prot · H909122 · 2022-06-01 00:00:00 — Jag kommer att återkomma och säga några korta om några av dessa yrkanden från . Det är bara att konstatera att förslaget till riksbankslag, trots sin stora omfattning och trots den mycket noggranna genomgången av olika aspekter av verksamhet, inte ruckar på eller egentligen ifrågasätter grunderna för penningpolitikens utformning och hantering. Det har inte heller varit på tapeten eftersom vissa juridiska och politiska utgångspunkter gällande det som handlar om penningpolitikens autonomi eller självständighet, som det kallas – alltså dess formaliserade särkoppling från andra delar av den ekonomiska politiken – har tagits för givna. Detta gör att en debatt som den vi har lätt hamnar vid sidan om den ekonomisk-politiska debatten, trots att penningpolitiken – frågor som rör inflation och hanteringen av dess effekter – är aktuella och viktiga för hushållen och samhällsekonomin. Man kan säga att vi här, i likhet med hur det är gällande många andra aspekter av den ekonomiska politiken i , lever med teorier och föreställningar som vann en dominerande ställning i etablerade kretsar . Det är dock inte fråga om vilka tankespöken som helst utan om sådana som är tungt kodifierade och institutionaliserade – när det gäller och penningpolitiken ända in i EU-traktat och svenska grundlagar. Jag tänker på idén om att denna del av politiken ska anses stå över eller utanför andra politiska överväganden och styras av andra regler och faktiskt också av andra mål. Det här är något som påverkar också de mer explicit politiska beslutsfattare som kan och ska ställas till svars för politikens utformning, inklusive deras vilja att delta i en allmän debatt om de här frågorna. saknar verktygen för att agera i de frågor som grundläggande påverkar deras måluppfyllelse i flera avseenden. Detta är något som har aktualiserats inte minst genom läget på bostadsmarknaden. Det har helt enkelt funnits ett behov av en offensiv bostadspolitik för att minska de systemiska problemen med prisinflation där snarare än av något som går att fixa med justering av reporäntan. Det här är något som i allra högsta grad är väsentligt – det är som sagt mer aktuellt – att kunna diskutera politiskt. då oftast har behövt konstatera att inflationen har legat under målnivån ser vi nu kraftiga prishöjningar på ett antal viktiga områden och som resultat av detta en diskussion om åtstramningar – om det nu ska vara genom finanspolitiken eller penningpolitiken. Detta understryker verkligen problemen med att närma sig frågan om inflationen på ett enkelspårigt sätt, relaterat till målnivåer i något sammansatt index – det som för del är en lagreglerad uppgift. Vi står ju inför en situation där olika politiska handlingsalternativ – som alltid, egentligen – kan få vitt skilda effekter på olika grupper i samhället, som prisnivåerna i sig slår väldigt olika på det sättet. Medan vi länge har haft en inflation i tillgångspriser – till exempel när det gäller bostäder och aktier – ser vi prisökningar som gör att de med små marginaler kan drabbas väldigt hårt genom den basala konsumtionen, som gäller sådant som mat och värme. Då är det, skulle jag säga, smått dysfunktionellt när vi har två grenar av den ekonomiska politiken som inte är tänkta att behöva agera samstämmigt. Den ena grenen – penningpolitiken – styrs av en lagreglerad målformulering, och vi är tänkta att låtsas att denna står utanför politiska överväganden av det här slaget. Med detta sagt, fru talman, kan jag konstatera att mycket av det som har gjorts i riksbanksutredningen och i arbetet med att ta fram propositionen, som vi alltså inte ska rösta om utan vilandeförklara, är intressant och ett gott hantverk. Flera av de – i och för sig ganska marginella – förändringar som föreslås tydliggör regelverket runt organisation och arbete. Det står i sammanfattningen av förslaget att det tydliggörs att inom ramen för penningpolitiken ska ta realekonomiska hänsyn och att det skapas förutsättningar för