prot · H909132 · 2022-06-16 00:00:00 — Vi menar därför från sida att förslaget i propositionen bör avslås och att regeringen behöver återkomma med ett nytt förslag, som på ett mer ändamålsenligt sätt adresserar riskerna i storskalig hantering av avfall. Flera av åtgärderna är alltså bra, men det krävs i grund och botten ett större grepp om vi ska hejda avfallsbrottsligheten från att breda ut sig i det här landet. För det första måste vi framöver prioritera systematiska miljöbrott. Polis och åklagarmyndighet måste ta ett större ansvar för miljöbrott som begås systematiskt eller i organiserad form. Det ska vara svårt för den organiserade brottsligheten att etablera sig inom avfallsbranschen. För det andra vill att vi ska skärpa straffen för miljöbrott. Miljöbrott som leder till skador som inte är obetydliga eller som begås i syfte att tjäna pengar ska leda till mer kännbara påföljder än böter. Straffen för miljöbrott bör vara extra hårda om brottet utförs inom ramen för den organiserade brottsligheten. För det tredje behöver vi en förbättrad tillsyn från kommunernas sida. ligger ofta tillsynsansvaret på just kommunerna. Det ställer krav på korrekt genomförda tillsynsbesök som därefter följs upp på ett bra sätt. Till följd av att det i många fall i kommunerna tycks finnas en begränsad kunskap och osäkerhet om och även eftersatta rutiner uppfylls inte alla de krav som egentligen borde kunna ställas på en tillsynsmyndighet. Därför riktar utskottet ett tillkännagivande utifrån motion där utskottet uppmanar regeringen att tillsätta en utredning som ska undersöka brister i tillsynsarbetet och lämna förslag på vilka resurser och förstärkningar det finns behov av. Regeringen borde också låta utreda frågan om en vägledning om hur miljötillsynen ska gå till och om utformningen av en standardiserad miniminivå så att kommunerna vet vad som ska kontrolleras och hur. kommuner behöver helt enkelt bättre stöd och vägledning i detta viktiga arbete. Så långt det jag hade att säga om avfallsbrottsligheten. En annan central del i propositionen handlar om att flytta ansvaret för insamling av förpackningar från producenter till kommunerna. Vi välkomnar de många kommuner som har gått före . De har på frivillig väg gått längre än vad lagen kräver och erbjuder sina medborgare fastighetsnära insamling. Förslaget från regeringen om att helt flytta ansvaret för insamling till kommunerna är dock inte tillräckligt underbyggt och saknar analys vad gäller både kostnader och miljönytta. Därför vill att förslaget ska avslås. Övergången till en cirkulär ekonomi och ett cirkulärt samhälle är viktig för att möjliggöra tillväxt inom ramen för begränsade naturtillgångar och för en klok resurshantering. För att det ska bli verklighet måste det vara möjligt att hantera – och tillgodogöra sig värdet i – de avfallsströmmar som uppstår på det mest kostnadseffektiva sättet. Alldeles nya data från visar dessutom att är på väg åt fel håll. Avfallsmängderna ökar, men återvinningen minskar. Det krävs verkligen en genomtänkt plan för hur vi på bästa möjliga sätt ska kunna uppnå det cirkulära samhället och använda våra resurser på ett klokt sätt. Den tekniska utvecklingen på området går snabbt. Nya tekniska lösningar som optisk sortering har potential att ytterligare öka återvinningsgraden och minska mängden felsorterat avfall. Just därför värnar det sammanhållna producentansvaret, där producenterna står för kostnaderna för hanteringen men också har möjlighet att påverka hur insamlingen ska gå till och incitament att göra den mer effektiv. Vi menar att de förslag som regeringen lämnar i propositionen minskar denna möjlighet och att de kan innebära ett hot mot de cirkulära ekonomin. Skälen till detta är flera och framgår i de många remissvar som lämnats till regeringens bakomliggande utredning. Att regeringen trots detta går vidare tycker vi är anmärkningsvärt, särskilt när det som sagt inte görs någon miljö- eller kostnadsbedömning som är underbyggd. I stället hänvisas det