prot · H90998 · 2022-04-19 00:00:00 — Länsstyrelserna, som är första instans, ska hantera dessa ärenden skyndsamt, och regeringen kan i sitt regleringsbrev besluta att länsstyrelserna ska göra just det. ligger sådana här beslut hos länsstyrelserna i tre till . Kan statsrådet kommentera detta? Varför vill inte regeringen låta länsstyrelserna göra detta skyndsamt? 138 Klimat- och miljöminister (S): I relation till det försämrade säkerhetsläget arbetar regeringen enligt tre principer: att stötta , att driva på för sanktioner mot och att stärka . I grund och botten ska det givetvis vara lätt att göra rätt i de svenska tillståndsprocesserna – som de höga miljökraven vidmakthålls. Regeringen har därför vidtagit en mängd åtgärder för att effektivisera tillståndsprocesserna på en övergripande nivå, och vår bedömning är att dessa även kommer att snabba på tillståndsprocesserna för Försvarsmaktens verksamheter. Vi hör ofta uppgifter om att miljötillståndsprövningarna kan ta tiotals år, men som jag sa i en tidigare interpellationsdebatt finns nationell statistik, som också är viktig för att identifiera lämpliga effektiviseringsåtgärder. Denna statistik visar att i de absolut flesta fall tar miljöprövningen runt . Både länsstyrelserna och enskilda mark- och miljödomstolar har egna handläggningsmål, och statistiken visar glädjande nog på en minskad handläggningstid. nådde av ärendena den uppsatta handläggningstiden. Vi är dock överens om att detta behöver fungera betydligt smidigare. Som jag sa i mitt interpellationssvar tar vissa ärenden än andra. Det beror inte minst på motstridiga intressen och juridiska avvägningar. Med infördes också tillståndsplikt för skjutfält, vilket har inneburit att Försvarsmakten har behövt söka tillstånd även för befintliga skjutfält. Därför har ett stort antal skjutfält prövats . Av övergångsbestämmelser framgår dock att skjutfältsverksamhet får lov att bedrivas även som prövningen pågår. Därmed finns egentligen inget hinder för Försvarsmakten att öva på befintliga skjutfält medan regeringen prövar tillståndsfrågan. Jag vill dock understryka att vi nu verkligen prioriterar arbetet med Försvarsmaktens ärenden. Vi arbetar aktivt med att driva dessa ärenden framåt. Jag vet inte om ledamoten noterade beslutet om som kom . Försvarsärenden om övnings- och skjutfält och flygflottiljer är dock komplexa. Det handlar om bullerstörning för närboende och miljöpåverkan, och det finns ofta ett stort antal motparter i dessa ärenden, vilket innebär att hanteringen tar tid. Men vi genomför nu ett brett och målmedvetet arbete för att både förenkla och effektivisera dessa processer. Vår bild är att har fått i uppdrag att titta på och regler om processledning och att en effektivare processledning kan snabba på alla sorts tillståndsprocesser, inklusive Försvarsmaktens. 139 (M): Jag hör vad statsrådet säger, men det blir mycket utredningar, intentioner, ambitioner, övergripande nivåer och så vidare. Det tar tid, säger statsrådet. Ja, men problemet är att det tar . Omvärldsläget har kraftigt försämrats. Därför måste vi göra något åt detta, och det finns saker regeringen kan göra snabbt. Jag nämnde länsstyrelsernas skyndsamhet men fick ingen kommentar på det. Statsrådet tog upp skjutfält, och det tillståndet har man väl väntat på . Det var bra att det blev avgjort, men tyvärr blev det färre än vad Försvarsmakten begärt. Här gick regeringen helt på förslag, vilket var tråkigt för Försvarsmakten och försvaret av . Jag ställde en annan fråga i min interpellation, och den rörde miljöprövningsförordningen, som i stora drag innebär ett problem för Försvarsmakten när man ansöker om tillstånd för att hantera drivmedel och kemikalier. Tillståndet ska sökas hos , och tillståndsförfarandet är enligt offentligt, utom det som är sekretessbelagt. Det ska också kommuniceras med eventuella motparter. Om platsen där tillståndet är tänkt att gälla är sekretessbelagd blir det ett dilemma, och det är svårt att upprätthålla sekretessen