en demokratisk förankring av preciseringen av prisstabilitetsmålet. Även om det nog är överdrivet att säga att detta är stora förändringar är det något som är går i positiv riktning. De motionsyrkanden som har lämnats in med anledning av propositionen kommer det alltså inte att röstas om i kammaren . Jag tänkte likväl säga några ord om förslag. Vi vill att riksbankslagen ska kompletteras med ett sysselsättningsmål och att detta mål inte ska vara underordnat inflationsmålet. I förslaget till ny riksbankslag finns det visserligen skrivningar om att ta hänsyn till realekonomiska faktorer, omtalade i termer av balanserad utveckling gällande tillväxt och sysselsättning, vilket i sin tur kan sägas vara en kodifiering av egen tolkning av uppdraget. Det står helt klart att detta ska ske, som det heter, utan att åsidosätta prisstabilitetsmålet, vilket är en anpassning till själva formuleringarna i angående penningpolitik och centralbanker. Det borde vara enkelt att konstatera att inflationsmålet, som infördes , inte har varit framgångsrikt i flera viktiga avseenden. Som jag var inne på har inflationen – både KPI och underliggande inflation – trendmässigt understigit det uppsatta målet på . Detta är naturligtvis inte det enda skälet till att arbetslösheten i har varit parkerad på väsentligt högre nivåer efter den nya ekonomiska politik som kom på plats efter 90-talskrisen, men det är tämligen tydligt att detta är en del av problemet. Om realräntorna blir högre än vad konjunkturläget och de realekonomiska förutsättningarna motiverar får det negativa effekter på sysselsättningen. menar att detta är ett tungt vägande skäl till att riksbankslagen borde kompletteras med en explicit realekonomisk målvariabel, lämpligen ett sysselsättningsmål. Ett sådant dualt mål för penningpolitiken föreslogs för övrigt även av LO i deras remissvar på betänkande. Regeringen menar i propositionen att detta skulle strida mot unionsrätten. Men utan att öppna upp för en generaldiskussion om på det här området kan jag, i linje med det som representant anförde i sin reservation i , konstatera att har haft kvar en lagstiftning som kommissionen menar strider mot , eftersom inte har infört euron som valuta och inte heller har anpassat lagstiftningen till ett sådant införande. Eftersom det, som väl är, inte tycks finnas en majoritet i för att vi i ens på ska gå med fullt ut i EMU är det en rimlig bedömning att inte heller behöver anpassa sig till det mål för penningpolitiken och den beslutsordning för målet som gäller i ECBS, alltså det europeiska centralbankssystemet, och EMU. Detta är sålunda ett beslut som borde ligga i våra egna händer, och det vore värdefullt både principiellt och i praxis om den svenska utnyttjade och prövade detta utrymme. Detta är alltså vad föreslår i sin följdmotion till propositionen. Jag vill också helt kort nämna att föreslår att ska ha initiativrätt och bestämma de mer precisa målen för penningpolitiken, inklusive det realekonomiska mål som jag nämnde tidigare. I förslaget till ny riksbankslag finns visserligen formuleringen att preciseringen av målet ska förankras i demokratisk ordning, men det är som ska ha exklusiv initiativrätt att precisera prisstabilitetsmålet. Detta är en demokratiskt märklig ordning, och även i detta fall borde agera för att utnyttja en förvisso snävt tilltagen juridiskt slingringsmån under . Jag hoppas att dessa och liknande frågeställningar kan få åtminstone något utrymme i den allmänna debatten fram till det att förslaget till ny riksbankslag ska behandlas av under nästa . 