sou · H9B351d2 · 2022-01-01 00:00:00 — En nekad dispens eller dispens med villkor är alltså inte en till- räcklig förutsättning för ersättning. Det fordras också att pågående markanvändning inom berörd del av fastigheten avsevärt försvåras som en följd av beslutet. I begreppet pågående markanvändning ligger att det ska vara fråga om pågående laglig markanvändning. Så länge försvårandet av markanvändningen endast består i att följa lagstiftningen (inklusive hänsynsreglerna i 2 kap. (1998:808) som fridlysnings- reglerna ska ses som en precisering av) kan något försvårande i lagens mening inte anses vara för handen. Att följa lagen kan inte anses vara försvårande. Alla är skyldiga att följa fridlysningsreglerna i 8 kap. liksom de fridlysningsregler som antagits med stöd av balken. Det har tydliggjorts i praxis att artskyddsförord- ningen är att se som en precisering av vad som följer av de allmänna hänsynsreglerna. Vid en tillämpning av hänsynsregler ska en avvägning enligt 2 kap. 7 § normalt göras, men för artskyddets del kan den avvägningen aldrig innebära att en åtgärd som strider mot artskyddet kan komma till stånd, med mindre än att dispens meddelas. Fridlysningsreglerna kan inte åsidosättas med stöd av 2 kap. 7 § . Om rimliga försiktighetsmått inte leder till att verksamheten eller åtgärden kan tillåtas och förutsättningar för dispens inte föreligger måste verksamheten eller åtgärden förbjudas. Det får till följd att de krav som ställs kan gå utöver vad som följer av andra kapitlet efter en teoretisk tillämpning av 2 kap. 7 §. Det innebär att markanvändningen begränsas utöver vad som följer av lag. För sådan begränsning ska ersättning kunna utgå om den innebär ett avsevärt försvårande. Nivån för vad som är rimlig hänsyn enligt andra kapitlet är hög. Ett beslut som innebär förbud mot att åtgärder får komma till stånd och där dispens inte kan ges, ska som utgångspunkt anses gå utöver vad som är rimlig Att en åtgärd kan komma till stånd med en annan metod innebär i det här sammanhanget inte ett förbud. Det måste anses ligga inom ramen för de krav som kan ställas med stöd av de allmänna hänsynsreglerna, att en lämplig metod ska an- vändas. Lämpligheten av en metod måste avgöras med hänsyn till terräng, typ av växtlighet med mera men också med hänsyn till om- rådets känslighet och vilka arter som finns i det. Om till exempel avverkning med en viss metod inte kan tillåtas, utgör det inte ett förbud om avverkning med annan metod kan tillåtas. I sådana fall kan åtgärden (avverkning) fortfarande komma till stånd, men med en annan, för artskyddet i det specifika fallet bättre, metod. Detta ska vara en utgångspunkt. Det kan dock finnas fall där verksamhetsutövaren eller den som ska vidta en åtgärd kan visa att sådan hänsyn går utöver vad som är rimligt i det enskilda fallet vilket då skulle innebära att förbud att vidta en åtgärd med en viss metod är att jämställa med att åtgärden som sådan förbjuds. Så kan vara fallet om det endast finns en metod som är möjlig att genomföra åtgärden med och den metoden enligt beslutet inte får användas. Då handlar det i praktiken om ett förbud mot åtgärder och då har gränsen för vad som är rimlig hänsyn över- skridits. Med en sådan tillämpning av laglighetskravet blir det emellertid orimligt att därutöver ställa krav på att försvårandet ska kvalificera sig som ”avsevärt”. Därför ska ett försvårande av pågående mark- användning inom berörd del av fastigheten anses vara avsevärt om det handlar om ett totalt förbud mot åtgärder, även om det är oklart huruvida inskränkningen går utöver vad som är laglig användning i sådan mån att den kvalificerar sig som avsevärd. Att i praktiken inte behöva nå över tröskeln avsevärt försvårande innebär en utvidgning av ersättningsrätten som förutsätter att principen om laglighet och därmed andra kapitlet tillämpas fullt ut så att krav verk- ligen ställs på att bästa möjliga kunskap, teknik