prot · H909113 · 2022-05-13 00:00:00 — har forskare, professorer, civilsamhället och biståndsorganisationer larmat om vilka förfärliga effekter en minskad svensk ambition faktiskt kommer att få. Rösterna är samstämmiga: I när behovet av bistånd aldrig varit större leder regeringens beslut att dra ned på ambitionerna med till katastrofala effekter. I tider av kris och krig behöver vi samarbeta mer, inte mindre. Det gäller inte bara kärnvapenallianser och nya försvarssamarbeten utan också att hålla ihop i solidaritet med dem som utsätts allra mest. Förutom alla de människoöden som drastiskt kommer att ändras till det sämre är det också en kortsiktig och farlig väg att gå. Först kom pandemin och kriget. Det är lätt att fokus hamnar där. Men klimatförändringarna tar inte paus bara för att världens strålkastare riktas mot annat. som går utan att vi adresserar och verkligen gör utsläppsminskningar och anpassningar till ett förändrat klimat är ju en förlorad dag i kampen för en beboelig planet. Att i det läget, som regeringen nu gör, dra ned på klimatbiståndet är ingenting annat än huvudlöst. Först sänker man priset på utsläpp i genom sänkt bensin- och dieselskatt, och sedan drar man genom avräkningarna undan finansieringen för länder med betydligt sämre förutsättningar än . Den senaste rapporten från FN:s klimatpanel IPCC talar mycket tydligt om att vi måste göra mer för att hejda klimatförändringarna, inte mindre. FN:s generalsekreterare menar att avsaknaden av ledarskap i klimatfrågan är rent brottslig. Från att ha varit ett föregångsland har nu blivit ett land som minskar sina ambitioner och riskerar att dra andra med sig. Hur kan regeringen se det som en fungerande plan? 10 Statsrådet (S): Vår solidaritet stannar inte vid de behövande i . Utöver att hjälpa på plats i med material, förnödenheter och vapen hjälper vi också flyktingar som kommit från till . Jag vill bara understryka att jag som biståndsminister självklart gör allt jag kan för att vi ska ha så lite avräkningar som möjligt. Vi och är i mångt och mycket överens om svensk biståndspolitik; vi har ju drivit den tillsammans . Men det man kan fundera på när det gäller i detta sammanhang och det som jag inte riktigt får ihop är att det alltså var okej enligt att göra avräkningar för flyktingkostnader på biståndsramen 2015. När människor flydde från var det okej att göra avräkningar för flyktingkostnader på biståndsramen, men det är inte okej att göra avräkningar på biståndsramen nu när människor flyr från . Det tycker jag är en märklig slutsats. Men med det sagt: Jag som biståndsminister gör naturligtvis allt jag kan för att avräkningen ska bli så liten som möjligt. Vi ser ju stora och växande behov även i många andra delar av världen. Det är klimatförändringar och en negativ demokratisk utveckling som fortsätter. Pandemin har ytterligare förstärkt behoven på en rad områden som jämställdhet, mänskliga rättigheter, ekonomisk utveckling och förstås hälsa. Vi ser också livsmedelstryggheten försämras. Regeringen står därför fast vid målet om av bruttonationalinkomsten, vårt ekonomiska välmående, som man inte ens i den här kammaren är helt överens om. Vi har ju både moderater och sverigedemokrater som vill frångå enprocentsmålet. Från regeringens och Socialdemokraternas sida står vi kvar vid enprocentsmålet, och det är jag stolt över. Med detta bär vi fortfarande ett ledarskap i världen. Vi är ett av få länder i världen som faktiskt ger och står fast vid att år ut och år in ge av vårt ekonomiska välmående för att försöka bidra till att göra världen lite bättre. Det gör ju också tryggare. Tyvärr ser trenden inte ut så över världen. Allt fler givare drar ned på biståndsramen. Man inte bara använder biståndsramen till att göra avräkningar, som man får göra enligt OECD-Dac-regler, utan man drar aktivt ned biståndsramen. Det är något som absolut riskerar att drabba oss i alla former utifrån ökade konflikter och påföljande flyktingströmmar. Regeringen har absolut inga planer på