prot · H909134 · 2022-06-20 00:00:00 — Alla försök till att ge barn ersättning i utbyte mot sexuella handlingar är i sig ett utnyttjande av barnet och barns utsatta belägenhet. Regeringen måste se och förstå att barnet befinner sig i en beroendesituation. Det är Liberalernas absoluta uppfattning att alla fall av sexköp av barn ska ses för vad det är – våldtäkt – oavsett omständigheterna. Men förutom lagstiftning är det avgörande hur samhällets alla instanser möter offren som utsatts för våldtäkt. Reaktionerna är individuella, men en återkommande känsla är att offret känner skuld och skam. De känslorna gör det svårare att berätta om vad som har hänt, inte minst att polisanmäla. Mörkertalet vid sexualbrott är stort, och i de fall som anmäls är det alldeles för få fall som leder till fällande dom. I Storasysters rapport , som hade fokus på polisanmälan och rättsprocess, framkom att av dem som deltagit i studien hade fått en försämrad tillit till rättssystemet efter en polisanmälan av sexualbrott. Det måste implementeras specialenheter där så är möjligt i polisregionerna, och man ska åtminstone ha särskilt utpekade utredare som får löpande fortbildning. Den specialistutbildning som finns vid ska vara obligatorisk för de utredare som arbetar med dessa brott. Dessutom krävs bättre information till de brottsutsatta under hela rättsprocessen: Vad händer i mitt ärende? Vilka rättigheter har jag som utsatt? Vilket stöd kan jag få ? Att offren inte får denna information framkommer också i Storasysters rapport, trots att vi vet att behovet av tydlig information och stöd är avgörande för offren. Vår uppgift och vårt ansvar är att se till att det blir så. Vi i Liberalerna ställer sig bakom våra reservationer, men jag yrkar bifall endast till reservation 10. 101 (V): Jag vill börja med att säga att jag som vänsterpartist yrkar bifall till utskottets förslag. Straffskärpningarna och de föreslagna utvidgningarna för många av sexualbrotten är motiverade. Sexualbrotten sätter ofta mycket djupa spår och är inte enkelt jämförbara med andra brott. Förutom risker för fysiska skador drabbas offren ofta hårt av psykiska skador med risk för trauman eller till och med posttraumatiska stressyndrom. Offren upplever att de värsta såren finns inombords. Självförakt och olika former av självskadebeteenden är tyvärr inte ovanliga. Historiskt har vi sett fysiskt våld som värre än psykiskt våld och som den allvarligaste brottsformen. Det är först som allvaret med det sexuella våldet framträder tydligare, och det är framför allt kvinnorörelsens förtjänst. I det läge vi har har vissa av remissinstanserna uttryckt oro och viss tveksamhet inför klivet att ha ett minimistraff i stället för två. Några har uttryckt oro och tveksamhet till att det här är ett alltför tidigt steg att ta efter att samtyckeslagstiftningen ganska har genomförts. Det finns risker för bakslag i arbetet mot sexualbrotten på grund av detta. förstår oron och kommer därför att noga följa utvecklingen. En viktig motåtgärd, oavsett oron, är att vi skärper åtgärder och återigen markerar behovet av kompetensutveckling för hela rättskedjan. Dessutom vill jag, som några har gjort tidigare, markera att vi från justitieutskottet inte ensamma kan hantera denna allvarliga problematik. Det behövs väldigt mycket mer av förebyggande åtgärder i alltifrån förskola och skola till insatser för stöd och behandling inom för dem som blir utsatta för brotten. Det gäller likaså vården, där vi dessvärre har tillkortakommanden i hela kedjan. Det gäller både det som sker förebyggande och vård av dem som har blivit utsatta. Jag tror att det är oerhört viktigt med värdegrunder och att vi vågar fokusera på den destruktiva maskuliniteten, som ofta kommer till uttryck här. Det handlar om makt. Männen dominerar stort bland förövarna, och kvinnor och barn bland offren. Det vi ser i kriminalstatistiken är övertydliga bevis på könsmaktsordningens grymhet. Forskning med upprepade omfångsundersökningar