prot · H909120 · 2022-05-30 00:00:00 — Jag tycker att hela utformningen av den lagstiftning som föreslås här och där det tillägget inte finns med är otroligt rättsosäker, för den handlar ju enkom hur vi tror att vårdnadshavarna har eller kan tänkas ha ändrat sitt beteende. Drogtest är en sådan sak som har debatterats här. Jag tycker att det är märkligt att det inte redan finns tydligt i lagstiftningen, fru talman. Om skälet till att barnet är omhändertaget är att det har funnits ett så pass allvarligt missbruk att man inte har haft en förmåga att ge sitt barn den trygghet, närhet och tillit som krävs är drogtest en självklarhet. Ledamoten sa att regeringen hade uppfattat att möjligheten till att ha drogtester är samma som att det ska göras. Då tror jag faktiskt att det är viktigt att ledamoten berättar för statsrådet att ”möjligt” och ”ska” är två helt olika begrepp som också kommer att tolkas på två helt olika sätt. Jag tror att detta i grund och botten handlar om att det är just ett perspektivskifte. Det är liksom genomgående i det föreliggande förslaget att man inte vill ha barnets bästa som ett eget rekvisit, och det är för att man måste utmana den starka föräldrarätt som finns. Ska vi se till att det blir en annan balans måste statsrådet , som jag önskar hade funnits på plats och engagerat sig i denna fråga, kunna svara på hur hon ser att dagens ordning är rättssäker utifrån de utsattas sida, nämligen de barn som har blivit omhändertagna på grund av att deras föräldrar har utsatt dem. Barnet befinner sig i en extremt utsatt belägenhet bara genom att vara barn, och här är det föräldrarna som utsatt dem i denna utsatta belägenhet. Jag måste förklara det här med flyttningsförbud för er som tittar på det här. Regeringens förslag handlar om att om man bedömer att det har funnits en varaktig och genomgripande förändring och därför beslutar att barnet kan flytta hem men kommer på att det nog inte är varaktigt och genomgripande så kan man i stället ta till flyttningsförbud och säga att det nog inte går att genomföra. Det blir väldigt förvirrande för den vårdnadshavare som först får ett beslut om att man bedömts ha återfått den föräldraförmåga som krävs för att kunna ge barnet det som behövs om vi kan bestämma att vi inte tror att det är så just . Hur kan det bli tryggt för den vårdnadshavare som har blivit bedömd och framför allt för barnet? Det blir korta processer med lugn för . Jag är väldigt intresserad av att höra hur regeringen tänker kopplat till detta. När det kommer till tillkännagivandet om att LVU, lagen om vård av unga, saknar mål och riktlinjer kan man på ett övergripande plan säga att även detta fanns med i Ceders utredning, vilket är ganska intressant. Det är ungefär som om vi skulle ha en skollag eller en hälso- och sjukvårdslag utan mål och riktlinjer. Om det inte finns en tydlighet vad man faktiskt ska uppnå med insatserna blir det ganska svårt också för de fantastiska socialarbetare som står i första linjen. Jag är glad över att ledamoten ställer sig bakom tillkännagivandet att ge möjlighet att göra en uppföljning . Som flera har varit inne på kan det ju behövas under en väldigt . Jag brukar tänka att om jag skulle drabbas av cancer så vet jag att det är en intensiv uppföljning direkt efter att behandlingen är slutförd. Sedan kan det vara uppföljningar för att garantera att cancern inte kommer tillbaka. Jag tror att man måste tänka på samma sätt för dessa barn. I slutändan tror jag, återigen, att det största problemet för vår regering är att man är livrädd för att utmana föräldrarätten. Det finns inte ett tydligt ställningstagande, vilket jag tycker syns när socialsekreterare hotas i den hatkampanj som pågår mot . Vi måste kunna se att det kan påverka socialsekreterarna som ska fatta beslut om att barn ska omhändertas. Jag önskar att ledamoten kunde svara på frågan hur man tänker när man jobbar med det här. Det känns orättvist mot ledamoten som alltid är här och sliter, medan den som borde