prot · H909134 · 2022-06-20 00:00:00 — Men i den här kammare sitter också en riksdagsledamot för som har röstat nej till att protestera mot abortförbud i ett konkret fall, där en tonåring, ett barn, blivit våldtagen och gravid. Där sa din kollega i nej till aborträtten. 32 (KD) replik: För är jämställdhet på papper viktigare än familjernas valfrihet. Vi är nog överens om att vi tycker olika där. Det är väl bra så. Om jag inte helt misstar mig vill väl fortfarande ha medborgarlön i någon form. Då kan man väl göra vad man vill – . Då kan man vara hemma eller inte hemma, jobba eller inte jobba. Hej och hå, nu kör vi. Sedan gäller det abortfrågan. Det är inte sant att man röstade emot på det sättet i . Det blev en stor fråga av det – jag inser det. Men man kan gå till botten med detta. Frågar man säger han: Detta har jag aldrig haft för avsikt att göra. Han tycker att abortfrågan är en nationell fråga. Den ska inte avgöras på EU-nivå. Jag tror att de flesta av oss delar den uppfattningen. Om man tycker att det ska vara en EU-fråga ska vi vara väldigt rädda för att , med flera länder plötsligt skulle kunna få majoritet och vi då skulle försämra svensk abortlagstiftning i vårt land. Det tror jag inte ens att skulle tycka vore bra. Hur kan det vara så svårt att förstå att valfrihet för familjer inte är motsatsen till jämställdhet utan snarare kanske en förutsättning för det? Jag är ibland trött på politiker som anklagar andra för att inte vara för jämställdhet – för att man inte tycker lika i exakt alla frågor. Man drar upp saker som man egentligen vet är fel. Jag är lite besviken på det, måste jag säga. 33 (MP) replik: driver faktiskt inte frågan om medborgarlön. Och har inte bara en gång utan röstat nej, inte till att EU ska bestämma över aborträtten utan till att EU ska säga att det är fel att förbjuda våldtagna barn att få tillgång till lagliga och säkra aborter. Varje anständig politiker borde i varje sammanhang vara beredd att protestera mot det. Varför lyfter jag upp detta? Jo, därför att vi debatterar en viktig jämställdhetspolitisk reform. säger att de är för jämställdhet, men när det kommer till kritan röstar de emot det som leder till jämställdhet. De säger att de är för aborträtten, men när det kommer till kritan har de företrädare som engagerat sig mot aborträtten. Det är viktigt att vara tydlig här, för det hjälper faktiskt inte att man säger att man vill ha jämställdhet om man sedan röstar för en politik som leder till motsatsen. Det är det som händer i verkligheten som är det intressanta. Den här politiken, som vi behandlar , är politik för ökad jämställdhet. Det är politik för att utrikesfödda kvinnor ska få bättre möjligheter att komma in på arbetsmarknaden. Det är politik för att barn till de pappor som ännu inte haft några pappamånader i högre utsträckning ska få bygga en nära relation till sina pappor från början. Det är politik för jämställdhet. Det driver är motsatsen. Det är passivitet i förhållande till de orättvisor som finns och i förhållande till att vi har en ojämställd arbetsmarknad och ett ojämställt uttag av det obetalda hem- och omsorgsarbetet. Det är motsatsen till feminism. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas .) § 6 Stärkt rätt till personlig assistans vid behov av egenvård betänkande 2021/22:SoU35 Stärkt rätt till personlig assistans vid behov av egenvård (prop. 2021/22:244) 34 (M): Jag vill börja med att yrka bifall till reservation nummer 4 om barnets bästa. Min och utgångspunkt när vi utformar vår politik är alltid att individen och människan ska vara i centrum. Det gäller såklart också LSS och personlig assistans, där det är synnerligen viktigt att ha denna utgångspunkt. Det innebär att lagar och regelverk utformas så att de som behöver stödet allra mest ska få det. Det har sagts tidigare av oss moderater i denna talarstolen, och det tål att upprepas. Det finns stora behov av, men också möjligheter, att utveckla den frihetsreform som LSS är. Vi moderater tror att