prot · H909129 · 2022-06-13 00:00:00 — Som exempel kan nämnas att blev medlem i EU 1995 och att andelen utländska medborgare i landet ökade från av befolkningen år . Brottsligheten har också utvecklats, och digitaliseringen har möjliggjort nya typer av brottsupplägg. Brottsligheten inom ramen för kriminella nätverk har också ökat. har också hedersrelaterat våld och förtryck varit en uppmärksammad fråga. Den typen av brottslighet är ett allvarligt samhällsproblem som orsakar stort fysiskt och psykiskt lidande för den som drabbas. Det är viktigt att reglerna om utvisning på grund av brott är ändamålsenliga och anpassade efter nuvarande förhållanden. Det svenska regelverket bör heller inte väsentligt avvika från de i våra nordiska grannländer. Därför finns ett behov av att ändra reglerna så att det blir möjligt att i fler fall än utvisa utlänningar som begår brott. En vägledande princip vid utformningen av regelverket är att det ska finnas en proportion mellan samhällets intresse av att kunna avlägsna utlänningar som gör sig skyldiga till brott och konsekvenserna för den enskilde. Regelverket måste också uppfylla internationella åtaganden samt skapa förutsättningar för att bedöma utvisningsfrågan på ett nyanserat sätt genom att samtliga relevanta omständigheter kan beaktas fullt ut. Det måste finnas förutsättningar för att besluta om utvisning när en utlänning gör sig skyldig till sådan brottslighet att han eller hon inte bör få stanna kvar i . I överenskommelsen mellan oss socialdemokrater, angavs bland annat att reglerna om utvisning av icke-svenska medborgare som döms för hedersrelaterade brott och hatbrott ska skärpas och att frågan om utvisning alltid ska prövas vid sådana brott. Mot denna bakgrund tillsatte regeringen en utredare som gjorde en översyn av regelverket om utvisning på grund av brott och lämnade förslag på hur en skärpt reglering kan åstadkommas. lämnades utredningsbetänkandet, som heter likadant som vårt betänkande, Utvisning på grund av brott – ett skärpt regelverk, till regeringen. Sedan kom regeringens proposition om ett skärpt regelverk så att fler utlänningar som begår brott kan utvisas ur landet, och det är den som vi nu debatterar här. Lagändringen innebär att straffvärdegränsen för när utvisning på grund av brottets allvar ska kunna ske sänks från tolv till sex månaders fängelse. I vissa fall ska även brottets karaktär kunna ligga till grund för utvisning, till exempel om brottet har inneburit ett angrepp på någons liv, hälsa, frihet eller frid. Det finnas också skäl att överväga utvisning vid lägre straffvärden när ett motiv för brottet varit att kränka någon på grund av ras, hudfärg, nationellt eller etniskt ursprung, trosbekännelse, sexuell läggning eller annan liknande omständighet. Vidare föreslås högre krav än på att utlänningar ska ha etablerat sig i det svenska samhället, till exempel genom arbete, studier och kunskaper i det svenska språket, för att kunna undgå utvisning. Den som ägnar sig åt upprepad kriminalitet eller annars lever utanför det reguljära samhället bör betraktas som svagt etablerad. Även vissa brottstyper kan tyda på en bristande anpassning till svenska normer och förhållanden. Inte minst gäller detta hedersrelaterad brottslighet. Den nuvarande bestämmelsen, som innebär att det krävs synnerliga skäl för att utvisa den som varit bosatt länge i , tas bort. Dessutom föreslås att det absoluta förbudet mot att utvisa en person som kom till som ung och har vistats här tas bort och ersätts med kvalificerade krav för utvisning. Det föreslås också att återreseförbud, det vill säga den tid under vilken utlänningen förbjuds att återvända till efter utvisning, generellt ska bli längre. Återreseförbud utan tidsbegränsning ska också meddelas i större utsträckning än . Den föreslagna ordningen innebär till exempel att den som gör sig skyldig till grov misshandel eller rån med ett straffvärde på upp till två års fängelse som utgångspunkt kan räkna med ett tioårigt återreseförbud. Det