prot · H909120 · 2022-05-30 00:00:00 — Den här lagstiftningen tar sikte på att ekonomiskt kompensera för de känslor av skam, förnedring och rädsla som ett offer drabbas av vid ett angrepp mot den personliga integriteten. anmäldes 9 240 våldtäkter, vilket var en ökning innan. Antalet sexuella ofredanden ökade 2021 jämfört med . Våldet runt oss blir allt grövre och eskalerar snabbt. Otryggheten breder ut sig i vårt land. I min hemstad är var tredje kvinna rädd för att gå ut i sitt eget bostadsområde . Den socialdemokratiska regeringen har helt tappat greppet om situationen. De är inte kapabla att fixa det de har ställt till med, och de har inte förmågan att göra bra igen. Vi är därför många som räknar ned de dryga som är kvar till valet. Med det sagt, fru ålderspresident, välkomnar förslag som stärker brottsoffers ställning och rätten till skadestånd. Regeringens mål är att kränkningsersättningen ska fördubblas. Även om vissa remissinstanser är tveksamma till att detta kommer att bli utfallet är intentionen såklart rätt. En ekonomisk kompensation är självklart aldrig tillräcklig för att helt gottgöra den kränkning någon utsatts för, men är en del i upprättelsen som är tänkt att bidra till att återupprätta offrets självkänsla. Att skadeståndets storlek också reflekterar hur samhället ser på brottet är viktigt. Regeringen föreslår också att fordringar som avser skadestånd på grund av brott ska få viss förtur vid löneutmätning hos kronofogden och att viss ersättning som någon får för att ha suttit frihetsberövad ska kunna utmätas om denne i sin tur har skulder till ett brottsoffer. Men som vanligt när det kommer till den här regeringens förslag är det inte tillräckligt. Man spacklar igen några hål i fasaden men låter grunden förfalla. För mig, och säkert för många fler, är det självklart att om någon som har en skuld till ett brottsoffer får in pengar ska dessa pengar användas till att betala av på skulden. Alla intäkter ska vara utmätbara. Man ska helt enkelt göra rätt för sig. Jag är glad att utskottet riktar ytterligare ett tillkännagivande till regeringen om att tillsätta en utredning med syftet att staten ska betala ut skadestånd till brottsoffer och sedan ansvara för indrivningen gentemot gärningspersonen. Det ska inte vara ett brottsoffers uppgift att själv gå igenom den långa och krångliga process det innebär att få de pengar man har rätt till. Regeringen har ett mål om 26 200 poliser till utgången av 2024. Det skulle innebära ungefär 244 poliser per 100 000 invånare. var siffran 205 poliser per 100 000 invånare. Vi är bland de sämsta i EU när det kommer till polistäthet. Statistik visar att polistätheten per 100 000 invånare till exempel i är 300, i 320 och i 360. Det är inte troligt att regeringen ens lyckas nå det målet. Det verkar inte heller vara så viktigt för regeringen vilken typ av poliser vi får eftersom man sänker kraven för att komma in på polisutbildningen. Regeringen har till och med avskaffat språkkravet. Det krävs alltså inte längre att man kan svenska språket för att jobba som polis i . För att fler lämpade ska vilja söka sig till polisyrket och också jobba kvar krävs, förutom rimliga löner och stöttning från politiken för att till fullo kunna utföra sitt uppdrag, även att vi gör jobbet attraktivt. Om någon spottar en busschaufför eller ett kassabiträde i ansiktet kan offret få ut en kränkningsersättning. Det är självklart. Några yrkesgrupper särbehandlas dock negativt. När det gäller bland annat poliser är det i lagens mening mer okej att spotta dem i ansiktet eller på andra sätt kränka dem. Så här kan vi inte ha det. Det finns ingen del av polisutbildningen där man övar på att bli kränkt. Man övar på att möta våld, och man är beredd på att möta våld. Men man ska inte som polis, ordningsvakt eller sjukvårdspersonal inom psykiatrin behöva tåla att bli kränkt. Därför måste rätten till kränkningsersättning vara lika för alla, oavsett yrkesgrupp. Sammanfattningsvis, fru ålderspresident: Ett höjt