det kommer att krävas ett helhetstänk, där alla delar behövs för att få ihop ett långsiktigt stabilt och hållbart regelverk. Det gäller lagar, finansiering, rättssäkerhet och ett enhetligt statligt huvudmannaskap. Det handlar om att ytterligare stärka kvalitet och kontinuitet och att säkra mångfald och valfrihet samt regelbunden tillsyn och uppföljning. Allt detta måste fungera och hänga ihop. I det betänkande som vi nu debatterar behandlas regeringens proposition Stärkt rätt till personlig assistans vid behov av egenvård. En ny lag om egenvård och ändringar och tillägg i befintliga lagar föreslås träda i kraft . Jag skulle kanske inte säga att denna väldigt korta lag, med sex paragrafer, står för det helhetstänk som jag pratade om och som vi moderater vill se när det gäller LSS. Men vi är inte emot förslagen i sak. Vi tror bara att det behövs ett större helhetsgrepp. Det är också något som Lagrådet har pekat på. De säger att lagen har ett tämligen begränsat innehåll. Så till förslagen. Begreppet egenvård ska definieras i lag. Enligt förslaget ska det också införas ett nytt grundläggande behov i LSS. Om man har löpande behov under större delen av dygnet och ett medicinskt tillstånd som innebär att det finns fara för ens eget liv eller för ens hälsa ska man få hjälp. Det känns kanske lite okonkret när man pratar om det, men det ges ett konkret exempel. Det kan till exempel finnas risk för skada vid ett epilepsianfall. Hjälp ska enligt förslaget anses som grundläggande behov oavsett hjälpens karaktär. Det behöver alltså inte vara integritetsnära, vilket är bra. Åtgärder som är direkt nödvändiga för att sådant stöd ska kunna ges ska också grunda rätt till personlig assistans för andra personliga behov. Vidare föreslås en bestämmelse i hälso- och sjukvårdslagen om hälso- och sjukvårdens skyldigheter när vård enligt lagen ges till personer som har stora och varaktiga funktionsnedsättningar. Vi moderater har följdmotionerat. Jag vill lyfta två av våra förslag. Det första är yrkande 2 i vår följdmotion. Där har vi moderater föreslagit att det ska tas fram ett förslag som syftar till att stärka individens rätt att få sin överklagan prövad inom rimlig tid och betydligt mer skyndsamt än . Ojämlikheterna när det gäller förvaltningsrätten måste bort. Vet ni att det är stor skillnad? Den kortaste , när det gäller förvaltningsrätten, är . Den längsta väntetiden är . Det är ganska stor skillnad, och även är . Det är viktigt att dessa processer sker skyndsamt, för ofta är det faktiskt så att man har rätt till hjälpen och assistansen – oavsett om det är den statliga assistansersättningen eller den kommunalt beviljade. Det är viktigt att detta görs skyndsamt. Vårt andra förslag är yrkande 3 i vår följdmotion, som jag gärna vill lyfta. Det är kanske inte helt oväntat att jag gärna vill lyfta barnets bästa, som vi moderater har kämpat i denna talarstol och utanför. Men vi vill också införa detta vad gäller egenvårdsbedömningarna. Barnperspektivet är viktigt. Att anamma barnperspektivet handlar om attityder, kunskap och arbetssätt. Det speglar faktiskt synen på barn som fullvärdiga medborgare, som ska bemötas med respekt i alla sammanhang. Vi anser att regeringen ska ge i uppdrag att tydliggöra barnets bästa i samband med beslut om egenvårdsbedömningar. Vi delar inte regeringens bedömning att det inte behövs någon särskild bestämmelse, utan vi tror att den behövs även i fråga om personlig assistans och egenvård. Min hemmaregion, , pekade i remissrundan på vikten av att av regeringen ges i uppdrag att ta fram kunskapsstöd och vägledning just vad gäller de gränsdragningar som kan uppstå mellan personlig assistans, egenvård och hälso- och sjukvård. Regeringen har sagt att man ska göra det, dock inte när. vill påpeka att detta bör göras skyndsamt. är min tid ute, men jag vill ändå passa på att avslutningsvis, så här i den sista debatten , önska talmannen och alla i kammaren en glad sommar. Mina politiska kollegor önskar jag av lite ledighet innan vi laddar upp för en intensiv valrörelse där vi säkert kommer att mötas i debatter och på gator och torg. Vi vet inte hur konstellationen i socialutskottet ser ut efter valet, men en sak är säker: Det är inte den här församlingen som kommer att samlas på samma sätt. Jag vill därför passa på att tacka alla kollegor från alla politiska partier. Tack för ett riktigt gott samarbete, och glad sommar! 