till att den sammantagna bilden är att en fastighetsnära insamling främjar en bättre utsortering av samtliga materialslag, minskar felsorteringen och ökar insamlingen. Men detta kan starkt ifrågasättas, och det underbyggs inte av någon analys. Remissinstanser som Återvinningsindustrierna med flera har fört fram att förslagen kan innebära mångmiljardinvesteringar utan någon bevisad miljönytta i andra änden. De investeringar som har gjorts i befintligt system riskerar att förloras. Det finns också en risk att förslagen föreskriver teknikval och organisation av arbetet som på ett olyckligt sätt kan låsa fast oss vid en viss struktur. I stället borde vi helt enkelt få rätt förutsättningar på plats för att öka cirkulariteten. Den utredning som ligger till grund för propositionen har inte heller tittat på några alternativa lösningar, och det är kanske där vår huvudsakliga kritik ligger. Man har landat direkt i ett slags kommunalisering. Även Kommuner och Regioner är kraftigt kritiska och menar att förslaget är underfinansierat. De menar att inte minst små kommuner eller kommuner som inte har möjlighet att uppfylla det ganska rigida kravet på fastighetsnära insamling riskerar att drabbas av systemet. Vi menar att det måste till en helt annan flexibilitet än vad regeringen föreskriver. Sammanfattningsvis anser vi att regeringens förslag riskerar att slå sönder ett system som i hög grad har fungerat. Man borde i stället ha undersökt hur man kunde ha utvecklat det. Vi behöver snarare ett helhetstänk kring hur vi bäst kan uppnå en cirkulär ekonomi. Flera partier och remissinstanser har riktat skarp kritik mot förslaget. Regeringens svar har då varit att man ska försöka bemöta detta på ett klokt sätt. Problemet är att det är muntliga utfästelser som och berörda aktörer har fått. Det är ingenting som ingår i själva lagstiftningen, utan de befogenheter som vi ger regeringen i form av bemyndiganden är väldigt stora. De ger regeringen en hög grad av frihet när det gäller att göra denna kommunalisering. Det är en situation vi känner igen från behandlingen av andra ärenden. Engångsplastdirektivet var ett sådant, som vi hade uppe så sent som . Det gav regeringen långtgående befogenheter. Det beskrevs att det skulle införas på ett visst sätt, men det är inte helt uppenbart att så blev fallet. Också Lagrådet anmärker i sitt yttrande på omfattningen av de bemyndiganden som föreslås i propositionen. Enligt rådets yttrande kan vissa föreskrifter anses kunna omfatta såväl civilrättsliga som offentligrättsliga regler, och de är därför inte möjliga att delegera. Rådet efterfrågar därför en redovisning av hur man ska se på bemyndigandena i förslaget. Vi menar som sagt att bemyndigandena är långtgående och att den bakomliggande utredningen om att flytta ansvaret till kommunerna har flera brister. Man har inte utrett kostnads- och miljönytta tillräckligt, och man riskerar att slå sönder möjligheterna att nå den cirkulära ekonomin. Därför vill vi avslå propositionen i denna del. Jag står bakom samtliga reservationer, men för tids yrkar jag bifall endast till reservation 5. 48 (SD): Vi behandlar ett betänkande som handlar om lagstiftning på två olika områden, men det handlar också om mycket annat. Det handlar en hel del om hur regeringen avser att agera vad gäller förordningar, myndighetsstyrning och sådana saker. Av denna anledning framstår det möjligen som lite oordnat. Vi diskuterar frågor om fastighetsnära insamling och så vidare, och diskuterar vi en konkret proposition med lagstiftningsändringar som egentligen inte har så mycket att göra med allt som diskuteras i sak. har konstaterat några saker på det här området. Vi har haft ett i grunden fungerande system. Mängden sorterat avfall har för de flesta kategorierna utvecklats väl. Branschen har i allmänhet varit nöjd, även om vi haft en del missnöje från de kommunala bolagen. Det som hänt nu är att vi har fått EU-direktiv på området, möjligen till tveksam nytta. Oavsett vad man tycker måste en