prot · H90962 · 2022-02-01 00:00:00 — Jag menar att Socialdemokraterna till stor del lider på grund av , som är lite av en gisslantagare i vargfrågan. har Socialdemokraterna möjlighet att bryta sig loss från det här. Man regerar ju själv! Man kanske skulle sätta ned foten och leva upp till den rovdjursproposition som vi fattade beslut om i den här kammaren för åtta . I propositionen, fru talman, fattade vi beslut om gynnsam bevarandestatus. Men vi fattade också beslut om att vargen inte påtagligt ska försvåra tamdjurshållning och att den inte ska ha negativa socioekonomiska aspekter. Därför tycker jag att det vore på sin plats att ministern nu föredrar om vi faktiskt har levt upp till målen i rovdjurspropositionen. Eller stirrar vi oss fortfarande blinda på den gynnsamma bevarandestatusen, som vi har uppnått med råge? Hur är det då med tamdjurshållningen och de socioekonomiska aspekterna? 31 Klimat- och miljöminister (S): Tack, , för inlägget! Som själv helt korrekt säger har flera ledamöter, framför allt från och , sedan antog rovdjurspropositionen 2013 ställt ett antal riksdagsfrågor och interpellationer om hur många vargar det ska finnas utifrån detta riksdagsbeslut. Det gör mig därför lite förvånad att inte verkar förstå vad den moderatledda alliansregeringen föreslog i sin rovdjursproposition 2013: att ett referensvärde om minsta antal vargar skulle bestämmas inom intervallet, och inte att antalet vargar ska vara inom intervallet. Svaret på detta påstående har lämnats . Jag vill till exempel också passa på att påminna om att den moderatledda alliansregeringen beslutade om ett tak för vargstammen på 210 vargar, vilket också godkändes av . Det tvingade alliansregeringen att ta bort. Vi kan inte ha något bestämt tak för vargstammen i , utan vi måste följa våra EU-rättsliga åtaganden, vilket är precis vad vi gör. Vargen är strikt skyddad enligt art- och habitatdirektivet, vilket innebär att den inte avsiktligt får dödas eller fångas. Den får bara jagas om det inte finns någon annan lämplig lösning, och bevarandestatusen får inte försämras. Det är därför frågan om bevarandestatusen blir så oerhört viktig i det här fallet. Jag tycker, och regeringen tycker, att det vi naturligtvis måste luta oss mot är ett vetenskapligt underlag för att kunna säkerställa att vi kan upprätthålla denna bevarandestatus av vargstammen i . Det var precis därför regeringen gav i uppdrag 2015 att uppdatera analysen och att med den nya analysen som grund utreda vad som krävs för att populationen ska ha gynnsam bevarandestatus. Precis som jag redogjorde för i mitt svar, , ligger bedömningen på att vi behöver en vargstam på minst 300 individer för att klara av detta. när vi står och debatterar den här frågan känns det som att vi på något sätt tvistar om påvens skägg. Vi måste kunna debattera detta på ett seriöst sätt i kammare. Det råder ingen tvekan om vad rovdjurspropositionen syftade till och att det är ett golv man beslutade att intervallet skulle spegla. Där fick vi sedan ett förslag om 270 vargar, som tog fram. Jag ser fram emot nästa inlägg. 32 (M): Ingenting om hur det påverkar tamdjurshållning eller de socioekonomiska aspekterna alltså. De delarna i propositionen var inte så viktiga för regeringen, helt enkelt. Vetenskapligt underlag talas det om i debatten. Men vilket vetenskapligt underlag? Den forskning som jag hänvisar till, från Skandulv och SLU, säger ju någonting helt annat. IUCN, världens största miljövårdsorganisation, har rapporterat att vargen inte längre ska anses vara hotat. Den är förvaltningsbar. Men EU låser sig fast vid siffror och säger att det inte alls går att flytta vargen i bilagorna till art- och habitatdirektivet. Tänker regeringen ta initiativ och jobba för att vi ska flytta vargen i bilagorna till art- och habitatdirektivet från hotad till förvaltningsbar? Det är ju faktiskt det som världens största miljövårdsorganisation säger att den är. Den svenska vargstammen, som har vuxit från 3 individer till dagens