innebär också att till exempel ett allvarligt brott som våldtäkt kan, till skillnad från , leda till ett återreseförbud utan tidsbegränsning. När det gäller straff för olovlig vistelse efter återreseförbud på grund av brott gäller att en utlänning som uppsåtligen uppehåller sig i fast han eller hon enligt ett verkställt beslut om utvisning på grund av brott inte har rätt att återvända hit kan dömas till fängelse i högst eller, om brottet är ringa, till böter. Utöver detta föreslås bland annat ökade möjligheter att neka uppehållstillstånd för en utlänning som begått brott och ett stärkt skydd mot att återkalla uppehållstillstånd för den person som utsatts för våld eller allvarliga kränkningar i en nära relation. De lagändringar som jag nu i huvudsak har gått igenom och som är lite mer invecklade än vad jag har beskrivit föreslås träda i kraft . Jag vet att det är många som har efterfrågat dessa lagändringar eftersom vi inte har sett någon större skillnad när det gäller utvisning på grund av brott. 51 (M): Det finns en grym orättvisa i att alla i vårt samhälle inte får åtnjuta den jämställdhet och den frihet som många av oss tar för givet. Hederskulturens brott och förtryck är en skam, och vi ska ha nolltolerans mot den. Dessa brott är extra grymma då brottsoffren måste slita sig loss från sin familj – den familj som borde vara tryggheten men som i hederskulturens kafkaartade värld är både lagstiftare, åklagare, domare och bödel. Det är därför bra att ges rätt att ansöka om uppehållstillstånd för brottsoffer. Men med det sagt, herr talman, behöver hela den svenska samhällskroppen få mer kunskap om vilket helvete brottsoffren lever i och med vilken frenesi som klanens ogenerade lögner upprätthåller hederskulturens grepp. Varje kvinna och flicka i har rätt till frihet och jämlikhet. Den som inte ställer upp på det har inget i att göra. Därför är det fullkomligt rimligt att den utlänning som begår hedersrelaterade brott ska utvisas. Vi ska inte ha en enda balkongflicka till, inte en enda bror till som tvingas mörda sin syster, inte en enda dotter till som tvingas giftas bort – inte en enda till. Det är för oss moderater självklart att alla utländska brottslingar ska utvisas. Det finns därför en oerhörd ironi i att utländska medborgare som sköter sig blir utvisade. Alla säger att kompetensutvisningarna ska upphöra, men fortfarande hör man om någon som blivit utvisad för att ha fått några tior för mycket i lön eller vars arbetsgivare väntat lite för länge med att signera ett papper. Regeringen är ytterst ansvarig för dessa kompetensutvisningar. Man ska inte utvisa hederligt folk för struntsaker. Men hederskulturens brott, våldtäkter, misshandel och bedrägerier, herr talman, är inte struntsaker. Vad det handlar om är att vi måste återupprätta den höga moral som en gång stod för och som så många människor längtar tillbaka till – till den självklarhet att i gäller svensk lag. För att värna medborgarnas tilltro till det svenska rättssystemet måste fler utländska brottslingar dömas till utvisning. Därför måste utvisning alltid prövas av domstol när en utländsk medborgare är åtalad för brott. Och därför ska det bli mycket svårare att komma tillbaka till när man har blivit utvisad. Frågan som vi alla ställer oss är varför Socialdemokraterna inte ser det självklara i detta. Vad är det som gör att de vill se vissa utländska dömda brottslingar stanna i ? Socialdemokraterna motsätter sig till exempel att man ska pröva ifall det är möjligt att verkställa utvisningsbeslutet efter att straffet är avtjänat. Ett utvisningsbeslut ska alltid verkställas. Fanns det hinder när domen föll måste det provas igen. För att fler utvisningar ska kunna genomföras måste fler hinder undanröjas. Verkställighetshinder för utvisning kan vara att de dömda riskerar tortyr eller förföljelse i sina hemländer eller att hemlandet vägrar att ta emot den dömde utlänningen. Ett exempel är de sex radikala imamerna som fick sina utvisningsbeslut för att de var