prot · H90952 · 2022-01-13 00:00:00 — Det är förstås en annan debatt än denna, men det är något som påverkar oerhört mycket. Det här är tyvärr inte ett unikt fall. Det har blivit vardag. Jag instämmer i det statsrådet säger om att tillgänglighet och universell utformning är själva grunden för det inkluderande samhället. Men då har vi den där pusselbiten som inte riktigt räcker till – den som behövs för nästa steg. Vi vet ju att har mer än hälften av dem som borde få stöd som personkrets 3 i LSS-lagstiftningen – många av dem är blinda eller väldigt synsvaga – förlorat sin ledsagning. Ledsagning har närmast blivit vad man kan kalla en sällanköpsvara i kommunernas biståndsgivande, både via socialtjänstlagen och via LSS. Oavsett vilken lagstiftning man lutar sig mot behövs det en rejäl översyn av beslutspraxis. Av statsrådets svar kan man få intrycket att det som sker i mångt och mycket är kommunernas fel och att det inte spelar så stor roll om det är socialtjänstlagen eller LSS som ligger till grund för de insatser som beviljas. Men för den enskilde betyder det väldigt mycket. Det är just här som en översyn behövs. LSS är ju den rättighetslag som de flesta som tillhör personkretsarna borde få sina insatser utifrån. Den innebär större frihet, och där är kostnadsfrågor inblandade med mera, liksom beslutens varaktighet. Min fråga kvarstår: Avser statsrådet att gå från kartläggning och genomlysning till handling och lagöversyn för att stärka rätten till ledsagning? 10 (M): Tack, , för en väldigt viktig interpellation! Jag tycker att man ska se den här frågan i ett större sammanhang. har den socialdemokratiskt ledda regeringen, oavsett konstellation, skurit ned kraftigt på stödet till funktionsnedsatta. Det är en systematik som saknar motstycke om man lägger ihop de sammanlagda effekterna. Vi känner ju till . Vi har själva i medierna sett hur människor har dött på toaletter i för att de har fått indragen assistans. Vi har sett förskräckliga exempel på att man till exempel inte har fått bilanpassning. Vi har sett hur unga funktionsnedsatta sparkas ut ur våra trygghetssystem och blir hänvisade till kommunernas försörjningsstöd. Det här kommer inte ur tomma intet, fru ålderspresident, utan det är en ren signalpolitik och en effektfull politik. Det var ju personligen som i en intervju i talade om att vi ska finansiera flyktingkrisen genom nedskärningar på LSS och funktionsnedsatta. Problemet var inte att sa det, även om det var förskräckligt nog, utan att regeringen systematiskt har genomfört en politik som syftar till att ta bort delaktigheten och tillgängligheten för funktionsnedsatta. I det sammanhanget ska man även se den här interpellationen, som handlar om hur de blindas möjligheter att vara delaktiga i samhället också förstörs. Det är precis som skriver i sin interpellation: har insatsen minskat . Det är en ren systematik. Då hade man kunnat önska att statsrådet hade haft ett något mer offensivt svar än att bara säga att hon följer utvecklingen på området noga. Vad är det statsrådet behöver följa då? På område efter område inom funktionshinderspolitiken kan vi se kraftfulla nedskärningar. Det är väldigt många människor som hamnar i kläm. lät oss prova på att gå några kvarter med ögonbindel. Jag har själv gjort det, och säkert också statsrådet i någon av sina olika roller. Då är det väldigt svårt att förstå hur man fortfarande kan sakna empati för de blinda som behöver den här insatsen. Jag tror att regeringen behöver återupprätta de individuella rättigheterna. Funktionsnedsatta måste ha rätt att vara delaktiga i det svenska samhället. Även om man är blind måste man få samhällets stöd. Det är ju därför vi betalar skatt. Vi betalar inte skatt för att Socialdemokraterna ska använda pengarna till en familjevecka. stoppade det förslaget, tack och lov. Där föreslog regeringen att föräldrar till friska barn i friska familjer skulle få mer betald ledighet, som man har skurit ned så här kraftigt på funktionsnedsatta. Så gör bara den politiker och den regering som har tappat kompassen fullständigt. Vi betalar skatt solidariskt i för att hjälpa de människor som verkligen behöver samhällets stöd. Jag tycker att statsrådet ska prova att svara på berättigade fråga. 