någonstans mellan 400 och 500, verkar inte lida av någon stor inavelsdepression eller ha svårt att anpassa sig. Alltså mår vargstammen väldigt bra. Det argumentet faller därmed också bort. Då återkommer man igen till att detta faktiskt är politiskt baserat. Det är regeringen som vill att vi ska ha så här många vargar i . Det spelar ingen roll att det försvårar tamdjurshållning och har negativa socioekonomiska aspekter, för vi väljer själva. Vilket är det vetenskapliga underlaget som säger att vi ska ha mellan 400 och 500 vargar i . Och varför vill vi ha så många vargar? Det finns en majoritet i den här för att kraftigt minska vargstammen. Då tycker jag att det vore på sin plats att regeringen motiverade varför vi ska ha så otroligt mycket mer varg än vad majoriteten i riksdag tycker. Det nämndes att alliansregeringen hade föreslagit 210 vargar som tak. Jag tror att det, fru talman, var baserat på det nedre målet 170 och sedan 40 vargar i för antalet vargar på den skandinaviska halvön. Det kan mycket väl vara så man tänkte i det läget. Det kan jag tycka är rimligt. Det kan fortfarande ställa upp . 210 vargar på den skandinaviska halvön är nämligen 110 vargar mer än vad som krävs för minsta livskraftiga stam, alltså dubbelt så mycket. Det kan vi ställa upp på, för vi ser att det är så otroligt stora problem som vargen faktiskt orsakar . Gång på gång får vi läsa att vargjakt och skyddsjakt på varg prövas i domstolar. Det finns ingen rättssäkerhet för de människor som ska leva med vargen nära sin verksamhet eller nära där de ska jaga och bedriva sin fritidsverksamhet. Det blir inhibition och skjuts . Det saknas rättssäkerhet. Då tycker jag att det är på sin plats, fru talman, att politiken, riksdag, går in och markerar kraftigt och börjar ta politiska beslut om vart vi ska. Det förtjänar dessa människor, de som ska bedriva tamdjurshållning och de som ska ägna sig åt jakt och hantera och förvalta våra övriga viltstammar i . 33 Klimat- och miljöminister (S): Det är precis det vi hör i denna debatt som är problemet, nämligen att kan känna i magen att det nog skulle vara rimligt med ett tak på 210 vargar. Det är inte så vi politiker på ett seriöst sätt ska förhålla oss till denna fråga. Det övergripande och långsiktiga målet för den svenska rovdjurspolitiken är att varg, björn, järv, lodjur och kungsörn ska uppnå och bibehålla en gynnsam bevarandestatus enligt EU:s art- och habitatdirektiv, som – precis som säger – tamdjurshållningen inte påtagligt ska försvåras och socioekonomisk hänsyn ska tas. Den sårbarhetsanalys som låg till grund för referensvärdet om minst 270 vargar kritiserades just för att det inte beaktade de genetiska aspekterna, vilket är ett krav i riktlinjer. Detta var orsaken till att vi var tvungna att ge i uppdrag att utifrån ett brett vetenskapligt underlag – inte på grundval av vad någon känner i kammaren i riksdag – uppdatera analysen kring vad som krävs för att upprätthålla en gynnsam bevarandestatus för vargen. Det är inget tycke och smak i detta, utan det är en bred, vetenskaplig analys som ligger till grund. , som är vår expertmyndighet, kunde då visa att det med hänsyn till den inavelsgrad som populationen uppvisade behövs minst 300 vargar i . Var nu får 400–500 vargar ifrån vet jag inte, för han refererade själv till de 395 av vilka det blev beting på att skjuta av 33. Av dessa var 26 skjutna, tror jag, i den senast uppdaterade analysen fram till eller något liknande. För att mildra effekterna av rovdjursförekomst har regeringen också genomfört förändringar i viltskadeförordningen. Det ska vara möjligt för människor att leva, bo och verka i sina gröna näringar på landsbygden. De behövs inte minst för en hållbar utveckling och tillväxt i hela landet. Staten ger bidrag till förebyggande åtgärder – detta känner till – som rovdjursavvisande stängsel och ersättning för skador orsakade av rovdjuren. Regeringen har också tagit bort den tidigare maxgränsen på så att man nu får av kostnaderna täckta. Man kan även få kompensation för underhåll av rovdjursavvisande stängsel, flytt av betesdjur och vård av skadade djur, som jag nämnde tidigare. Ja, vi tar den här frågan på stort allvar. Det ska gå att leva och bo i hela landet. Men vi ska också lyssna på vetenskapen. Det är den som ligger till grund för den analys som har lett fram till att vi nu har 300 vargar som vårt referensvärde. 