prot · H90952 · 2022-01-13 00:00:00 — § 1 Anmälan om nya riksdagsledamöter Följande berättelse hade kommit in från : Berättelse om granskning av bevis för nya ledamöter av har från inkommit dels bevis om att (S) utsetts till ny ledamot av fr.o.m. sedan (S) avsagt sig uppdraget, dels bevis om att (MP) utsetts till ny ledamot av fr.o.m. sedan (MP) avsagt sig uppdraget. har denna dag granskat bevisen för de nya ledamöterna och därvid funnit att de blivit utfärdade i enlighet med 14 kap. 28 § vallagen (2005:837). ersättare för ordföranden/ § 2 Anmälan om vice gruppledare för partigrupp Tjänstgörande ålderspresidenten meddelade att partigrupp anmält som vice gruppledare för partigrupp . § 3 Anmälan om kompletteringsval Tjänstgörande ålderspresidenten meddelade att partigrupp anmält som ersättare i riksdagsstyrelsen. Tjänstgörande ålderspresidenten förklarade vald till § 4 Anmälan om ersättare för statsministern vid regeringssammanträde Tjänstgörande ålderspresidenten meddelade att statsministern informerat om att hennes ersättare vid regeringssammanträde i första hand skulle vara statsrådet och i andra hand statsrådet . § 5 Ärenden för hänvisning till utskott Följande dokument hänvisades till utskott: COM(2021) 570 till finansutskottet Åttaveckorsfristen för att avge ett motiverat yttrande skulle gå ut . COM(2021) 780 till justitieutskottet Åttaveckorsfristen för att avge ett motiverat yttrande skulle gå ut . § 6 Svar på interpellation 2021/22:145 Tjänstgörande ålderspresidenten meddelade att interpellation 2021/22:145 av om gränspolisens tekniska utrustning hade återtagits och därför inte skulle besvaras. § 7 Svar på interpellation 2021/22:207 om adekvat sjukvård för barn och vuxna som har utsatts för sexuella övergrepp 1 Socialminister (S): Kopparklint har frågat mig vilka åtgärder inom sjukvården som jag ämnar vidta för att säkerställa att det finns kunskapsbaserad sjukvård för barn och vuxna som utsatts för sexuella övergrepp i barndomen. Kopparklint har också frågat mig hur jag ämnar agera för att tydliggöra vem som bär det yttersta ansvaret för åtgärder vid fallerande sjukvård av dem som utsatts för sexuella övergrepp. Som Kopparklint själv konstaterar har jag svarat på interpellationer och riksdagsfrågor angående sjukvården för barn och vuxna som har utsatts för sexuella övergrepp. har jag lyft fram hur viktigt det är att regionerna tar ansvar för att organisera och planera hälso- och sjukvården så att alla barn och vuxna som har utsatts för sexuella övergrepp får god och kunskapsbaserad vård. Jag har även lyft fram flera av de insatser som regeringen gör på området. Regeringen genomför bland annat en stor satsning på förlossningsvård och kvinnors hälsa som även omfattar insatser för att stärka tillgången till en tillgänglig och jämlik vård för personer som utsatts för sexuella övergrepp. När det gäller frågan om vad regeringen gör för att säkerställa tillgången till kunskapsbaserad hälso- och sjukvård vill jag lyfta fram att har regeringens uppdrag att utarbeta kunskapsstöd och föreskrifter som ska bidra till att hälso- och sjukvården bedrivs enligt vetenskap och beprövad erfarenhet. Regeringen har sett ett särskilt behov av att stödja utvecklingen av kunskapsbaserad vård för yrkesverksamma som arbetar med traumatiserade barn och unga. Regeringen har därför gett i uppdrag att utarbeta och genomföra ett program för kompetensutveckling i psykiatrisk traumavård för berörd personal inom första linjens vård för barn och unga med psykisk ohälsa och inom den specialiserade psykiatrin för barn och unga. Dessutom har på regeringens uppdrag utformat utbildningsmaterial om våld i nära relationer och hedersrelaterat våld och förtryck för hälso- och sjukvården, tandvården, elevhälsan och . När det gäller frågan om hur jag ämnar agera för att tydliggöra vem som bär det yttersta ansvaret för åtgärder vid fallerande sjukvård av dem som utsatts för sexuella övergrepp vill jag lyfta fram att patientsäkerhetslagen ställer krav på