skadestånd för brottsoffer är något som vi väntat på . Den som blir utsatt för ett brott ska också få upprättelse. Men regeringens förslag lämnar kvar hål i lagstiftningen. Man fortsätter att behandla bland annat poliser annorlunda och hävdar att de ska tåla att bli kränkta mer än vi andra. Det borde vara tvärtom. Den som inte ens respekterar polisen har troligtvis inte heller så mycket respekt för de andra värderingar och normer som vi bygger vårt samhälle på. Vidare borde tillgångar som tillfaller någon som har en skuld användas för att betala av på skulden, framför allt om det finns ett brottsoffer som väntar på sin upprättelse. Att det inte är så är förbluffande. Dessutom: Våldtar man någon under tortyrliknande förhållanden i ska man inte kunna få ut i skadestånd. Det ska bara inte vara möjligt. Här lämnar regeringen walkover. Det finns inga förslag för att förhindra att detta sker igen. Jag vill slutligen säga att jag ser med tillförsikt på att den konservativa och handlingskraftiga regering som kan tillträda efter valet kommer att agera och kraftfullt för att vända trenden, täppa igen hålen i lagstiftningen och påbörja arbetet med att göra bra igen. Den nuvarande regeringen har uppenbart misslyckats. 68 (C): Den som blir utsatt för ett brott orsakas så gott som alltid ett lidande, en skada och en kränkning. Därför har brottsoffer rätt till ersättning, men då gäller det förstås att först kunna hitta den skyldige och döma den personen till ansvar. Men även i dessa fall, när en domstol slagit fast att den som begått gärningen ska betala skadestånd till offret, är det långt ifrån självklart att brottsoffret verkligen får några pengar. Det är en lång och snårig process som väntar den som fått rätt till ersättning. Och det är faktiskt den drabbade som måste se till att driva på i den processen – detta efter att brottsoffret redan genomgått en eller kanske ett par domstolsförhandlingar om fallet gått vidare från tingsrätt till hovrätt. Det är förhandlingar som ofta kan vara väldigt jobbiga och psykiskt påfrestande för en målsägande. När den delen äntligen är över tar alltså nästa process vid – den om att se till att få ut ersättning. Vi i tycker inte att det här är en rimlig ordning. Vi har därför föreslagit att det inte är brottsoffret, utan staten, som ska ta huvudansvaret för att driva in ersättningen till brottsoffer. Det är viktigt att den utsatte alltid kan räkna med att få den ersättning som denne har rätt till, alltså att ersättningen verkligen betalas ut. Om staten tar det ansvaret får sedan staten se till att driva in skulden från den dömde förövaren. Det är bra att så gott som alla partier här i tycker som vi, och det är välkommet att vi har ett tillkännagivande om detta som sju av åtta partier står bakom. I det lagförslag som vi nu ska anta här i ges bättre förutsättningar för ett brottsoffer att kräva ersättning i paritet med kränkningens art och varaktighet. Det är både bra och viktigt. Förhoppningsvis kommer det även att bidra till att i någon mån ge brottsoffret upprättelse när denne tillerkänns en summa som någorlunda motsvarar den skada som denne utsatts för. I propositionen Stärkt rätt till skadestånd för brottsoffer har regeringen satt upp ett antal kriterier som ska bedömas när det gäller hur allvarlig kränkningen är. Dessa är bland annat om handlingen haft förnedrande eller skändliga inslag, varit ägnad att framkalla allvarlig rädsla för liv eller hälsa eller riktat sig mot någon med särskilda svårigheter att värja sin personliga integritet Vi i har inte varit nöjda med de föreslagna kriterierna, utan vi har velat lägga till ytterligare ett par. Ett av dem är om kränkningen haft hatbrottsmotiv, något som förordat. Det andra är om skälet till kränkningen varit personens yrkesutövning. I en sådan grupp – de som kränkts när de utövat sitt yrke – ingår personer i särskild beredskap, som poliser, brandmän och ambulanspersonal. Vi anser förstås att även dessa yrkeskategorier ska omfattas av ett sådant kriterium. Eftersom vi i vill vidga begreppet yrkesutövning utöver de grupper som omfattas av begreppet särskild beredskap yrkar jag bifall till vår reservation 1. Slutligen kan jag konstatera att redan riktat färska tillkännagivanden till regeringen om ytterligare inskränkning av det så kallade utmätningsförbudet, alltså möjligheterna att utmäta en dömd gärningspersons tillgångar för att se till att brottsoffret får sina pengar. Det är något som ett par talare har varit inne på tidigare. Vi förväntar oss att regeringen precis som i detta ärende gör verklighet av riksdagsbeslutet. 