visar också upprörande data. Metoo överöste oss med personliga vittnesmål från vitt skilda arenor, och den feministiska revolten är inte över än utan fortsätter och behöver fortsätta. Det sexualiserade, könsrelaterade våldet är strukturellt och inbäddat i vårt samhälle. Det är förvisso inte strukturerna som våldtar eller slår, men det är strukturerna och värderingarna där som möjliggör övergreppen. De påverkar dessutom hur vi i samhället, inklusive rättsväsendet, bemöter offer och förövare och bedömer vad som kan ha skett. Detta innebär också att de straffskärpningar vi nu är beredda att genomföra inte är nog. Det behövs kompetenshöjning i hela rättskedjan. Strukturerna och de delvis omedvetna fördomar som de bär bidrar till att kvinnors utsatthet inte tas på fullt allvar, till att ärenden med kvinnor eller barn som brottsoffer inte prioriteras, till att förundersökningar läggs ned för snabbt och till att domare ställer orimliga krav på brottsoffrens beteende och berättelse för att en fällande dom ska vara möjlig. Alla delar av rättskedjan behöver kompetensutvecklas så att lagstiftningen och därmed också hela rättsapparaten blir använd på ett medvetet och effektivt sätt. Det krävs en gedigen vålds- och brottsofferkompetens för att skapa respektfulla bemötanden och därmed också möjliggöra skicklig bevisupptagning. Detta visar också Brås senare rapporter om hur man utreder, eller inte utreder, köp av sexuella tjänster eller sexuellt utnyttjande av barn – ännu värre när det handlar om barn. Jag skulle också vilja beröra några begrepp. I våldtäktslagstiftningen har man talat om samlag. Det ordet är faktiskt problematiskt eftersom det signalerar att det egentligen skulle handla om en samhandling mellan två personer. Men en våldtäkt är ju tvärtom en handling utförd av en person mot en annan. Försök att hitta alternativa formuleringar har gjorts , och än har vi inte lyckats. De förändringar av lagstiftningen som är på förslag – och som är viktiga, fru talman – innebär att våldtäktsparagrafen ändå kommer att bli utformad på ett bättre sätt omkring samlagsbegreppet. Man kommer att vidga det så att det inte, som , enbart handlar om sexuella handlingar mellan personer av olika kön, man och kvinna. I stället gör man en positiv förändring genom att lagtexterna görs mer inkluderande med avseende på kön och sexuell läggning. Samlagsbegreppet blir förtydligat genom att orden vaginalt, analt eller oralt läggs till före ordet samlag i lagtexten. Detta innebär inkludering och kommer att leda till, tror både organisationer och flera remissinstanser, att fler personer som blivit utsatta för övergrepp lättare kan känna sig inkluderade som brottsoffer i lagens mening. Förhoppningsvis kommer det också att kunna leda till ett bättre mottagande och bemötande av dessa offer. Låt oss agera för att det ska bli så. Så några ord om huruvida vi ska förhålla oss könsneutralt till ett brott som näst intill alltid begås av en man mot en annan person. Ofta är det kvinnor och barn som blir utsatta som offer. Det finns fortfarande intressanta förslag från den banbrytande , som lämnade sitt betänkande Kvinnofrid 1995. Där kritiserar kommissionen att lagtexten döljer det faktum att våldtäkt så gott som uteslutande begås av män och alltför ofta riktas mot en kvinna. Man menar att vi här begränsar den pedagogiska och preventiva effekt av lagtexten som borde eftersträvas. Också menar att det skulle ge både tydligare statistik och forskningsmässiga fördelar om man gjorde en sådan förändring, precis så som skedde med de viktiga brottstyperna grov fridskränkning respektive grov kvinnofridskränkning som lanserade. Ett förslag från som vi kommer att återkomma till är att regeringens och kommissionens förslag kombineras genom att våldtäktsparagrafen ändras så att första stycket behandlar brott av en man mot en kvinna och det andra stycket brott med en annan konstellation av gärningsperson och offer. Detta kommer vi att återkomma till. Men , fru talman, yrkar jag bifall till utskottets förslag. