prot · H90982 · 2022-03-16 00:00:00 — Här ingår dialog med näringar och att identifiera eventuella hinder och behov för att mer ska beredas i , detta för att uppnå livsmedelsstrategins huvudsakliga målsättning om en ökad livsmedelsproduktion i . Hänsyn ska även tas till fiskberedningen utifrån ett beredskapsperspektiv, vilket inte minst har aktualiserats i och med nya krig i . Uppdraget ska redovisas i slutet av detta år. För oss socialdemokrater finns alltid mer att göra. Vår politik har effekt. Vetenskapen har en naturlig plats då vi fattar beslut. Och våra processer och organ kan leverera. Med en fortsatt kraftfull och offensiv miljö- och havspolitik räddar vi . Arbetet måste vara brett, ske långsiktigt med nyfikenhet, vara tålamodsfyllt och ske på instrumentets alla strängar. Och det ordstäv som passar extra bra som beskrivning är: Många bäckar små gör en stor å. För vi vet att åar rinner ut i . Vi står bakom alla våra tre reservationer, men för tids vinnande yrkar vi härmed bifall endast till reservation 23. 129 (M): Med tanke på kriget i vår omvärld kan det på flera sätt kännas futtigt att debattera fiskeripolitik, men inte. invasion i har nämligen gjort att livsmedelssituationen i EU och kommer att förändras radikalt. I dessa tider behöver vi därför kunna producera alltmer mat på egen hand, och då är odlad fisk ett utmärkt exempel på sådant som vi skulle kunna öka produktionen av. Men då krävs verkstad och ett politiskt hantverk som innebär mer än bara nya utredningar, för annars tappar vi de få producenter som faktiskt finns. Också den blå näringen behöver nämligen effektivare och snabbare tillståndsprocesser samt en samlad myndighetsbedömning. Med facit i hand kan vi konstatera att denna näring har fått ett styvmoderligt bemötande av och under S-MP-regeringen. Det handlar som så ofta om miljötillstånd, som har upplevts vara alltför korta och därmed hindrat näringen att göra relevanta investeringar i ny och förbättrad teknik. För att ge ett exempel tog själva miljötillståndsprocessen i det mest segdragna målet i Mark- och , medan ett annat krävde . Med tanke på att miljötillstånden ofta löper på en period av är det ju för dessa producenter att börja om sin resa för att kunna få igenom sin ansökan. Detta är inte hållbart. Att myndigheterna jobbar gemensamt är också viktigt. Men det sker inte. Detta framgår inte minst av , som visade att åsikterna mellan olika myndigheter spretade så betänkligt att man inte ens kunde lägga fram ett gemensamt förslag. Det drabbar vattenbruket och försämrar också livsmedelsproduktionen. går vi åter i väntans tider på nya slutredovisningar av olika uppdrag för att förenkla olika processer. Det är inte utan, fru talman, att tålamodet blir starkt prövat hos flera aktörer. Detsamma gäller regeringens saktfärdighet i fråga om fisken i havet. Också fisk och skaldjur har stor betydelse för vår livsmedelsförsörjning och är något som närt oss i årtusenden. Men som vi vet har fisken drabbats av stora problem. Decennier av misskötsel, kanske århundraden, har kommit i kapp oss i form av övergödning, försurning, miljögifter, nedskräpning och annat. Dessa förhållanden gör att miljön är hållbar för vare sig fisk eller andra vattenlevande organismer. I vår närhet är problemen särskilt akuta i , som min kollega nämnde. Här finns nio länder som via sina aktiviteter på land också påverkar tillståndet för miljön i havet. Detta är någonting som man måste tänka på. Det handlar om hela ekosystem som måste funka bra och hänga ihop, annars blir det problem. Fisk är dessutom som växthusgaser: De struntar i nationsgränser. Tänk bara på ålens förflyttningar. Därför är det viktigt att vi ser fisken som ett gemensamt ansvar länder emellan och en gemensam resurs. Därför tycker vi moderater att det är en klok politik att en hel del av detta beslutas på europeisk och internationell nivå. Med det sagt har vi dock också ett nationellt ansvar att vårda våra bestånd. Med tanke på den alarmerande situation som råder för