vara här aldrig är här. Men det är trots allt så att är den som finns här. Jag ställer mig bakom alla våra reservationer men yrkar bifall endast till reservation 3. Jag vill säga jättetack till oss alla i utskottet för att vi har haft barnen för våra ögon. Vi har gjort vad vi kan. Vi kan tycka olika i andra frågor, men vi släpper allt annat. Här har vi verkligen haft de utsatta och maktlösa barnen för våra ögon. Jag tänker att alla utsatta barn behöver ansvarsfulla politiker, och jag tycker att vi tillsammans har visat på detta. Det har varit jätteviktigt och intressant, och jag är bara sorgsen över att vi har en regering som inte vill dela den enigheten. 15 (S) replik: Jag tar replik för att mitt namn nämndes; jag tänker på föräldrarätten, som är oerhört viktig när man tittar över vad som är barns bästa. Utifrån den lagstiftning som vi tittar över nu har jag i mina kontakter med fått signaler som går lite tvärsom. Jag säger inte att det är fel att vi tittar över den här lagstiftningen, för den behöver skärpas för barns bästa. Men det har blivit lite det omvända ute på en del socialkontor. Man vågar inte låta barnen ha umgänge med föräldrarna, eftersom man är rädd att göra fel utifrån kommande lagstiftning, fru talman. Gör vi rätt saker, alltså stärker barns rätt, baserat på de signaler som finns ute i kommunerna? Jag tror inte att det finns någon rädsla från regeringens sida om att stärka barns rätt gentemot föräldrar. Vi har också pratat om att se över , men den hör inte till vårt utskott. Givetvis är det också en fråga för regeringen att se över lagen eftersom föräldrarätten är stark. Utifrån den lagstiftning som rör ”Lilla hjärtat”, som vi har tittat på och som jag redogjort för i mitt anförande, kan man säga att om följt gällande lagstiftning hade man inte hamnat i den situationen. Placerande kommun har ett ansvar att följa upp och kontrollera enligt socialtjänstlagen och även att följa upp orosanmälningar. Hur ser ledamoten på att inte följde gällande lagstiftning när det gällde uppföljning av lex Lilla hjärtat, ? (TREDJE VICE TALMANNEN: Vi kommer ihåg vad som gäller för debatter i kammaren.) 16 (L) replik: Det är oftast jag som får veta att jag har gjort något fel, men än så länge har jag inte hunnit göra något misstag. Det du säger om är viktigt. Det ledamoten säger om är viktigt. Kommunen fick kännedom om att det fanns en oro för vad vårdnadshavarna utsatte barnet för. Det fanns fler signalsystem, och fler borde ha gjort orosanmälningar. Att då kommunen inte gjorde en ny insats är fruktansvärt. Men det intressanta är att du använder det som ett argument mot en ny lagstiftning. Om den lagstiftning som vi föreslår hade funnits, som Hagsgård har tagit fram, skulle ”Lilla hjärtat” aldrig ha återförts till sin familj. Du tycker att vi gamblar lite, att vi gissar på att föräldrar har förändrat sin förmåga. Vi tar hem barnet till föräldrarna, om vi inte som regeringen föreslår inrättar ett flyttförbud och skjuter upp flytten några månader. Därefter håller vi tummarna och undrar vad som händer , men det kan göras en uppföljning. Från min sida är det självklart att om man får kännedom om något, oavsett om det är efter det att beslutet har upphävts, ska man kunna fatta ett nytt beslut. Det råder inget tvivel om den saken. Men att använda detta som ett skäl i argumentationen mot ett eget rekvisit om att stärka barnets bästa, att aldrig tvinga ett barn som att behöva återföras till vårdnadshavare utifrån att det inte är det mest lämpliga för flickan, blir otroligt märkligt i min värld. Jag skulle gärna vilja följa med dig och träffa de oroliga socialsekreterarna. Den största oron för mig är alla de barn som är i behov av att inte behöva träffa en vårdnadshavare som utsätter dem på olika sätt. Det här är ett försvarstal som inte stämmer. Men skicka dem gärna till mig så kan jag prata om att lagstiftningen inte har några problem med att göra så. 17 (S) replik: Ledamoten spetsar till det lite grann. Min utgångspunkt