35 (SD): gör vi ännu en förbättring vad gäller den personliga assistansen. Det är bra! Det har under den här mandatperioden visat sig vara väldigt värdefullt att ha en stark opposition som verkligen driver på för att få till förändringar. Det är jag glad för. Det har länge höjts röster om att det finns ett behov av att klarlägga vad begreppet egenvård egentligen innebär och innefattar, och införs alltså en definition av egenvård och ett bemyndigande för regeringen, eller den myndighet som regeringen bestämmer, att meddela föreskrifter om skyldigheter för hälso- och sjukvårdspersonalen inför, vid och efter en bedömning av egenvård. Förslaget vi debatterar innehåller också ett nytt grundläggande behov i lagen om LSS som avser stöd som den enskilde behöver löpande under större delen av dygnet på grund av ett medicinskt tillstånd som innebär att det finns fara för personens liv eller att det annars finns en överhängande och allvarlig risk för hans eller hennes fysiska hälsa. Enligt förslaget ska det också införas en bestämmelse i hälso- och sjukvårdslagen om hälso- och sjukvårdens skyldigheter när vård enligt lagen ges till personer som har stora och varaktiga funktionsnedsättningar. Enligt bestämmelsen ska det då särskilt övervägas om vården kan ges på ett sådant sätt att det bidrar till att den enskilde får möjlighet att delta i samhällslivet och kan leva ett liv som andra. Dessa lagändringar föreslås träda i kraft . Förslaget innebär också att det ska införas en lag om egenvård. Med egenvård menar man här en hälso- och sjukvårdsåtgärd som behandlande hälso- och sjukvårdspersonal har bedömt att en patient kan utföra själv eller med hjälp av någon annan. Med hälso- och sjukvårdsåtgärd menar man en åtgärd för att medicinskt förebygga, utreda eller behandla sjukdomar eller skador. I detta sammanhang omfattar hälso- och sjukvårdspersonal den som har legitimation inom yrket eller enligt förordnande har fått motsvarande behörighet. Det är bra att begreppen förtydligas men också att det införs bestämmelser gällande hälso- och sjukvårdens skyldigheter. Därför har vi valt att ställa oss bakom förslagen. När assistansberättigade vårdas på sjukhus är huvudregeln att de inte kan få assistansersättning, enligt vägledning, om det inte finns särskilda skäl. Här menar vi att det nya grundläggande behovet alltid bör utgöra ett sådant särskilt skäl. Det blir betydande konsekvenser för den enskilde om man inte beviljas assistansersättning vid sjukhusvistelse. Vi vet redan att sjukvårdspersonalen är hårt överbelastad. Man har alltför många patienter och alldeles för mycket att göra, och då finns det inte tid till att exempelvis hjälpa till med måltider, toalettbesök, förflyttningar eller andra behov som är tidskrävande. Det handlar om att ha en assistans där assistenten använder sin kunskap för att motivera brukaren att göra saker – att äta, klä på sig, förflytta sig med mera. Assistansersättning vid sjukhusvistelse är en viktig fråga för oss sverigedemokrater, och vi har drivit den väldigt . Därför menar vi att regeringen ska se över frågan om rätten till personlig assistens vid sjukhusvistelse. Låt var och en använda sin profession på bästa sätt! Låt därför assistenten fortsätta att vara en hjälpande, motiverande kraft som skapar kontinuitet och trygghet, och överlåt sjukvården till sjukvårdspersonalen. Det finns många aspekter att lyfta när det gäller assistans vid sjukhusvistelse såväl ur den enskildes som anhörigas perspektiv och inte minst ur ett arbetsgivarperspektiv. Jag tänker dock inte orda mer om det, utan jag vill yrka