och är ett allvarligt säkerhetshot mot . De går fortfarande fria på våra gator och är fortfarande hot mot rikets säkerhet men med anmälningsplikt hos polisen. ska naturligtvis inte skicka människor i döden eller in i tortyrkammare. Det har vi rätteligen åtagit oss i internationella konventioner att inte göra. Men hur är det möjligt att andra länder i , med samma internationella åtagande, kan skicka dömda brottslingar till både och norra ? Jo, herr talman, det är möjligt därför att det finns alternativ. Det går att vända på stenen som heter diplomatiska garantier och genom dem säkerställa att den dömde inte utsätts för tortyr och förföljelse, och det går att kontrollera att de här garantierna efterlevs. Men det går också att, som vi har föreslagit, göra bedömningen av verkställighet när straffet är avtjänat. Säkerhetsläget i vissa länder ändras snabbt, och vad som var ett verkställighetshinder när domen föll kan ha ändrats till dess att utvisningen ska genomföras. Därför menar vi att en utvisning som inte kan verkställas ska inhiberas, det vill säga sättas på paus, till dess att utvisningen kan ske. Ett utvisningsbeslut ska inte vara valbart. Det är inte en mänsklig rättighet att vistas i för den som inte är svensk medborgare. Det är ett privilegium. Den ohållbara nivån på asylinvandring som har haft har tyvärr resulterat i ett alldeles för stort utanförskap och en alldeles för stor otrygghet. Det är ett politiskt misslyckande av gigantiska mått. Utländska stöldligor står för hälften av bostadsinbrotten och av stölderna av bilar, jordbruksmaskiner och båtmotorer. De här stöldligorna har inget i att göra. Den fria rörlighetens syfte är inte att underlätta för utländska stöldligor. Gängbrottsligheten breder ut sig. Gängmiljön har direkta kopplingar till den stora invandringen. Barn blir rekryterade till de här gängen. Barn och ungdomar dör i den här brottsligheten. sköts 46 människor ihjäl, och 2022 ser ut att bli värre. Det gör ont. har utsattheten för sexualbrott tredubblats. Mer än hälften av alla dömda våldtäktsmän i har utländsk bakgrund. Men bara av de utländska medborgare som döms för våldtäkt utvisas, och av dem som döms för grov misshandel utvisas. Att inte fler utländska våldtäktsmän utvisas är fullkomligt absurt och ett oerhört svek mot flickorna och kvinnorna som har blivit våldtagna. Det ska inte spela någon roll om man kommit hit som ung eller att man har anknytning till genom språk, familj eller arbete. Vi är skyldiga våra döttrar att visa att det blir konsekvenser för dem som bryter mot svensk lag. Att behålla brottslingar är skadligt för . Det är orättfärdigt mot brottsoffren men också oerhört orättvist mot den stora majoriteten av skötsamma utländska medborgare. Jag står bakom yrkanden och yrkar på reservation 8 om obligatorisk prövning av utvisning på grund av brott. 52 i (SD): ska vi debattera betänkande SfU28 Utvisning på grund av brott – ett skärpt regelverk. Jag vill gärna börja med att angripa den här frågan lite mer på djupet. Grunden är frågan om varför reglerna kring utvisning på grund av brott har blivit både oförutsägbara och generellt generösa gentemot gärningsmännen och därmed återkommande har fått direkt stötande resultat. Det beror på hur man ser på själva begreppet, alltså institutet utvisning i svensk rätt. I motsats till vad många tror är utvisning på grund av brott inget straff utan tillhör den kategori påföljder som brukar kallas för annan rättsverkan. Det är samma grupp av åtgärder som exempelvis förlust av körkort eller företagsbot. Tekniskt sett innebär utvisning alltså inte att gärningsmannen berövas en rättighet, såsom rätten att röra sig fritt berövas personer som sitter i fängelse. Det man blir av med är, som nämndes även i det förra anförandet, ett privilegium, nämligen privilegiet att som utlänning vistas i . Men trots att det här inte är en fråga om straff har svensk rättstradition egentligen alltid behandlat utvisning som ett straff, i alla fall i fråga om det som genom