del saker fungera annorlunda. Vår analys har landat i att vi behöver ny lagstiftning. Betalning ska exempelvis ske till andra parter. Vi har också fått en situation med konkurrerande producentansvarsorganisationer, en situation som riskerar att bli ohållbar om vi inte redan nu kan få ett regelverk på plats. Detta regelverk kan inte möjliggöras nu utan att vi röstar igenom propositionen i den här delen. Status quo blir således inget alternativ. Vi har under processen talat med många olika aktörer och tagit del av ännu fler synpunkter. Min bild är att det i grunden egentligen inte är propositionen som det finns problem med här. Vad man har problem med är regeringen, och det har även vi i . Man litar inte på att regeringen kommer att fixa detta på ett ändamålsenligt sätt med tillräckligt hög grad av flexibilitet. När det kommer till insamlingsansvaret har vi tidigare haft delade synpunkter med de kommunala bolagen. Vad som hänt nu är att man har fått till stånd en överenskommelse mellan producentansvarsorganisationerna och de kommunala bolagen. Från sida lägger vi inga värderingar i detta. Det grundläggande är att vi ska ha system som kan kombinera nytta och enkelhet för privatpersoner med effektiva system som kan hålla nere kostnaderna. Att Avfall tillsammans med producentansvarsorganisationerna är överens om den här omfördelningen och har nått en överenskommelse kring ersättningsnivåerna har gjort det svårt, i alla fall för mitt parti, att motivera att de har fel. Ett problem i denna analys är att det är svårt att få en klar bild av kommunsektorn. Det talas om att vissa kommuner kommer att missgynnas av detta, och så kan det säkert vara. Vi vet ännu inte riktigt vad alla tycker om ersättningsnivåerna, och det har varit lite knepigt att använda sig av SKR som remissinstans eftersom de helt enkelt inte har velat tala om vad de tycker. De har också meddelat att de inte har kunnat vara med och förhandla om ersättningsnivåerna, även om de har bjudits in. Det har också gjort det svårt för oss att ta hänsyn till de synpunkter som SKR haft på utredningen, innan propositionen kom till och ändrade på en del saker. Att vi säger ja till propositionen innebär dock inget generellt stöd till regeringen på det här området. Vi instämmer till fullo i en stor del av den oro som branschen överlag uttryckt till följd av de förordningar och myndighetsuppdrag som regeringen har aviserat. Denna osäkerhet har dock till viss del kunnat minska genom att regeringen accepterat en vädjan från branschen om att överföringen av ansvar från producenter till kommuner ska ske genom ett så kallat clean cut. Tidsgränsen för fastighetsnära insamling har också flyttats fram, men här finns såklart problem och osäkerheter. Från sida vill vi vara tydliga: One size fits all är ingenting som passar ett helt land av storlek. Vad som är regeringens åsikt här är inte helt tydligt. Det är fortfarande svårt att få klarhet i exakt vad som avses. Men den fastighetsnära insamlingen är ingenting som vi röstar om . En grundläggande synpunkt från på detta område är att det inte finns någon rationell anledning att generellt sträva efter att exempelvis allt glas ska samlas in fastighetsnära. Glas är tungt och tar mycket plats, och inte minst är det svårt att se att insamlingsnivån kan öka. Det är snarare så att ju mer man förändrar, desto större risk är det att vi får en försämring. Det är också det vi har kunnat se: Kvaliteten på avfallet minskar till viss del under den fastighetsnära insamlingen, vilket naturligtvis skapar en oro hos dem som jobbar med detta. Vår analys landar i att vi behöver flexibilitet på det här området. Glas ska man förmodligen inte sträva efter att nödvändigtvis ha i fastighetsnära system, medan plast förmodligen är väldigt bra att ha i fastighetsnära system där fastighetsnära system passar, vilket kanske inte är vid småhus där det inte bor tillräckligt många människor. De kanske inte passar vid radhus i storstadsområden heller. Vi vill gärna se en