bifall till reservation 3, som lyfter upp just det här med sjukhusvistelse. Däremot kan jag tydligt konstatera att det även i denna proposition från regeringen saknas förslag om uppföljning och utvärdering. Jag menar att varje förslag och varje lagändring alltid ska komma med en plan på hur man ska följa upp och utvärdera. Det här är komplicerade frågor som måste följas upp för att säkerställa att vi inte, trots att vi har goda intentioner, i stället försvårar eller exkluderar. Vi debatterade den andra delen av den stärkta assistansen. Där förnekade sig inte regeringen, utan man valde att rösta emot ett förslag om uppföljning och utvärdering. Det tycker jag är anmärkningsvärt. Min tid börjar rinna ut, och jag tänkte så här i mandatdebattens sista debatt passa på att tacka utskottskansliet för ett fantastiskt arbete men också utskottets ledamöter för ett gott samarbete. Jag vill kanske framför allt tacka den starka oppositionen för att vi gemensamt har kunnat driva på och tvinga fram förbättringar på så många områden, inte minst när det kommer till LSS och den personliga assistansen. Jag vill önska en trevlig sommar till allihop, och det gäller såklart också talmannen med medarbetare. 36 (V): debatterades betänkandet Stärkt rätt till personlig assistans – grundläggande behov för personer som har en psykisk funktionsnedsättning och ökad rättssäkerhet för barn. ska vi debattera ett betänkande som hänger samman med förra veckans, nämligen Stärkt rätt till personlig assistans vid behov av egenvård. Båda dessa betänkanden är nämligen följder av propositioner från regeringen som har kommit som resultat av en utredning som tillsattes , Stärkt rätt till personlig assistans – Ökad rättssäkerhet för barn, fler grundläggande behov och tryggare sjukvårdande insatser. Det tas flera viktiga steg i dessa propositioner, fru talman. Men som jag sa även är inget så gott att det inte kan bli ännu bättre. hade flera förslag till förbättringar och stod bakom flera tillkännagivanden i det förra betänkandet, och vi har även motionerat på en enskild del i dagens betänkande. Att det införs ett nytt grundläggande behov kring vissa medicinska tillstånd i LSS är ett sådant viktigt steg. LSS och insatsen personlig assistans är en frihetsreform som ger många människor möjlighet att leva ett självständigt liv och att delta i samhället fullt ut på egna villkor. Införandet av personlig assistans var ett väldigt viktigt steg mot jämlikhet som har förbättrat livskvaliteten påtagligt för många människor i . Men har tillämpningen av lagstiftningen förändrats i kombination med att politiska viljeriktningar om att dämpa kostnaderna fått kraftigt genomslag. Följden har blivit att tusentals människor har förlorat hela eller delar av sin assistans. För att verkligen ge alla rätt att leva ett liv på lika villkor med utgångspunkt från våra individuella behov bör LSS återupprättas som en rättighetslagstiftning som styrs av behov och garanterar våra grundläggande rättigheter. Regeringen föreslår i sin proposition bland annat att stöd som den enskilde behöver löpande under större delen av dygnet på grund av ett medicinskt tillstånd som innebär att det finns fara för den enskildes liv eller att det annars finns en överhängande eller allvarlig risk för att hans eller hennes fysiska hälsa ska bli ett grundläggande behov enligt lagen om stöd och service till vissa funktionshindrade. Vi oroar oss över att formuleringen ”fara för den enskildes liv eller att det annars finns en överhängande eller allvarlig risk” ger utrymme för en mycket restriktiv tolkning av vem som får rätt till stöd som den enskilde behöver löpande under större delar av dygnet. Vissa av remissinstanserna, exempelvis God Assistans, anser att just rekvisitet allvarlig risk för liv eller hälsa helt bör tas bort och att det är tillräckligt att det av lagtexten framgår att det krävs långvarig medicinsk problematik. Delaktighet, Handlingskraft, Rörelsefrihet, DHR, anför att många rekvisit som den sökande