med hänsyn till partsinsyn. Som jämförelse: I finns undantag för hemliga totalförsvarsanläggningar från bland annat bygglov. Då sker samråd med , som på lämpligt sätt underrättar kommunen om byggnationen – allt för sekretessens skull. Detta betyder, fru talman, att Försvarsmakten kan få bygga en hemlig anläggning, men om man ska driftsätta den genom att ha drivmedel på anläggningen, till exempel för reservkraft, kan den riskera att röjas när man ska ansöka om tillstånd för drivmedel. Detta är löjeväckande, och jag hoppas verkligen att statsrådet tar med sig detta. tillkom i då det säkerhetspolitiska läget var helt annorlunda. När läget nu har förändrats måste också ändras. Det kommer att ta tid. Det är jag väl medveten om. Det är därför som de mindre sakerna är så otroligt viktiga att göra. Det handlar om att ta bort Mark- och miljödomstolens beredning innan regeringen fattar beslut. Det sparar man på. Det jag har sagt – och det vill jag verkligen understryka igen – handlar inte om att ändra kravet på själva tillståndet, utan det handlar om processen för att få det att gå snabbare. Statsrådet säger i sitt svar ”att justeringar av befintlig lagstiftning kan bli aktuella och behöver övervägas kontinuerligt”. De ”kan bli aktuella” och ”behöver övervägas”. Med all respekt, statsrådet, är det väldigt undanglidande. Kan inte statsrådet ge ett rakt svar? Jag skulle känna mig betydligt tryggare om statsrådet sa: Det är självklart att vi ska tita på detta. Det är inte rimligt att vi röjer försvarshemligheter för att man ska anmäla att man har ett antal bensindunkar som ska vara i en anläggning. Det är inte rimligt att det ska ta för en länsstyrelse att fatta de här besluten. Självklart ska de göra det skyndsamt, för nu har vi ett allvarligt läge. Jag skulle känna mig betydligt lugnare om hon sa det, men det har jag inte hört . Men det finns en debattrunda kvar. Det kan vara så att vi kan komma till rätta med de här sakerna genom att man inte är tillståndspliktig utan blir anmälningspliktig. Det är betydligt lättare. 140 Klimat- och miljöminister (S): Låt mig börja i den änden där interpellanten slutade när det gäller just att söka tillstånd för lagring och hantering av bland annat drivmedel. Regeringen är uppmärksammad på det problemet. Vi bereder frågan. Jag håller också med om att sekretessfrågor som rör försvaret behöver hanteras så snabbt som möjligt. Jag kommer inte att kunna säga exakt hur det kommer att ta. Men jag instämmer i problemformuleringen, och vi jobbar med det. I grunden instämmer vi i den bild som interpellanten ger, och vi kommer att återkomma i detta. Det ställdes en fråga om varför regeringen inte bara kan ta över beredningsansvaret för Försvarsmaktens verksamheter. Den bild jag har är att man har upplevt att det är en stor fördel att ärendena är färdigberedda när de kommer till regeringen. Från regeringens sida har vi till exempel inte samma möjligheter som domstolen att vidta beredningsåtgärder som till exempel muntliga förberedelser och huvudförhandlingar. Det är ett sådant skäl. Jag har också sympati för att man emellanåt kan bli väldigt frustrerad över den tid som en del processer tar. Men vi genomför just nu ett väldigt omfattande arbete för att effektivisera och snabba på tillståndsprocesserna, till exempel genom . Den ska presentera sitt betänkande nu . Det finns ett annat exempel som jag vill peka på. Jag tänker på att interpellanten tog upp frågan om länsstyrelsernas skyndsamhet. Det är därför som jag vill lyfta fram att de följer sin egen handläggningstid. Det finns statistik. Det exempel jag gärna vill peka på är regeringsuppdraget om den myndighetsgemensamma vägledningen som , och länsstyrelserna fick i sina regleringsbrev . Syftet med de uppdragen är att just möjliggöra en mer enhetlig prövningsprocess nationellt och därmed öka både effektiviteten och förutsägbarheten. Min bedömning är att det är åtgärder som kommer att snabba på tillståndsprocesserna för Försvarsmaktens