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas .) § 12 Ökad kontroll vid verkställighet av fängelsestraff med fotboja betänkande 2021/22:JuU42 Ökad kontroll vid verkställighet av fängelsestraff med fotboja (prop. 2021/22:196) 102 (S): Betänkandet om ökad kontroll vid verkställighet av fängelsestraff med fotboja är det senaste förslaget på kriminalvårdens område den här mandatperioden. Men det kommer med all säkerhet att följas av fler framöver, då det är en verksamhet i ständig förändring och en viktig del i rättsväsendet. Jag vill börja med att yrka bifall till propositionen och till vår reservation nummer 2. säger lagen att ett straff kan verkställas med fotboja efter ansökan från den dömde. Kriminalvården fattar beslutet samt beslutar vilka särskilda föreskrifter som ska gälla . Intensivövervakning med fotboja är ett fängelsestraff som ska avtjänas ute i samhället. En grundförutsättning för att beviljas fotboja är att straffet inte överstiger . Kriminalvården gör en lämplighetsbedömning, och om det finns skäl som talar emot verkställighet utanför anstalt ska beslut om fotboja inte fattas. Förutsättningarna för att få avtjäna straffet med fotboja är noga reglerade. Det handlar om vilken bostad och vilken sysselsättning den dömde ska ha samt under vilka tider den dömde får tillåtelse att vistas utanför bostaden. Vidare handlar det om på vilket sätt den dömde ska hålla kontakt med kriminalvården och övervakare samt vilket belopp den dömde ska betala under verkställigheten. Förslaget vi debatterar och senare ska fatta beslut om gäller regeringens förslag att Kriminalvården på eget initiativ ska kunna besluta om fotboja. Den dömde ska självklart även i fortsättningen själv kunna ansöka om att få avtjäna sitt straff med fotboja. Det är viktigt att understryka, fru talman, att regeringens utgångspunkt när det gäller intensivövervakning med elektronisk fotboja är att det i princip ska vara lika ingripande som om straffet skulle avtjänas i fängelse. Vi socialdemokrater har två reservationer i betänkandet. Den ena handlar om föreskrifter om ett vistelseförbud som vi anser är ändamålsenligt utformat. Vistelseförbudet behöver inte endast avse ett förbud att vistas i närheten av ett brottsoffers bostad utan kan också avse andra platser där risken för återfall bedöms vara särskilt stor. Tillkännagivandet om brottsoffers samtycke för verkställighet med fotboja vill jag gärna uppehålla mig vid något, fru talman. Låt mig vara extra tydlig: Brottsofferperspektivet ska finnas i hela rättsväsendet. När det gäller tillkännagivandet om att brottsoffer bör ge sitt samtycke till om straff ska kunna verkställas med fotboja måste jag tillstå att förslaget är anmärkningsvärt och inte verkar ha analyserats på djupet när det gäller vad det innebär för rättsväsendet i allmänhet och brottsofferperspektivet i synnerhet. Jag ser förslaget som en mycket främmande fågel, fru talman. Brottsoffer i det svenska rättsväsendet ska självklart ha en stark ställning som målsägande med rätt till stöd och information under och efter rättsprocessen. Det är också viktigt att slå fast att det är rättsväsendet som dömer och avgör hur ett straff ska verkställas. Att brottsoffer ska kunna avgöra hur verkställighet eller påföljd ska ske är främmande i det svenska rättssystemet. Att lägga över ansvaret på brottsoffret för hur påföljden ska ske kan i praktiken försvåra och försämra ett brottsoffers situation. Detta är mitt bärande argument, och det vore olyckligt att öppna upp för något som vi inte haft i svenskt rättsväsen. Vi står bakom våra två reservationer men yrkar endast bifall till reservation 2, som jag har sagt. Rättsväsendet har stått i fokus de två senaste mandatperioderna. Kampen mot gängkriminalitet, mäns våld mot kvinnor och hedersrelaterat våld är och har varit tydligt prioriterade av regeringen. Mycket är vi överens om politiskt, även om det inte alltid låter så i debatten