41 (L): Det är ett historiskt beslut som ska ta och efter nästa , nämligen beslut om en ny riksbankslag. Den lag vi har , med en centralbank som står oberoende från politiskt inflytande, har tjänat väldigt väl. Detta har varit en viktig del i den ekonomiska resa som vårt land har gjort från att vara ett höginflationsland till att vara ett låginflationsland och från att vara ett land där människor fick allt mindre i plånboken och reallönerna gröptes ur till att de senaste 15–20åren ha upplevt rejäla reallöneökningar. Där har finanspolitiken spelat en stor roll, med de viktiga skattesänkningar som alliansregeringen genomförde 2006–2014, som har inneburit att vanligt folk som jobbar får mer i plånboken. Men det har också varit så att penningpolitiken har spelat en viktig roll genom att ge stabila förutsättningar. har den också gett arbetsmarknadens parter rimliga förutsättningar att sluta löneavtal på den svenska arbetsmarknaden. Det är viktigt för svenska folket att vi har en ordning där står fri från politiskt inflytande. Det är viktigt därför att svenska folket ska kunna förtjäna och förvänta sig trygghet, stabilitet och förutsägbarhet. Det är viktigt för att arbetstagare, den som äger en bostad eller den som lever i ska känna trygghet kring att de regler som finns gäller och att det finns stabila ekonomiska förutsättningar. Positiva – alltså ökade – reallöner och stabila priser är viktiga delar för att människor ska känna den tryggheten. Därför är det viktigt att även fortsättningsvis har ett inflationsmål. För Liberalernas del har det varit viktigt att säga nej till alla de inspel som har kommit om att ska ta andra hänsyn, till exempel till arbetslöshet eller andra aspekter, som hade kunnat innebära att inte hade kunnat stå upp för inflationsmålet. Detta innebär att finanspolitiken och blir den centrala arenan för att se till att arbetsmarknaden fungerar bättre och för att trycka tillbaka arbetslösheten. Det ansvaret kan och ska inte fullt ut läggas på , utan ska ha rollen att se till att vi har stabila priser i vårt land. har präglats av ett antal ekonomiska kriser. Finanskrisen –2009 och senast coronakrisen – covidpandemin – har visat vikten av att våra centralbanker, såsom den svenska , har muskler att agera vid kriser och har flexibilitet att agera så att marknaderna fungerar när krisen är som djupast och allvarligast. De finansiella marknaderna är viktiga för att vanligt folk ska kunna se att ekonomin flyter på, för att betalningar ska fungera som vanligt och för att det inte ska skapas osäkerhet och kris på marknaderna som vanligt folk drabbas av och får ta konsekvenserna av. Därför är det viktigt att den finansiella stabiliteten finns och att centralbankerna har flexibilitet och muskler att agera när det är kristider. Det mandatet ges fortsättningsvis till genom den överenskommelse som ligger på bord. Sammanfattningsvis tycker Liberalerna att det här är en bra väg framåt för och för den svenska ekonomiska politiken. Vi säkerställer en oberoende centralbank, en oberoende riksbank. Vi säkerställer att inflationsmålet står vid handen, så att vi har stabila och förutsägbara priser. Det är viktigt att människor ska kunna ha bra reallöner och känna stabilitet. Vi ger de muskler och den flexibilitet att agera vid ekonomiska kriser som är viktiga för att kriserna inte ska fortplanta sig, ge massarbetslöshet och bli stora. Därmed yrkar jag bifall till förslaget i betänkandet. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under § 17.) § 10 under coronapandemin 2020 betänkande 2021/22:KU23 under coronapandemin 2020 (framst. 2021/22:RS6) 42 (S): levde och verkade varje medborgare under förhållanden som, får man nog säga, ingen nu levande person tidigare upplevt i fråga om restriktioner för liv och hälsa. Den pandemi som smittspridningen av covid-19 gav upphov till och som fortfarande till viss del gäckar mänskligheten på olika sätt ställde samhälls- och vardagsliv inför en rad utmaningar. Restriktioner och rekommendationer för att undvika trängsel, folksamlingar, möten och sammankomster påverkade var och en i vardagen. Det var också den digitala mötestekniken, som förvisso varit ett redskap länge, slog igenom på bred front. Hur kan jag begära ordet? Det var kanske återkommande fraser i ensamheten framför datorskärmen för många. Det politiska arbetet påverkades på många olika sätt. Lagstiftningsarbetet anpassades så mycket det gick för att