att skära ned i biståndet, utan det som sker på kort sikt är en limit, ett utbetalningstak, som begränsar utbetalningar på utgiftsområde 7, internationellt bistånd. Detta görs för att möjliggöra en omfördelning av biståndet för att hantera en akut situation i vårt närområde. Det här är inte någonting nytt, utan vi har gjort avräkningar enligt gällande regler på biståndsbudgeten ända . Både under borgerlig regering och som socialdemokrater och miljöpartister delade gjordes ju avräkningar på nästan 10–av biståndsramen. Rekordet var som sagt 2015 av biståndsramen. Det är alltså inte någon ny politik. Den här gången använder vi oss av det för de ukrainska flyktingarna, kvinnorna och barnen, så som har gjort tidigare. 11 (MP): Tack, ministern, för svaret! har ett unikt ledarskap i de här frågorna. Vårt bistånd är erkänt bra och effektivt. Men det som händer nu är att vi riskerar att tappa detta ledarskap. Det är alltså av det internationella utvecklingssamarbetet som riskerar att gå till någonting annat än det som det faktiskt är ämnat för. Var och står i det internationella landskapet är inte utom tvivel, nu när människor ser att vi använder så stor del på det viset. Jag är också glad att biståndsministern säger att hon jobbar för att få så lite avräkningar som möjligt. Det är också anledningen till att jag valde att ställa min fråga till finansminister eftersom det ändå är i man slutligt bestämmer hur budget ska se ut. Angående att vi också gjorde stora avräkningar på biståndet 2015, när satt i regeringen och också innehade biståndsministerposten, har vi alltid gjort precis allt vi kan för att minimera dem. Vi hade hoppats att det arbetet fortfarande skulle ligga kvar och ge resultat. Världen har trots allt också förändrats . ser den tyvärr betydligt sämre ut än vad den gjorde tidigare. Jag hörde också vad ministern sa om klimatarbetet och fortsatta höga ambitioner. Men det är ett faktum att regeringens beslut om att skära i strategin för hållbar utveckling kommer att ge allvarliga effekter på klimat och miljö. Det betyder att man i praktiken har dragit ned på målet om dubblerat klimatbistånd. Dessutom väljer regeringen att göra detta precis innan den stora miljökonferensen + 50 som ska hållas för att uppmärksamma just FN:s första miljökonferens i världen. Dessutom är det ganska sedan vi gav ett löfte i om en dubblering av klimatbiståndet. Det är också ett avgörande löfte för att andra ska göra mer. Vetenskapen är tydlig: Vi måste öka och inte sänka takten på arbetet för en beboelig planet. Att inte göra de utsläppsminskningar som krävs, de anpassningar till ett förändrat klimat som måste göras, skydd och återuppbyggnad av den biologiska mångfalden och våra ekosystem, leder till en utarmning av planeten. För det arbetet är finansieringen A och O. Att minska ambitionerna är kortsiktigt och kontraproduktivt och kommer att ge bakslag i arbetet framåt. Att andra tar efter, minskar insatserna i stället för att öka dem, riskerar att föröda planeten än mer. Detta drabbar de mest fattiga, som inte ens har varit med och bidragit till problemet från början. säger sig fortfarande ha en feministisk regering, och när ingick i regeringen var jämställdheten mer än bara fina ord. Det är ju svårt att se . Med de nedskärningar som görs kommer effekterna för många av världens kvinnor och flickor att bli katastrofala. Förutom ökad matosäkerhet och svält, ökad risk för krig och konflikt, blir det också tydliga effekter som går att räkna på. Några exempel är följande: 15 000 färre flickor kan räddas från att bli könsstympade. Fyra miljoner tonåringar riskerar att bli utan sexualundervisning, preventivmedel samt kunskapen om och rätten till sin egen kropp. Jag skulle kunna stå här och räkna upp mycket arbete som inte kommer att ske. Det är helt enkelt inte värdigt en regering som säger sig vilja bedriva en feministisk utrikes- och utvecklingspolitik. Tycker regeringen verkligen att det är värt det? 12 Statsrådet (S): Jag kan återigen försäkra