69 (KD): Rättvisa handlar om det rätta handlandet i relation till våra medmänniskor. Rättvisa är ett grundvärde, som i en samhällsgemenskap förutsätter en balans mellan alla människors intressen, rättigheter och skyldigheter. Denna rättvisebalans rubbas när någon begår ett brott och handlar orätt. Det är då det offentligas uppgift att skipa rättvisa och att återställa balansen så långt det är möjligt. Det är en väsentlig skillnad mellan att vara ett brottsoffer och att vara drabbad av exempelvis en olyckshändelse eller naturkatastrof. Brottsoffret är berättigat till upprättelse. Detta erhålls bland annat genom att gärningsmannen tar sitt straff och sonar sitt brott. Samhället ska återställa en rättvisa när en orättvisa har blivit begången. Hela rättsväsendet ska genomsyras av ett tydligt brottsofferperspektiv där brottsdrabbade får ökad uppmärksamhet. Detta innebär ett respektfullt och korrekt bemötande från de aktörer som kommer i kontakt med brottsoffret samt upprättelse genom att rättsväsendet gör sitt yttersta för att klargöra skuldfrågan, utdöma rättvisa straff och se till att skadestånd betalas ut. Bemötandet av brottsoffer är dock fortfarande i flera avseenden än bristfälligt. Den drabbade möter ifrågasättande, upplever sig fastna i byråkrati och får inte alltid rätt stöd. Den som har tilldömts ett skadestånd i domstol kan inte räkna med att få beloppet utbetalt. välkomnar därför regeringens förslag men anser att ytterligare åtgärder behövs. För att värna brottsoffret krävs en förändrad ordning för hur utdömda skadestånd betalas ut. Den nuvarande ordningen innebär att brottsoffret själv måste kräva in det utdömda skadeståndsbeloppet av gärningsmannen. Brottsoffret får hjälp av kronofogden, men det kan också sluta med att brottsoffret själv behöver vända sig till sitt försäkringsbolag eller ansöka om brottsskadeersättning hos . Det är ett förfarande som är krävande och tar , speciellt när gärningsmannen inte samarbetar. Vi kristdemokrater anser att det inte är rimligt att brottsoffret själv ska tvingas ägna både tid och kraft åt att kräva in sitt skadestånd. Det är en process som är förenad med obehag för brottsoffret, som återigen måste förklara sig och vädja till den person som åsamkat skada från första början. Dessutom är det en process som inte ens garanterar att brottsoffret faktiskt får den ersättning som utdömts. Om vi vill göra verklighet av propositionens syfte att stärka brottsoffers rätt till skadestånd och möjligheten att få ut sådan ersättning måste denna börda i stället läggas på staten. föreslår därför att skadeståndsreglerna ska ändras så att staten betalar ut skadestånd direkt till brottsoffret efter en lagakraftvunnen dom. Det blir sedan staten som i sin tur får kräva in pengarna i stället för att denna börda läggs på brottsoffret. På så sätt kan vi värna brottsoffret och förkorta vägen fram till skadeståndsutbetalningen. Genom de lagförslag som civilutskottet tidigare i betänkandet ställt sig bakom utvidgas brottsoffers rätt till skadestånd och möjligheten att få ersättning. Detta är positivt. Men för att stärka brottsoffers ställning krävs det att samtliga led i ersättningssystemet fungerar. Även det sista ledet i detta system, utbetalningen av ersättningen, måste fungera på ett effektivt sätt. Vi konstaterar att den nuvarande ordningen för utbetalning av skadestånd innebär att ett brottsoffer kan behöva göra flera