prot · H909122 · 2022-06-01 00:00:00 — Inslaget av att allting ska vara frivilligt gör att man riskerar att många av dem som verkligen behöver den extra hjälpen i skolan i slutändan inte kommer att få den. 19 (S) replik: Vi har inte samma uppfattning när det gäller frivillighet kontra obligatorium, . För mig handlar det återigen om att skapa en miljö som är inkluderande. Jag tycker faktiskt att man i denna fråga måste ha mer tillit till personalen – till lärarna och till rektorerna – som faktiskt är där eleverna är . De har kontinuerliga samtal med eleven för att just det barnet, den unga personen, ska kunna nå resultat och nå sin fulla potential. Det är ett arbete som sker i kontinuitet, ständigt, i skolan. Detta är inte enkom en fråga som lovskola eller obligatorisk lovskola, obligatoriska studietimmar eller läxhjälp kan lösa, utan det är ett arbete som man gör i skolan. Det finns däremot något som är väldigt viktigt, , och som jag skulle vilja skicka med. Det handlar om mer resurser till skolan. Vi måste kunna arbeta med dessa elever kontinuerligt och ge mer tidiga insatser. Då måste också resurserna fördelas efter behov. Vi har snart en debatt här i kammaren som handlar om finansieringen av skolsystemet. Det handlar just om att säkerställa att resurserna går till de elever som behöver dem mest. Det gäller precis de elever som talar om här, fru talman. Där hoppas jag att Liberalerna faktiskt gör rätt och jobbar för att likvärdighet ska råda för alla. 20 NORIA MANOUCHI (M) replik: Tack, , för ditt anförande! Jag måste faktiskt ställa ett par frågor, för jag tycker att det är lite svårt att reda ut vad ledamoten själv tycker och kanske också vad Socialdemokraterna tycker angående läxhjälp och lovskola. Å ena sidan konstaterar ledamoten att det är en god insats – den är bra, och den behövs. Å andra sidan argumenterar ledamoten emot insatsen med stöd av diverse remissvar från skolaktörer som är anti lovskola och så vidare. är för lovskola, för läxhjälp och för extra studietid och för att det ska vara obligatoriskt när lärare och skolledning gör bedömningen att eleverna faktiskt har behov av extra hjälp och stöd. När behövde denna typ av stöd tyckte hon att det uppfattades som ett straff. När jag själv behövde den typen av stöd fick jag inget stöd. Jag hade dessutom klasskamrater eller skolkamrater vars föräldrar inte tyckte att de behövde gå i skolan över huvud taget. Barn i vårt samhälle har olika förutsättningar i skolan och med sig från hemmet. Jag tycker att det blir lite dåligt när Socialdemokraterna försöker mena väl med denna typ av insats som går att välja bort. Föräldrar till eleverna kan välja bort den, och eleverna själva kan tacka nej till den och i stället leka på gården eller springa ärenden åt äldre elever eller vad det nu kan vara. Jag tycker att vi gör eleverna en stor otjänst när vi inte ser till att säkerställa deras närvaro i skolan när de faktiskt behöver den. 21 (S) replik: Tack, Noria Manouchi, för dina frågor! Först och främst vill jag vara väldigt tydlig med att Socialdemokraterna naturligtvis står för denna reform och förändring när det gäller utökad tid i lovskola men också studietid, den så kallade läxhjälpsgarantin, som jag var inne på. I mitt anförande nämnde jag kritiken från och andra aktörer, precis som Noria Manouchi var inne på. De kan naturligtvis se att det är viktigt och väldigt bra med lovskola, men grundproblemet i skolan är att vi har ett finansieringssystem som gör att man inte kan säkerställa att alla behov tillgodoses för alla barn i alla skolor. Det är två helt olika saker. Och den delen bygger på att vi har ett finansieringssystem och en marknadsskola som gör att vi fördelar resurser till skolor och att kommuner måste överkompensera friskolor för saker som de inte gör, helt enkelt. Så dräneras resurser från den kommunala skolan och från de elever som kanske är i mest behov av de resurserna. Sedan kommer vi återigen till frågan om obligatorium. Syftet med detta är att