ska uppfylla visar hur svårt det kommer att vara i praktiken att få assistans beviljad. Även Vårdföretagarna efterlyser större tydlighet kring de begrepp som används för att förebygga en alltför insnävad tillämpning. lyfter även upp risken att ordet allvarlig eventuellt kan komma att leda till för stora begränsningar i praxis. Detta riskerar att leda till en lagstiftning som inkluderar färre personer än vad ett rättighetsperspektiv rättfärdigar. tycker därför inte att det stämmer överens med grundintentionerna i LSS eller hur vi anser att lagen ska utvecklas och moderniseras. Lagstiftningens ändamål ska inte vara att begränsa kostnader utan snarare att ge människor rätt att leva ett liv som andra med delaktighet, egenmakt och självbestämmande oavsett funktionalitet. Därför, fru talman, yrkar jag bifall till reservation 1, som vi har tillsammans med , om att justera formuleringen så att den blir mindre snäv. , fru talman! ställde jag mig i den här talarstolen. håller jag mitt sista anförande. Då var jag nervös, benen darrade. Det gör de inte lika mycket längre. Men jag är fortfarande lika stolt och ödmjuk inför att få stå här. Jag vill därför passa på att tacka alla ledamöterna i socialutskottet för den tid vi har fått ha tillsammans, och jag vill även passa på att tacka talmanspresidiet och alla medarbetarna. Det har varit inget mindre än en ära. 37 (KD): Så här under sista dagar för den här mandatperioden är jag glad över att vi återigen får möjlighet att debattera den personliga assistansen. Att rädda assistansen har varit en av mina absolut mest prioriterade frågor som riksdagsledamot och som talesperson för funktionshindersfrågorna. När jag började sätta mig in i assistansfrågan för fyra blev jag närmast chockad. Jag kunde inte i min vildaste fantasi förstå att en stor andel människor med omfattande funktionsnedsättning – i dagens – inte får det stöd de behöver för att ens klara det mest grundläggande i vardagen. Jag hade i min enfald tagit för givet att välfärdslandet skulle säkerställa att skyddsnätet är som starkast för dem som har de största behoven. För har ju LSS – frihetsreformen och rättighetslagen som ska ge människor med vissa funktionsnedsättningar en möjlighet att leva ett liv som andra. Jag förutsatte att som välfärdsland skulle säkerställa att lagen efterlevdes. Jag förutsatte också att levde upp till våra åtaganden utifrån om rättigheter för personer med funktionsnedsättning. Men så fel jag hade. Jag blev riktigt illa berörd när jag förstod att rätten till assistans hade urholkats under Socialdemokraternas ledning. Jag tänker särskilt på en mamma och en pappa som beskrev för mig att de kände en trygghet när de läste på hemsida om allt stöd som fanns för personer med funktionsnedsättning och för deras familjer. De kände sig trygga med att allt skulle ordna sig. När livet hade ställt sig på sin yttersta spets skulle välfärden ge dem allt stöd de behövde för att deras lilla flicka, trots allt, skulle kunna leva ett gott liv. Men snart började familjens kamp mot myndigheterna. De fina texterna på hemsida visade sig vara tomma ord – för deras lilla flicka föddes . Det var precis vid den tid som statsminister , då i sin roll som finansminister, uttalade att det krävdes besparingar inom den personliga assistansen och inom sjukförsäkringen för att klara kostnaderna som var kopplade till det då stora flyktingmottagandet. S-MP-regeringen följde upp uttalande med ett regleringsbrev till med direktivet att bryta utvecklingen av antalet timmar inom assistansen. Myndigheten i sin tur agerade genom att börja tolka gamla domar , 2012 och 2015 mycket mer restriktivt än de hade gjort tidigare. Avslagsbesluten började öka kraftigt i antal. Drygt 2 500 personer med omfattande funktionsnedsättning har förlorat sin rätt till assistans . Ännu fler skulle ha drabbats om inte omprövningsstoppet hade kommit 2018. Men det har också blivit väldigt svårt att få assistans beviljad första gången man ansöker om den. Den