verksamheter. Återigen: Vi jobbar just nu väldigt hårt med de ärenden som ändå har varit befintliga . Sedan är det ändå viktigt att peka på vad regeringen har för möjligheter att stärka försvarsberedskapen om det verkligen skulle behövas. Enligt 1 kap. 5 § får regeringen meddela föreskrifter för Totalförsvaret som avviker från om det på grund av rådande särskilda förhållanden är nödvändigt att stärka försvarsberedskapen. Det är just en bestämmelse som bland annat har motiverats med att krig är ett allvarligt miljöhot och att det i den mån det krävs för att upprätthålla ett effektivt försvar måste finnas utrymme att ha andra krav på försvaret än de som gäller i samhället i övrigt. Det finns ett utrymme, och det var mer det som jag ville peka på. Det finns exempel som det bland annat pekades på här . Men det är ändå så att väldigt många av miljöprövningsärendena går snabbare än vad den allmänna debatten ibland ger vid handen. 141 (M): Det är säkert som statsrådet säger. Statistik brukar inte ljuga. Däremot kan man välja hur statistiken skärs. På en stor allmän bild är det säkert så att handläggningstiderna minskar. Men skulle man titta specifikt på tillstånd för övningsfält, skjutfält och flygövningsområden är jag tveksam till om det verkligen har hänt så mycket, men låt så vara. Statsrådet tog bland annat upp det undantag som finns i vid särskilda skäl. Det kan vara svårt att stå här och tala om när det kan bli aktuellt att använda det. Men det är klart att det tillstånd vi befinner oss i nu är att vi har en växande försvarsmakt som behöver öva. Då bör nog regeringen fundera på om det är ett tillfälle när vi ska ändra detta. Senast , fru talman, skriver man i ledaren i om . De vände sig till i för att få undantag. De ville få utökade flygtider för att de skulle mörkertesta sina modell som ska ha och som har köpt. De hann nämligen inte med alla övningar och ville få till några kvällar . Här vill jag ge statsrådet rätt: svarade , tror jag. Tyvärr blev svaret nej. Sedan sa man att möjligheten är att man får göra en ny prövning av villkoren. Det tar som sagt . Jag menar att vi inte kan ha en miljöbalk som är anpassad för ett helt annat omvärldsläge. Jag hoppas verkligen att utredningen som ska komma också innehåller de saker som vi nu har diskuterat. Det är nödvändigt. Det är just tiden vi inte har. Det är den vi måste vara rädda om. 142 Klimat- och miljöminister (S): Därom är vi överens. De här ärendena behöver hanteras med skyndsamhet. Generellt sett behöver skyndsamheten i tillståndsprocesserna öka, naturligtvis med bibehållen miljöhänsyn. Jag har nämnt . Jag nämnde också det särskilda uppdraget. Vi har, för att kunna möjliggöra en effektivisering av tillståndsprocesserna, tillfört stora tillskott till förvaltningsanslagen för och länsstyrelserna 2021 och 2022. Det är såklart en förutsättning för att man ska kunna genomföra sina uppdrag. Som jag har nämnt innehåller de regeringsärenden som vi får på vårt bord väldigt komplexa frågeställningar. De berör ofta flera allmänna intressen. Ärenden som dessutom faller inom flera departements verksamhetsområden ska också beredas i samråd med övriga statsråd. Allt detta kan naturligtvis påverka tidsåtgången i olika skeenden av ett regeringsärende. Men utgångspunkten för regeringens handläggning är att den ska ske effektivt och utan att rättssäkerheten eftersätts. ska vi naturligtvis bedöma ett ärende ur alla aspekter så att vi vet att vi helt enkelt har gjort det vi ska. Avslutningsvis tackar jag för en bra och viktig debatt. I grund och botten tror jag att vi har en tydlig samsyn. Jag ser fram emot en fortsatt dialog med när vi nu får resultatet av utredningen, för att se hur vi snabbt kan gå vidare. Interpellationsdebatten var härmed avslutad. § 14 Svar på interpellation 2021/22:413 om risken för brist på Adblue 143 Klimat- och miljöminister (S): har frågat energi- och digitaliseringsministern vilka åtgärder statsrådet och regeringen avser att vidta för att förhindra ett