34 (M): Jag tackar ministern för svaren. Det var 395 vargar vi säkrade . Sedan förutsätter jag att det föddes några vargar också i . Annars vore det en väldigt stor katastrof. Då tror jag – jag har inga siffror eftersom vi inte har inventerat efter fjolårets inventering – att vi låg en bra bit över 400 vargar inför årets licensjakt. Det är inte otroligt att det närmade sig 500 individer när vi började årets licensjakt. Vad känner i magen i kammaren vet jag inte, men jag kände att detta var någonting som skulle kunna skriva under på. Jag känner inte i magen vad som är vetenskapligt baserat och inte, fru talman. Jag baserar mina vetenskapliga uttalanden på det som Skandulv, Viltskadecenter och tog fram: 100 vargar är den minsta livskraftiga stammen, MVP. Och den var visst baserad på de genetiska bedömningarna, så det argumentet håller inte. Man hade med de bedömningarna när man tog fram den siffran. Vad gäller och vargförvaltning kan jag nog med ganska stor säkerhet, fru talman, uttala att jägarkårens och svenska bönders förtroende för den myndigheten när det kommer till vargförvaltning är försvinnande litet. Vad gäller de åtgärder som går att vidta, till exempel rovdjursavvisande stängsel, har vi sett att det inte är ett särskilt bra fungerande verktyg. Det fungerar ibland, ibland inte. Jag sträcker ut handen, fru talman, till Socialdemokraterna i det här läget. Låt oss samtala om detta. Låt oss titta på vilket antal vargar faktiskt ska ha. Majoriteten i denna kammare vill nämligen någonting annat än det som regeringen säger är politik. 35 Klimat- och miljöminister (S): Tack, , för inlägget och för engagemanget – det går inte att ta fel på. Det finns en djup kunskap i dessa frågor. Det vore dock väldigt skönt om vi en gång för alla åtminstone kunde vara överens om vad rovdjurspropositionen faktiskt sa, det vill säga att referensvärdet som skulle fastställas inte i grund och botten handlade om ett intervall där 270 var ett tak utan att det som skulle fastställas var en specifik siffra för att klara av bevarandestatusen. Det ska gå att leva och bo i hela landet. Beslut i dessa frågor – och den praktiska rovdjursförvaltningen i – ska hanteras nära dem som berörs och inte i någon form av centraliserad funktion långt ifrån de människor som berörs av rovdjuren i sin vardag. Den praktiska rovdjursförvaltningen i är ju regionaliserad. Det innebär att det är länsstyrelserna som samverkar och fattar beslut om hur många individer av en viss rovdjursart som får fällas med ett beslut om licensjakt. Vi vill att människor ska känna förtroende för politiken och att alla olika intressen som berörs av rovdjuren ska komma till tals. För detta behövs faktiska möjligheter till lokalt och regionalt inflytande; det tror jag att håller med om. Det har man en möjlighet att få genom länens viltförvaltningsdelegationer, där de som berörs av detta samverkar. Jag tycker att regeringen har genomfört förändringar, bland annat i viltskadeförordningen, för att göra situationen enklare för dem som berörs. Tack för en bra debatt – vi lär säkert ha fler! Interpellationsdebatten var härmed avslutad. § 14 Svar på interpellation 2021/22:282 om den nationella infrastrukturplanen 36 Infrastrukturminister (S): har ställt flera frågor till mig om planering av transportinfrastruktur. Regeringen har systematiskt satsat på vägunderhåll, både i nu gällande infrastrukturplan, i den infrastrukturproposition som presenterades och i ett flertal budgetar, bland annat genom att öronmärka pengar till vägar i landsbygd. Det innebär att föreslås gå till vidmakthållande av vägar kommande år. Jag kan