motverka smittspridning. Sammantaget kan sägas att demokratin och det parlamentariska arbetet hanterades och gick att genomföra även under de extraordinära förutsättningar som rådde. har behandlat en framställning från riksdagsstyrelsen som handlar om den uppföljning som gjort. Kommittén har bestått av en grupp med ledamöter från samtliga partier. Den har följt upp och arbete under coronapandemin med i huvudsak 2020 som riktmärke. Det är resultatet av detta arbete som denna redogörelse behandlar. Kommittén har lämnat en rad förslag på sådant som man anser att och bör överväga inför kommande kriser i fredstid. Jag yrkar bifall till förslag, som innebär att vi lägger riksdagsstyrelsens framställning om coronakommittés uppföljning till handlingarna, det vill säga avslutar ärendet. Inga följdmotioner har väckts med anledning av framställningen. Jag vill dock redogöra för en del av de överväganden som utskottet gjort. Förslagen från kommittén har varit föremål för ingående resonemang i , där följande kan lyftas fram: Kommittén anser att det bör övervägas att införa en ramreglering för arbete i kris. Regleringen skulle kunna innehålla bestämmelser om beslut på distans och hur en delegation som kan agera under vissa extraordinära omständigheter skulle kunna skapas. ser dock med stor tveksamhet på en ordning med rättsligt bindande regler som innebär att många av ledamöterna formellt blir utestängda från att delta i hela eller delar av riksdagsarbetet vid kriser i fredstid. Den enskilda ledamotens situation och roll är här viktig att lyfta fram. Även om det är partierna som går till val och bygger upp vår parlamentarism har var och en av alla 349 ledamöter ett lika viktigt mandat att företräda sina väljare genom. Kommittén anser också att det kan finnas skäl att överväga hur mer systematiskt kan följa upp bemyndiganden till regeringen, det vill säga hur det fungerat då gett regeringen rätt att införa vissa regler i samhället. En sådan uppföljning kan, som KU ser det, göras på olika sätt, exempelvis inom ramen för KU:s granskningar av regeringen och i utskottens arbete med uppföljning och utvärdering. Utöver dessa exempel har redovisat ytterligare överväganden som också behandlats av KU. När utskottet tagit ställning till övervägandena har utgångspunkten varit i vilken utsträckning förutsättningarna för ledamöter att utföra sitt uppdrag på bästa sätt skulle öka som man behåller respekten för statsrättsliga funktioner. Det var ett antal åtgärder som genomfördes . Som exempel kan nämnas att partier kom överens om att ändra arbetssätt så att endast 55 ledamöter skulle medverka under omröstningarna i kammaren, detta för att undvika smittspridning. Det inrättades också en krisledningsorganisation för att samordna arbetet med att säkerställa stödet till den parlamentariska processen och hindra smittspridning på både kort och lång sikt. Förvaltningen beslutade vidare att ställa in ett stort antal planerade externa och interna aktiviteter och att stänga eller begränsa öppettiderna för många av förvaltningens servicefunktioner. Det vidtogs även åtgärder främst inom it-området för att öka förutsättningarna för möten på distans. ändrades också riksdagsordningen så att det numera är möjligt för ledamöter att under vissa förutsättningar delta på distans vid sammanträden i utskotten. För just del handlade det i huvudsak om att anpassa lokalen för att kunna genomföra det granskningsarbete som av en rad anledningar inte ansågs lämpligt att hantera digitalt. Det gällde inte minst vikten av att kunna föra längre och ingående resonemang öga mot öga över samma bord. Den uppföljning som kommittén har gjort av arbetet under coronapandemin är viktig och beskriver på ett värdefullt sätt hur verksamheten i påverkades men också kunde fortgå på ett anpassat sätt. Här nämns särskilt förmågan att under korta tidsrymder bereda och besluta om en stor mängd extra ändringsbudgetar och att fullgöra sin kontrollmakt. Kommittén menar också att det kan finnas