flexibilitet på området. Sammanfattningsvis, herr ålderspresident: på detta område kräver en bra regering, som propositionen i sig nu faktiskt bidrar till en bättre fungerande marknad. Vi har också en del som berör utvinningsverksamhet. Här är det EU-direktivet kopplat till utvinningsverksamhet som föranleder förslagen. När det kommer till säkerheter vid utvinningsverksamhet har detta varit ett problem historiskt. Vi måste ha en lagstiftning som säkrar att det är gruvbolagen och inte skattebetalarna som står för exempelvis återställningskostnader. Det här är viktiga frågor. Världen skriker efter , och vi har väldigt mycket av dessa i vår berggrund och vår mark. Vi har bland annat sett det på prisuppgångarna, och vi ser det också genom de trender som pågår över hela världen vad gäller batterier, infrastruktur och så vidare. har ett akut problem vad gäller tillståndsprocesser. Det är svårt att få tillstånd, och det tar att få tillstånd. Sammantaget innebär detta en kostsam risk för alla som vill investera i . Processerna behöver förenklas och snabbas på. De behöver bli mindre kostsamma. Miljökraven ska inte försvinna, men vi måste få ett klimat på området där man på ett lämpligt sätt kan väga intressen mot varandra – ett system som inte är så stelbent som det upplevs . Här ser vi med viss oro att det exempelvis saknas tidsbegränsning för bedömning av storleken på säkerheterna, vilket kan innebära risk för förseningar i tillståndsprocesserna. Därför ser vi gärna ett avslag här. Därmed yrkar jag bifall till reservation 1. 49 (C): Det är en ganska spännande rubrik på det betänkande som vi nu avhandlar och den proposition som är framlagd. Utan att på något vis låta påskina att det skulle påverka innehållet i förslagen tycker jag att det är spännande att propositionen heter Ordning och reda på avfallet när det är en proposition som handlar om tre helt separata delar, områden som i och för sig kan sägas beröra avfall men som gör det på ganska olika vis. Den första delen handlar om utvinningsavfall och är kanske framför allt av intresse för anläggningsföretagen och gruvbranschen. Den andra delen rör avfallsbrottslighet. Den sista rör förpackningsinsamlingen. Jag kommer inte att uppehålla mig mycket vid den första delen utan kan helt enkelt konstatera att man kan utläsa våra åsikter i betänkandet. Vi har försökt lyssna in branschen och dem som kommer att vara berörda av den nya lagstiftningen när vi har tagit ställning till förslagen. Jag går vidare till avfallsbrottsligheten, herr ålderspresident. Jag tror att vi alla i denna kammare vet att detta är ett angeläget område att ta tag i. Vi har en bransch där de allra flesta aktörer sköter sig, vill göra rätt och strävar efter ett bättre resultat i sin verksamhet men där det också finns en problematik med fusk, med mygel och med folk som vill sko sig på att runda hörn som laglydiga och seriösa aktörer faktiskt måste förhålla sig till. Det är därför angeläget att det kommer förslag på hur vi kan förbättra villkoren för de rättsvårdande myndigheterna och tillsynsmyndigheterna att se till att allting går rätt till och att vi inte har fusk som drabbar enskilda medborgare, lokalsamhällen, naturen och miljön. Tyvärr har vi dock sett oss tvungna att avvisa förslagen i propositionen. Det är inte så att vi på rak arm eller per definition vill avvisa förslag. Tvärtom ser vi verkligen varför regeringen vill gå fram med detta. Men vi tror inte att man i alla delar har tänkt igenom det hela vägen eller att man kommer att få det utfall man har sett framför sig. Jag ska ta några exempel för att inte göra en klyscha av det och säga att det här inte är tillräckligt genomtänkt och sedan rakt av avslå. När det gäller det krav som läggs fram i den här propositionen på att skyndsamt anmäla brott tror jag att vi alla instinktivt tänker att det här precis är vad som behövs: Vi måste snabbt få fram var oegentligheterna finns, var någon kan ha ägnat sig åt brottslighet, och sedan snabbt rätta till problemet. Med