konstatera att har haft så mycket pengar till vägunderhåll. Transportsektorn står inför stora utmaningar. Utsläppen av växthusgaser från transporter behöver minska. Regeringen har arbetat aktivt för att främja överflyttning av transporter från väg och flyg till järnväg och sjöfart. För att nämna ett par exempel har regeringen infört den så kallade ekobonusen för sjöfarten och miljökompensation för järnvägen. Regeringen arbetar också med att öka transporteffektiviteten. Regeringen har till exempel satsat på att öka vägnätets bärighet, och cirka 3 av det statliga vägnätet är nu öppet för transporter med den högsta bärighetsklassen BK4. Regeringen arbetar även med att främja elektrifiering, hållbara förnybara drivmedel samt energieffektiva fordon och fartyg. Klimatomställningen måste fortsätta i ett högt tempo, både i och globalt. Omställningen måste ske utifrån de förutsättningar som råder för de olika trafikslagen och på ett sådant sätt att hela landet ges möjlighet att ställa om. Jag kan avslutningsvis notera att i sin motion till följd av infrastrukturpropositionen hade mindre för satsningar på ny infrastruktur, vilket knappast förbättrar förutsättningarna att ställa om transportsystemet och nå klimatmålen. 37 (KD): Det är alltid intressant att lyssna till statsrådet . Alla inlägg bygger egentligen på principen att man nu har fått så otroligt mycket pengar och att man aldrig har fått det tidigare. Det är ett retoriskt bra inlägg såtillvida att det är retoriskt bra, men så ser det egentligen ut i varje budget – det är liksom så ekonomin rullar vidare. Om jag och får förmånen att byta plats kommer antagligen också jag stå och säga att det har varit så här otroligt mycket pengar. Låt oss lämna retoriken därhän och titta på vad som faktiskt händer ute i trafiksystemet. Det förs fram hård kritik. Det kommer kritik från näringslivet, från regioner, från intresseorganisationer och från medborgarna. Genomgående i denna kritik är att det händer alldeles för lite på vägområdet. I medier, i skrift och på annat sätt får vi rapporter och signaler som pekar på att underhållet brister så mycket att man i vissa delar av landet börjar få problem när det gäller vägkroppen. Vi får också reaktioner från dem som har enskilda vägar; de känner att stödet är alldeles för svagt. Över hela trafiksystemet – över hela kedjan på vägsidan – förs det fram kritik. Statsrådet påpekade mycket riktigt att flyttar pengar inom den givna ramen – vi har samma ram , . Så är det; flyttar resurser. Ett viktigt skäl till detta är att 80–av alla transporter som sker i det här landet sker på väg, medan man i den här planen och med dessa tankar och funderingar lägger av alla investeringar på järnväg. Låt mig ta det igen: 80–av alla transporter sker på väg, men av alla investeringar läggs på järnväg. konstaterar att resurserna för väg inte kommer att räcka. konstaterar också, vilket är väldigt intressant, att överflyttningen med dessa järnvägssatsningar – som är stora; jag tillstår det – kommer att bli . Detta står för övrigt på sidan 19 i den stora rapporten. Det här är ju ett jätteproblem. Regeringen avsätter stora resurser. Man gör stora investeringar i järnväg. Man brister i att sköta underhållet av det vanliga vägsystemet, där de absolut flesta befinner sig. Ändå får vi inte de miljövinster som man gärna vill ha. och Socialdemokraterna är överens om viljan att få en bättre miljö, men åtgärderna måste vidtas på ett sådant sätt att de också får effekt i verkligheten. Jag återkommer till min fråga: Kommer statsrådet att komma med nya förslag som gör att vägarna kan få det underhåll de behöver i hela kedjan, alltifrån enskild väg till statliga väg? Det är där vi ser de stora problemen . 