vårdgivare att bedriva ett systematiskt patientsäkerhetsarbete. Det innebär att vårdgivaren ska säkerställa att kravet på god vård enligt hälso- och sjukvårdslagen upprätthålls. Vårdgivaren ska även utreda händelser i verksamheten som har medfört eller hade kunnat medföra en vårdskada för att se till att händelsen inte sker på nytt. Dessutom har Inspektionen för vård och omsorg i uppdrag att utöva tillsyn över hälso- och sjukvården och dess personal för att säkerställa att befolkningen får vård och omsorg som är säker, har god kvalitet och bedrivs i enlighet med lagar och andra föreskrifter. Avslutningsvis vill jag framhålla att arbetet med att förebygga, upptäcka och motverka alla former av våld mot barn och vuxna är en prioriterad fråga för regeringen. beslutade regeringen därför om en tioårig nationell strategi för att förebygga och bekämpa mäns våld mot kvinnor, med ett tillhörande åtgärdsprogram. Strategin syftar till att lägga grunden för ett mer målinriktat och samordnat arbete mot mäns våld mot kvinnor utifrån målsättningen att kvinnor och män, flickor och pojkar ska ha samma rätt och möjlighet till kroppslig integritet. Ett åtgärdsprogram för genomförandet av strategin 2021–2023 beslutades . Slutligen vill jag också nämna att har regeringen tillsatt en särskild utredare som ska lämna ett förslag till en samlad nationell strategi för att förebygga och bekämpa våld mot barn, inklusive hedersrelaterat våld och förtryck och sexuellt våld. Utredaren ska redovisa sitt uppdrag . 2 KOPPARKLINT (M): Jag tackar ministern för svaret. Statsrådet har i debatt efter debatt skjutit ifrån sig ansvaret och sagt att hon inte kan bestämma över regionerna och kommunerna när det gäller olika krav. I det här fallet pratar vi om kunskapsbaserad traumavård för personer som har blivit utsatta för sexualbrott. Ministern har också ett flertal gånger gett mig rådet att jag ska gå till Region om jag vill få till en förändring snabbt. Det är häpnadsväckande hur ett statsråd kan stå och säga så. Det jag pratar om är inte att det ska bli en förändring inom en region, utan jag pratar om att det måste till en nationell förändring för att hjälpa alla de människor – barn – som har utsatts för sexuella övergrepp i barndomen. Att det finns ett statsråd som inte ens kan hålla ordning på sin egen roll är anmärkningsvärt. Om man går in på hemsida framgår vilka ansvarsområden som är socialministerns, bland annat barnets rättigheter, folkhälsa och sjukvård. Vi har dessutom sett hur ministern gång efter annan gått över huvudet på regionerna i sjukvårdsfrågor och pekat med hela handen i fråga om hur de ska arbeta. Vi har också sett exempel på hur ministern tydligt visade för kommunerna var skåpet ska stå när det gäller omsorgskontakter i . Statsrådet kan inte säga att varken regeringen eller kan tala om för regionerna hur de ska arbeta när man talar om för dem hur de ska arbeta. I den här frågan har det inte blivit bra. När det gäller dessa frågor ser statistiken dyster ut. Att statistiken ser ut som den gör bär den sittande regeringen ansvar för. Så många som en av fyra 18-åringar har utsatts för sexuella övergrepp i olika former i barndomen, och det är en ökning från var femte . Även statistik från visar att anmäldes det högsta antalet våldtäkter mot barn . Om politiken inte pratar mer om sexualbrott mot barn, för att det är för grovt, hemskt eller obekvämt, ska man tänka på hur det känns för barnen. Om inte samhället tar ställning för dem och ser till att det finns adekvat traumavård, då sviks de dubbelt. Det är här, fru ålderspresident, som regeringen faktiskt skulle kunna göra skillnad om man verkligen hade viljan. Jag förstår att man inte kan göra underverk , men man kan genom sitt ämbete som statsråd förändra saker till det bättre . Det har inte gjorts under den här mandatperioden. Man kan också påbörja dialoger och vara en rejäl blåslampa så att man visar åt vilket håll man vill att regionerna ska gå i de här frågorna. Men jag har svårt att tro att regeringen med socialminister i spetsen ligger på så värst mycket för att rädda barn och vuxna från det lidande som det medför att utsättas för sexuella övergrepp i barndomen. Det har förmodligen inte hänt någonting sedan kritik förts fram från olika håll . All respekt för kartläggningsprocesser, men är förbi. Vi måste agera nu för barnen som utsätts. Och vi måste agera för de vuxna som har utsatts, för annars riskeras deras liv. Jag vill ändå ställa frågan till statsrådet: Vad tänker statsrådet göra på det här området här och ? 