risk, herr ålderspresident, för att gå in lite mer på rättspolitik än miljöpolitik tror jag att det här blir ett feltänk med tanke på hur situationen för de rättsvårdande myndigheterna, inte minst , ser ut just . Vi har försökt reda ut hur de rättsvårdande myndigheterna skulle ta emot det här och kollat på vad remissinstanserna säger, och det stora problemet verkar inte vara att anmälningarna inte kommer in snabbt nog. Tvärtom är det som framför allt leder till att man inte kan lagföra dem som inte sköter sig att man inte har ett tillräckligt bra grundarbete och att åklagare ser sig tvungna att lägga ned utredningar i brist på bevisning eller på grund av bristfällig bevisning. Det problemet skulle inte lösas med ett skyndsamhetskrav. Tvärtom finns en påtaglig risk för att det skulle förvärras. Det som vi tror skulle behöva göras är att man ser över förutsättningarna för att faktiskt på ett effektivare och grundligare sätt kunna lägga fram ett bra underlag tillsammans med anmälan till för att de ska ha goda förutsättningar att sedan kunna bedriva en framgångsrik utredning. Jag hinner inte dyka djupare i rättspolitiken, men jag vill säga, vilket jag tror alla inser, att det här också är ett problem som handlar om att vi måste förbättra möjligheterna för just de rättsvårdande myndigheterna – polisen och – att utreda brott. Vi vet att vi har resursbrister där. Det är något som vi har lagt förslag om i kammaren för att försöka reda ut, men det påverkar också den här situationen. Det förhåller sig på ett liknande sätt med de förslag som reses, för att försöka stävja fusket, om att man faktiskt ska ha kontroll på vem man lämnar över avfall till och vem man har tagit emot avfall från. Jag tror att vi alla här inne tycker att det är en god intention även där. Men det har också följdeffekter. Vad händer om en aktör flera led bort från dig – den som har tagit över avfall från en annan aktör som i sin tur har tagit över från en annan aktör som i sin tur har tagit över det från dig – inte sköter sig? Hur ska man kontrollera det här? Och vad kan anses vara ett rimligt arbete för att visa att man faktiskt inte har lämnat ifrån sig avfall som man har ansvar för till en aktör som kommer att behandla det på ett felaktigt sätt? Tyvärr ser vi inte att frågorna som rör de problemen är tillräckligt tillgodosedda, och vi ser oss därför tvungna att avvisa detta. Det kommer att gå igenom i kammaren. Vi får väl se om vi har rätt eller om vi har fel. Jag ska säga att jag verkligen hoppas att jag har fel. Det är inte ofta man säger det i den här kammaren, men i det här fallet hoppas jag att det förhåller sig så. Så till den del av propositionen som kanske har varit mest omdiskuterad, trots att det som är föremål för diskussionen egentligen inte ligger i propositionen, nämligen kommunaliseringen av förpackningsinsamlingen. Här, herr ålderspresident, har vi i min mening inte en sak som är pudelns kärna utan två. Den första är var ansvaret för insamlingen och återvinningen ska ligga: Ska det vara hos producenterna eller någon annanstans? För del har vi sagt att vi vill ha ett starkt producentansvar och vill värna det där det är möjligt. Det vill vi för att säkra att man omhändertar avfallet och ser det mer som en resurs, och vi tror att det då lämpar sig bättre om producenterna har ansvaret. Det handlar också om incitament och drivkrafter. Vi tror i grunden att det är bättre att producenten har ett verkligt intresse av att omhänderta avfallet och faktiskt kunna ta det vidare och resurssätta det i nästa led. Den andra delen handlar om att vi ser en oro när detta lämpas över på kommunerna. Det här är en fråga som har en lång historia med många vändningar. Vi har också en viss brådska för att kunna leva upp till kraven i EU-direktiv. Det är en brådska som vi kanske inte skulle ha behövt känna lika starkt om regeringen under föregående mandatperiod och i början av den här mandatperioden hade klarat av att vara en aning smidigare, om jag får använda de