och andra intresserade att jag som biståndsminister självklart driver på för att det ska avräknas så lite som möjligt. Med det sagt tycker jag att är svaret skyldigt om varför det var okej för att använda att använda sig av avräkningar inom biståndsbudgeten enligt Dac-reglerna när vi tog emot flyktingar från av biståndsramen, men det är inte okej att använda avräkningar inom biståndsbudgeten enligt Dac-reglerna när vi tar emot kvinnor och barn från . Jag vill också vara noga med att säga att vi inte skär ned på något bistånd. Biståndspengarna ligger fortfarande kvar under utgiftsområde 7. Det vi har gjort är att vi har satt tak på ett antal utgiftsposter. hanterar UD 2,3 miljarder och Sida 6,9 miljarder. Ansvaret ligger där att försöka hitta en väg framåt som ger så liten effekt som möjligt på dem som är allra mest utsatta. Regeringen har skickat med tydliga prioriteringar, nämligen att det humanitära biståndet är helt skyddat. Att lindra nöd inte bara i utan också i andra delar av världen är viktigt. Det gäller , , , och så vidare. Vi har sagt att vi ska prioritera och värna det geografiska landbiståndet så mycket som möjligt. Det betyder att vi prioriterar de biståndsarbetare som är på plats i de fattigaste länderna. Vi har sagt att vi fortsätter att stå upp för prioriteringen om ett fördubblat klimatbistånd. Det är det som vägleder det arbete som görs. Med detta sagt är det fråga om mycket pengar, även om vi ska komma ihåg att biståndsramen ökade med 5,1 miljarder . Om man tittar på budgeterna är bland de bästa länderna i världen i fråga om att bidra till internationell solidaritet, även med avräkningarna som vi nu behöver hantera. Regeringen följer verkligen utvecklingen noga när det gäller antalet asylsökande. Vi fick en ny prognos från , och myndigheten kommer att inkomma med nya prognoser både och . Det är fortfarande tidigt , och mycket kan hända, men när vi känner oss lite mer säkra om antalet skyddsbehövande och relaterade kostnader då kan också regeringen justera taken när det gäller utbetalningar på de olika anslagsposterna. Den senaste prognosen från ger vid handen att det är färre flyktingar från som kommer hit än den första prognosen visade. Det vore önskvärt av många olika skäl. Det är också därför pengar finns kvar på utgiftsområde 7, och de ska hanteras med så stor klokskap som möjligt. Det ska vara möjligt att komma med nya och bättre besked. Vi ska inte avräkna mer för flyktingkostnader än vad vi absolut behöver. Det är också regeringens besked. Med detta sagt bär ett ansvar internationellt att fortsätta stå upp för det faktum som också är sant, att vi är ett av världens bästa länder när det gäller internationell solidaritet. Det gäller både att ta emot krigsflyktingar och att stå upp för enprocentsmålet i biståndet. Vi behöver göra ett jobb i världen att se till att fler når FN:s mål om 0,7 eftersom det behövs mer insatser för att förbättra världen. 13 (MP): Det är välkommet att höra att ni kommer att justera i avräkningarna när nya prognoser kommer in. Det har redan kommit en sådan, men vi har inte sett någon justering i avräkningarna . Jag vill också understryka vikten av att involvera civilsamhälle och biståndsorganisationerna för att biståndet ska vara så bra som det är. Ett starkt och livskraftigt civilsamhälle är också en otroligt viktig förutsättning för demokrati. I grunden handlar den här debatten om solidaritet men också om att bygga motståndskraftiga, demokratiska och jämställda samhällen. Där det finns mat, skolgång, sjukvård och framtidstro minskar risken för terrorism, krig och konflikter. Det är sådant som bidrar till större säkerhet för oss i , förutom för de människor som lever i stor utsatthet. Svaret från regeringen visar ändå att det inte finns någon plan. Det är lite fri dragningsrätt på pengarna från biståndet. Det tycker vi i är under all kritik, och det hjälper inte till i det här läget när vi alla måste bygga en bättre och starkare värld. har länge varit en stark röst i världen