är inte att spetsa till utan att ge en bild av att verkligheten kan se annorlunda ut. Jag vet att är engagerad och är ute i verkligheten. Jag betonar att det inte är en ursäkt att vi inte ska se över lagstiftningen. Jag sa i mitt tidigare replikskifte att vi från S har ställt oss bakom Hagsgårds utredning. Den har skickats ut på remiss, och vi är intresserade av remissvaren. Om remissvaren är positiva är vi givetvis beredda att gå vidare med utredningen. Både regeringen och S i utskottet har varit tydliga med detta. Missförstå mig inte, ledamot , men jag konstaterar att vi vill åt samma håll, lagstiftningen behöver ses över och vi behöver se över att personalen har kompetens att följa rådande lagstiftning. Det hade kunnat gå mycket bättre i om kommunen hade följt gällande lagstiftning. Men givetvis behöver lagstiftningen skärpas. 18 (L) replik: Jag kan berätta om fler fall som inte har lyckats med, och jag kan berätta om fall runt omkring i hela vårt land där man inte har lyckats med insatser. Det är inte vad jag försvarar, utan det jag försvarar är hur vi kan se till att lagstiftningen blir tydlig så att den underlättar för . I det fall som rörde hade förvaltningsrätten bedömt att kunde återföras till sin familj. Därför blir det märkligt för mig att ledamoten anger som skäl att det finns socialarbetare som är oroliga för att skydda barn. Den oron behöver de inte känna; det finns så otroligt många barn som är extremt oskyddade i vårt samhälle. Ledamoten tar upp att hanteringen beror på remissvaren. Jag har suttit tillsammans med juristerna på , och jag har gjort vad jag har kunnat göra för att statsrådet skulle vidta de åtgärder som krävdes innan utskottsinitiativet lades fram av . Men det fanns jurister som menade att förslaget är rättsosäkert, är fel och inte blir tydligt. Jag är övertygad om att det kommer att inkomma sådana remissvar. Det var samma sak när vi införde anti-agalagstiftningen i . Det var inte så att svenska folket jublade och tyckte att det var en bra idé, men man förändrade snabbt inställning. Där har vi politiker ett ansvar att vara en progressiv röst, och barnen är i behov av politiker som står på barnens sida. Oavsett vad som framkommer i remissvar eller inte skulle jag vara mer förvånad om hela har ställt sig på de utsatta barnens sida. Skiljelinjen går där. Det handlar om huruvida vi står på de utsatta barnens sida och vågar ifrågasätta vårdnadshavare som har gjort sina barn illa, eller om vi oroar oss för föräldrarnas integritet som en gång har valt att bete sig på ett sätt som har gjort att barnet tvingas att omhändertas. 19 (MP): När hjärtat brister bär inte alltid rösten, och jag vill därför be om ursäkt på förhand. När jag läste texten i om ”Lilla hjärtat” satt jag på ett fik i ett köpcentrum och matade min lika gamla dotter med lunch. Ett litet barn hade mist livet. Före det hade hon mist sin mamma inte bara en gång utan två gånger. Vem är en förälder? Vem är en mamma? ”Lilla hjärtats” första mamma, hon som födde, fick inte ha kvar omsorgen om sitt barn. Det bedömdes inte säkert att växa upp där, så ”Lilla hjärtat” fick en ny mamma, en ny familj, syskon, som älskade henne, som välkomnade henne med öppet hjärta. Den familjen miste hon också när myndigheter tillämpade ett otillräckligt regelverk på ett felaktigt sätt. Frågan vi behöver ställa oss i politiken, som lagstiftare, är hur vi ser på barnets relation till trygga vuxna, barnets rätt att vara kvar där barnet ser sina föräldrar. är lagstiftningen alltför fokuserad på de ursprungliga biologiska föräldrarnas rättigheter. Barnets bästa får inte tillräckligt rum. Vi i har slagits för att ska bli svensk lag. Det är den , och det förpliktar oss att skriva om alla de lagar som inte lever upp till – där barnets bästa inte är i centrum. Därför behöver vi gå vidare med det förslag som ska göra barnets bästa till ett självständigt rekvisit när man bedömer om ett barn ska tas från familjehemmet till de biologiska föräldrarna. Det är