straff- och preventionsteori brukar kallas för principerna om relativ proportionalitet och ekvivalens. Vad är då det? Jo, relativ proportionalitet innebär att olika straff måste kunna mätas mot varandra, exempelvis att böter ses som mindre ingripande än fängelse. Ekvivalens betyder i sin tur att två personer som begår samma brott ska straffas lika hårt. Problemet är att när de här två principerna appliceras på utvisningsinstitutet ger de upphov till den så kallade anknytningsprövningen, vilket är den kanske viktigaste regel som kommer att förändras i och med det här betänkandet. Anknytningsprövning innebär alltså att när rätten när den prövar frågan om utvisning ska ta hänsyn till gärningsmannens anknytning till , eller etablering som det nu kommer att kallas. Ju starkare anknytning, desto mer kännbar blir utvisningen, menar man. Hur upprätthåller man då ekvivalensen om man ska ta hänsyn till det här? Jo, om två personer begår samma brott och en av dem har bott i medan den andra har bott i , då utvisas den sistnämnde men inte den förste. Annars skulle ju den förstnämnde som har bott i straffas hårdare, eftersom han har en starkare anknytning till och förlorar mer på detta. Ungefär så är det tänkt i teorin. Problemet är att det här lägger en helt orimlig börda på domstolarna, för det domstolarna ska göra i praktiken är en samlad bedömning av en nästan obegränsad mängd olika faktorer – arbete, familj, partner, språkkunskaper, bostadssituation, engagemang i civilsamhället, kulturell anpassning och så vidare – för att sedan komma fram till en viss grad av anknytning som i sin tur ska mätas mot hur allvarligt brottet är för att se om utvisning ska utdömas eller inte. För att komplicera det här ytterligare lite grann finns det också en regel om synnerliga skäl, vilken säger att det krävs särskilt allvarlig brottslighet för att utvisa personer som har bott i i fyra med uppehållstillstånd. I normalfallet krävs straffvärde för brottet, men rättsläget är inte helt lättolkat. Om man tittar på utvecklingen av rättspraxis gällande utvisning och anknytning ser man att det spretar ganska rejält åt olika håll. Det finns ingen tydlig teori, inte ens i fråga om vilka faktorer som ska ingå eller inte ingå i anknytningsbedömningen. Ett exempel på hur dagens regel tillämpas, vilket borde ha bäring på den här propositionen också, är frågan om språkinlärning och integration i allmänhet. Enligt propositionen ska kunskaper i svenska språket ses som ett tecken på starkare anknytning. Det är egentligen ingen förändring; samma sak står även i den senaste propositionen . Eftersom i stort sett alla utlänningar som vistas i lär sig svenska i mindre eller högre grad borde det här beaktas i samtliga fall då en utlännings anknytning kommer på fråga. En domstol uttalade exempelvis i ett rättsfall att den utvisningshotades bristande kunskaper i svenska är ett tecken på svag anknytning. I ett annat rättsfall beaktas att personen behärskade språket ”tämligen väl”, vilket tydde på att han ”anpassat sig väl till levnadsförhållandena i ”. I de flesta av de 13 fall där har lyft anknytningsfrågan för personer som bott i eller längre gör dock domstolen ingen bedömning alls av språkkunskaperna eller integration. Det händer att domstolen uttalar sig mer övergripande om gärningsmannens integration i . I ett fall fäste domstolen avseende vid det faktum att gärningsmannen till synes levt i ett polygamt förhållande, vilket tydde på dålig anpassning till . Men återigen, i de flesta fall tar domstolen inte upp någonting av det här. Det spelar egentligen ingen roll vilken faktor man pratar om – tiden i , familj i , kvarvarande band till hemlandet och så vidare. I vissa fall väger det jättetungt, i andra fall väger det ingenting. Kan man exempelvis räkna in den tid man har bott i eller annat EU-land i den här ekvationen? Ja, i ett fall tyckte det, trots att det inte finns något stöd vare sig i lag eller förarbeten. Det hela är alltså mycket oklart. Vad vill jag då säga