för jämställdhet, demokrati, fred och mänskliga rättigheter. Sedan kom med i regeringen har det också gällt klimatarbetet och den biologiska mångfalden. riskerar ändå den rösten att försvagas. Jag vill verkligen uppmana regeringen att ta tillbaka de aviserade neddragningarna. Ta inte resurser från det internationella utvecklingssamarbetet för att göra kommuner till vår största mottagare av bistånd. Låt oss i stället se bistånd och internationella utvecklingssamarbete som en investering. Minimera avräkningarna och höj biståndsramen till . Mer pengar och kraft till gemensamma utmaningar stärker också . 14 Statsrådet (S): Vi ska inte bara känna stor solidaritet med och de krigsflyktingar som kommer till vårt land. Vi måste också finansiera den solidariteten, annars blir det bara tomma ord. Vi har ännu inte sett hur har tänkt sig att finansiera sina ökade ambitioner. Jag hoppas att man inte har tänkt sig att man ska låna till detta, för att bekosta ett ökat flyktingmottagande i vårt land genom att skuldsätta det svenska folket tror jag inte är en långsiktigt stark strategi för att bygga solidaritet och ha en hållbar migrationspolitik och en hållbar långsiktig biståndspolitik. biståndspolitik och konkreta utvecklingssamarbete ska ha fortsatt hög kvalitet, och det svenska biståndet ska motsvara av bruttonationalinkomsten – alltså vårt ekonomiska välmående. Det är en stark internationell solidaritet som jag är stolt över. Biståndet ska användas till att minska fattigdom och orättvisor i världen. Det handlar om att visa praktisk solidaritet med våra medmänniskor men också insikten om att en värld i utveckling som blir bättre också ger starkare trygghet i . Det är som sagt inte en önskvärd situation att vi fått en ny, stor humanitär kris på vår kontinent med ett krig i . Inte minst ukrainarna själva och vi hade klarat oss utan Putins invasion av ett suveränt land som har rätt att försvara sitt eget territorium. Det är inte en önskvärd situation som vi befinner oss i, men det är krig i med nya stora flyktingströmmar av kvinnor och barn till vårt land. Det är det läge vi är i, så det vi gör nu är en nödvändig hantering. Men, som sagt, kommer inte att använda biståndet till avräkningar mer än vad som är absolut nödvändigt. Interpellationsdebatten var härmed avslutad. § 10 Svar på interpellation 2021/22:480 om samplanering av infrastrukturprojekt med lokal acceptans 15 Statsrådet (S): har ställt tre frågor till infrastrukturministern. Den första frågan är vad regeringen avser att göra för att det ska bli en mer gemensam grundläggande planering mellan dess myndigheter och bolag när det gäller infrastrukturbyggnation. Den andra frågan är vad regeringen avser att göra för att myndigheter och bolag ska bli mer inriktade på att hitta lokal acceptans för sina projekt. Den tredje frågan är om regeringen är intresserad av att se över ersättningsformerna för markägare som upplåter sin mark för omställningen till ett mer klimatsmart samhälle. Ansvaret i regeringen är så fördelat att det är jag som ska svara på denna interpellation. Jag menar att planering kommer att vara en nyckel för att klara av den omfattande elektrifiering som vårt samhälle står inför. I den nationella elektrifieringsstrategin som beslutades konstaterar regeringen att myndigheterna bör utveckla sin planering för att möta ett kraftigt ökat elbehov till 2045, och ett antal åtgärder för att möjliggöra detta föreslås. Bland annat behövs samverkan och utvecklad gemensam uppföljning av samhällets elektrifiering. Arbetet med att genomföra åtgärderna i strategin har påbörjats inom och kommer att pågå . I strategin framhålls även vikten av en mer sammanhållen planeringsprocess för elnätsplaneringen, energiplaneringen och samhällsplaneringen på nationell, regional och lokal nivå. För att kunna möta elektrifieringsbehoven behöver planeringen av bland annat elnät och elproduktion förankras på olika samhällsnivåer. Allt från riksintressen och totalförsvar till regional utveckling och