och metod används i det enskilda fallet. I detta ligger att om ett förbud (med åtföljande nekad dispens) meddelas på grund av att beslutsunderlaget varit under- måligt och en åtgärd eller verksamhet därför inte kunnat tillåtas, så har verksamhetsutövaren inte levt upp till de krav som ställs enligt 2 kap. och pågående markanvändning kan inte anses avsevärt försvårad, trots förbudet. Viktigt att notera här är att om ersättning ska utgå så ska ersätt- ningsbeloppet motsvara ersättning för endast den del som går utöver rimlig allmän hänsyn. I värderingen måste alltså vad som bör rymmas inom allmän hänsyn beaktas och beräknas så att ersättning inte utges för den delen. En sådan värdering måste göras utifrån vad som borde utgöra rimlig hänsyn i det enskilda fallet och bör därför inte bygga på en tillämpning av schablonbelopp. Överväganden finns i avsnitt 13.8. Lagen om ändringar i föreslås träda i kraft . I 29 kap. 2 m § förslås kriminalisering av innehav av ägg, något som inte tidigare varit kriminaliserat. För att de som innehar ägg ska få möjlighet att hantera detta innehav utan risk för att lagföras för innehavet ska olagligt innehav som upphör inte medföra straffansvar. Det är endast institutioner för forskning eller undervisning som därefter lagligt kan inneha äggsamlingar och då genom att lämna in en ansökan om tillstånd för att inneha äggsamlingar. För sådana in- stitutioner är det tillräckligt att en ansökan har getts in före för att undgå straffansvar. Efter måste emellertid tillstånd sökas och beviljas innan ett ägginnehav påbörjas. Bestämmelser om sådana tillstånd finns i 14 § artskyddsförord- ningen (2007:845). får meddela tillstånd för inne- hav av fågelägg till institutioner för forskning och undervisning. Sådant tillstånd får meddelas om den som söker tillståndet bedöms kunna kontrollera och dokumentera sitt innehav och ha behov av ägg i undervisnings- eller forskningssyfte. Innan tillstånd meddelas ska ge och möjlighet att yttra sig över ansökan. ska föra regis- ter över vilka tillstånd som meddelas. Den som har en samling med ägg som är noggrant dokumenterad och kan ha ett värde för vetenskapen har möjlighet att lämna in den. Hur sådan inlämning ska gå till regleras i 15 § artskyddsförordningen (2007:845). Fågelägg får överlämnas till i enlighet med vad , i samråd med , länsstyrelserna, och Statens jordbruks- verk, har bestämt med stöd av bemyndigandet i 8 kap. 12 a § miljö- balken (1998:808). Om man överlämnar ägg i enlighet med dessa bestämmelser inne- bär det att innehavet inte medför straffansvar. Det befriar emellertid inte från straffansvar rörande straffbara handlingar som kan ha före- gått innehavet. Överväganden finns i avsnitt 12.6.6. 17.2Förslaget om ändring i jaktlag (1987:259) I paragrafen flyttas och ändras andra meningen i första stycket så att bestämmelsen får ett nytt andra stycke. Tredje stycket kvarstår. Syftet med ändringen är att förtydliga att ägg eller bon med ägg från fåglar inte får samlas in i naturen, såvida det inte är tillåtet enligt någon bestämmelse i jaktlagen (1987:259) eller föreskrifter meddelade med stöd av jaktlagen. Bestämmelser om när det är tillåtet att samla in ägg finns exempelvis i vissa bestämmelser om skyddsjakt. Det bör poäng- teras att det är skillnad mellan att samla in ägg och att inneha ägg. Överväganden finns i avsnitt 12.6.4. Paragrafens tredje stycke är nytt. Bestämmelsen reglerar att viltets artvärde ska förklaras förverkat. Bestämmelsen påverkar inte befint- liga förverkanderegler i jaktlagen (1987:259). Innebörden är att om någon begått jaktbrott eller jakthäleribrott, där exemplar av fridlysta djur eller ägg är inblandade, ska alltid viltets artvärde förklaras för- verkat, oavsett förverkanden i övrigt. Viltets artvärde ska bestämmas med utgångspunkt i det värde fridlysta djur och växter har som re- presentant för sin art. Sådant artvärde framgår av föreskrifter med- delade med stöd av 29 kap. 12 c § (1998:808). Överväganden finns i avsnitt 14.20. 