fiskbestånden i enades samtliga partier här i om att regeringen måste agera. Det handlade om nio uppmaningar om alltifrån utflyttning av trålgränsen på prov och att använda havsforskningsrådet ICES för att få ökad kunskap om svenska förhållanden till förbättrade möjligheter för småskaliga fiskare, uppdaterade förvaltningsplaner med mera. Men trots denna viktiga och smått unika samsyn i har det inte hänt någonting. Frågor som ställs till ansvarigt statsråd möts av argumentet att det saknas tillräckligt med vetenskapliga underlag för det ena eller det andra. Statsrådet hänvisar i stället till ett uppdrag som HaV ska presentera . Detta är dock samma svar som det tidigare statsrådet började ge för . På detta sätt har S-MP-regeringen passat på frågorna i väntan på ett förslag som vi sedan vet kommer att ta att bereda. Men medan gräset växer dör kon, kära regering. Det är ett viktigt talesätt att ha i åtanke. Jag ber om ursäkt om jag låter gnällig. Det är sällan konstruktivt. Men å andra sidan kan det balansera upp en del av det storslagna beröm som min kollega tidigare här i talarstolen gav sin och regeringens hantering av de här frågorna. För min och del handlar detta om frågor som är av stor betydelse för jobb, levande kustsamhällen, fisketurism och bra mat på köksbordet. Då förtjänar regeringens nedprioritering av frågorna att såväl uppmärksammas som kritiseras. Om det var mer vetenskapliga underlag som regeringen behövde fanns dessa redan. Men det hjälpte inte att vi moderater – jag vet att även har legat på i de här frågorna – kunde peka på forskning som rekommenderade en utflyttning av trålgränsen. Det hjälpte inte att vi kunde hänvisa till forskning som visade att sillen består av olika genetiska varianter där vissa leker och vissa och att man då inte kunde köra med samma förvaltningsplan som man haft . Det hjälpte heller inte att vi åberopade användandet av försiktighetsprincipen, som faktiskt tillåts i den gemensamma fiskeripolitiken. Och på frågan om regeringen nu har inlett samtal med våra avtalspartner och angående en utflyttning av trålgränsen på prov, så att man liksom börjar kratta manegen, är svaret nej. Vi tycker också att det är illa att stora trålare får lov att tråla allt närmare kusten. Också detta har vi i oppositionen, kustfiskare och medier uppmärksammat. Men regeringen har inte brytt sig. HaV, Havs- och vattenmyndigheten, har till och med gett dispenser till större trålare att fiska innanför gällande trålgräns, trots de negativa effekter detta får för det småskaliga fisket. Många av er känner kanske den tidigare riksdagsledamoten , som fiskar vid . Han hörde av sig och var helt bedrövad. Under två dagars fiske hade han fått upp 14 strömmingar, vilket var väldigt långt ifrån en naturlig och vanlig fångst. Med sin mångåriga erfarenhet menar han att katastrofen är ett faktum. Sedan hävdas det att kustfisket inte fiskar upp sin tilldelade kvot, men det kanske finns förklaringar. har vi tack och lov fått avskjutning på tjuvfiskarna säl och skarv, men det var också en process där en drivande riksdagsopposition tidigt såg konsekvenserna av den förda politiken. Det var alltså tack vare en samlad opposition. När Coronakommissionen lämnade sin slutrapport var en stark kritikpunkt att regeringen och borde ha använt sig av försiktighetsprincipen för att skydda befolkningen. Principen innebär att man inte ska vänta på full och bättre kunskap om det okända hotet utan att man bör handla snabbt och kraftfullt och sedan skala ned om det visar sig att man tagit i för mycket. Det var så som kommissionens ordförande uttryckte saken. Det här är ett synsätt som vi moderater är övertygade om hade förbättrat situationen också inom fiskeripolitiken och därmed för fiskbestånden i . Det är också ett synsätt som många forskargrupper förespråkar och som vi eftersökte i våra många propåer till regeringen, men regeringen valde att slå dövörat till. Det var oklokt. Fiskeripolitiken och hade gagnats av mer verkstad och en adaptiv förvaltning i stället för att bara landa i stiltje i processen. Jag yrkar bifall till reservation 18. 