översiktsplanering behöver beaktas. Regeringen avser bland annat att inrätta ett elektrifieringsråd för fortsatt samverkan mellan den offentliga sektorn, näringslivet och andra samhällsaktörer. Det finns en stor vilja bland regioner och kommuner att bidra till en hållbar framtid. En utvecklad regional och lokal planering inom energiområdet bidrar till övergripande förankring. Acceptansfrågorna är viktiga för att få till stånd elektrifieringen. Regeringen avser därför att arbeta brett och med konkreta åtgärder för att öka acceptansen och uppnå bättre förankring i samhället. Äganderätten är grundlagsskyddad. Därför bör aktörer som behöver ta privatägd mark i anspråk i första hand försöka komma överens och hitta frivilliga lösningar med berörda markägare. kan det ibland vara nödvändigt att göra inskränkningar i den enskildes äganderätt om det behövs för angelägna allmänintressen såsom vid viss utbyggnad av samhällsnödvändig infrastruktur. Det är dock självklart mycket ingripande för en enskild fastighetsägare att med tvång bli av med hela eller delar av sin fastighet. Därför finns det regler om hur intrånget ska ersättas. 16 (C): Tack, minister , för svaret! Ja, det finns en elektrifieringsstrategi som är antagen. Ministern säger att man bör utveckla sin planering och att arbetet har påbörjats för att vara klart . ”Bör” tycker inte jag är ett tillräckligt starkt ord. Jag skulle vilja säga att man ska utveckla sin planering för att den ska bli mer sammanhållen. Och 2024 kan låta som , men kan vara väldigt för att få till en förbättrad planering och arbete för att hitta lokal acceptans. Det finns många projekt som kommer att bli försenade på grund av att det inte sker . Jag undrar om det finns några konkreta förslag på vad som ska ske för att öka acceptansen hos markägarna. Eller är det här ytterligare en produkt som inte kommer att göra någon skillnad i verkligheten eller i vardagen för de enskilda markägarna? Ministern säger att man har tillskapat ett råd mellan olika aktörer. Men det finns ingenting som säger hur arbetet ska ske lokalt med kommuner, regioner och markägare, utan det handlar om hur det ska vara mellan olika aktörer. I första hand ska det vara frivilliga lösningar. Det tycker jag också är en väldigt bra ingång. Det är klart att vi ska komma överens. Det är ingen som vill leva i ett samhälle där staten kommer in och talar om exakt hur det ska göras. Men hur kan vi nå dit? Vad är de konkreta förslagen? Som det delvis fungerar finns det en upplevelse hos många markägare att det inte är samråd som sker. Det är informationsmöten där man får en känsla av att myndigheterna redan har bestämt sig – så här ska vi göra, punkt. Man upplever att det inte är rätt personer på plats som kan svara på frågor som är relevanta för markägarna och att de synpunkter som sänds in i samband med de så kallade samråden inte beaktas. De upplevs som sagt som informationsmöten. Med den ingången och den upplevelsen hos dem som finns på plats är jag inte förvånad över att det blir överklaganden som förlänger en process eller att det kommer in ilskna remissvar när vi behöver göra viktiga infrastruktursatsningar. Det är klart att vi måste ställa om samhället, och de allra flesta vill det, men vi måste göra det på ett bra sätt. Svaret har tenderat att handla om elutbyggnaden. Men den här samplaneringen behövs ju också i olika infrastrukturprojekt, både vägar och järnvägar och kraftledningar med mera, som inskränker på en markägares mark. Som man kan ana av mitt inlägg ser jag inte att jag fått något svar på mina frågor, så jag återkommer till två av dem. Jag undrar hur regeringen ska göra för att få en mer gemensam planering mellan myndigheter och bolag för att det ska fungera med den totala planeringen, alltså inte bara el utan även andra delar, och hur regeringen ska göra för att det ska bli tydligare att inriktningen är att det är den lokala acceptansen hos markägarna som är viktig. 