ansökningar hos olika instanser för att få ut den ersättning som han eller hon har rätt till enligt domstolens avgörande. Det är inte rimligt att brottsoffer måste lägga ned tid och kraft på att göra sin självklara rätt gällande. Som redovisats tidigare riktade , på justitieutskottets förslag, ett tillkännagivande till regeringen om effektivare hantering av ersättning till brottsoffer. Men har något hänt ? Svaret är nej. Tillkännagivandet innebar att regeringen borde ha inlett en utredning av en ordning där staten går in och förskotterar det ersättningsbelopp som fastställs av domstolen i samband med att domen vinner laga kraft. , som yttrat sig även i detta ärende, anser att regeringen bör tillsätta en utredning. Det är också detta som en majoritet – utom, som nämnts, Socialdemokraterna – ställer sig bakom även i civilutskottet. Regeringens svar är att man tittar på frågan och att den kommer att hanteras i lämplig tid. Det är verkligen hög tid att hantera frågan . I tillkännagivandet understryks att det är dags att säkerställa att brottsoffer får sina rättmätiga ersättningar. Därför tillstyrker jag det tillkännagivande som finns i betänkandet. Alla skadestånd som tillkommer gäldenärer ska kunna utmätas. I flera uppmärksammade fall har gärningsmän som begått grova brott själva fått skadestånd som inte har kunnat utmätas. Regeringens proposition åtgärdar detta till viss del men inte i tillräcklig omfattning. Vi menar att den som begått ett brott måste prioritera att betala sin skuld till samhället, både genom påföljder och genom skadestånd. Att en gärningsman själv blir utsatt för falskt åtal eller ärekränkning är ingen tröst för vare sig brottsoffer eller efterlevande. De har en kompromisslös rätt till skadestånd. föreslår därför att alla skadestånd ska kunna utmätas till förmån för brottsoffer och deras efterlevande. Mot denna bakgrund yrkar jag bifall till reservation 5. Det är också viktigt att stärka kränkningsersättningen för yrkesgrupper med särskild beredskap, vilket också ingår i betänkandet. Detta ärende visar vikten av att lyfta fram brottsoffret vad gäller både bemötande, skydd och upprättelse i vårt land. Dagens tillkännagivande visar att det finns en majoritet i riksdag som vill gå längre än propositionen gör . Det är dags att regeringen lyssnar till detta budskap genom praktisk handling och inte bara väntar tills lämpligt tillfälle ges. Därmed vill jag avsluta med att säga att vi stöder det tillkännagivande som gjorts i utskottshanteringen och motioner och reservationer i detta betänkande. Men jag väljer som sagt att endast yrka bifall till reservation 5. 70 (V): Det här är första gången jag deltar i en debatt med civilutskottet, och jag tackar så mycket för det. Jag inser att det är bra att dra lärdomar från olika utskott så att man inte står och säger saker om till exempel antagningen till polisutbildningen som uppenbart inte stämmer. Man behöver fortfarande kunna svenska språket för att komma in på polisutbildningen. Men den absolut viktigaste lärdom jag har fått med mig från justitieutskottet är att placera ansvaret för ett brott där det hör hemma. Det är då brottsoffret kan få sin upprättelse. Ansvaret för en brottslig handling ska placeras på gärningsmannen så att den personen får ta ansvar för brottet – inte den som har drabbats av brottet och är brottsoffer. En annan sak är att brottsoffret ska få ekonomisk kompensation av staten för det som personen har blivit utsatt för. Det har länge varit en något bökig process för brottsoffer, som kan innebära både obehag, jobbig och komplicerad administration och ganska många oklarheter. Jag har själv varit brottsoffer två gånger och ansökt om just detta skadestånd. Det var tingsrättens målnummer som skulle fyllas i. Det skulle vara rätt datum och rätt tingsrätt – formulär som man kan tycka ska vara mycket lättare att fylla i än . Man ska också kolla upp sin försäkring – om den kan gå in och uppfylla kraven – innan man kan ansöka om detta. Det är inte