38 (SD): Jag var tvungen att ge mig in den här diskussionen. Vägar är någonting som engagerar mig, och jag reagerade på svaret som statsrådet gav till interpellanten. Det handlar om detta med att regeringen systematiskt har satsat på vägunderhåll, vilket är en återkommande fras i alla dessa debatter. Men vi kan konstatera att själva i den plan som ligger säger att de inte kommer att kunna bibehålla den standard på vägarna som råder . Om man inte ökar anslagen kommer vägarna alltså att vara i sämre skick 2033 än vad de är . Man måste fråga sig hur människor ska kunna leva, verka och bo i hela landet om inte vägarna fungerar. Ett ofta återkommande argument är att vi måste ställa om. Ja, det är ingen människa som ifrågasätter det. Men det kan väl ändå inte vara så att vi ska lägga ned vårt vägnät i tro och hopp om att vi ställer om vårt samhälle? Vi kan roa oss med att se på hur det ser ut runt om i landet. Från Daglösen, som ligger i , upp till finns det ingen järnväg. Det ligger visserligen spår, men det går inte att köra tåg på dem. Det finns heller inga kanaler att köra båtar på. Då är den stora frågan: Hur ska människor som lever och verkar i det området klara sig om vägarna inte fungerar? I just det området finns det också en omfattande industri som är kopplad till skogen. Ska man få ut något från skogen krävs det att vägarna fungerar, så att transporterna kan gå till sågverken. Den som åker upp ser bristerna i vägkroppen. Den spricker längs med, och det blir sämre och sämre. Det är klart att om detta får fortsätta blir vägarna till slut inte farbara. Ytterligare en bit norrut, i , är av vägnätet grusvägar, och vissa av vägarna är inte ens möjliga att trafikera när det är tjällossning. Det är i dessa områden som människor ska leva, bo och driva sina företag. Staten sviker dessa människor. I stället öser man en massa pengar på höghastighetståg som går söderut från räknat. Men alla människor som bor uppe i inlandet, då? De har ingen järnväg och kan inte skicka sitt gods på båtar, för det är inte möjligt. Hur ska de klara sin tillvaro? Hur ska de industrier som ligger där klara sig? Det vore bra om statsrådet kunde ange en riktning, en tanke eller en idé om hur hela ska kunna leva och verka. Om man ser till den plan som ligger nu kommer det att bli ytterst svårt att bedriva företagsverksamhet runt om i landet. 39 Infrastrukturminister (S): Tack till både och ! Som svar på det sista vill jag säga att beskrivning är grovt felaktig. Det görs satsningar i hela landet. Jag kunde för övrigt precis presentera satsningar på regionala flygplatser i , och . Listan är lång över mindre orter som har fått ett ordentligt tillskott för att upprätthålla en viktig del av infrastrukturen. Det är inte heller sant att järnvägsinvesteringar bara skulle ske i . Så skulle det kanske ha varit om ledamoten stödkamrater hade fått styra. De säger ju stopp för järnvägssatsningar i norra , men vi genomför dem. Det är Norrbotniabanan, , och Mittbanan. Det är många satsningar vi har gjort för att också stärka järnvägen i norra . Vi stärker järnvägen i hela landet eftersom kapaciteten behöver utvecklas. Det är fullt på spåren. Så är det inte på vägnätet. Möjligtvis är det så på mellan och . Där är det nästan helt fullt. Jo, för att den järnvägssträcka som går mellan och har dålig kapacitet, och där går tågen väldigt sakta. Det är gamla Kust till kustbanan. Den behöver naturligtvis renoveras. Det är ett av skälen till att vi vill satsa på en ny järnväg, en ny stambana, bland annat mellan och . Då avlastar vi vägen. Kan vi lägga över mer gods på järnväg avlastar vi trycket på vägnätet. Det är utgångspunkten för att också skydda vägnätet framöver. påpekar att överflyttningen kan vara begränsad. Man ska komma ihåg att i den beräkning som hänvisar till – den är viktig – exkluderar styrmedel. Det vill säga att det bara är en teoretisk beräkning av infrastrukturinvesteringarnas betydelse, utan hänsyn till miljökompensation, sänkta banavgifter eller annat som kan komma att påverka hur aktörerna beter sig. Inte ens drivmedelspriserna är med i den prognosen. Jag tror att det är viktigt att inse att vi måste stärka det svenska järnvägsnätet också. Och det gör vi i en utsträckning vi inte varit med om . Det handlar också om satsningar