omfattande stopp i landets logistikflöden med anledning av bristen på Adblue. Interpellationen har överlämnats till mig. Adblue är, som skriver, ett reduktionsmedel som används vid selektiv katalytisk reduktion för att minska utsläppen av kväveoxider, så kallad SCR-katalysator. Utan tillförsel av Adblue skadas SCR-katalysatorn, och utsläppen av kväveoxider från förbränningen släpps då rakt ut i luften. SCR-systemet är en vanlig teknik i förbränningsanläggningar och i större fartyg men också i dieseldrivna vägfordon, som bussar, lastbilar och personbilar. Om SCR-systemen bortkopplades från anläggningarna och fordonen skulle alltså utsläppen öka, med stora negativa hälsoeffekter och därmed betydande samhällskostnader som följd. skulle också i det läget få stora problem att klara kraven i EU:s direktiv om luftkvalitet och utsläpp av luftföroreningar, med risk för höga viten som påföljd. Regeringen följer noga tillgången till Adblue på marknaden eftersom en brist skulle få stora konsekvenser. Det är dock viktigt att vara tydlig med att det i inte råder någon brist på Adblue. Däremot har priset på Adblue stigit kraftigt i hela EU . Den främsta anledningen är den stora prisuppgången på naturgas, som har höjt produktionskostnaderna rejält. En annan anledning är att importen av urea, som används vid tillverkning av Adblue, från har upphört. I EU finns flera tillverkare av Adblue, däribland i , som inte är beroende av import av urea från . Det kommer således att finnas tillgång till Adblue på EU-marknaden även framöver, givet att det finns en fortsatt tillgång på naturgas. Flera av dessa tillverkare har redan börjat skala upp sin produktion. Däremot bedöms priset på Adblue fortsatt ligga högt så länge vi har höga naturgaspriser. För att ytterligare säkra tillgången till Adblue behöver de tillverkare som har varit beroende av import från hitta nya leverantörer av urea. Enligt kontakter som mitt departement har haft med branschen pågår också ett sådant arbete. När det gäller frågan om vägfordonen vill jag understryka att det för detta skulle krävas en ändring i EU:s lagstiftning på området, åtföljd av ett omfattande arbete med omprogrammering av fordonen. Från regeringens sida fortsätter vi att följa upp och utveckla en beredskap för det fall att en förändrad tillgång till naturgas i gör att brist på Adblue – trots alla insatser för att förhindra detta – ändå skulle bli ett faktum. 144 (SD): Tack, statsrådet, för svaret! När jag skrev interpellationen för sedan var tidshorisonten för tillgången på Adblue . Det har skett en del . Man har i stort sett dammsugit marknaden för att komma över råmaterial för att tillverka Adblue i en sådan omfattning att vi klarar oss. I samtalen jag hade med tillverkarna i det läget sa de att de i sin tur hade varit i kontakt med myndigheter för att se hur vi säkerställer en tillräckligt god tillgång till Adblue i . Då blev myndigheterna helt tagna på sängen; de visste knappt vad leverantören pratade om. Det fanns ingen som helst beredskap och ingen förståelse för att man kunde hamna i ett läge där i stort sett alla fordon med Euro 6-motorer stannar. Och pratar vi inte bara om lastbilar, utan det är personbilar, bussar, grävmaskiner, hjullastare och utrustning för att underhålla järnvägen, alltså de rälsburna fordonen. Alla dessa har också motorer med Euro 6. Även räddningsfordon har denna typ av rening. Det skulle få dramatiska konsekvenser för samhället om tillgången till Adblue upphörde. För att man ska vara på det klara med vilka volymer vi pratar om: Bara för en enda månads förbrukning behöver man lagra ! Och pratar vi alltså om en enda månad. I förbrukar vi Adblue , och vi är långt ifrån ensamma i om att behöva det här ämnet för att klara reningen i våra bilar. Så är det i hela ; de har samma situation. Problemet är att var en stor leverantör av urea. är också en stor leverantör av naturgas, och än så länge kommer det naturgas till de europeiska tillverkarna av Adblue. Men om den gasen