17.3Förslaget om ändring i fiskelag (1993:787) Paragrafen tillförs ett nytt stycke efter sjunde stycket som innebär att om brottet avser art som regleras i 8 kap. (1998:808), ska alltid artexemplarets artvärde förklaras förverkat. Bestämmelsen påverkar inte befintliga förverkanderegler i fiskelagen (1993:787). Innebörden är att om någon begått brott enligt fiskelagen, där exem- plar av fridlysta djur eller deras ägg eller rom är inblandade, ska alltid djurens artvärde förklaras förverkat, oavsett förverkanden i övrigt. Artvärdet ska bestämmas med utgångspunkt i det värde fridlysta djur och växter har som representant för sin art. Sådant artvärde fram- går av föreskrifter meddelade med stöd av 29 kap. 12 c § . Överväganden finns i avsnitt 14.20. 17.4Förslaget om ändring i lag (2014:1009) om handel med timmer och trävaror Med anledning av utredningens förslag att dela upp gällande 29 kap. 2 b § (1998:808) i flera paragrafer ändras bestämmelsens hänvisning till 29 kap. 2 b § till att avse 29 kap. . I övrigt avses ingen förändring i sak. 17.5Förslaget om ändring i lag (2000:1225) om straff för smuggling Tredje stycket är nytt. Det genomför utredningens förslag om art- värdesförverkande vid smugglingsbrott. Bestämmelsen innebär att om brottet avser art som regleras i 8 kap. (1998:808), ska alltid artexemplarets artvärde förklaras förverkat. Bestämmelsen påverkar inte befintliga förverkanderegler i lag (2000:1225) om straff för smuggling. Innebörden är att om någon begått brott enligt smugg- lingslagen, där exemplar av fridlysta växter, djur eller deras ägg eller rom som omfattas av 8 kap. är inblandade, ska alltid art- värdet förklaras förverkat, oavsett förverkanden i övrigt. Artvärde ska bestämmas med utgångspunkt i det värde fridlysta djur och väx- ter har som representant för sin art. Sådant artvärde framgår av före- skrifter meddelade med stöd av 29 kap. 12 c § . Överväganden finns i avsnitt 14.20. 17.6Förslaget om ändring i offentlighets- och sekretesslag (2009:400) Paragrafen är ny. Bestämmelsen syftar till att hindra att jakttroféer av arter som omfattas av rådets CITES-förordning 338/97, vilka inte är tillåtna att sälja, kommer ut på marknaden genom att de stjäls från den importerat dem. Syftet är alltså att undanhålla skyddade arter från marknaden och därmed skydda arterna från ytterligare efterfrågan och exploatering. Sekretessen ska vara stark. Intresset för uppgifterna hos andra aktö- rer bedöms vara begränsat. Sekretessen ska emellertid inte hindra ut- byte av information mellan myndigheter i de fall myndigheterna har behov av sådant utbyte. Överväganden finns i avsnitt 14.26. 17.7Förslaget om ändring i lag (1996:701) om befogenhet vid inre gräns mot ett annat land inom EU En ny punkt införs efter elfte punkten. Bestämmelsen innebär att lagen blir tillämplig även på exemplar som omfattas av rådets CITES- förordning 338/97 om det finns anledning att misstänka att exemplaret är föremål för olaglig transport för försäljning eller utgör ett olagligt innehav av en art som regleras i 8 kap. (1998:808). Överväganden finns i avsnitt 14.24. 17.8Förslaget om ändring i lagen (1992:1140) om ekonomiska zon En ny punkt införs som informerar om att bestämmelser om skydd av arter finns i 8 kap. (1998:808). Överväganden finns i avsnitt 11.6.1. 