vi ska bygga en verksamhet som gör att det känns inkluderande och motiverande att delta i den. Ett obligatorium löser inte det. Det ökar närvaron, men det ökar inte motivationen att tillgodogöra sig den kunskap som man har rätt till eller som man behöver för att kunna nå godkänt. Noria Manouchi är också inne på frågan som handlar om föräldrar, om att föräldrar och elever kan välja bort detta. Vi har helt olika uppfattningar när det kommer till vissa frågor som rör just läxhjälpen. införde något som hette läxrut. Då ställde man sig inte frågan: Hur säkerställer vi att föräldrar som har svag ekonomi kan köpa läxhjälp till sina barn? 22 NORIA MANOUCHI (M) replik: Socialdemokraterna står för denna typ av insats men tycker definitivt att den ska gå att välja bort. Det är alltså det som regeringen och Socialdemokraterna säger: Vi står för en insats, men ni elever som behöver den kan lika väl välja bort den. Jag tycker att det blir lite märkligt. Signalen ni sänder är egentligen att den inte alls behövs. Jag tycker också att det blir lite märkligt när man pratar om att vi måste lita på professionen, lärarna och skolledningen, som är bland barnen . De ska motivera eleverna till att delta i en verksamhet som de ska svara på frågor om att eleverna inte alls behöver delta i verksamheten. Borde vi inte i stället normalisera stödinsatser från en tidig ålder, alltså inte från årskurs 4 utan de facto från dag ett i svensk skola? Så gör man i . Vi har varit där, både du och jag. Vi har fått höra om hur de satsar på stödinsatser, specialpedagoger och extra timmar i skolan från en elev behöver det. Där är det fullständigt normalt. Det är inget stigmatiserande och inget konstigt. Det är ingen som hamnar utanför eller som avviker från gruppen på det sättet. Det är normalt att man får extra stöd när man behöver det. Varför väljer ni inte att göra den typ av insats som vi vet fungerar? Varför väljer ni i stället att göra detta lite halvdant och dessutom att göra så att det går att välja bort? Ni gör inte dessa elever en tjänst. Ni gör dem en otjänst när ni pekar på en elev och säger: Du behöver mer hjälp, men du väljer själv om du ska ta emot den eller inte. Det är barn vi pratar om. Vi i vuxenvärlden behöver ta ett ansvar och säga: Det barn som behöver hjälp ska få hjälp. Det ska inte kunna välja bort hjälp. 23 (S) replik: Noria Manouchi kan dribbla med ord, men det är som jag säger. Det finns ingen otydlighet i det: Vi är för lovskola, och vi är för läxhjälp eller extra studietid. Vi tror på den verksamheten, och vi tror att den är nödvändig. När ledamoten refererar till bland annat vill jag påminna om att vi ju har ett liknande system här i . Vi har infört någonting som heter läsa-räkna-skriva-garantin. Det var något som faktiskt inte alls var positiva till från början, i likhet med flera här i kammaren. Det gjorde vi för att vi tror på att sätta in resurser och insatser tidigt och att ha verktyg och en organisation som följer upp eleverna från dag ett när de börjar i skolan. Vi har ju ett ansvar att säkerställa att alla barn klarar sin skolgång. Den reformen införde vi. Ni var inte särskilt positiva till det från början, men nämner ni ingenting kring läsa-räkna-skriva-garantin. Till detta har vi infört ett likvärdighetsbidrag, något som också valde att inte rösta för i budgeten . I likvärdighetsbidraget finns resurser för tidiga insatser, fler lärare, mer personal i skolan och förstärkning av elevhälsan, skolkuratorer, specialpedagoger och speciallärare – jag kan nämna hur mycket som helst. Inget av det duger ändå. Om man frågar en moderat gör vi väldigt lite. Men de facto är det saker som har gjorts. Vi kommer att fortsätta att göra det medan konsekvent röstar emot frågor som rör likvärdighet och finansiering till alla barn. Man fokuserar i stället på friskolekoncernernas möjlighet till lönsamhet – ja, så är det! De problem vi har i skolan bygger på skolsegregation och ett utanförskap som främjas av att vi har ett system som ger vissa lönsamma elever bättre förutsättningar. Det är vad står för, fru talman. 