skulle strypas är vi snabbt tillbaka i det läge där vi har en horisont . Vad gör vi då? Då finns möjligheten att stänga av systemet i bilarna. Man går in och programmerar om. Men det måste vara den absolut sista utvägen, för det blir väldigt komplicerat. Bilarna ska ju tillbaka i reningstekniken igen när vi får tillgång till Adblue. Här måste regeringen ha en dialog med sina ansvariga myndigheter så att de i sin tur har kontakt med de leverantörer som finns. Vi måste säkerställa att vi har god tillgång till Adblue i landet, för om vi skulle bli utan stannar hela samhällsapparaten: bussar, lastbilar, grävmaskiner och järnväg. Vad gör vi då? Det är lite kusligt när myndigheter har så dålig koll på vilka effekterna blir när ett sådant ämne som Adblue – som de allra flesta människor inte ens vet vad det är – tar slut. Då stannar hela samhällskroppen. Här måste regeringen ta ett resonemang med myndigheterna så att vi säkerställer tillgången framöver. 145 Klimat- och miljöminister (S): Tack, , för en viktig interpellation! Jag kan förstå den oro som uppstår om man har kontakter med tillverkarna och leverantörerna och de påtalar att det finns ett problem. Då är det ju alldeles utmärkt att man har en möjlighet att lyfta frågan på det sätt som nu gör här i riksdag och påpekar problemet. Jag kan, som läget är just , ändå i någon mån säga att när det gäller oron i sig för att det inte skulle finnas tillgång till Adblue på EU-marknaden framöver kan vi förmodligen känna oss hyfsat lugna. Vi håller självklart över huvud taget i samhället just nu på med att se vad konsekvenserna av kriget mellan och är. En sådant exempel som uppdagades för den internationella communityn sedan är att är världens största tillverkare av solrosolja – apropå att vi nu försöker säkra olika typer av kedjor. Det här är en sådan kedja, och jag kan försäkra interpellanten om att vi nu har ögonen på detta. har också tagit initiativ till att samverka med Myndigheten för samhällsskydd och beredskap, MSB, för att tillsammans kartlägga hur materialflödena går och vilka produktionsalternativ som finns för att tillverka Adblue. Det är en analys som ska vara klar före den kommande vintern. Interpellanten vet säkert att risken för brist på Adblue är större eftersom efterfrågan på naturgas ökar med kallare väder. Jag uppskattar förtydligandet från interpellanten i det här fallet om att man också från er sida ser problemet med att tänka sig att stänga av SCR-systemen. Det skulle naturligtvis få förödande konsekvenser. Jag skulle nästan säga att det vore snudd på omöjligt. Bland annat har vi ju avgaskrav för vägfordon som regleras i EU-lagstiftningen, och för att stänga av SCR-katalysatorn måste, precis som ledamoten påpekar, fordonet också omprogrammeras. Enligt uppgifter från Bil finns det drygt 600 000 fordon med SCR-teknik i . Det skulle således krävas en enorm insats av de verkstäder som har den utrustning som behövs för att omprogrammera de fordon som berörs. Som jämförelse kan man till exempel titta på ”dieselgate” när man återkallade 200 000 fordon i samband med en manipulering av programvara. Det tog att genomföra återkallelsen och omprogrammeringen av dessa 200 000 fordon. Därmed säger jag att det nästan inte är görligt. Det handlar nu om att säkerställa att vi har leverantörer i EU och i som inte är beroende av import av urea från . Den uppgift som vi har efter våra kontakter med branschen är att man nu jobbar stenhårt på att säkerställa att detta kommer att fungera framöver. Det pågår ett omfattande arbete där. 146 (SD): Tack för svaret, statsrådet! Om det är någonting som kriget har lärt oss är det att vi är oerhört sårbara. Vi har inte sett bilden framför oss av vad detta får för konsekvenser. När ett enda land, i det här fallet , levererar en så stor mängd av ett ämne som är viktigt för att vi ska klara avgaskraven och det bara försvinner, tjoff, skapar det i första hand en stor oro. Vi är också långt ifrån ensamma i om att använda oss av detta