17.9Förslaget om ändring i artskyddsförordningen Bestämmelsen uppdateras med hänsyn till de förändringar som före- slås. Punkterna 1 och 2 i paragrafen tas bort. Skälet till förändringen är att dessa begrepp inte behöver definieras i förordningen då de i stället föreslås skrivas ut där de behövs i bilagorna till förordningen. Paragrafen är ny till sitt innehåll. I bestämmelsen anges vilken bi- laga som ska tillämpas i vilken bestämmelse i 8 kap. (1998:808). Paragrafens två första punkter har flyttats till (1998:808) där ett bemyndigande finns för att meddela bestämmelserna i punk- terna 3–5, som byter beteckning. Paragrafen är ny. Bestämmelsen innebär att be- myndigas att meddela tillstånd för innehav av fågelägg till institu- tioner för forskning och undervisning. Det är viktigt att säkerställa att dessa institutioner har möjlighet att kontrollera sina samlingar så att ägg varken tillkommer eller försvinner på sätt utan tillstånd. Det är också viktigt att äggsamlingar även fortsättningsvis kan finnas på flera platser i landet för att inte riskera att samlingarna förstörs i enskilda händelser. Överväganden finns i avsnitt 12.6.6. Paragrafen är ny. Bestämmelsen innebär att riks- museet ska kunna ta emot fågelägg som lämnas in av enskilda eller institutioner som inte själva kan få tillstånd till innehav. De ska också kunna ta emot ägg från fysiska eller juridiska personer som har en äggsamling och vill lämna in den innan innehav blir kriminaliserat eller som vill lämna samlingar som hittats, till exempel i döds- eller konkursbon. ska ta fram föreskrifter om hur inlämningen ska gå till i samråd med , länsstyrelserna, och . riks- museet avgör vilka fågelägg som har ett vetenskapligt eller annat värde och därför bör infogas i museets samlingar. Överväganden finns i avsnitt 12.6.6. Paragrafen är ny. I bestämmelsen regleras att om en myndighet (i praktiken eller ) meddelar föreläggande eller förbud enligt 12 kap. 6 § fjärde stycket (1998:808) med stöd av bestämmelser i 8 kap. eller föreskrifter som meddelats med stöd av samma kapitel så ska myndigheten och ex officio pröva om det finns dispensskäl. Om dispensskäl saknas ska myndigheten meddela beslut om nekad dispens med be- slutet om föreläggande eller förbud. Om myndigheten finner att dispensskäl kan föreligga ska den förlägga den anmälningsskyldige, att inkomma med det underlag som behövs för att pröva dispens- ansökan. Överväganden finns i avsnitt 12.13 Paragrafen är ny. Meddelande om beslut om beviljade dispenser ska skickas till eftersom verket ska rapportera in dispen- ser som meddelats med stöd av bestämmelserna som genomför natur- vårdsdirektiven till kommissionen. Härtill finns anledning att med- dela om beviljade dispenser eftersom verket, för att tillvarata miljöintressen och andra allmänna intressen, enligt 8 kap. 40 § får överklaga beslut om dispens från artskyddsreglerna som med- delats med stöd av 8 kap. 21–23 §§. Överväganden finns i avsnitt 12.13.2. 29, 34, 36, 40, 43, 44, 45, 47, 47 a, 48, 50, 51, 53, 55, 56, 57 och 59 §§ De delar av bestämmelserna som gäller förbud, undantag och dispens har flyttats till 8 kap. (1998:808). I övrigt har bestäm- melserna anpassats och hänvisningar har uppdaterats. Ingen ändring i sak är avsedd. Uppdateringar har gjorts av bestämmelsens hänvisningar, ingen änd- ring i sak är avsedd i den delen. Andra stycket har kompletterats med en ny bestämmelse om att ska samråda med Havs- och vattenmyndigheten innan verket meddelar föreskrifter eller beslu- tar om dispens enligt andra stycket ifråga om arter som lever i vatten under hela eller delar av sin livscykel. När frågan gäller arter som är upptagna i bilaga III del 2 till och rådets direk- tiv 2009/147/EG av om bevarande av vilda fåg- lar ska verket samråda med Europeiska kommissionen. I fråga om 46 § har en delegation till införts att föra register över tillstånd för sådan handel med djur som omfattas av tillståndsplikt enligt den föreslagna 8 kap. 24 c § i (1998:808) eller tillstånd för preparering enligt den föreslagna 8 kap. 30 § . Hänvisningar i paragrafen har också uppdaterats. Punkterna 3–7 i bestämmelsen tas bort. Dessa punkter har inneburit en dubbelreglering gentemot de djurskyddsregler som också gäller för djurparker och därför inneburit dubbel administration. Bestämmelsen har omarbetats och i vissa avseenden kompletterats. får möjlighet att ta beslut om avlivning av djur eller destruering av växter i enlighet med 8 kap. 37 