inte tillräckligt att bara se på föräldrarnas förmåga. När ett barn levt hela sitt liv i en annan familj och upplevt den som sin måste det barnets bästa alltid gå före de ursprungliga föräldrarnas, hur väl de än ställt om sina liv, tagit tag i sina problem och blivit trygga. Att slitas från sin familj är ett stort och ingripande beslut för ett barn när det gäller att ta barnet från de biologiska föräldrarna. För barnet är det ett lika stort beslut att slitas från den familj som är den enda barnet känner. Det förslag som regeringen har lagt fram tycker vi i är otillräckligt, men det är ändå några steg åt rätt håll. Man säger till exempel att man ska bedöma om det skett tillräckliga förändringar i de ursprungliga omständigheterna som ledde till omhändertagandet. Men vi är oroliga att man inte ser till helheten. Vi i tycker också att barnets rättigheter måste stärkas genom barnombud hela vägen. På det sättet finns det alltid en vuxen vars enda uppgift är att se till det enskilda barnets bästa och tala för det. Flera andra ledamöter har även talat om vikten och behovet av tillräckliga resurser för dem som går i främsta ledet och ska säkerställa att barn växer upp i en trygg miljö: våra socialsekreterare i . Vi vet att arbetsmiljön brister. Samvetsstressen är stor över att inte räcka till, att inte hinna med, att behöva välja mellan barn som riskerar livet och barn som riskerar att fara illa. Så ska vi inte ha det. Det finns inget dyrare än att spara på barn. Jag ställer mig naturligtvis bakom alla förslag i betänkandet, men för tids vinnande yrkar jag bifall endast till reservation 12 om barnombud. 20 (M) replik: Det var många och godhjärtade ord om barns bästa vi hörde från ledamoten . Man glömde att och stor del av processen som vi diskuterar faktiskt satt i regeringsställning. Vi saknade när det gällde att gå vidare med de här förslagen. När de lades fram var och Socialdemokraterna de enda partier som inte ville gå vidare med barnets bästa som ett eget rekvisit. Ska vi uppfatta anförande här som att har lämnat den här konstellationen och gått över till oss i de övriga sex partierna som enträget driver vidare att vi ska få en lagstiftning där barnet är ett eget rättsobjekt, ett subjekt? Ska vi uppfatta att den tystnad och det motstånd som vi tidigare mötte från har upphört? Kan vi nu när vi går vidare med utredning räkna med att finns med på den sida som kommer att driva de här frågorna framåt? 21 (MP) replik: När man sitter i regering arbetar man ju framför allt inom ramen för regeringen. Då arbetar man inte på samma sätt med olika tillkännagivanden från , utan det man vill att regeringen ska göra förhandlar man om i regeringen. Det här är en hjärtefråga för som vi har arbetat hårt för. Som framkommer av vår följdmotion vill vi att barnets bästa ska vara ett eget rekvisit. 22 (M) replik: Det kanske skedde massor av hårt arbete, men av det hördes faktiskt inte ett pip. Det sker ett oerhört viktigt arbete i . Det är det arbetet som vi nu har klarat av. Det är till och med så att i historia har tvingats tillsätta en egen utredare därför att regeringen inte har velat hörsamma vad sex av åtta partier vill. Sex av åtta partier, och där ingår alltså inte . Det är de fyra borgerliga partierna, och som har drivit det här framåt. Eftersom ledamoten säger att har arbetat så hårt för barnens bästa – även om det inte nådde utanför regeringens väggar – skulle det vara intressant att få veta for the record vad gjorde under sina regeringsår för att trycka på regeringen. Vi träffade statssekreterare, vi träffade statsrådet och vi träffade utredaren. Men det var fullständigt omöjligt att få till en utredning som såg över om barnet kunde bli ett eget rättsrekvisit. Det var nämligen inte rättssäkert, sa man. Menar ledamoten att hade den här uppfattningen när man satt i regeringen men inte kommunicerade den därför att man var ”inom ramen för regeringen”? Var det inte ett väldigt högt pris att betala att man då inte kunde göra utsatta barns situation bättre? 