i den här kammaren. Jag vill ändå bara kort tydliggöra och påminna om vad som faktiskt har gjorts på kriminalvårdens område. har Kriminalvårdens resurser ökat med . När det gäller reformer har bland annat beslutat om en tydligare koppling mellan villkorlig frigivning och deltagande i återfallsförebyggande åtgärder. Vi har beslutat om ökad säkerhet i frivården och om utökad kontroll och stöd för skyddstillsynsdömda. Frivården har fått ansvar för en ny påföljd: ungdomsövervakning. Vidare har återfallsförebyggande åtgärder förstärkts när det gäller villkorligt frigivna. Sist men verkligen inte minst fattade beslut om effektivare hantering av häktningar och minskad isolering. Det är ett beslut som jag är väldigt glad över att vi kunde få till en politisk majoritet för i efter mångårig kritik från FN och . Till allt detta ska läggas övriga resurstillskott till polisen och resten av rättsväsendet samt övriga förändringar i nya brottsrubriceringar och straffskärpningar som inneburit att Kriminalvårdens häkten och anstalter i princip är fullbelagda. finns det 1 000 fler intagna i anstalt och lika många fler i häkte jämfört med . Påfrestningen för verksamheten är stor, och det pågår ett intensivt arbete med att investera i nya och fler platser, nu senast med beskedet om två nya anstalter i och . Nya anstalter ska dessutom byggas i och . Att bekämpa gängen och mäns våld mot kvinnor är ett arbete som måste ske här och men också långsiktigt. Mycket har gjorts, men vi ser alla att det är en hel del som återstår och att det också tar tid att vända utvecklingen. Ska vi på riktigt klara av att vända utvecklingen handlar det om fortsatta satsningar på det brottsförebyggande arbetet. 103 (M): ska vi debattera ärendet gällande ökad kontroll vid verkställighet av fängelsestraff med fotboja. Jag börjar med att yrka bifall till reservation nummer 5 gällande anstaltsplatser utomlands. Förslagen från regeringen innebär ökade möjligheter för dömda att avtjäna sitt straff med fotboja och att effektivisera handläggningen. Kriminalvården ska själv kunna ta beslut om att pröva om ett fängelsestraff ska verkställas med fotboja. Kriminalvården får också rätt att vid verkställighet med fotboja besluta särskilda föreskrifter om förbud för den dömde att vistas på en särskilt angiven plats eller inom ett särskilt angivet område. Fotboja ska kunna användas för att kontrollera att den dömde respekterar vistelseförbudet. Detta är bra förslag, men de är inte tillräckliga. Vi kommer att få två tillkännagivanden som bygger på en motion från . Det första tillkännagivandet stöder vi moderater. Det innebär att större hänsyn ska tas till brottsoffret genom att brottsoffrets samtycke ska krävas för att fängelsestraffet ska verkställas med fotboja, till exempel när det gäller hot och våld mellan närstående som inte bor ihop. Det ska gälla även när det inte är en parrelation, till exempel vid hedersrelaterad brottslighet. Vi stöder de här förslagen för att vi moderater alltid står på brottsoffrets sida och inte på gärningsmannens sida. Jag lyssnade på som sa att det inte är någonting som används i att brottsoffer kan påverka hur påföljden genomförs. Nej, kanske inte, men ibland får man faktiskt göra nya saker om man tycker att det behövs. Det andra tillkännagivandet som vi stöder gäller att Kriminalvården ska få möjlighet att meddela vistelseförbud inom ett större område än i närheten av brottsoffrets bostad. Vi moderater stöder reservation nummer 5 gällande anstaltsplatser utomlands som bygger på en motion av . Vi moderater har dock lämnat ett särskilt yttrande med följande lydelse: ”Av motionen framgår inte vad som närmare avses med att påbörja förhandlingar om att hyra anstaltsplatser utomlands. Vi utgår från dock från att man i samband med att man avser att inleda sådana förhandlingar dels överväger behovet av författningsändringar, dels följer upp det avtal som träffades mellan och Kosovo som innebär att hyr 300 anstaltsplatser i