3 Socialminister (S): Vi behöver inte ägna debattiden åt att diskutera huruvida det är allvarligt att barn och unga – och för den delen kvinnor, oavsett när det händer, men inte minst barn och unga – utsätts för våldsbrott och sexuellt våld. Om det är vi helt överens. Kopparklint inleder med att säga att jag hänvisar till . Det gjorde jag i den förra interpellationsdebatten, när Kopparklint själv i sin interpellation hade just som ett exempel. Jag tycker, fru ålderspresident, att det blir svårt att föra en seriös diskussion här i kammaren om Kopparklint på allvar menar att det är regeringen och kanske till och med riksdag som ska organisera exakt hur sjukvården ska se ut. Vi gör stora tillskott. Det ska tas fram kunskapsstöd. Jag beskrev tidigare vilket uppdrag har fått och hur arbetar. Det görs överenskommelser med Kommuner och Regioner just för att se till att positionerna flyttas fram för att vården ska utvecklas. Det handlar om medel, inte minst den så kallade psykiatriöverenskommelsen på 2,2 miljarder. Det är inte alla de pengar som används, men det är det tillskott som görs. Precis som Kopparklint beskriver är det ju inte sällan ett trauma som kan uppdagas betydligt . Det sker inte alltid i direkt anslutning till att själva våldsbrottet har hänt, och då är det inte ovanligt att det är just psykiatrin som på olika sätt måste kunna möta dessa barn eller unga, kanske till och med i vuxen ålder. Det är alltså en viktig del. Jag vill också säga att det finns särskilda mottagningar i en del regioner. Region har en akutmottagning för våldtagna. Region har något som heter Teamet för sexuellt våldsutsatta. Region har något som kallas ASTA-mottagningen. Region har en kvinnofridsmottagning. Våra största kommuner har också en så kallad Mikamottagning i regi. Det finns också kommuner som tittar på hur man ska utveckla specialiserade verksamheter. Vi har projektstart i många kommuner. Jag vill säga det till Kopparklint. Jag har ingen övertro på att interpellanten skulle vara nöjd med det svaret, men till alla som lyssnar vill jag säga att det händer väldigt mycket. Det här är inte något som vi inte tar på allvar, men regionerna är de som organiserar sjukvården. Det är det jag försöker säga. Vi har ett ansvar för att vi har lagstiftning, för att det finns resurser och för att det utbildas människor. Men att exakt organisera vården görs inte från eller från riksdag. Däremot är vi angelägna om att följa frågan och ge allt det stöd som krävs för att regionerna ska kunna ge ett gott mottagande i den akuta situationen men också ha den kunskap som krävs för att kunna ge vård också efter att våldsbrottet inträffat, inte minst i psykiatriöverenskommelsen och över huvud taget i den kunskap som behöver finnas inom psykiatrin och på ungdomsmottagningar och andra håll där man möter barn och unga och ibland även vuxna. 4 KOPPARKLINT (M): Fast nu har ju jag gett flera exempel på att regeringen faktiskt har gått in och styrt regioner i olika frågor. Jag tycker också att det är svårt att föra en debatt här i kammaren när ett statsråd står och pratar emot sig själv . Om regeringen hade agerat i denna fråga skulle inte så många som 1 000 personer stå i kö till den enda specialistmottagningen – Wonsa, World of no sexual abuse – som har adekvat traumabehandling, som krävs för att behandla sexualbrottsoffer. Att jämföra 2017 är det av dem som söker sig till denna mottagning som uppger att de redan har försökt få hjälp