lilla flickan drabbades hårt av den strikta rättspraxisen. Hon fick ingen statlig assistans, trots att det måste vara uppenbart för varje människa som mötte flickan att hon har omfattande behov av hjälp och stöd dygnet runt – och att det kommer att vara så under hela hennes liv. Pappan beskrev att det var som att han ramlade ned i ett svart hål när han insåg att skyddsnätet brast. Han beskrev hur det kändes som att deras familj var helt exkluderad från samhället och från välfärden. Föräldrarna var rädda och oroliga . Efter mötet med den här familjen och många andra som var drabbade bestämde jag mig för att vara deras röst här i . I min roll som talesperson bestämde jag mig för att göra mitt yttersta för att återupprätta rätten till assistans. Nedskärningarna inom assistansen hade gått så långt att andning och sondmatning inte längre räknades som ett grundläggande behov. fick vi kristdemokrater med oss en majoritet här i på att detta måste rättas till. Men när S-MP-regeringen tillsammans med sina samarbetspartier inom januariöverenskommelsen, och Liberalerna, sedan presenterade lagförslaget kring andning och sondmatning innehöll det stora brister som riskerade att försämra rätten för människor som hade behov av annat stöd än just andning och sondmatning. Tack och lov lyckades vi kristdemokrater efter mycket påtryckningar förmå regeringen att dra tillbaka förslaget. Till slut återkom regeringen med ett bättre lagförslag. När jag träffade föräldrarna till den lilla flickan berättade de att de kamp äntligen hade fått rätt till assistans, tack vare lagändringen om andning och sondmatning. Det var som att träffa helt nya människor. Tack vare assistansen kan hela familjen nu leva i frihet och trygghet utan stress och oro. Deras verklighetsberättelse visar hur livsviktigt det är att rädda rätten till assistans. Men det krävs mycket mer än att rädda andning och sondmatning för att assistansen i sin helhet ska bli bra. Att staten blir ensam huvudman är en viktig del. Jag är därför glad över att vi kristdemokrater tillsammans med och har lyckats samla stöd för detta. Socialdemokraterna stretar emot och uttrycker ofta att de vill ha ett kommunalt ansvar för assistansen. Det vore förödande om det skulle bli verklighet. Var i landet du bor och kommunens budget ska inte avgöra rätten till assistans. Jag är stolt över att vi kristdemokrater har lyckats hålla assistansdebatten levande under hela mandatperioden. Vi har fortsatt att lägga fram konkreta förslag, fått stöd för dem i och för att ha ställt socialministern till svars här i kammaren för den akuta situation som många människor med funktionsnedsättning och deras familjer lever under . På något sätt har nog detta säkert bidragit till att regeringen nu så här har presenterat två propositioner som syftar till att stärka rätten till assistans. Men under debatten här i kammaren tvingades jag dessvärre uttrycka min oro över att regeringen återigen har slarvat med detaljerna. Jag menar att lagförslagen kring föräldraavdraget och stödet till personer med psykisk funktionsnedsättning innehåller luckor som riskerar att människor återigen kommer att bli utan tillräckligt med assistans. När det gäller propositionen angående egenvård, som vi debatterar här , måste jag dock för en gångs skull ge regeringen beröm. Jag är visserligen glad över att Liberalerna uppmärksammade oss på bristerna när det gäller sjukhusvistelse och behovet av att stärka rätten till assistans där, och jag vill yrka bifall till reservation nummer 3. Men i övrigt tycker jag att lagförslaget riktigt bra. En bra proposition gör dock ingen sommar, fru talman. Socialdemokraternas politik har en direkt koppling till att nedskärningarna tog fart 2016. Trots det är de inte villiga att genomföra den lagändring som skulle rätta till grunden till att det blev så väldigt fel. Vi kristdemokrater lyckades få stöd av en majoritet i för vårt förslag om att alla hjälpmoment för samtliga grundläggande behov ska ge rätt till assistans.