Kosovo. Avtalet är en implementering av den avsiktsförklaring som undertecknades av Kosovo och och tanken är att upp till 300 utvisningsdömda ska kunna avtjäna sitt danska fängelsestraff i Kosovo, med start . Vi anser att det danska exemplet är intressant att följa, särskilt som den danska regeringen ser detta som ett sätt att öka effektiviteten i att verkställa utvisningar efter avtjänat straff.” Det här tycker vi moderater är väldigt viktigt, för det är många som i svenska domstolar blir dömda till utvisning, men sedan kan man inte verkställa utvisningarna utan de här personerna får stanna kvar i . Det är ett mycket stort problem. Jag och vi moderater tycker att alla som har blivit dömda till utvisning också ska lämna landet. Det här är något som eventuellt ska kunna hjälpa till. Utifrån dessa utgångspunkter ställer vi oss bakom vad motionärerna anför om att regeringen bör påbörja förhandlingar för att hyra anstaltsplatser utomlands. Jag vill göra som många andra. Jag tackar för den här mandatperioden. Det är sista gången jag står i talarstolen den här mandatperioden, som har varit intressant på många sätt och vis. Jag önskar alla en trevlig och fin sommar. När jag förhoppningsvis står i talarstolen hoppas jag att och de partier vi samarbetar med är i regeringsställning. 104 (SD): Vi debatterar betänkandet Ökad kontroll vid verkställighet av fängelsestraff med fotboja. Svensk kriminalvård befinner sig i ett mycket ansträngt läge. Beläggningsgraden på landets anstalter och häkten ligger på en bit . Optimal beläggning är mellan . Kriminalvården kan inte sköta sin verksamhet på ett tillfredställande sätt. Trycket på både personal och intagna är hårt. På grund av den rådande platsbristen tvingas interner bo dubbelt, och gemensamhetsutrymmen tas i anspråk. De flesta förstår nog att detta är en ohållbar situation. Att svensk kriminalvård är i akut behov av att byggas ut och rustas upp är en vedertagen sanning. Det har varit uppenbart för alla som arbetar med dessa frågor, både myndigheter och ansvariga politiker. Det tar dock tid att bygga ut kriminalvården i den omfattning som krävs, och regeringen har som vanligt inte sett det komma . Allt fagert tal till trots finns verkligheten där som ett facit på regeringens misslyckande. Politik handlar om att vilja genomföra något. Men det gäller att omsätta den viljan i någon form av handling som generar ett resultat. Regeringen klarar av det första steget. Men när det gäller själva genomförandet kan det inte bli fråga om annat än icke godkänt. Regeringen försöker lösa den akuta bristen genom så kallade beredskapsplatser och andra tillfälliga platser samt genom att ge Kriminalvården mandat att själva pröva om fängelsestraff ska verkställas med fotboja eller inte. Krasst betyder det att regeringen försöker lösa den akuta platsbristen genom att låta fler kriminella avtjäna sina straff i frihet. Det vi ser är en kapitulation. Regeringen retirerar gradvis från statens viktigaste kärnuppgift: att skydda sina medborgare. De som döms till fängelse ska sitta i fängelse. Att våldsverkare av olika slag tillåts gå runt i samhället med fotboja i stället för att avtjäna fängelsestraff är inte i linje med brottsofferperspektivet. Det leder inte till upprättelse i tillräcklig grad. Därför anser att det inte heller ska vara aktuellt att utöka den möjligheten. Det sista behöver just nu är reformer som är i brottslingens favör och på bekostnad av offrets rätt till trygghet. Att fotboja används efter fängelsestraffet för att kontrollera att gärningsmän inte rör sig nära sina offer eller för att på annat sätt kontrollera en frigivens uppförande är däremot en helt annan sak. Att Kriminalvården ges mandat att besluta om vistelseförbud med fotboja innebär en utökad kontroll, och det är positivt. Det är positivt att en dömd person kan övervakas och förbjuds att vistas på vissa platser. För att lösa den akuta platsbristen inom svensk kriminalvård behöver vi se till andra möjligheter. har