24 (MP): Om du ska gissa hur det kommer att gå för ett barn i skolan, vad ska du titta på då? Jo, om du bara får veta en enda sak som kan avslöja hur det kommer att gå ska du fråga vilken utbildning barnets föräldrar har – inte vilka lärare eller vilken skola utan vilka föräldrar barnet har. Det säger något om svensk skola att det som spelar störst roll är vilka föräldrar du har. Det säger att skolan inte är jämlik och att klass går i arv. Så vill vi i inte ha det. Det spelar förstås roll, fru talman, om man har läxor eller inte. Det spelar roll om det finns en lugn vrå att läsa läxorna i där hemma eller om man inte alls får plats hemma förrän det är dags att sova. Det spelar roll om du läser läxorna med en mamma som själv är lärare eller om du läser dem med en pappa som inte ens har hunnit lära sig svenska. Det spelar roll om du är uppvuxen med läsning, med bokhyllor fulla av böcker och föräldrar som läser godnattsagor eller om ni inte har en lästradition flera generationer tillbaka. Vi vill ha en jämlik skola där hemförhållandena och föräldrarna spelar mindre roll. Därför var med och förändrade synen på det som kallas för läxhjälp. Vad är då det? Jag ska berätta en liten historia. Mitt första jobb var nämligen som just en sådan som hjälper barn med läxorna. Jag hjälpte bland annat som hade världens berättarförmåga men som stavade som en kratta. Hon var full av energi och hade svårt att sitta still. föräldrar hade råd att betala mig för att hjälpa henne med läxorna. Dessutom betalade staten halva min lön med rutavdrag, en reform som förstås gjorde att barn som fick mer hjälp att klara skolan men som ökade de redan alltför stora klyftorna. Därför tog vi bort statens stöd till rutavdrag till dem som hade råd att betala läxhjälp och såg till att det i stället gick till organisationer som hjälpte alla barn. tar vi ett steg till. säger vi att det här ska göras på alla skolor, likvärdigt, och ledas av skolans professioner. Det är ett litet steg mot mer jämlikhet. Löser det här skolans alla utmaningar och problem? Nej, knappast gör det det. Jag måste ändå säga att jag är väldigt glad över att flera av mina kollegor i den här debatten har haft fokus på det som spelar störst roll om vi ska se till att alla barn klarar skolan, det vill säga tidiga insatser. Vi i införde läsa-skriva-räkna-garantin som handlar om att redan innan barnet självt förstår att läsningen eller matematiken kan bli svår ta reda på vilka som behöver lite extra stöd och ge detta stöd innan självkänslan gått i kras och man satt etiketten ”misslyckad” på sig själv. Det är där vi måste skruva. Det är där vi måste satsa mycket mer. Andra kollegor i den här debatten har med brinnande entusiasm i stället velat detaljstyra hur lärarna ska undervisa barnen. Jag måste säga att jag är väldigt glad över att min lärare inte var . Jag hoppas att det inte är så skolpolitiken blir efter nästa val: att politiker ska sitta här och bestämma vilken slags läxor som lärarna ska administrera till eleverna. Där måste vi faktiskt hålla armlängds avstånd till våra professioner. Jag vill även säga någonting om lovskolan och mer tid för undervisning. Den utredning som ligger till grund för dagens betänkande visar att för en del elever kan de där extra veckorna göra väldigt stor skillnad – men inte för alla. Det är inte en magisk lösning, och det funkar inte på det sättet som några verkar tro, att bara man tvingar in folk i ett klassrum så kommer lärandet att ske. Det är mer komplext än så. Jag är väldigt glad över att regeringen har tagit till sig av den kritik som bland annat vi i har haft just mot att göra det obligatoriskt för eleverna. Däremot ska det såklart alltid vara obligatoriskt för dem som driver skola att ge elever det stöd som eleverna behöver. Mer tid är någonting som gör skillnad, och jag vill därför lyfta upp ytterligare några frågor där jag verkligen tycker att vi politiker ska lägga