a § . Om ett beslagtaget djur eller växt avlivas eller destrueras och sedan inte förverkas kan exemplarets ägare ansöka om ersättning för exem- Levande exemplar av djur och växter som tas i beslag kan inte placeras var som helst, eftersom det ofta saknas tillförlitliga uppgif- ter om härkomsten. Det innebär att exemplarens status vad gäller smittskydd är osäker. Eftersom det finns misstanke om brott kan det inte uteslutas att exemplaren kan vara olagligt infångade insam- lade i naturen eller insmugglade. Om det inte med säkerhet kan styr- kas att exemplaren kommer från en kontrollerad miljö, finns det risk att de bär på parasiter eller mikroorganismer som kan sprida sjuk- domar till människor och djur, men också till växter och i slutänden spridas i naturen. Samråd ska i alla ärenden ske med för att bestämma hur exemplaret ska hanteras sedan det dött, och Havs- och vattenmyndigheten, om beslutet gäller ett djur eller en växt som lever i hav eller vatten. Genom punktlistan blir det tydligt vilka som kan få ta emot för- verkade djur och växter. Stycket om att döda exemplar får överlämnas till eller någon annan eller utbild- ning kvarstår oförändrat. Överväganden finns i avsnitt 14.28 Endast en redaktionell ändring har gjorts. I första stycket har hänvisningen ändrats, men ingen ändring i sak är avsedd utan bestämmelsen ska även fortsättningsvis omfatta arterna i bilaga IV a till rådets direktiv /43/EEG av om bevarande av livsmiljöer samt vilda djur och växter, i enlighet med artikel 12.4 i samma direktiv. Efter första stycket införs ett nytt andra stycke som innebär att övervakningen som ska ligga till grund för vad som rapporteras i systemet ska ske inom ramen för verksamhetsutövares egenkontroll enligt 26 kap. 19 § (1998:808) och enligt 8 kap. 17 a och 17 b §§ . Det är alltså den enskilde verksamhetsutövaren som i rimlig utsträckning ska övervaka den oavsiktliga fångst och det oavsiktliga dödande som eventuellt sker på grund av verksamheten. Överväganden finns i avsnitt 12.16. 65 a–g § Paragraferna är nya. Bestämmelserna inför ett system för anmälan och rapportering av oavsiktlig fångst och dödande samt föreskrifts- rätt gällande detta. Syftet är att bidra till uppfyllandet av de krav som EU ställer på att ska ha ett system för övervakning av oav- siktlig fångst och oavsiktligt dödande. Överväganden finns i avsnitt 12.16. Syftet med omarbetningen av bestämmelsen är att Havs- och vatten- myndigheten ska bli självständig vetenskaplig för vattenlevande arter. har myndigheten bistått Naturvårds- verket i deras uppgift. Myndigheterna ska dock samverka i frågor där det behövs. Överväganden finns i avsnitt 14.23. Paragrafen är ny. Bestämmelsen innehåller ett bemyndigande till länsstyrelserna att besluta om livsmiljöunderlag för länet. Bestäm- melsen anger det första livsmiljöunderlaget för länet senast ska antas. Överväganden finns i avsnitt 11.8.1. Paragrafen är ny. Bestämmelsen innehåller information om vad ett livsmiljöunderlag ska innehålla. Överväganden finns i avsnitt 11.8. Paragrafen är ny. Bestämmelsen anger att beslut om att anta livs- miljöunderlag inte får överklagas. Paragrafen är ny. Beslutet om att anta ett livsmiljöunderlag ska före- gås av ett samråd. Vissa myndigheter räknas upp som obligatoriska samrådsmyndigheter. ska därtill ge tillfälle till samråd med organisationer och enskilda som har ett väsentligt intresse av underlaget. Tillfälle till samråd ges lämpligast genom kungörelsedelgivning. Det är alltså inte ett krav att genom direktkontakt upplysa alla som omfattas av bestämmelsens punkt 2 om att samråd ska äga rum. Igrunden vilar ansvaret för att ta fram information om artförekoms- ter på verksamhetsutövaren eller den som ska vidta en åtgärd men ju mer sådan information som kan tas in i underlaget, desto mer ade- kvat och tillförlitligt blir det. Möjligheten att utgå från ett utvecklat och tillförlitligt livsmiljö- underlag