11 Socialminister (S): Ja, vi betalar skatt solidariskt. Men de som har funktionsnedsättning ska betala lite mer. Det har ju och oppositionen sett till genom att förändra i budgeten. Sedan är det också så att man svarar på de interpellationer man får. är inte detta en allmän diskussion om allt som kan komma på som har koppling till funkispolitik. Den debatten kan vi väl ta vid ett annat tillfälle. Då kan vi ha en mer seriös diskussion. Däremot gör en tjänst genom att faktiskt fokusera på det som är ledsagarservice. Om man blir lite allmänt svepande, som är i talarstolen – ingen vill göra någonting, och det finns en uppfattning att man ska straffa människor med funktionsnedsättning – blir det ju en oseriös diskussion. Det här är ju en fråga som förtjänar att vi talar om den lika seriöst som och jag har talat om den under de år som vi har samarbetat med januariavtalet som grund. Jag vet inte vad säger, men min bild är att vi gör enorma satsningar. Det fanns satsningar i vår budget, och även om inte röstade på just den budgeten har vi tillsammans arbetat under för att se till att successivt åtgärda det som har kommit att bli konsekvenser av domstolsprövningar. är vi ju där en gång till. Det är inte en politisk bedömning att någon som har behov av ledsagarservice inte ska ha det. Vi har ju en lagstiftning som säger att den som har omfattande behov av stöd för att det vardagliga livet ska fungera ska få det. Det är därför vi har LSS-lagstiftningen. Ingen ändring har gjorts där. I mitt svar gjorde jag en åtskillnad mellan socialtjänstlagen och LSS. Det är uppenbart att minskningen inte har skett i den del som gäller socialtjänstlagen, utan den ligger på LSS-sidan. Däremot är det lite problematiskt, och det är därför jag talar om att vi kanske behöver liksom ytterligare fördjupa vår kunskap. Vi kan väl gemensamt anta att den absoluta merparten av dem som får ledsagarservice är just personer som är synskadade, synsvaga eller blinda, men vi vet faktiskt inte att det är så. Den kunskapen behöver vi kanske ha för att vara helt säkra på vilken bedömning som görs. Med stor respekt för att detta är viktiga frågor är det också så att begreppet personkrets 3 inte definieras utifrån diagnos utan utifrån omfattningen av behoven. Jag tror att vi är överens om att det är omfattande behov som ska vara grundläggande för att man ska få LSS-insatser. Hade det varit en definition av diagnoser hade det varit enkelt att addera, och framför allt hade vi aldrig tagit bort dem därifrån. Men det är inte så det ser ut. Jag vet att både och vet det, men alla som lyssnar kanske inte vet hur hela LSS-lagstiftningen är uppbyggd. Den är till för dem som har omfattande behov. Det är inte heller regeringen som tolkar lagen, men om jag ska säga vad jag själv tycker kan jag säga: Det är svårt att förstå hur en människa som inte ser navigerar i samhället. Man kan prova det själv under . Om man lever med det länge är det klart att man på ett annat sätt lär sig att navigera, men det är klart att det skapar omfattande problem i vardagen. Jag har svårt att se hur bedömningarna att man inte skulle behöva ledsagarservice görs. Jag vill också hinna säga något annat – jag kanske återkommer till det i min nästa replik. Vi hade en LSS-utredning som fick mycket kritik. Jag tycker att det delvis var mycket oförtjänt. Den försökte nämligen ta ett grepp om alla LSS-insatser. Vi har haft en viktig och väldigt bra debatt om personlig assistans, men ibland har det kanske varit till priset av att många andra insatser knappt har varit uppe till diskussion. Det är välkommet att vi diskuterar det. Jag återkommer till förslag i just denna fråga i min nästa replik, för jag hinner inte . 12 (L): Flera av de delar som statsrådet tar upp är vi naturligtvis överens om. Statsrådet kom in på den så kallade . Jag misstänker att det är den utredning som ibland kallas den Malmborgska som statsrådet menar. När det gäller de bärande pelarna i den menar vi från Liberalernas sida att det skulle ha förödande konsekvenser att införa dem. Därför förordade vi att hela utredningen skulle stoppas. De små delar som var bra kunde man ta om hand på andra sätt. Med det sagt, fru ålderspresident, är det en oerhört stressande livssituation att få sin tillvaro inskränkt så som och många av hennes medsystrar och medbröder har fått genom beslut om neddragning. Bara rädslan för att snart drabbas av dessa neddragningar och indragningar innebär en oerhört stressande livssituation. Detta är personer som faktiskt helt eller delvis är beroende av någon annans stöd eftersom de på något sätt har brister i sin kroppsfunktion som gör att de inte kan leva fullt ut. När jag hör statsrådets svar förstår jag att kunskapen finns och att även, i stora delar, empatin finns. Men jag efterlyser fortfarande aktionen, att man faktiskt går vidare och gör något, att man går från kartläggning och genomlysning till handling och faktisk översyn av lagstiftning. Det är precis det som krävs. Ja, praxis har rullat iväg. Ja, besluten är i ett sluttande plan och blir hårdare och hårdare. tillämpar kommuner och domstolar lagen så snävt att bara personer som har en grav synnedsättning eller helt saknar syn anses ha betydande svårigheter i den dagliga livsföringen, som statsrådet beskriver. Det där med betydande svårigheter eller grava hinder är ju en definitionsfråga. Detta är också definitionsfrågor: Vad är det att delta fullt ut i samhällslivet? Vad