130 (S) replik: har i uppdrag att i samråd med berörda myndigheter löpande följa genomförandet av livsmedelsstrategin. och Havs- och vattenmyndigheten har uppdraget att ta fram en gemensam strategi och planer för yrkesfiske, vattenbruk, fritidsfiske, fisketurism samt arbete för att nå målen i den maritima strategin och livsmedelsstrategin. Regeringen har bland annat i skrivelser till Havs- och vattenmyndigheten gett uppgiften att redovisa de blå näringarnas utveckling och konkurrenskraft. Förutsättningar ska följas noga, och redovisningen ska särskilt belysa det småskaliga kustnära fisket och myndighetens bidrag till målen i livsmedelsstrategin. Regeringen har inom livsmedelsstrategin gett i uppdrag att sammanställa kunskap och analysera fiskberedningen i utifrån kapacitet och produktion. I allt detta ingår såklart dialog med näringar, att söka hinder och se behov. Mer ska beredas i för att nå livsmedelsstrategins mål med ökad livsmedelsproduktion. Vad kan egentligen saknas? Jag läser direkt ur yrkande som ligger till grund för dagens förslag till tillkännagivande till regeringen att ”systematiskt bör följa upp hur det lokala fisket bidrar till att öka svensk livsmedelsproduktion i enlighet med målsättningen i livsmedelsstrategin”. Man tillkännager detta för regeringen. 131 (M) replik: Tack, , för frågan! citerade en av våra reservationer, och jag tror att vi egentligen har omkring 30 i vår fiskerimotion. Det här tycker jag är väldigt klokt, liksom jag tycker att det är klokt att man agerar från regeringens sida och försöker skaffa sig kunskap. Men man låter det gå i clinch och rör sig inte en liten millimeter för att försöka komma till rätta med de problem som finns här och och är akuta. Vi talar om åtta års regeringserfarenhet, ! Det håller inte att bara hänvisa till utredning på utredning och strategi på strategi om det inte landar i någonting som faktiskt gynnar den biologiska mångfalden, fisket, turismen och kustsamhällena. Det håller inte. Det är frustrerande när vi på fråga efter fråga till ansvarigt statsråd får samma besked: Vi gör ingenting , för vi har inte kunskap nog. Det kommer en utredning . Men kunskapen fanns. Var det fel instanser som tog fram den kunskapen? Det är det man undrar. Dög det inte att det var Östersjöcentrum på som gjorde det? Duger det inte att det är SLU Aqua som lämnar samma rekommendationer? Det undrar jag och skulle gärna vilja ha ett besked om. En annan sak, fru talman, är att jag såg att när regeringen gjorde sina utspel talade man om havsmiljöpropositionen som skulle komma . Vart har den tagit vägen? 132 (S) replik: Det kan låta taktlöst att tala om tekniska detaljer i vår fiskeripolitik som oförsvarliga krig mot pågår. Men med kriget och höjda livsmedelspriser aktualiseras våra ambitioner för levande fiskbestånd och vår egen livsmedelsförsörjning. tre motionsyrkanden som har föranlett dagens så kallade tillkännagivande till regeringen är onödiga, alltså konkret gällande ål, landningsskyldighet och de blå näringarnas koppling till livsmedelsstrategin. Jag noterade att svar på frågorna om livsmedelsstrategin och vad som saknas var högst oklara och inte innehöll något konkret. Låt oss ta ålen som exempel. har visat en tydlig kluvenhet när det gäller att skydda den starkt utrotningshotade ålen. ställde sig kritiska till EU:s ramvattendirektiv och spelar härmed tärning med exempelvis krav på vår vattenmiljö och vandringsvägar för ål. Detta är dock bättre än förra mandatperioden då tyckte att det var anmärkningsvärt att den S-ledda regeringen höll med om att ålfisket bör förbjudas. I stället manifesterade moderater med ålätarfest då man åt den starkt utrotningshotade ålen. Det befaras nu att av ålen vandrar tillbaka från svenska vatten för lek jämfört med hur det var . skriver till sitt yrkande att ålfisket endast har ”marginell påverkan på beståndet”. Min fråga är då: Hur kan dessa som fiskades eller de 2 som har fiskats i vara marginella? 