innan de sökt sig vidare till Wonsa. Patienterna som kommer dit upplever att de inte har fått hjälp av sjukvården. De skattar fortfarande högt för PTSD och depression, och risken för självmordsförsök stiger för sexualbrottsutsatta tonåringar efter kontakt med sjukvården. Här kan man fråga sig varför regeringen inte agerar när det visar sig att vården inte fungerar, när människor faller mellan stolarna och statistiken ser ut som den gör. Jag anser att statsrådet borde se till att inrätta ett nationellt centrum för klinisk metodutveckling och forskning med uppdrag att stötta regionerna i detta. Det är något man skulle kunna göra som regering. Hur många argument behöver ministern höra för att förstå att det finns ett enormt behov av adekvat sjukvård för personer som har blivit utsatta för sexuella övergrepp i barndomen? Jag har ett som jag tycker borde räcka, och det är att måste bli noll. Menar vi allvar med att vi ska skydda barn mot dessa vidriga brott måste effektiva metoder införas. Det kan hända ett barn i vår närhet. Vi ska inte vänta med att höja våra röster tills det sker. SKR:s nationella kartläggning visar att vården inte möter behoven hos sexuellt våldsutsatta. Rapporten pekar på brister i bemötande och i tillgänglighet till vård för dem som inte är aktuella för akutsjukvård samt på bristande kunskap och kompetens inom vården om behandling av komplext traumatiserade personer. Det förekommer även att frågan om övergrepp inte ens ställs inom sjukvården. SKR påpekar att vårdens oförmåga att möta patientgruppens behov leder till ineffektiv resursanvändning. Vägen framåt går enligt SKR via en tydligare vårdkedja samt ökad kunskap och kompetens kring sexuellt våld och de utsattas behov och villkor. Sexualbrott ger vårdkrävande skador. Våldtäkt är det trauma som oftast leder till PTSD och har den starkaste kopplingen till självmord, självmordstankar och självskada. Vi vet att om man har blivit utsatt för sexualbrott i barndomen ökar det risken för självmord i vuxen ålder med 12 gånger. Risken är stor att detta blir konsekvensen därför att man inte får den vård som man är i behov av. Här kan ministern agera. Här kan man peka med hela handen och tala om att man har en vilja. Jag ställer än en gång frågan till socialminister : Vad tänker ministern göra här och för dem som har blivit utsatta och inte får vård, som står i kö och som riskerar att dö? 5 Socialminister (S): Vi för naturligtvis en mycket nära dialog med Kommuner och Regioner. De har inte framfört något specifikt krav som vi har kunnat möta. Däremot är vi överens om att vi behöver öka kunskapen. Om det råder något som helst tvivel om huruvida regeringen ser allvarligt på detta vill jag säga att det är väldigt allvarliga brott. Det är inte det vi ska diskutera här , utan frågan är vem som organiserar vården. Kopparklint nämner att det skulle kunna finnas någon typ av nationellt centrum. Då vill jag upprepa det jag sa i mitt interpellationssvar. Det kanske inte riktigt framgick, men det är precis det som får ett uppdrag att göra: ”att utarbeta och genomföra ett program för kompetensutveckling i psykiatrisk traumavård för berörd personal inom första linjens vård för barn och unga med psykisk ohälsa och inom den specialiserade psykiatrin för barn och unga. Dessutom har på regeringens uppdrag utformat utbildningsmaterial om våld i nära relationer och hedersrelaterat våld och förtryck” och så vidare. Kunskap är otroligt viktigt. var det 16 regioner som planerade ytterligare åtgärder för att själva öka sin kunskap och för att stärka vården för personer som utsatts för sexuellt våld. Det handlar om att förstå hur behovsbilden ser ut. Det kan se lite olika ut i olika regioner. Det är klart att de allra största regionerna tyvärr har större målgrupper, fler som drabbas, och kanske organiserar det på ett sätt medan man gör på ett annat sätt på andra håll. Man tittar på behovsbilden för att kunna inventera och kartlägga hur vårdprocessen ser ut, för det handlar precis som