ämne. Alla fordon med Euro 6-motorer som är typgodkända inom EU har den här reningstekniken. Det är alltså enorma volymer. Bara i förbrukar vi . Då förstår man, när man tittar på hela Europakartan, att det är rätt mycket av ämnet som ska fram. Här måste man ha en beredskap. Det måste också finnas en beredskap för att kunna gå in och stänga av tekniken i åtminstone vissa fordon så att man säkerställer transporterna. För hur hanterar man läget om det blir stopp? I det svar som jag av fick av statsrådet – det var i och för sig ett sakfel i det – sa hon att utan tillförsel av Adblue skadas SCR-katalysatorn, och utsläppen av kväveoxid från förbränning släpps då rakt ut i luften. Vad som händer när Adbluetanken blir tom – för det är en separat tank – är att vagnstyrenheten känner av att tanken är tom och då går ned på reducerad effekt. Det är bara för att man ska kunna ta sig till verkstad. Och pratar vi tunga fordon; personbilar stannar eller går inte att starta. Man får ett par tre chanser, men sedan startar de inte alls. Detta gör alltså att bilarna blir okörbara. Det blir ett allvarligt läge om bussar, räddningsfordon och andra viktiga samhällstransporter stannar. Jag har pratat med fordonstillverkarna, och de vill inte för allt smör i släcka ned det här systemet. Om man hamnar i ett läge där det är det enda alternativet går det, men det kräver en enorm logistik att sedan få tillbaka det och få fungerande fordon. Det måste vara den absolut sista utvägen, men den utvägen måste finnas med på spelplanen. Annars hamnar vi i ett läge där det är häst och vagn som gäller. Eller också får vi ta in gamla fordon, Euro 2:or, Euro 3:or och sådant där. Det vore knappast heller en framgångsrik väg. Som statsrådet förstår har jag mycket kontakter med fordonsbranschen, åkerinäringen, maskinentreprenörer och även leverantörer av detta. på Bil , som statsrådet säkert också har pratat med, säger att man ser en risk för brist på Adblue inom en inte alltför lång framtid. Men ser vi inte det, säger han, för det rättades till . Detta är både direkt och indirekt kopplat till kriget i . Men det handlar också om de höga naturgaspriserna, som började stiga redan innan kriget. Vissa leverantörer är beroende av import av insatsvaror från . Stryps den stannar produktionen. Vad gör vi då? Då måste man ha en plan B för att klara situationen. Vi kan inte bara stänga av och släcka ned alltihop och vänta på bättre tider. Vi måste ha en plan och en idé om hur vi tar oss igenom. Vi måste börja med att våra myndigheter som har ansvar för vår beredskap är med på banan och förstår vikten av att vi har beredskapslager av sådant här. Men det måste också finnas en plan B om även det spricker. 147 Klimat- och miljöminister (S): Jag ska avsluta med själva Adbluetillgången, men i finns ju också flera förbränningsanläggningar med SCR-system. Om SCR-systemen skulle stängas av i dessa anläggningar bedöms utsläppen av kväveoxider från industrin öka med upp till jämfört med . Man ska alltså vara klar över konsekvenserna, vilket naturligtvis branschen är på olika sätt. Som jag sa har vi ungefär 600 000 fordon med SCR-system. Om systemen skulle stängas av i dessa fordon bedöms utsläppen från vägfordonen öka med ungefär fem gånger. Utöver det är detta också, som vi resonerade om innan, en otroligt mödosam process som vi hoppas slippa. Det skulle naturligtvis också få stora negativa hälsoeffekter hos allmänheten. behöver vi helt enkelt säkra tillgången på Adblue. Det är vad det handlar om. Därför har vi nu också löpande kontakt med branschen. Vi har våra myndigheter, där nu tillsammans med Myndigheten för samhällsskydd och beredskap har tagit ett gemensamt initiativ för att kartlägga hur materialflödena går och vilka produktionsalternativ som finns för att tillverka Adblue om det skulle behövas. Det är en analys som ska vara klar före kommande vinter, vilket är viktigt att påpeka under den här interpellationsdebatten. Precis som säger finns det ingen brist på Adblue.