med detta? Jo, även om man inte tycker att reglerna är för generösa, vilket jag råkar göra, torde det inte råda något tvivel om att reglerna till viss del är oförutsägbara, vilket alltid är ett rättssäkerhetsproblem oavsett vilken infallsvinkel man har. Den slutsatsen tycker jag också bekräftas av hur pass ofta är oenig, ibland djupt oenig, i hur den här bedömningen ska gå till. Om man ändå ska försöka se någon trend i utvecklingen i praxis är det ganska uppenbart att gång på gång har höjt ribban för att utvisa brottslingar som har bott här . Som minister sa till tidningen efter en dom 2019: ”har därmed lagt ribban väldigt högt för utvisning.” För en gångs skull är jag faktiskt beredd att hålla med justitieministern på just den här punkten. Skälet till varför saknas dock i analys och även i den här propositionen. Min tes är att när domstolen ställs inför regler som knappast tillåter en konsekvent och jämn tillämpning kommer den återkommande att luta mot den mildare påföljden när frågan prövas. Därmed puttar man alltså praxis mer och mer, steg för steg åt det mer liberala hållet. Den här bristen kommer med största säkerhet inte att läkas genom den här propositionen. Även om regeln om synnerliga skäl försvinner kommer anknytningsprövningen att finnas kvar. Risken är därmed uppenbar att vi får se ett mycket begränsat genomslag i praxis. Jag vill därför yrka bifall till vår reservation 8, som handlar om just detta. Det enda sättet att komma åt det här problemet är att slopa anknytningsprövningen. Utvisning är inget straff. Det är ett förlorat privilegium. Som vanligt när det kommer till socialdemokratiska propositioner på det här området finns det flera mindre regeländringar i rätt riktning, som vanligt dock inte i den omfattningen att det kommer att tjäna det uttalade syftet, det vill säga att avskräcka från brott och öka tryggheten på gatorna genom att vi slipper utländska brottslingar. Faktum är att huvudsyftet med den här propositionen verkar vara att ge de socialdemokratiska statsråden teoretiska talepunkter i debatter snarare än att åstadkomma tydlig politisk förändring i praktiken. Men för saken skull ska jag också nämna att vi naturligtvis välkomnar vissa delar – att utvisning förhoppningsvis ska kunna utdömas något oftare än , att kravet på synnerliga skäl för utvisning i med PUT tas bort, att förbudet mot att i vissa fall utvisa den som kom till som ung tas bort och att återreseförbuden blir längre. Det är dessutom mycket välkommet att här har vågat bryta med sina nya röda kamrater och faktiskt ställer sig bakom ett tillkännagivande om att upprepad brottslighet ska leda till utvisning i fler fall än . Det hade behövt är naturligtvis en bredare reform. Vi hade behövt avskaffa anknytningsprövningen helt, som jag nämnde tidigare. Grova brottslingar ska inte få stanna här bara för att de har en flickvän här. Vi behöver skärpa utvisningsreglerna för skyddsbehövande och EU-medborgare. Vi måste ned på EU:s miniminivå med minsta möjliga marginal. Vi måste även utvisa de värsta brottslingarna, oavsett verkställighetshinder. Den som har mördat eller våldtagit har gjort sitt eget val och ska inte skyddas av . Jag vill även nämna något om förslagspunkt 10, inhibition. Vad förslaget innebär i praktiken är att när en person döms till utvisning som inte kan verkställas, ofta på grund av att hemlandet vägrar samarbeta, ska han få ett tillfälligt pausat eller inhiberat beslut i stället för att få ett uppehållstillstånd. Bara så att de som tittar på det här förstår: Reglerna som de ser ut tillåter alltså att en person som dömts till utvisning som inte kan verkställas får ett uppehållstillstånd medan han väntar. Om tillståndet gäller längre än kan man därmed kvittera ut försörjningsstöd, bostadsbidrag, föräldrapenning och så vidare. Varför har vi den ordningen, kanske vän av ordning frågar sig. När det gäller den här frågan har flera regeringar i rad fullständigt förlorat sin moraliska kompass. För att vara tydlig: Skälet till