lite mer tid så att fler elever får en bättre skolgång. En sådan är fritis även för de barn vars föräldrar är arbetslösa. På fritis pratar barn mycket mer än vad de gör i klassrummet. I klassrummet sitter man mest tyst och lyssnar. Klassrummet är inte platsen där till exempel det svenska språket växer fram hos barn som inte talar svenska hemma. Men det kan det göra på fritis. Vi i tycker att även de barn vars föräldrar är arbetslösa ska ha rätt att vara där. Även de ska ha rätt till fritidshemmet och få del av fritidshemmets kompensatoriska uppdrag. Jag tycker att den utredning som ligger till grund för dagens betänkande ger ett starkt stöd för att det är en insats som skulle göra skillnad och ge eleverna mer tid att utvecklas inom ramen för skolan. Med det vill jag yrka bifall till propositionen. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under § 17.) § 8 Resursskolor och tilläggsbelopp för särskilt stöd betänkande 2021/22:UbU31 Resursskolor och tilläggsbelopp för särskilt stöd (prop. 2021/22:156) 25 (S): Här i ska skolan vara jämlik. Det har vi bestämt. Varenda elev ska efter förmåga nå så långt som det bara är möjligt. Därför ska också varenda unge ha det stöd som han eller hon behöver för att klara skolan. Förslagen vi debatterar syftar till att skapa tydligare regleringar och därigenom större likvärdighet för stödet som är riktat till några av de elever som har de allra mest omfattande behoven. Många elever behöver anpassningar eller stöd i sitt lärande eller sin utveckling för att klara skolan. Därför behöver det finnas en bred palett av åtgärder som skolor och huvudmän har möjlighet att använda för att möta sina elevers behov. Det gäller alltifrån de extra anpassningar som lärare med små medel klarar av inom ramen för ordinarie utrustning, lokaler och bemanning till mer ingripande åtgärder som anpassad studiegång, placering i särskild undervisningsgrupp eller i det som kallas resursskolor. handlar debatten om det sistnämnda. Den självklara utgångspunkten, fru talman, är fortfarande att stödinsatser ska ges i den skolenhet där eleven går, faktiskt inom ramen för den ordinarie undervisningsgruppen så långt som det bara är möjligt. För oss socialdemokrater är det viktigt att understryka att resursskolor inte får innebära någon generell segregering av elever i behov av särskilt stöd. Resursskolor har funnits i både fristående och form . Lagförslaget som vi debatterar innebär att vi inför begreppet resursskola i skollagen, definierat som skolenheter som avgränsar sitt elevunderlag till elever i behov av särskilt stöd. Det är möjligt för fristående skolor att avgränsa sin målgrupp på det sättet. Rättspraxis har visat att det också är lagligt för kommunala skolenheter att utformas på det sättet, men med det här lagförslaget regleras tydligare vad som gäller. Resursskolor är ofta små skolenheter med anpassade lokaler och små elevgrupper. De präglas av hög personaltäthet, specifik kompetens hos personalen och en långtgående anpassning av utbildningen efter elevernas behov. En placering vid en resursskola föreslås här regleras som ett särskilt stöd, men det kräver också att vårdnadshavarna ansöker om plats eller att vårdnadshavarna medger att rektor ansöker om plats åt eleven. Beslut om att ta emot en elev i resursskola ska alltid fattas med barnets bästa i åtanke. I processen ska alltså elevens egen uppfattning klarläggas i den mån det är möjligt, och elevens uppfattning ska också beaktas i enlighet med hur gammal och mogen eleven i fråga är. En placering i resursskola ska, som jag sa, alltid vara ett särskilt stöd. Alla elever som tas emot i resursskola ska därför också ha ett åtgärdsprogram. Den tillrättalagda miljön, det mindre sammanhanget och den höga personaltätheten utgör ett särskilt stöd i sig, men elever vid resursskolor kan också ha behov av ytterligare eller andra stödinsatser. Därför är det viktigt att åtgärdsprogrammet, precis som vanligt, och placeringen följs upp regelbundet och utvärderas. För