133 (M) replik: Anfall är bästa försvar, eller vad heter det? Jag ställde en fråga till , och det gällde något som många av oss partier som deltog i Miljömålsberedningens arbete tycker är väldigt intressant. Där var vi också överens. Vi ansåg att det skulle tas fram havsmiljöpropositioner, och det var alla partier med på. Regeringen har tydligen gått ut och lovat att en sådan skulle komma nu , men den har inte kommit. Det var min fråga till , men struntar i att svara på den. Det bekymrar mig. Vi hade kunnat samla ihop en hel del av de utestående frågorna där. Det handlar om att ha en holistisk syn på det här. Det handlar om att faktiskt se hela ekosystemet och hur det påverkas. Det hade vi kunnat plocka fram. När det handlar om ålen säger att det ska göras ålförvaltningsplaner nationellt , och det gör . SLU Aqua visar i sin senaste analys att det faktiskt har skett en vändning inom det svenska ålfisket . Det har blivit en vändning åt det positiva hållet . Det vi önskar är att EU ska göra en samlad bedömning av hur de här ålförvaltningsplanerna ser ut för alla medlemsstater. Det är det som står i yrkandet. Det föreslår också SLU Aqua, inte minst när det kommer till . 134 (SD): Vi står självfallet bakom våra reservationer, men för tids yrkar vi bifall till reservation 6 under punkt 4 om övriga åtgärder för att bevara ålen. Havet är en betydelsefull resurs och fisket en betydelsefull svensk näring med gamla anor. framhåller den kulturella aspekten av fisket liksom den ekonomiska betydelsen. ser att antalet fiskelicenser är omkring 1 000. Men fisket genererar fler arbetstillfällen inom livsmedelsindustrin. Förutom att fisk är ett bra livsmedel är fisket också en viktig komponent i den svenska livsmedelsproduktionen. Den svenska fiskerilagstiftningen är underordnad EU:s gemensamma fiskeripolitik. Den gemensamma fiskeripolitiken omfattar i stora drag allt nyttjande av levande resurser i vattnen och inom vattenbruket. I grundförordningen görs dock flera viktiga avgränsningar som innebär att EU:s fiskerilagstiftning kan kompletteras med nationell lagstiftning. Fisket har alltid utgjort en viktig näringskälla i såväl som övriga med de långa kuster och talrika sjöar vi har. Bortsett från fisket i insjöar och floder finner man för vidkommande de största skillnaderna mellan och . Medan den mycket rikare tillgången på fisk vid liksom närheten till , och har skapat förutsättningar för ett utpräglat yrkesfiske har ostkustens naturtillgångar gett upphov till ett mer säsongsmässigt binäringsfiske koncentrerat kring vissa dominerande fångster vid sidan av andra näringsfång. I har större delen av fiskkonservindustrin som vi vet varit koncentrerad till . Västkustfisket följt av framför allt fisket i och svarar för en stor del av sysselsättningen. Surströmmingsindustrin är däremot koncentrerad till och hotas av industrifiske, säl och skarv. Fiskrökeriernas produktion bedrivs ofta i mindre skala och är viktig för sysselsättningen i flera kommuner. Det svenska EU-inträdet innebar att den svenska fiskeindustrins marknader växte. Tullhinder försvann, och sysselsättningen ökade. belades importen av förädlad norsk fisk med tullar inom EU. Fiskodlingar har också blivit en viktigare del av fiskeindustrin. I till exempel har denna branschgren nått en dominerande position och är bra mycket större än i . Tillståndsprocessen för fiskodling varierar stort mellan olika länsstyrelser. Det är en process som kan ta , vilket vi har hört här. Tillstånden är inte bara tidskrävande och kostsamma att söka; de är dessutom tidsbegränsade. Därför bör tillståndsprocessen ses över så att den blir betydligt enklare och snabbare. Giltighetstiden bör också förlängas. Etablering av nya fiskodlingar behöver underlättas, och förutsättningarna för befintliga odlingar att expandera behöver förbättras. Men det finns en lagstiftning och reglering som hindrar utveckling och förnyelse, som bromsar initiativ för att framföra nya, mindre