23 (MP) replik: Listan på åtgärder för att stärka barns rättigheter som har fått igenom i regeringsställning är lång, och den börjar med som svensk lag. Vi har också arbetat för barns självständiga rättigheter i förhållande till familjerätten på flera olika sätt, till exempel när det gäller barn som är utsatta för hedersförtryck. Vi har den otroligt viktiga lagen som gör att man kan fatta beslut ute i om att barn inte får föras utomlands om det finns misstankar om att barnen ska giftas bort eller bli utsatta för könsstympning. Det är på samma sätt som det vi diskuterar en fråga i spannet föräldrars rättigheter kontra barnets rättigheter, där barnets rättigheter har stärkts. En annan viktig fråga där vi nu har fått till en utredning handlar om vårdnads‑, boende- och umgängesfrågor i de familjer där det förekommit våld. är det en pappa som har misshandlat mamman och barnen. presenterade en utredning med titeln om våld är inget undantag. Den visar att domstolar bortser från våldet och skriver om våld till ”konflikter” och ”samarbetssvårigheter”. Jag har själv mött mammor som inte kan vara öppna med sina namn som berättar att pappor som är dömda för misshandel av barnen har fått ensam vårdnad om barnen. Det är en situation som är fruktansvärd. Detta för att nämna bara tre viktiga saker. 24 APHRAM (C): Det är nog nu – inte ett enda barn till! Inte ett enda barn till ska drabbas av samma fruktansvärda öde som ”Lilla hjärtat”. Inte en enda unge till ska behöva fara illa när samhället har bestämt att barnet ska placeras enligt LVU. har vi fått alltför många berättelser både i medierna och genom olika kontakter om barn som omhändertas och som sedan far väldigt illa. I situationer då exempelvis föräldraskapet brister och samhället beslutar att barnet ska omhändertas enligt LVU måste barnets bästa sättas i första rummet. måste vi få till en ändring. De lagändringar som debatteras och som sedan ska beslutas i denna kammare är en första del av en rad förändringar i socialtjänstlagen som behöver göras för att vi på riktigt ska stärka barnets perspektiv och barnets bästa. Men det är bara en början, för de förslag som ligger på bordet räcker inte. Lagförslaget håller inte måttet. Det är en viktig början, men de räcker inte. I förslagen till lagstiftning finns viktiga förändringar med, exempelvis att omhändertagandet inte får avslutas förrän de omständigheter som föranlett vården faktiskt har förändrats på riktigt och på ett varaktigt och genomgripande sätt. Men den viktigaste pusselbiten saknas, nämligen den att barnets bästa ska vara ett eget självständigt rekvisit i lagstiftningen. Vi vet att det är mer lagstiftning på väg fram genom den utredning som socialutskottet självt har tillsatt om barnets bästa som eget rekvisit. Denna utredning tillsattes eftersom en bred majoritet i utskottet på ett tidigt stadium upplevde att regeringens förslag till utredning inte skulle räcka. Regeringen ville helt enkelt inte utreda barnets bästa som ett eget rekvisit i lagstiftningen. Därför har vi haft två parallella utredningar igång: dels den som har utmynnat i de lagförslag som vi debatterar , dels den som utskottet självt tillsatte och som det finns en bred majoritet för. Det framstår för mig som mycket märkligt att regeringen inte hörsammade den breda majoritet som finns i riksdag för att utreda och lagstifta om barnets bästa som ett eget rekvisit. Man hade mycket väl kunnat lägga till de delarna i sin egen utredning och på så sätt skapat en mycket bra helhet. Visst är det bråttom, och vi har redan väntat på förändringar och nya lagförslag. Men med lite större lyhördhet, mod och finess från regeringens sida hade vi tillsammans kunnat skapa en bra helhet där vi på riktigt hade kunnat flytta fram barnets position som rättighetsbärare. Det är galet att , som härstammar , får väga så tungt i jämförelse med barnets bästa. Föräldrars rätt till sina barn övertrumfar nästan allt, och det är inte rimligt. Till