att skapa en rimlig trygghet för elever och vårdnadshavare som har bytt till en resursskola ska en elev ha rätt att gå kvar i sin resursskola så länge stödbehovet kvarstår. Vårdnadshavare får visserligen ansöka om plats i en resursskola, och placeringen är således frivillig, men det är en professionell pedagogisk bedömning som ska ligga till grund för om eleven ska tas emot i resursskolan eller inte. I de fall det finns fler sökande än platser till en resursskola ska den elev som har det största behovet av det stöd som skolan erbjuder ges företräde. En sådan prioritering kan vara svår att göra och innebära svåra avvägningar, och därför ska härmed få uppdraget att ta fram vägledning om hur prioriteringarna ska göras. Eftersom placeringen är frivillig ska den inte kunna överklagas till , men ett beslut om att avsluta en placering ska kunna överklagas. Propositionen vi debatterar behandlar också förslag om resursskolors finansiering. Som finansieringen nu fungerar är de fristående resursskolorna helt beroende av att eleverna som går i dem har beslut om tilläggsbelopp från hemkommunen. Tilläggsbelopp får fristående huvudmän rätt till när de tar emot elever med ett så omfattande behov av stöd att det inte kan tillgodoses med bara det grundbelopp som friskolor får från elevernas hemkommuner. Bestämmelsen om tilläggsbelopp finns för att alla elever, även de som väljer friskolor, ska kunna få också omfattande stödbehov tillgodosedda. har besluten om tilläggsbelopp dock omgärdats av konflikter. Otydliga regler har gjort att tillämpningen skiljer sig åt mellan kommunerna, vilket har lett till rättsosäkerhet och olikvärdighet. Så kan vi inte ha det. Därför har regeringen lämnat två förslag som syftar till att lösa den uppkomna situationen, och debatterar vi det ena förslaget. Det andra kommer att debatteras i kammaren om . Regeringen har med nuvarande bestämmelser mandatet att komma med närmare regler om hur bidraget till fristående huvudmän ska beräknas. Förslaget i propositionen är helt enkelt att regeringen också får delegera till en myndighet att utfärda närmare föreskrifter om hur reglerna om tilläggsbelopp ska tillämpas. kan på ett mycket bättre sätt än förordningstext innehålla klargöranden och exempel som kan göra bedömningarna av elevers stödbehov och rätt till tilläggsbelopp mer rättvisa och mer likvärdiga. Jag nämnde att det var två förslag, och det andra förslaget debatteras , nämligen propositionen Ökad likvärdighet för skolhuvudmän. Den innehåller ett förslag om att kommunerna måste få fördela en del av skolpengen efter elevernas förutsättningar och behov – ett strukturbelopp. Det skulle sannolikt stärka resursskolornas finansiering, och förslaget har tagits emot positivt av flera berörda remissinstanser. Att döma av de följdmotioner som , har väckt på den propositionen ser den dock ut att falla i sin helhet. Det betyder att vi sannolikt inte får en reglering av strukturbelopp, och därmed försvinner en transparent och långsiktig förbättring av resursskolornas finansiering. Resursskolor kan vara en lösning för elever som har så omfattande behov av särskilt stöd att lärmiljön i deras ordinarie skolenhet inte kan tillrättaläggas för att möta deras behov. För oss socialdemokrater är det dock viktigt att understryka att resursskolor inte får innebära någon generell segregering av elever i behov av särskilt stöd. Den självklara utgångspunkten är fortfarande att stödinsatser ska ges i den skolenhet där eleven går inom ramen för den ordinarie undervisningsgruppen. När en av de mest ingripande åtgärderna ska vidtas är det också viktigt att bestämmelserna är tydliga så att de kan tillämpas på ett rättvist sätt. Därför yrkar jag bifall till reservation 1 och i övrigt till förslaget i betänkandet. 