ökar förutsebarheten för verksamhetsutövare och minskar deras framtida kostnader i framtagande av underlag för prövning eller vid anmälningar. Det föreligger emellertid inte någon skyldig- het för markägare eller verksamhetsutövare att förse prövnings- eller tillsynsmyndigheten med denna kunskap i ett tidigare skede än i samband med att en åtgärd ska vidtas eller verksamhet påbörjas. Del- tagande i samrådet för andra än de myndigheter som anges i punk- ten 1 bygger därför på frivillighet. Rätt att delta har emellertid endast den som har ett väsentligt intresse. I normalfallet bör man anses ha ett väsentligt intresse om man inom kommande femårsperiod avser bedriva en verksamhet eller vidta en åtgärd som kan bli föremål för beslut där livsmiljöunderlaget används som underlag. Ett allmänt intresse av planering, markanvänd- ning etc. är inte ett väsentligt intresse, inte heller endast det faktum att man äger en fastighet i länet. Inte heller bör den som anser sig allmänt berörd, till exempel genom det allmänna intresset av att be- vara biologisk mångfald, anses ha ett väsentligt intresse. Ett sådant intresse bör kanaliseras genom en sådan miljöorganisation som upp- fyller kriterierna i 16 kap. 13 § för att få delta i samrådet. Miljöorganisationer som uppfyller kriterierna i 16 kap. 13 § miljö- balken ska alltid anses ha ett sådant väsentligt intresse. Överväganden finns i avsnitt 11.8.5. Paragrafen är ny. Den medför att länsstyrelser får möjlighet att upp- häva beslut om fridlysning som fattats av enligt äldre lagstiftning. Överväganden finns i 12.19. Paragrafen är ny. Den motsvarar 34 § förordning (1998:1252) om områdesskydd enligt m.m. Vid nekad dispens (eller dispens med särskilda villkor) ska läns- styrelsen eller på statens vägnar söka träffa uppgörel- se med sakägare som gör anspråk på ersättning. Utgångspunkten ska vara att söka träffa en uppgörelse om någon form av naturvårdsavtal som båda parter är nöjda med. Om inte det går ska parterna söka enas om en ersättning som båda parter kan acceptera. Om myndigheten finner det lämpligt kan den bilda ett biotopskyddsområde, varvid befintliga ersättningsregler rörande sådant i 31 kap 4 § blir tillämpliga. Mot bakgrund av att endast den del som går utöver rimlig allmän hänsyn (och som kan anses utgöra ett allvarligt försvårande av pågående markanvändning) kan ersättas, kan ett naturvårdsavtal vara en mer attraktiv och förutsebar lösning för alla parter. I och med förhandlingsmöjligheten kan andra ersättningsformer än pengar också diskuteras, till exempel ersättningsmark. Avtalet kan omfatta även andra naturvårdande värden eller ekosystemtjäns- ter än de som skyddas av fridlysningsbestämmelserna. Ett område som skyddas genom naturvårdsavtal kan också behöva vård eller för- bättring av livsmiljöer för djur, fåglar och växter på ett sätt som går utöver vad som följer av . Möjlighet finns alltså att avtala om positiva skötselåtgärder. Ingen ersättning, inte heller enligt naturvårdsavtal, ska emellertid betalas för att göra vad som följer av lag. Olika områdens potential för ut- vecklings- och bevarandearbete och var det kan vara möjligt att skapa olika nyttor kan framgå av livsmiljöunderlagen. Om myndigheten anser att det finns skäl för det kan ett biotopskyddsområde inrättas med syfte att skydda vissa arters livsmiljöer. Då ska ersättning utgå i enlighet med vad som gäller för biotopskydd. Om myndigheten inte finner det lämpligt att bilda ett biotop- skyddsområde och parterna inte kan enas, vare sig om naturvårds- avtal eller om ersättning, återstår för markägaren att stämma staten i enlighet med reglerna i 31 kap. . Det ska, i enlighet med 31 kap. 13 § göras från det att beslutet om nekad dispens vann laga kraft. Överväganden finns i 12.13 Paragrafen är ny. Bestämmelsen innebär att Kammarkollegiet ansva- rar för att företräda staten i mål om ersättning enligt 31 kap. 4 § 8 (1998:808). Paragrafen är ny.