anledning att överväga dels en mer systematisk uppföljning av de bemyndiganden ger regeringen, dels en ordning som innebär att under en kris eller vissa andra förhållanden på förslag av talmannen ska kunna besluta om förkortad motionstid. Utskottet noterar att ett beslut om förkortad motionstid med dagens ordning bara kan föreslås av regeringen. Det kan diskuteras hur man principiellt bör se på en ordning som skulle innebära att kan förkorta motionstiden, vilket inverkar begränsande på ledamöternas förslagsrätt gällande förslag som lagts fram av regeringen när regeringen själv inte har sett att det finns ett sådant behov. De begränsningar i möjligheterna att hålla fysiska möten som pandemin innebar medförde att arbete fick utföras med hjälp av digitala kanaler. Det kan finnas anledning att dra lärdom av dessa erfarenheter för att säkerställa en beredskap i händelse av framtida kriser. Det kan framhållas att möjligheten till distansdeltagande endast är aktuell i extraordinära situationer. Utskottet anser inte att denna möjlighet bör utvidgas. Tvärtom vill utskottet understryka betydelsen av fysiska möten för konstruktiva och tillitsfulla överläggningar och samtal ledamöter emellan. Detta gäller självklart vid formella sammanträden som äger rum inom den normala beslutsprocessen men även vid kontakter av mer informellt slag mellan sådana sammanträden och såväl inom som mellan partigrupperna. Vi vill också lyfta fram vikten av informationssäkerhet och allmänhetens förtroende för hur fungerar. Med detta sagt vill utskottet ändå framhålla de möjligheter som den digitala tekniken för med sig. De öppnar upp för nya arbetssätt och skapar förutsättningar för utökad interaktion med övriga samhället. 43 (M): Vi börjar närma oss slutet på innevarande mandatperiod, en mandatperiod som ingen annan. Rekordlånga regeringsbildningsprocesser har avlösts av en pandemi som väl får sägas var minst sagt oväntad när mandatperioden började och som var svåröverblickbar när mandatperioden fortlöpte under pandemin. Det var svårt att i inledningsskedet avgöra hur det skulle komma att se ut, hur vi skulle hantera det och vart det skulle ta vägen. gjorde i grunden ett gott jobb med att hantera pandemin, med att se till att våra beslutsprocesser kunde fortsätta mala och att vår statsrättsliga uppgift kunde fullföljas och fullgöras. Vi kan titta tillbaka på en omvälvande period där resultatet är att demokratins grundvalar kunde vidmakthållas och folkets främsta företrädare i den här kammaren kunde utöva sina ämbeten på ett i stora delar fullgott sätt. Genomlysningen som ligger till grund för det betänkande som vi nu debatterar belyser en rad olika perspektiv. Jag ska uppehålla mig vid några av dessa. Till att börja med har den frivilliga överenskommelse som togs fram om 55 ledamöter i kammaren under omröstningar lett till en diskussion. Det var inte 55 ledamöter som tjänstgjorde totalt sett. Alla var i tjänst. Men 55 ledamöter satt i den här kammaren och genomförde omröstningarna. Diskussionen gäller huruvida en sådan ordning skulle formaliseras på något sätt, utifrån att det finns risker med frivilliga överenskommelser. Vid en kris räcker det, utifrån frivillighetens principer, att ett parti vägrar att delta, och då är det inte möjligt att komma fram till en sådan lösning. Man skulle också kunna göra det mer förutsägbart om man skulle formalisera det. Men det innebär framför allt att man i fredstid skulle i lag föreskriva att några av dem som väljarna har valt att sätta i den här kammaren inte skulle få möjlighet att utföra sitt ämbete. menar att detta överväger de andra fördelarna som en reglering skulle kunna innebära. Utskottet säger, med sitt mycket tillbakahållna och försiktiga språkbruk, att man ser med stor tveksamhet på en ordning med rättsligt bindande regler som innebär att en grupp av ledamöter i fredstid formellt utestängs från att delta i hela eller delar av beslutsfattande. På KU-språk är detta en fullständig tvärnit, fru talman. På