att den här ändringen inte finns med i våra motioner är att vi naturligtvis vill att de här personerna i första hand ska tas i förvar och inte springa ute på gatan. Frågan om förvar är dock inte en del av det här betänkandet. Avslutningsvis, herr talman, är jag ändå glad över att det finns ett par utskottsmajoriteter som det kallas, alltså reservationer från , , bland annat om obligatorisk prövning av utvisningsfrågan, om verkställighetshinder, om återreseförbudets längd och om kriminaliseringen av olovlig vistelse. Detta visar att det ändå finns en väg framåt. Det understryker också än en gång vilken skillnad en något förändrad majoritet i den här kammaren faktiskt skulle kunna göra på riktigt. 53 (C): Var går gränsen för när en människa som sökt sig till , som uppehåller sig här och som sedan gör sig skyldig till brott, är välkommen i vårt land? Ja, var drar vi gränsen för ett visst beteende, vissa lagöverträdelser, och säger att de är så oacceptabla att du som inte har ett svenskt medborgarskap faktiskt inte längre har rätt att vara kvar här? Du måste lämna landet, , eller kanske för alltid. Detta är vad vi debatterar här i efter det att regeringen har presenterat sin propositionen Utvisning på grund av brott – ett skärpt regelverk. Ja, detta regelverk, reglerna för när en utländsk medborgare som gjort sig skyldig till brott här i också kan utvisas, skärps nu rejält – och det är välkommet. Det regelverk som tillämpas är daterat. Det härrör , då den senaste översynen av lagstiftningen gjordes. Och det samhälle vi lever i ser på många sätt annorlunda ut än då, inte minst vad gäller brottsligheten. Vi människor förflyttar oss i mycket större utsträckning än då över nationsgränser, och den digitalisering som har skett har i grunden förändrat våra beteendemönster. Självklart har det här även påverkat brottsligheten, som är gränsöverskridande på ett helt annat sätt än . Brottsliga upplägg kopieras och används på en internationell och digital arena. Mot den bakgrunden är det verkligen angeläget att vi nu inför skärpningar i regelverket som gör att fler människor som är här, människor som inte har etablerat sig i vårt samhälle och som begår allvarliga brott måste lämna . De regler som gäller, lutar sig mot hur länge en person har varit i landet, hur länge personen faktiskt har vistats här. Har personen i fråga varit här tillräckligt har det varit nästan omöjligt att utvisa denne, även om det har upptäckts att personen har begått flera grova brott under den tiden. Det är inte en rimlig ordning. införs i stället regler som gör att bedömningen av om en person alls ska kunna utvisas efter att denne har begått något brott ska i stället utgå från hur väl personen har etablerat sig i vårt samhälle. Det innebär att domstolen ska ta hänsyn till sådant som om personen i fråga har ett arbete här i och ett ordnat boende. Även hur väl personen behärskar svenska språket ska beaktas, liksom hur väl personen har inrättat sig i vårt samhälle i stort. Någon som ägnar sig åt upprepad kriminalitet eller på annat sätt lever utanför vårt samhälle bör anses vara svagt etablerad. De här förändringarna är bra eftersom alla dessa faktorer faktiskt visar på hur stort intresse och engagemang personen har för att bidra här i . Det är även så att vissa typer av brott nu kommer att ses särskilt allvarligt på, att brotten i sig anses peka mot en bristande anpassning till svenska normer och förhållanden. Inte minst gäller detta hedersrelaterad brottslighet. Hedersrelaterat våld och förtryck är ett allvarligt samhällsproblem som orsakar ett stort lidande för den som drabbas. Vi har i den här kammaren rätt beslutat om att i införa ett särskilt brott för den som kränker någon annan i den så kallade hederns namn – brottet hedersförtryck. Och det var . Hedersnormer hör inte hemma i vårt samhälle. Nej, hedersnormer går faktiskt helt på tvärs emot det samhälle som vi vill ha, där alla individer har lika värde och där individen är fri att göra sina egna val.