på ny väg. Här blir svaret skyldig. Jag har all respekt för engagemanget för att vi ska vårda vägkroppen och tillskjuta mer resurser till vårt nationella vägsystem. Det görs ju i en utsträckning vi aldrig varit med om tidigare, men det är också ett besvärande faktum att kostnaderna för vägunderhållet har ökat . Som infrastrukturminister och smålänning måste jag säga att jag verkligen vill att vi synar och använder resurserna på det mest effektiva sättet. Att kostnaderna för vägunderhåll ökar , vilket också påtalar, är inte acceptabelt. är det inte bara mer pengar som krävs, utan vi måste också säkerställa att resurserna används bättre. Det är en del. Det andra är att ändå har mindre att satsa på ny infrastruktur. Det blir alltså järnvägssatsningar som ska bort. har möjlighet att tala om vad det är som ska bort, för 50 miljarder är mycket. Det kan också vara vägsatsningar som ska bort. Tvärförbindelse , , –, –, Norrbotniabanan – jag kan inte låta bli att ändå ställa en motfråga till : Vad är det som ska bort? För politik är också att välja. Det handlar om att våga ta ansvar och ge resurser för att upprätthålla standarden i det svenska järnvägssystemet och vägsystemet och om att våga göra de investeringar som behövs för att vi ska kunna ställa om och uppnå nettonollutsläpp med klimatsmarta transporter, inte minst på järnväg. 40 (KD): Tack, statsrådet , för frågorna! Låt mig börja med den sista. Vi har varit väldigt tydliga i vår motion. Jag skulle nog vilja säga att vi har varit bland de tydligaste partierna i oppositionen när det gäller att faktiskt framhålla att vi säger nej till höghastighetståg. Det innebär också att vi säger nej till de tre projekt som förs fram. Vi har också varit tydliga med vad vi vill göra i stället. Ta min egen hembygd som exempel. Det finns stora fördelar med att bygga sträckan –. Vi tillstår det. Om man bygger den sträckan ska man givetvis koppla på flyget. Vi har ingen annan uppfattning i den delen. Men för tiden tittade vi på en annan sträcka. Då tittade vi på sträckan från ned mot hamn, fyrspåret. Detta pekade vi ut och sa att vi skulle vilja göra en växling där. Varför pekade vi just på detta? Jo, det får så stora synergieffekter för hela systemet. Det gods som går från och ska till hamnen och det som kommer från hamnen och ska norrut måste trängas i den smala midja som sträckan till är. Det handlar också om hela den järnvägsinfrastruktur som finns i och om att förstärka, förbättra och förkorta restiderna på exempelvis sträckan –. Vårt val att peka ut just detta har också att göra med att det andra förslaget inte når ända fram. Vi ska vara medvetna om att det förslag som ligger på bordet innebär att utbyggnaden tar stopp i . Det blir ingen höghastighetsbana som når , utan det tar stopp. Det är en gigantisk investering som inte når hela vägen fram. Det är utifrån detta man ska förstå vad skriver. De säger så här: ”Enligt preliminära beräkningar minskar järnvägsinvesteringarna vägtrafikarbetet med totalt .” Det är en rätt kraftig mening. Det är stora investeringar och totalt . Jag delar också statsrådets uppfattning att det finns andra styrmedel. Men då måste man vara tydlig och gå upp i denna kammare och säga att man tycker att bränslepriset ska ligga på 30–. Det är ju dit vi måste om vi med ekonomiska medel vill styra och flytta transporter. Vi kristdemokrater har sagt att vi inte tror att detta kommer att fungera. Det får för stora konsekvenser ute på landsbygden. Det kommer att drabba vårt jordbruk och våra åkerier, som är utsatta för stenhård konkurrens från åkerier från utlandet. Det är alltså helt korrekt att vi har dragit in en del av de investeringar på järnväg som skulle ha gått till höghastighetståg, och vi delar ut medlen till andra investeringar. Exempelvis har vi pekat på att vi måste bli färdiga med stråket upp till . Vi kan inte ha en situation där vi först investerar, och sedan kommer det en ny flaskhals, och det går kanske 10, 15 eller innan man tar tag i den flaskhalsen.