en superenkel process. Ofta är brottsoffret också i en ganska skör situation. Alla partier är överens om att detta ska bli lättare – alla utom regeringspartiet . I tillämpas en modell där ansökan om brottsskadeersättning sänds direkt till motsvarigheten till . Myndigheten gör sedan en bedömning av huruvida brottet har skett och om det i så fall ska göras en utbetalning direkt till brottsoffret. Sedan är det myndigheten, staten, som driver in skadeståndet från gärningspersonen. Detta är ett system som är extremt mycket bättre för brottsoffret och som fungerar precis så som anser att det ska fungera . Regeringen föreslår nu en lagändring för att utvidga brottsoffrets rätt till skadestånd och möjligheten att få ut ersättning. Det övergripande syftet med lagändringen är att stärka brottsoffrets ställning och minska skadeverkan av brott. Detta är bra, och stöder propositionen. Ett annat förslag som inte behandlas i detta betänkande men som jag ändå tycker är rimligt att lyfta och som borde bli verklighet – man kan väl skicka in det också till regeringspartiet , som ändå ska behandla så otroligt många tillkännagivanden – är att brottsoffret borde få behålla sitt målsägandebiträde, för att målsägandebiträdet ska kunna vara med i arbetet för att få rätt till skadestånd från förövaren och/eller försäkringsbolaget eller brottskadeersättningen. Det handlar om att vi förlänger målsägandebiträdets förordnande till dess att brottsoffret har fått sin ersättning. En liknande ändring gjordes för barn som har bevittnat brott. Barnets särskilda företrädare vid brottet får ett förlängt förordnande så att företrädaren också kan få ansvar för att skadestånd eller brottsskadeersättning kommer barnet till del. Den ändringen borde kunna göras här och och skulle vara välkommen för alla de brottsoffer som är drabbade av brott och har rätt till brottsofferskadeståndet. Vi ser fram emot att regeringen fortsätter att arbeta med tillkännagivandet, som nästan alla riksdagspartier står bakom. Jag yrkar bifall till förslaget i betänkandet. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas .) § 13 Hittegods i kollektivtrafiken betänkande 2021/22:CU21 Hittegods i kollektivtrafiken (prop. 2021/22:218) Tjänstgörande ålderspresidenten konstaterade att ingen talare var anmäld. (Beslut skulle fattas .) § 14 Effektivare verktyg i utsökningsförfarandet betänkande 2021/22:CU23 Effektivare verktyg i utsökningsförfarandet (prop. 2021/22:197) 71 (SD): Jag vill börja med att yrka bifall till reservationen. Vi ska nu debattera civilutskottets betänkande CU23 Effektivare verktyg i utsökningsförfarandet. Regeringens proposition handlar om nya åtgärder för att hjälpa att driva in skulder. Syftet med förslagen är att öka effektiviteten och snabba på handläggningen. Det ska bland annat bli tydligare att kronofogden får göra de utredningar som är befogade vid indrivning. Gäldenärens och tredje mans skyldigheter att lämna upplysningar i mål om utmätning ska skärpas. Och polisen ska få bättre möjligheter att genomföra utmätning på distans när de hittar egendom i sin verksamhet. Dessa förslag ligger i linje med politik om att utmätningssystemet ska bli mer effektivt, och de möter även upp de tillkännagivanden som lämnat till regeringen om just polisens möjlighet att beslagta dyra klockor, bilar eller smycken som de påträffar hos gängkriminella eller andra som de vet har skulder. Dessa lagändringar är därför välkomna, och de ska börja gälla . Det är dock vår mening, fru ålderspresident, att mer kan göras för att säkerställa att allt som kan utmätas verkligen utmäts. finns det till exempel en praxis hos kronofogden som säger att man inte utmäter fordon med ett värde , detta då det anses för dyrt att hämta och förvara fordonet i förhållande till det värde som man kan få ut vid en eventuell försäljning. Det är därför fritt fram för en skuldsatt person att äga både bilar och andra tillgångar trots att det sitter en person eller ett företag i andra änden och väntar på sina