miljöpåverkande odlingstekniker och odling av nya arter. Den administrativa bördan behöver också reduceras. har flera olika myndigheter ansvar för prövning och tillsyn av vattenbruk. Det krävs bättre samordning mellan de myndigheter som ansvarar för prövning och tillsyn av vattenbruk. yrkesfiske står som vi vet inför stora utmaningar. förslag om fångstkvoter innebär minskade fångster för flera av kommersiellt viktiga bestånd. Kvoterna för fiske av sill och strömming i centrala har sänkts successivt . Sill‑ och strömmingsbestånden i centrala har också minskat drastiskt . Strömmingsfisket i centrala har mist sin MSC-certifiering. Det är ett resultat av ICES senaste rekommendationer. vill se en ytterligare minskning utifrån förra årets kvot för att komma ned till en halvering av fångstkvoten för sill och strömming specifikt för centrala . Det innefattar bland annat . Det är nödvändigt för strömmingsbeståndets återhämtning. Bestånden av ål har i ett längre perspektiv försvagats betydligt, vilket även har uppmärksammats på EU-nivå. Alla bör vara överens om att ålfisket måste vara reglerat i de vatten som berörs. Ett ensidigt stopp för ålfiske från svensk sida kan dock inte vara aktuellt, eftersom det skulle radera ut den unika ålkultur som finns i , i och . För övrigt föreligger även ett annat hot mot svenskt ålfiske. Innehavare av ålfisketillstånd kan inte överlåta sina företag och därtill nödvändiga licenser för att bedriva ålfiske till annan person eller annat företag. Det innebär att dagens ålfiskeföretag inte kan fortsätta verksamheten när innevarande tillståndshavare slutar. Överlåtelser av ålfisketillstånd bör alltså möjliggöras. De hårda regleringarna medför av allt att döma ett ökat illegalt ålfiske. Målsättningen bör vara att minska denna drivkraft genom att i den mån det är möjligt underlätta för legalt fiske, inte försvåra för detsamma. Problemet med ål som inte kan passera vattenkraftverk bör avhjälpas genom fler uppströms- och nedströmspassager, vilket är under utveckling. Men det går sakta. Ålfonden kom till för att främja ålens fortlevnad i . Man avsätter pengar för att sätta ut ål i de svenska vattendragen och arbetar långsiktigt med att bevara småskaligt ålfiske och för bevarandet av traditionen kring detta fiske. Det måste ligga i en regerings intresse att värna denna anrika fiskegren och sedvänjan som ålagille med mera utgör. Regeringen bör därför se över hur Ålfondens finansiering och annat arbete med passager med mera kan förstärkas ytterligare. Skyddsjakten på skarv är begränsad. Men trots begränsningen räddar den enligt forskare ändå livet på många ålar, eftersom skarven gärna äter ål. Den kallas ju ålakråka. Ska man lyssna till näring och forskning? I ett öppet brev till generaldirektörerna på , och Havs- och vattenmyndigheten angående säl- och skarvproblematiken skriver man att det bara finns en rimlig lösning på kort sikt, enligt Fiskares , , som är den största organisationen för yrkesfiskare med medlemmar från Koster till . Yrkesfisket har varnat för sälens och skarvens härjningar i hav och sjöar. Situationen beskrivs som ytterst kritisk. och skarv äter 30 gånger mer fisk i än det svenska demersala fisket fiskar, enligt officiella siffror som man säger i brevet. Den enda rimliga lösningen man ser på kort sikt är att möjliggöra för jakt på säl och skarv med skottpengar som incitament, eftersom det har gått så långt. Man förordar att per säl och per skarv vore rimligt, för att värna våra hav och sjöar. Man menar att detta samhällsekonomiskt skulle betala sig snabbt. 