Kopparklint säger om att få en fungerande vårdkedja. För den som tar en snabb kontakt räcker det inte med den kontakten. Hur ser man till att den personen slussas vidare eller hjälps vidare i vården för att verkligen få den vård som finns och som krävs? Många har också tittat på att starta särskilda mottagningar. Jag nämnde i mitt förra inlägg vilka som redan finns. Ytterligare mottagningar är på gång. Jag ser fram emot att också titta på hur resultatet ser ut, hur regionerna arbetar och vilka brister vi fortsatt kan se. Men det blir en märklig diskussion, Kopparklint, när man står i kammare och jämför fast omsorgskontakt i äldreomsorgen med att regeringen skulle organisera exakt hur vården bedrivs. Jag menar att detta är fel perspektiv. Men om Kopparklint vill ägna sitt sista inlägg åt att tala om vilka ytterligare insatser som hon och tycker att regeringen ska göra för att organisera svensk sjukvård, snarare än hur vi avsätter medel, utbildar personal, tar fram kunskapsmaterial och gör överenskommelser med Kommuner och Regioner, tar jag gärna emot detta. 6 KOPPARKLINT (M): Vi pratar om att ni faktiskt kan reagera och agera som regering. Jag gav då det exempel som statsrådet själv nämnde. Så länge det inte finns adekvat hjälp att få inom sjukvården måste jag gå till den elvaåriga flicka som vi hade uppe i förra debatten kring exakt samma fråga och säga: Tyvärr, ”Lilla F”, den hjälp du efterfrågar finns inte. Du kommer att tvingas gå med din smärta, sorg, ilska och frustration utan att få den professionella hjälp du behöver för att läka. Tyvärr kommer de fruktansvärda sexuella övergrepp som din förövare utsatt dig för att ge dig dåliga odds i livet, just för att den här regeringen inte pekade med hela handen och sa stopp – det är fullständigt oacceptabelt att det inte finns adekvat sjukvård för dessa utsatta personer. Jag vägrar säga detta till ”Lilla F”. I stället kommer jag att stå här i kammaren tills statsrådet kommer tillbaka hit och säger: Jag har agerat . Vi kommer inte att riskera dessa barns liv. Detta kan vi inte acceptera. Vi behöver en socialminister som kommer tillbaka hit till riksdag och säger: , riksdagsledamoten , har jag tagit mitt ansvar och börjat föra dialog med regionerna och kanske till och med lagt fram en lagrådsremiss, precis som jag gjorde i den andra frågan med kommunerna när det gäller . Det hade jag velat höra. Nej, fru ålderspresident, jag säger skärpning! Detta är respektlöst, skamligt och obetänksamt. Jag förväntar mig mer av socialminister – att man räddar och skyddar barnen. På återseende i denna fråga! 7 Socialminister (S): Det är fel att påstå att ingen adekvat vård finns, men det är korrekt att påstå att vi har mer att göra på detta område. Det är två ganska olika perspektiv när det gäller ”Lilla F” och många andra. Det är inte så att vården inte kan hjälpa, men vi har mer att göra. Regionerna behöver lära av varandra. De som har mottagningar ska naturligtvis se till att fortsätta utveckla dem och bidra med den kunskap de har. De som inte har mottagningar utan arbetar på annat sätt måste ändå försäkra sig om att första linjen räcker till – att den som vänder sig till allt från primärvård till ungdomsmottagningar, skolhälsovård, socialtjänst eller andra kan komma vidare och få adekvat vård. Därför har vi en tioårig nationell strategi för att ta ett mycket större grepp om frågan än det som är ”bara” vård. Vi måste också arbeta för att se till att färre utsätts. I vilka miljöer ska vi se till att bryta utvecklingen? Den tioåriga strategin har på nacken. Den behöver uppdateras men framför allt fullföljas. Det handlar om ekonomiska medel som tillförs i regionerna. Jag hoppas verkligen att kommunerna använder de resurserna till det som är väldigt aktuellt, att hantera en pandemi, men självklart måste man hantera annan vård. Att lägga pengar på hög uppmanar jag inte någon region att göra, utan pengarna ska användas. Detta är naturligtvis ett av de områden där man måste se till att ta vara