pengar. Detta kan naturligtvis provocera borgenären, som ser att gäldenären kan fortsätta ungefär som vanligt då incitamenten för att göra rätt för sig inte är tillräckligt starka. I , som exempel, har man ett helt annat tillvägagångssätt. Där ges befogenheter att hämta allt av värde hos gäldenären om denne inte betalar, och för att täcka kostnaderna höjs skulden. Detta innebär att utmätningsförfarandet också, förutom att fungera avskräckande, har effekten att den skuldsatte gör allt den kan för att betala sin skuld, vilket borde vara målet för all indrivning. Även om det sker viss samverkan mellan myndigheter är möjligheten för informationsutbyte såväl inom som mellan myndigheter begränsad, vilket kan leda till att tillgångar som borde utmätas i stället göms undan. Ett exempel på när detta skett är fallet med en kriminell 29-årig man från , som och framåt fick in på sitt bankkonto, trots att han officiellt haft i inkomst. var han registrerad hos Kronofogden för skulder på nästan . Först när polisen utredde mannen för nya brott framgick det att han hade haft dessa tillgångar. måste man alltså fortfarande manuellt begära ut information från var och en av de cirka 160 banker och finansinstitut som finns för att ta reda på om en gäldenär har tillgångar, och då redovisas bara en ögonblicksbild av vad som finns just där och då. Någon automatisk bevakning görs inte. Men i vårt grannland kan kronofogden i stället i realtid titta in på konton och ta pengar, något som borde vara självklart även här. själv kallar det nuvarande systemet för rena , och det är uppenbart att myndigheten inte har de verktyg som man vill ha för att man så effektivt som möjligt ska kunna utföra sitt uppdrag. Det kommer man tyvärr inte heller att få med det lagförslag som regeringen nu har lagt fram. Samma sak gäller när någon har löneutmätning eller skuldsanering och får en löneförhöjning. Det upptäcks inte automatiskt, utan det åligger gäldenären att upplysa om de förändrade förhållandena. bör därför ges befogenhet att bevaka gäldenärers personnummer hos andra myndigheter, till exempel , och hos banker för att direkt kunna upptäcka utmätningsbara tillgångar. Att man ska göra rätt för sig är en grundläggande värdering i vårt svenska samhälle och något som vi måste värna. Den som har en skuld ska ges incitament att så snabbt som möjligt betala tillbaka. Här har regeringen inte gjort tillräckligt. Det är mening att den regering som tillträder – förhoppningsvis en konservativ och mycket handlingskraftig regering – ska återkomma till med förslag som ytterligare effektiviserar utsökningsförfarandet. 72 (S): debatterar vi alltså civilutskottets betänkande CU23 Effektivare verktyg i utsökningsförfarandet. Det är positivt att det är ett näst intill enigt utskott som ställer sig bakom samtliga förslag från regeringen här. Det är förändringar i utsökningsbalken som vi hanterar. Dessa lagförslag innebär bland annat att ramarna för tillgångsutredningar tydliggörs genom att det anges att myndigheten får vidta de utredningsåtgärder som anses befogade. Det innebär att det införs en skärpning av gäldenärers och tredje mäns, till exempel banktjänstemän, skyldigheter att lämna upplysningar i mål om utmätning. Upplysningar som har betydelse för tillgångsutredningen ska lämnas inom den tid som själv anger. Detta låter kanske en aning tekniskt. Men det är en av alla de stenar som och vår regering vill vända på för att bryta den organiserade brottsligheten. Det är avgörande för samhällsutvecklingen, men det handlar också om att minska enskildas lidande. De förslag som jag har redogjort för kan ge polisen effektiva och efterfrågade verktyg att tillsammans med bekämpa den organiserade brottslighet som vi ser i vårt land. Det handlar om att gå direkt på pengarna och det så kallade bling som också bidrar till nyrekrytering när det gäller gängkriminalitet. Det är inte en obeprövad metod. Polisen och har tillsammans genomfört samverkanssatsningar bland annat i , som ligger i .