exempel tas ingen hänsyn till hur barnet knutit an till sitt familjehem, som det kanske har varit placerat i sedan födseln eller . Bedömningen blir väldigt endimensionell när man bara tittar på och utgår från föräldrarnas situation och om de har bättrat sig eller inte. En prövning av barnets bästa skulle i högre utsträckning ta hänsyn till flera faktorer i barnets tillvaro och livssituation och skulle dessutom stärka barnets rätt till delaktighet och inflytande. Det skulle också innebära att barnets ställning stärks i beslut som rör barnets framtid och liv. Att regeringen inte ville gå vidare med dessa delar är för mig en gåta. Det är tydligt att det i utskottet finns ett enormt stort engagemang i frågan. Jag vill verkligen rikta ett varmt tack till mina kollegor i socialutskottet. Vi har i denna fråga satt barnets bästa i fokus och samarbetat för att komma framåt. Det är glädjande att vi därför, utöver den pågående utredningen om barnets bästa som eget rekvisit, kan presentera fyra tillkännagivanden som ytterligare skärper och förtydligar regeringens förslag. Det är tydligt att utskottet vill mer. ställer sig bakom samtliga tillkännagivanden, och vi är glada över att vi tillsammans har kunnat hitta en samsyn i att vi vill ha en ny LVU-lagstiftning, obligatoriska drogtester, tydligare bestämmelser om vad varaktiga förändringar är, längre uppföljning efter avslutad LVU-vård och barnets bästa som ett eget rekvisit. Om vi vill stärka barnrättsperspektivet på riktigt kan vi inte nöja oss med argument som att det är för svårt. Det får faktiskt vara svårt, för det handlar ju om våra barn. 25 (MP): Som jag inledde mitt första anförande med: vill man ha så mycket känslor med i politiken att man kan säga fel. Jag vill tacka , som efter vårt replikskifte sa att jag ju sa fel tidning. Det var ju och inte . Jag tycker att det var fint gjort av att ta det på det sättet, i stället för att göra en politisk poäng av det misstaget. Så kan det också gå till i politiken. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas .) betänkande 2021/22:JuU29 26 (M): Vi kommer att debattera justitieutskottets betänkande 29, om terrorism. Det är ett motionsbetänkande där motioner från allmänna motionstiden behandlas. Efter den här debatten kommer ytterligare två betänkanden som rör området terrorism att debatteras, med anledning av två propositioner från regeringen. Det handlar dels om ett nytt regelverk för kvalificerade säkerhetsärenden, dels om en samlad straffrättslig terrorismlagstiftning. Båda lagstiftningsprodukterna innehåller till stor del förslag som fanns med i den terroröverenskommelse mellan regeringen och oppositionen som kom till stånd . Utan att föregripa de kommande två debatterna kan jag konstatera att det är bra att regeringen efter många års utredning nu kommer tillbaka till med en ny lagstiftning, som stärker arbetet mot terrorism. Jag kan ändå konstatera att de som har gått sedan terroröverenskommelsen borde ha kunnat användas bättre. I flera fall är straffskalorna för denna typ av brottslighet för milda, även med de nya lagstiftningsprodukterna, och problemen med hur kvalificerade säkerhetshot ska hanteras kvarstår fortfarande delvis. Eftersom en lång rad motionsyrkanden som rör området terrorism behandlas i de två betänkanden som ska debatteras omfattar detta motionsbetänkande något färre motionsyrkanden än vad som annars skulle vara fallet. Det finns emellertid fortfarande flera intressanta frågor att ta upp även i denna debatt. Terrorism är ett fenomen som under historiens gång och på olika håll i världen har visat sig i många olika skepnader. har islamistiskt motiverad terrorism stått för ett stort antal terroristattentat världen över. Attentaten i , i kollektivtrafik 2005, i och på är några exempel på hur denna terrorism har drabbat västvärlden och också . Västvärlden har också under drabbats av flera uppmärksammade terroristdåd med högerextrem koppling, där dåden på Utøya och i är två fruktansvärda exempel.