länge förordat att hyra anstaltsplatser utomlands. Det är något som vi nu vill genomföra tillsammans med och för att lösa den akuta krisen. Då regeringen har tillfrågats om detta har anfört att den största betänkligheten mot att hyra anstaltsplatser utomlands har med kostnaden att göra. För är samhället och medborgarnas trygghet viktigare än kostnaden. Valet är därför enkelt för oss. Regeringen medger att de har sett denna överbeläggning komma. Men trots det har de inte vidtagit de åtgärder som krävs för att lätta på trycket inom svensk kriminalvård, det vill säga påbörja förhandlingar för att kunna hyra anstaltsplatser utomlands. Man kan med rätta fråga sig: Om inte , som har en av världens högsta skatter, har råd att frihetsberöva brottslingar fullt ut, vilka har då råd? Dessutom är anstaltsplatserna i dyrast i . Vi har också miljarder när det gäller andra engagemang utomlands: EU-avgifter, klimatfonder och en aldrig sinande biståndsfond. Skulle det då inte finnas medel nog för att säkra reformer som direkt har en skyddande effekt kopplad till svenska medborgare? Jag ställer mig mycket frågande till den typen av ihålig och direkt svag argumentation. Jag yrkar bifall till reservation 5. Jag vill också passa på att önska alla en glad och trevlig sommar. 105 (KD): Dagens situation med överfulla fängelser och dömda brottslingar som inte påbörjar avtjänandet av sina straff utan i stället kan fortsätta med brottsliga gärningar är oacceptabel. Naturligtvis vilar ansvaret också på tidigare regeringars planering. Men vi kan konstatera att regeringen och kanske främst justitieminister , trots stora utfästelser på många området, inte har levererat i tillräcklig omfattning vad gäller kriminalvårdsplatser under de som en S-ledd regering har haft ansvaret för rättspolitik. Mycket snack, många presskonferenser och flitigt twittrande verkar ha haft högre prioritet för justitieministern än att omsätta det man talar om i praktisk handling. Det ser vi bland annat nu när vi står med en akut kapacitetsbrist när det gäller fängelseplatser, och det måste hanteras. behöver en ny regering. befolkning har möjlighet att se till att det blir verklighet . Vi kristdemokrater är redo att ta över ansvaret. Ett sätt att skapa platser inom kriminalvården är att öka möjligheten för dömda att avtjäna sina straff med fotboja. instämmer i bedömningen i propositionen; det finns skäl att i viss mån öka möjligheterna för dömda att avtjäna sina straff med just fotboja. Det kan leda till en något minskad beläggningsgrad och till att Kriminalvårdens resurser används mer effektivt. Det är dock viktigt att det finns tillräckliga möjligheter för Kriminalvården att vidta de kontrollåtgärder som är nödvändiga för att säkerställa säkerheten och tryggheten för brottsoffer och andra medborgare i den dömdes närhet. Kriminalvården föreslås få möjlighet att besluta om vistelseförbud, och det skapas som vi ser det, möjlighet för Kriminalvården att göra begränsningar i den dömdes möjlighet att röra sig. Den utökade möjligheten för Kriminalvården att pröva om ett fängelsestraff ska kunna verkställas med fotboja innebär ingen ändring av de krav som ställs för att den dömde ska få göra det. Liksom tidigare ska Kriminalvården göra en lämplighetsbedömning. Om det finns särskilda skäl som talar mot verkställigheten ska beslut om fotboja inte fattas. Särskilda skäl kan till exempel finnas om brottet riktats mot en person som den dömde delar bostad med. Dessutom ska en person som är och sammanbor med en person som ska avtjäna straff med fotboja tillfrågas om denne samtycker till att verkställigheten sker i bostaden. Trots att vi instämmer i intentionerna i propositionen anser vi att ytterligare begränsningar borde införas i samband med det som föreslås i denna proposition. Våld i nära relationer förekommer även i fall där brottsoffer och förövare inte bor tillsammans och mellan närstående som inte har en parrelation, till exempel vid hedersrelaterade brott.