bygger på fullständig frivillighet och ömsesidighet mellan parterna. Bestämmelsen ska enligt förarbetena tillämpas restriktivt, se prop. 2004/05:45 s. 77. Avsikten har alltså varit att från ansvar för våldtäkt mot barn undanta situationer där det varit liten åldersskillnad mellan de båda (i vilket fall ansvarsfrihet dessutom kan komma i fråga enligt 6 kap. 14 §) men också situationer där barnet varit nära åldern för Översyn av straffskalorna i kap. 6 sexuellt självbestämmande och där gärningen, om barnet hade fyllt , inte skulle ha varit brottslig. Det får också antas att till- lämpningsområdet är begränsat till fall där den sexuella handlingen varit frivillig från målsägandens sida och där frivilligheten varit rele- vant med hänsyn till målsägandens ålder och mognad (se [Lexino], kommentaren till 6 kap. 5 § BrB). I NJA 2015 s. 948 har det uttryckts på så sätt att om en sexuell handling är helt frivillig och ömsesidig kan den normalt bedömas som sexuellt utnyttjande av barn, förutsatt att målsäganden är sexuellt mogen och nära gränsen för sexuellt självbestämmande. Ser man till Brås kriminalstatistik från de senaste (2010–2019) har den genomsnittliga fängelsetiden varierat . Detta synes inte vara anmärkningsvärt med hänsyn till de situationer som brottet särskilt har varit avsett att tillämpas för och är också förenligt med de straffvärdebedömningar som gjort i NJA 2006 s. 79 I och II, NJA 2014 s. 990 och NJA 2015 s. 948. Det kan dessutom antas att gärningsmannen vid sexuellt utnyttjande av barn i större utsträckning än vid våldtäkt mot barn är , vilket beaktas vid straffmätningen. har inte gjort något tillkännagivande för denna straff- bestämmelse. Vi har ovan redogjort för skälen för att höja straff- minimum för mindre grov våldtäkt till fängelse . Vårt förslag att höja minimistraffet för mindre grov våldtäkt talar i och för sig för att också höja minimistraffet för sexuellt utnyttjande av barn till sex månaders fängelse eftersom straffskalorna för brott mot barn i allmänhet inte bör vara lindrigare än de för motsvarande brott mot den som fyllt . Och om lagstiftaren väl- jer att höja minimistraffet för våldtäkt mot barn till fängelse ger den höjningen i sig ett stöd för att också höja straffnivån för sexuellt utnyttjande av barn. I annat fall skulle den på- tagliga skillnaden i straffminimum ytterligare förstärkas och riskera att medföra påtagliga tröskeleffekter. Översyn av straffskalorna i kap. 6 Enligt vår bedömning finns det dock, trots det sagda, skäl att vara försiktig med att genomföra en sådan ändring. Visserligen kan brot- tet omfatta gärningar som legat nära gränsen till våldtäkt mot barn. Såsom tillämpningsområdet kommit att avgränsas enligt förarbeten och praxis tar brottet särskilt sikte på situationer där det varit fråga om sexuella handlingar som varit ömsesidiga och som också fram- stått som frivilliga även om målsäganden var och alltså i princip inte kan samtycka till sådana handlingar. Detta innebär att tillämpningsområdet skiljer sig åt i beaktansvärd mån från våldtäkt som är mindre grov. Det är vidare av betydelse att om gärningen inte inneburit något övergrepp mot barnet med hänsyn till den ringa skillnaden i ålder och utveckling mellan den som har begått gär- ningen och barnet samt omständigheterna i övrigt, ska enligt 6 f kap. 14 § första stycket inte dömas till ansvar. Den ansvars- frihetsbestämmelsen behövs enligt vår mening fortfarande för att strafflagstiftningen inte ska leda till orimliga resultat i fråga om sexuella handlingar mellan barn. Detta gäller inte minst då ena barnet varit under och det andra varit strax . Såsom anfördes i prop. 2012/13:111 s. 43 f. omfattar alltså brottet såväl gärningar som ligger nära våldtäkt mot barn som sådana som gränsar till ansvarsfrihet. I det lagstiftningsärendet – där utredningen föreslagit att minimistraffet skulle höjas till sex månaders fängelse – ansåg regeringen att det inte var rimligt med ett minimistraff på sex månaders fängelse så snart ansvarsfrihetsregeln inte skulle vara tillämplig. Vi instämmer i den bedömningen. Vi anser sammantaget att skälen mot en höjning är så starka att vi inte lämnar något förslag till höjning av straffminimum för detta brott. 8.12Sexuellt övergrepp mot barn och grovt sexuellt övergrepp mot barn Förslag: Minimistraffet för sexuellt övergrepp mot barn höjs till fängelse och ministraffet för grovt sexuellt över- grepp mot barn höjs till fängelse och . En sär- skild straffskala om fängelse i högst införs för sexuellt övergrepp mot barn som är mindre grovt. Översyn av straffskalorna i kap. 6 8.12.1Brotten, straffskalorna och gränsdragningen mellan de olika gradindelningarna Den som, med ett barn eller med ett barn som fyllt men inte och som gärningsmannen står i ett sådant förhållande med som avses i 4 § andra stycket (dvs. som är avkomling till gärningsmannen eller står under fostran av eller har ett liknande förhållande till gärningsmannen), genomför en annan sexuell handling än som avses i 4 och 5 §§, döms enligt 6 kap. 6 § första stycket för sexuellt övergrepp mot barn till fängelse i högst . Om brottet är grovt döms enligt andra stycket för grovt sexuellt övergrepp mot barn till fängelse i lägst ett och högst .