135 (S) replik: I det betänkande som vi debatterar stöder punkt 13 om fiskets betydelse för livsmedelsstrategins genomförande. Vi socialdemokrater yrkar i samband med det bifall till reservation 23. Jag vill påminna om vad som gäller . har uppdraget att med berörda och löpande följa livsmedelsstrategin samt formulera mätetal. och Havs- och vattenmyndigheten har i uppdrag att ta fram en gemensam strategi och planer för yrkesfiske, vattenbruk, fritidsfiske, fisketurism och arbete för att nå målen i den maritima strategin och livsmedelsstrategin. Regeringen har i bland annat skrivelser till Havs- och vattenmyndigheten gett i uppgift att redovisa de blå näringarnas utveckling och konkurrenskraft. Fiskenäringens förutsättningar ska följas noga, och man ska särskilt belysa det småskaliga kustnära fisket. Regeringen har inom livsmedelsstrategin gett i uppdrag att sammanställa kunskap och analysera fiskeberedningen i utifrån kapacitet och produktion. I detta ingår såklart att ha dialog med näringar och att söka hinder och behov när det gäller att mer ska beredas i , för att vi ska nå livsmedelsstrategins mål om ökad livsmedelsproduktion. Detta sker även utifrån ett beredskapsperspektiv. Vad kan egentligen saknas? Vad är det som får att vilja rösta för ett tillkännagivande till regeringen som berör en bråkdel av allt som är på gång? 136 (SD) replik: Tack, , för frågorna! Vi tycker att det är viktigt att det kustnära fisket får en mer framträdande roll och bidrar till att öka svensk livsmedelsproduktion så att den överensstämmer med det som är sagt i livsmedelsstrategin. Vi tycker inte att det är konstigt att stödja detta. Självklart gör vi det. Det är lite märkligt att Socialdemokraterna själva reserverar sig i fråga om de nationella ålförvaltningsplanerna och åtgärdsplanen. Vi måste rädda den europeiska ålen, som är hotad. Men det ska inte drabba svenskt fiske så att vi får sämre konkurrenskraft, vilket vi får. Det fiske som görs i har som sagt en marginell påverkan. Det är inte mycket ål som fiskas upp här om man jämför med hur det är i hela . Vi tycker inte att det här ska behöva drabba svenska ålfiskare. Det är ändå en tradition med gamla anor som kan bli lidande. Ålfisket har en lång förankring. Det är ytterst beklagligt att man inte ska få överlåta ålfisketillstånd från exempelvis far till son. När fadern dör kan ingen i familjen fiska längre. Då är det snart slut. Om 20–har vi inte längre några ålfiskare kvar. 137 (S) replik: hållning till ålen är en totalt motsägelsefull historia. Det verkar vara dagsformen som avgör. Låt mig få exemplifiera, fru talman. Försök att hänga med nu! röstade inte bara för ett tillkännagivande till regeringen angående värnandet av de småskaliga vattenkraftverken, utan ville även genom en reservation se att många nedlagda kraftstationer skulle återupptas. Under punkt 4 – om att bevara ålen – i dagens betänkande reserverar sig . Med texten i reservation 6 lyckas de i samma avsnitt med konststycket att påstå att ”ålfiske som finns kvar har alltså en försumbar påverkan på ålbeståndet”. skriver de att ett ”stort problem i sammanhanget är ål som inte kan passera vattenkraftverk”. ställde sig även kritiska till EU:s ramdirektiv för vatten i ett tillkännagivande till regeringen och ställde sig därmed viljelösa inför exempelvis krav på vår vattenmiljö, vandringsvägar och vår ål som vandringsfisk. Det befaras nu att av ålen vandrar tillbaka från svenska vatten för lek jämfört med . skriver att ålfisket är försumbart. Hur kan ål som fiskades i eller 2 som fiskats vara försumbara? 138 (SD) replik: Det här var i stort sett samma fråga som du ställde till . Det är väldigt viktigt att ålarna kommer förbi turbinerna och vattenkraftverken. Man måste fortsätta med det arbete som är påbörjat med vandringsleder förbi dessa och med att i den mån det går sätta nät och galler i turbinerna så att de inte tar sig igenom och blir sönderhackade. Dödligheten varierar stort beroende på vattenmängd, fallhöjd och turbintyp. De stora bolagen satsar ändå mycket på att flytta ålar, sätta ut ålyngel och se till att ålarna kan komma förbi kraftverken. Det kan kanske vara konstgjord andning, men det är ett lovvärt arbete. Det går dock alldeles för sakta, som jag sa tidigare. Det är viktigt att vi får till stånd ett större övergripande och konkret arbete så att någonting händer snabbare. Det här är jätteviktigt. Det får inte ta eller rent av decennier, för då blir det .