26 (SD): I teorin är det lätt att tycka att alla barn ska ha samma möjlighet att gå i en skola som ligger nära hemmet och att det är skolans ansvar att anpassa undervisningen så att den fungerar lika bra för alla. Barn är olika och har olika förutsättningar. Så har det alltid varit. Det ska skolan kunna hantera. Men i praktiken har skolan inte alltid den möjligheten. Om en förälder upplever att ens barn far illa eller inte mår bra i skolan behöver den föräldern ta ställning till vad som är bäst för just det barnet. Det finns oftast tre sätt att försöka åtgärda situationen, och samtliga alternativ har såklart både för- och nackdelar. För det första att försöka åtgärda situationen på plats genom att sätta in extra stöd i klassrummet, till exempel en elevassistent. För det andra att byta klass inom samma skola, antingen till en annan ordinarie klass eller till en resursklass. Eller för det tredje att byta skola, antingen till en annan ordinarie grundskola eller till en resursskola där lärarna har erfarenhet av barn med samma typ av svårigheter. Vad är då en resursskola? Jo, det är en term som kommunerna använder för de särskilda skolor som tar emot barn som av olika anledningar inte klarar av att studera i den ordinarie . Resursskolan följer samma läroplan som den ordinarie men tar större hänsyn till att alla barn är olika och har olika intressen och därför lär sig på olika sätt i olika takt. Det som oftast skiljer resursskolan från ordinarie grundskola är till exempel att klasserna är mindre, att pedagogiken är bättre anpassad efter individen och att personalen ofta har erfarenhet av barn med olika typer av funktionsvariationer. Barnen kan till exempel välja att läsa ett ämne i snabbare takt och få extralektioner i ett annat. I en del resursskolor har varje elev en av skolans lärare som handledare. Handledaren har till uppgift att stötta och inspirera barnet för att uppmuntra till maximala förutsättningar i skolarbetet. Det finns också resursskolor med fokus på barn med vissa diagnoser, till exempel barn med neuropsykiatriska funktionsnedsättningar, NPF, eller barn med autismspektrumtillstånd, AST. Resursskolan har uppstått i samband med insikten om att barn med dessa diagnoser inte har en begåvningsnedsättning och därför inte hör till grundsärskolan. Man ska dock inte blanda ihop resursskolan med de resursklasser som finns på ordinarie grundskolor, som ibland även kallas specialpedagogiska grupper eller särskilda undervisningsgrupper. Bland fördelarna med resursskolor finns att undervisningen kan anpassas tydligare efter barnens individuella behov, att lärarna har utbildning och erfarenhet av barn med särskilda behov och att barn träffar andra barn med liknande egenskaper och svårigheter, vilket främjar den sociala förmågan, skapar trygghet och minskar risken för trakasserier. Dessutom är resurserna oftast betydligt större per barn. Det kan dock även finnas nackdelar med resursskolor. De kan skapa ett utanförskap, till exempel om ett barn även enbart träffar kompisar från resursskolan och därför tappar kontakten med sina andra kompisar. Resursskolan kan ligga långt bort från hemmet, i värsta fall så långt bort att barnen inte ens kan sova hemma i veckorna. Dessutom kan svårighetsområden och destruktiva beteenden i vissa fall förstärkas om barn med samma sorts eller liknande svårigheter går i samma klass. Det vi debatterar här är regeringens förslag till ändringar i skollagen som syftar till att utveckla och tydliggöra förutsättningar för resursskolorna. Sammanfattningsvis innebär förslagen att kommunala resursskolor regleras i skollagen och att en kommun får begränsa utbildningen till elever som är i behov av särskilt stöd. Beslut om placering sker efter ansökan av vårdnadshavare eller rektor, och vid behov av ett urval ska de elever som har störst behov prioriteras. Placeringen ska regelbundet utvärderas, och en elev ska ha rätt att gå kvar så länge stödbehovet kvarstår. Det tydliggörs också i förslaget om ändringar i skollagen att såväl kommunala som fristående resursskolors verksamhet är en form av särskilt stöd och att huvudmannen ska ansvara för att bedöma om en elev är i behov av sådant särskilt stöd som resursskolan erbjuder.