17 Statsrådet (S): Tack, , för frågorna! När vi nu genomför vår tids elektrifiering, uppgraderar vår tids stora infrastrukturutbyggnad och ser att vi trycker ut Putingas och oljeschejksolja ur våra industrier och transporter kommer vi att behöva mycket mer infrastruktur. Vi kommer också att behöva mycket mer el. Det kan innebära elproduktion i form av vindkraftverk. Det behövs också fler kablar och transmissionsnät. Detta är de två stora aspekter som brukar vara diskussionsfrågor med markägare. Sedan kan naturligtvis också vägar och annat komma in i det hela, som sa. Jag tror att har bra koll på den här processen. I början sker det samråd för att man ska kunna komma överens. Jag kan inte kommentera exakt hur alla har upplevt det, men jag har stor förståelse för att det kan finnas olika upplevelser – myndigheterna upplever att det har skett samråd, och markägare upplever att de har blivit informerade och att det inte har skett samråd. Lagstiftningen är dock tydlig: Det ska ske samråd. Tanken är att man ska kunna komma överens. Når man inte en gemensam ståndpunkt finns det möjlighet att överklaga, och det överklagas väldigt mycket. Detta är beklagligt eftersom det förlänger tiden och gör det svårare för oss att snabbare få ut Putingasen och oljeschejksgasen ur våra processer. Det gör det svårare att få ny infrastruktur på plats. Att det sker överklaganden är dock helt i laga ordning. Skulle man inte komma överens där finns ju också nästa steg. Då skulle det handla om expropriering – markägaren får betalt för marken och tvingas att sälja den till ett pris något över marknadsvärdet, ibland upp till marknadsvärdet eller mer. Det kan också handla om ledningsrätt. Jag konstaterar att det är väldigt sällan som expropriering eller ledningsrätt används. Det är i sig glädjande att det inte går hela vägen till den yttersta formen, utan det stannar åtminstone i mittläget, på överklagandenivån. Min önskan är naturligtvis att vi ska komma till samråd så mycket som möjligt och att frågorna hanteras där och inte blir överklagade. Jag tror att vi alla vill att det här ska gå snabbare. Jag går vidare till de konkreta svaren på frågorna som ställde. Det handlar om gemensam planering. I elektrifieringsstrategin pekas det bland annat på ett behov när det gäller de olika nivåerna. Det är olika bolag, olika myndigheter och olika organ som hanterar det här. De hanterar till exempel de lokala, regionala och nationella elnäten. Det behöver ske samplanering mellan dessa tre nivåer för att man ska kunna arbeta tydligare och kunna ta större hänsyn. En av poängerna med detta är samplacering. Drar man en kabel ska man se till att kunna lägga mycket annat där . Handlar det om en elkabel kanske man ska kunna anlägga en väg, dra in fiber eller något annat som behövs. Det är ett uppdrag i elektrifieringsstrategin att myndigheterna ska kolla på detta. Just nu bereder vi hur det konkreta uppdrag som ska gå till myndigheterna ska utformas. Jag tror att det är oerhört viktigt att vi kan dra detta i mål; jag tror att det kommer att vara helt avgörande. Den andra delen av frågan kanske kan återkomma till, så att jag svarar på rätt fråga. Jag kom av mig. 18 (C): Den andra frågan var hur myndigheter och bolag ska bli mer inriktade på att hitta lokal acceptans, som jag egentligen ser som det viktigaste i det här. Vi kan ha jättemånga vackra strategier om samverkan mellan olika bolag och om att det ska dras ledningar gemensamt – drar man en elledning kan man också dra bredband, anlägga en väg med mera, precis som ministern sa. Det är precis detta jag är ute efter. Frågan är hur det konkret ska ske. Varför är den här samplaneringen mellan bolag så viktig, oavsett om det handlar om nya dragningar eller saker som skulle kunna komplettera befintliga dragningar? Jag ska ta ett exempel från mitt hemlän . Där finns en markägare som har gamla och nya E4:an på sin mark på olika ställen. Markägaren kommer att få den framtida Ostlänken på ytterligare ett ställe på sin mark, och i nästa steg kommer det en kraftledning på denna mark.