KU-språk betyder det att det är en riktigt, riktigt dålig idé. Jag kunde inte hålla med mer. Det är viktigt att väljarnas val får fullt genomslag och att vi försöker hitta andra verktyg, som för all del skulle kunna formaliseras på olika sätt. En utblick i resten av världen, som också finns med i den genomlysning som har gjort, visar att det finns en rad olika sätt att hantera till exempel pandemiska skeenden när det kommer till parlamentariskt arbete. Det finns utskott som har valt att ha omröstningar på distans, antingen genom att ledamöterna skickar in sina önskade omröstningsbidrag på papper eller att man, som vi har valt att göra, har en frivillig överenskommelse om ett reducerat antal och en rad andra olika varianter. Det finns till och med exempel på parlament som har valt att ha ledamöter med på distans genom videolänk för att leverera anföranden i kammaren. Jag säger inte att alla dessa förslag är bra. Men många av dem är sannolikt bättre och vidmakthåller vår demokratiska process på ett bättre sätt än att i fredstid utestänga en grupp ledamöter från att fullt ut delta i det parlamentariska arbetet och fullfölja det uppdrag som väljarna har givit dem. Under pandemin fattade beslut om att föreslå kammaren att möjliggöra för utskotten att sammanträda med ledamöter på distans, alltså digitalt, via videolänk. Det var nödvändigt då, för att se till att utskottens arbete kunde fullföljas. Och den regleringen finns fortfarande kvar. Under vissa omständigheter kan besluta att det fortsatt ska vara möjligt. Det är nog klokt, rätt och riktigt. Det enda vi vet är att den kommande krisen absolut inte kommer att vara identisk med den föregående. Det vi vet är att vi kommer att behöva fortsätta använda vår fantasi och föreställningsförmåga för att förutse eventuella hinder som vi kan stöta på . Vi ska utforma våra regleringar på ett sådant sätt att vi kan fortsätta att vidmakthålla de demokratiska funktionssätten, som vi har gjort , och på samma effektiva sätt se till att folket företräds på ett bra sätt. Vi betonar också vikten av de fysiska mötena. Att träffas formellt och fysiskt för att kunna ha förtroendefulla samtal öga mot öga med andra ledamöter, inte minst i ett utskott som där enighet ofta eftersträvas, är viktigt och något som måste värdesättas. Det gäller såklart samtliga utskott. Den demokratiska processen är inte bara en rad regler som ska följas. Det handlar om personliga möten, överenskommelser mellan fyra eller möjligen fler ögon och samtal mellan möten. Dessa gör att det som sker under mötena blir bättre och att det som sedan beslutas i den här kammaren blir det bästa möjliga resultatet för svenska folket. Innebär det då att vi ska backa in och att ledamöter, på en arbetsmarknad där deltagande på distans och hemarbete blir alltmer normalt, ska arbeta i gamla strukturer? Svaret på den frågan är självklart nej. Att vi vill prioritera och vidmakthålla de fysiska mötena och ser dem som en viktig del av den demokratiska processen innebär inte att ska vara en skyddad verkstad. Det innebär inte att ska vara en verksamhet där vi håller tillbaka den digitala utvecklingen – tvärtom! Det finns en rad olika delar av riksdagsuppdraget där det går alldeles utmärkt att använda digitala hjälpmedel som videokonferenser och videomöten. måste fortsätta sträva efter att vara en modern arbetsplats eller ämbetsplats och se till att de faciliteterna finns tillgängliga, om inte annat så för att vidmakthålla den kompetens i just den mötesformen som vi under den gångna pandemin har fostrats i men också för att möta en värld som förväntar sig att vi ska vara tillgängliga även genom digitala möten. Vi backar alltså inte in . Vi som riksdag kliver med nöje in med alla de möjligheter som under pandemin har visat sig finnas för att möta andra människor på andra sidan jorden, i krigshärdar eller bara på andra sidan stan, kanske till och med i samma hus. Jag kan ju inte yrka bifall, men jag kan rekommendera betänkandet för läsning. 44 (V):