orden, herr ålderspresident. De farhågor som vi och övriga oppositionen hade under förra mandatperioden har kommit att besannas. Med det sagt har regeringen nu faktiskt tagit steg framåt. Jag är inte säker på att det går i helt rätt riktning, men man har visat en vilja att gå framåt med det här. Vi ser också att det har funnits en föredömlig vilja till kompromiss mellan vissa aktörer på marknaden – Avfall och Svenskt Producentansvar – men det här har tyvärr också lett till att man kanske har missat vissa andra aktörer i remissgången och när man har arbetat fram propositionen. Det är åtminstone en kritik som vi har hört. Sedan får var och en i den här kammaren bedöma hur relevant kritiken är och hur rimlig den är, men det väcker oro när vi har vissa aktörer som starkt vänder sig mot det här och vissa som starkt vill se att det drivs igenom. För vår del tror vi att det bästa hade varit att fortsätta värna producentansvaret, att fortsätta värna det som är bra i den svenska avfallshanteringen och att försöka utveckla den för att uppnå kraven i direktiven. Jag har talat, om möjligt, fortare än vanligt. Det är för att jag ville ha kvar i slutet av mitt anförande. Det är nämligen så att just för mig är det här den sista kammardebatten med kollegorna och vännerna i miljö- och jordbruksutskottet. Jag ville ha kvar för att hinna tacka dem för de här åren tillsammans – för alla långa möten, för allt hårt arbete, för all kompromissvilja, för all förståelse för att vi inte alltid har en samsyn och för strävan att försöka nå fram till goda politiska resultat. Vi hade aldrig nått de resultaten utan det goda arbetet från kansliet. Man får inte ha favoriter bland utskottskanslierna, men till vännerna på MJU-kansliet vill jag säga att ni ska veta att ni ligger mig varmt om hjärtat. Tusen tack för de här åren! All lycka till er i ert fortsatta arbete! Jag kommer att jaga på er från sidan. 50 (KD): Ordning och reda på avfallet ska vi ha. Det hade kanske varit lättare att hantera om det också hade varit ordning och reda på den här propositionen som ligger till grund för dagens betänkande och debatt. Här är det, som vi har hört tidigare, en salig blandning av mjölkkartonger och gruvavfall och allt däremellan. Dessutom, som vi har hört, har vi under hanteringen av ärendet noterat att det kommer fram olika signaler om hur de olika aktörerna egentligen ställer sig till frågorna som propositionen behandlar och om hur de har involverats i processen. Det är inte bra, och för frågans del kanske ett omtag hade varit bra för att verkligen få klarhet i allt. Men är vi där vi är, och vi kör på. I vår följdmotion har vi förslag på avslag i tre delar, och vi har fyra förslag till tillkännagivanden som vi vill rikta till regeringen om att återkomma med förändringar, förbättringar eller förtydliganden. En stor del av kritiken rör förslag i propositionen som innebär att regeringen ges långtgående befogenheter att meddela föreskrifter på ett antal områden, inte minst vad gäller producentansvarets utformning och hur insamling av avfall ska organiseras och genomföras. Lagrådet anmärker i sitt yttrande på omfattningen av de bemyndiganden som föreslås. Enligt rådets yttrande kan det vara så att vissa föreskrifter inte ens är möjliga att delegera. Rådet efterfrågar därför en redovisning av hur man ska se på bemyndigandena i förslaget. Vi menar att de här bemyndigandena är alltför långtgående mot bakgrund av att regeringen i propositionen inte tillräckligt ingående redogör för hur de ska användas. De bakomliggande utredningar och promemorior som kommer att ligga till grund för föreskrifterna har i stora delar fått ganska allvarlig kritik från tunga remissinstanser. Denna kritik pekar enligt oss tydligt på att stora delar av propositionen bör avslås. I takt med omställningen till ett fossilfritt samhälle ökar efterfrågan på de metaller och som används i allt från bilbatterier till vindkraftverk. har unika möjligheter att bidra till att möta denna ökade efterfrågan.