på den kunskap som finns och omsätta den. Jag vet att vi har fantastisk hälso- och sjukvård i och att det finns professionella som har idéer och kunskap om hur detta ska organiseras, som har kommit en bit på vägen men behöver känna stöd i att de ska göra ännu mer. Jag lovar att om Kommuner och Regioner känner att regeringen kan göra mer än vi redan gör genom överenskommelser om gemensamma mål och resurser kommer regeringen gärna att svara upp mot detta. Det är vår ambition. Interpellationsdebatten var härmed avslutad. § 8 Svar på interpellation 2021/22:212 om ökad rätt till ledsagning 8 Socialminister (S): har frågat mig vilka initiativ jag är beredd att ta för att utvecklingen rörande möjligheten att få ledsagning som synnedsatt i vårt land ska gå åt rätt håll. ställer också frågan om jag är beredd att söka samsyn med fler partier än de som ingår i regeringsunderlaget för att förbättra situationen för dem som står i behov av ledsagning. Tillgänglighet och universell utformning är själva grunden för ett inkluderande samhälle där alla kan vara delaktiga i samhällslivet. För personer med funktionsnedsättning betyder detta att man ska kunna styra sin vardag och röra sig utanför hemmet utan särskilda anpassningar. Med ambitionen att öka individens självständighet behövs tills vidare också de individuella stöden, och det är ett av de fyra områden som genomförandet av funktionshinderspolitiken inriktas mot. Jag vill noga understryka kommunernas ansvar i det arbetet eftersom de svarar för och därmed har det yttersta ansvaret för att enskilda får det stöd och den hjälp som de behöver. Socialtjänstlagen är en ramlag, och kommunerna ska också verka för att människor som av fysiska, psykiska eller andra skäl möter betydande svårigheter i sin livsföring får möjlighet att delta i samhällets gemenskap och att leva som andra. Ledsagning är ett exempel på individuellt stöd och en betydelsefull insats för att inte minst blinda och synskadade ska kunna vara delaktiga i samhällslivet. statistik visar att personer som får insatsen ledsagarservice enligt socialtjänstlagen, till skillnad från motsvarande insats enligt LSS, har ökat något , men en minskning har skett , då den senaste mätningen gjordes. Det kan finnas flera skäl bakom denna minskning, till exempel den fortsatt pågående pandemin. Hur många personer som har en synskada eller är blinda och som får denna insats framgår dock inte av statistik. har blivit kontaktad av , som har beskrivit i vilka situationer deras medlemmar hamnar när de inte får den ledsagarservice av som de anser sig behöva. Det är oroande om kommunerna inte tar det ansvar de har, och jag följer noga utvecklingen på området. Regeringen har tidigare gett i uppdrag att kartlägga insatsen ledsagarservice, och jag utesluter inte att ge nya uppdrag om behov finns för att få klarhet i hur lagens intentioner följs för att synskadade och blinda ska få det stöd som de behöver för att kunna delta i samhällets gemenskap och leva som andra. 9 (L): Tack, statsrådet, för svaret! Ledsagning är en otroligt viktig fråga och just den pusselbit som blir den viktigaste delen för många människor för att de verkligen ska kunna åtnjuta frihet i sin egen vardag och sitt eget liv, efter sina egna förutsättningar. träffade jag , en kvinna i min egen ålder som är så gott som blind, har ett gott arbete och bor själv i sin egen lägenhet. Hon fick precis en neddragning från ungefär 20 timmars ledsagning , med motiveringen att hon kan gå alldeles själv – röra sina ben. Hon har ledarhund och är i övrigt en aktiv person som kan delta i samhällslivet. Problemet är att hon inte kan hitta i till exempel det stora köpcentrum där hon handlar sin mat. Hon kan inte uppfatta den omgivande miljön på vägen dit eller på sjukhuset. Det är ett måste för att hon ska kunna ta sig fram, inte minst då kvarteret där hon bor just nu är en enda stor byggrop, en byggarbetsplats, där miljön förändras i stort sett . hotas även hennes färdtjänst för både arbets- och .