är det att kunna leva som ? Så kan man också tolka LSS: leva som . Det är en viktig tolkning. Det handlar om att kunna gå på toaletten själv, att kunna klara sin personliga hygien, att kunna röra sig, att kunna gå och handla, att kunna gå på gym eller till eller att kunna hämta sina barn på förskolan eller vad det nu är för något. Det är otroligt svårt att definiera vad som är betydande svårighet i den dagliga livsföringen, som inbegriper den här hjälpen. Jag menar att det är vår skyldighet som lagstiftare i denna församling och som regering som genomförare att faktiskt granska och se: Vad är det som har gått fel? Vad är det som ställer dessa människor åt sidan? Vad är det som gör att människor inte kan leva ett delaktigt liv? Det är den handlingen jag skulle vilja se i stället för kartläggning och genomlysning. Det är också nödvändigt, men det måste leda till handling. 13 (M): Jag kan förstå att statsrådet blir upprörd när någon talar om hur den socialdemokratiskt ledda regeringen konsekvent har skurit ned stödet till funktionsnedsatta. Det har inte gått funktionshindersrörelsen förbi. RBU och andra intresseorganisationer har inte suttit på händerna, utan de har larmat under många, . Det är detta jag menar att man måste se även när det gäller den här interpellationen. Regeringen sitter på händerna och agerar inte när blinda inte får samhällets stöd i tillräcklig omfattning. Det låter precis som att statsrådet är något slags handlingsförlamad åskådare. Det är någon annan som gör saker och ting, och statsrådet kan inte göra något annat än att följa utvecklingen noga. Då är det faktiskt bättre att statsrådet och regeringen avgår och låter någon annan regering och ett annat statsråd ta ansvar för . Är man handlingsförlamad och inte kan agera och inte kan leda är det bättre att man avgår. Vill man sitta på läktaren i stället för att vara på isen och spela hockey ska man sitta på läktaren. Man måste faktiskt vara empatilös om man inte ser och förstår att blinda ska ha rätt till samhällets stöd. Vi betalar solidariskt skatt just för att ge samhällets stöd till dem som verkligen behöver det. I en regerings uppgift ingår naturligtvis att prioritera. Det handlar om vad man vill i politiken och om att ge tydliga direktiv. Vad denna regering vill sa dåvarande finansminister väldigt tydligt i en intervju i Ekot i – det är bara att gå in och lyssna: Vi måste skära ned på stödet till funktionsnedsatta för att hantera invandringskrisen. Det är precis det regeringen har gjort, tyvärr. 14 Socialminister (S): Jag vill understryka svaret på den andra frågan som ställde, om regeringen har för avsikt att ha dialog med andra partier än de partier som ingår i regeringsunderlaget. Jag är faktiskt lite osäker på hur definierar regeringsunderlag, för det är inte ett januariavtal i någon form som styr. Det är alldeles självklart att vi behöver samarbeta med olika partier om den politik som regeringen vill se förverkligad. Jag kan bara säga att om det finns en fortsatt god vilja hos och , som det har funnits tidigare, är det alldeles självklart att vi ska fortsätta att ha dialog och samtal och att samarbeta om detta. Det bygger på att man i grund och botten är konstruktiv och vill nå fram. Jag upplever att vill det. Jag sa att jag skulle återkomma i nästa replik till förslag när det gäller ledsagningen. föreslog att man skulle ha en ny insats som skulle innebära ett regelbundet vardagsstöd för dem som bor i ordinärt boende. Det är ju en del i det som är ledsagarservice, men det skulle inte vara avgränsat till förflyttning. Man har i alla fall definierat detta. Man skulle kunna plocka den delen, för det är ett förslag som en utredning har tagit fram och som är remitterat. Men vår dialog med synskadade visade att man inte ville ha det förslaget, så det förslaget är inte aktuellt. Det skulle annars kunna vara ett sätt att handla, så att säga. Jag tror att det är viktigt att vi går vidare med kartläggning för att få veta mer. Det är klart att en kartläggning alltid syftar till att få bättre kunskap för att man ska kunna handla. Men, återigen, är inte nöjda med detta förslag. Det skulle ändå ha kunnat vara ett förslag, men vi är förstås angelägna om att ha en god dialog där. Jag lyssnar gärna på . Jag vill bara understryka svårigheten också när det gäller att förändra formuleringar i personkretsarna. Skulle vi börja definiera diagnoser är det något helt annat; det är definitivt ingen liten sak. Men jag tror att det kan skapa väldigt stora problem när vi har en uppfattning om att någonting borde ändras. I så fall blir det inte heller en definition som knyter an till att man har omfattande och varaktiga behov. Däremot vill jag förstå – jag menar det på riktigt – varför man gör en annan definition när ingenting i lagstiftningen har ändrats. Det har varit obegripligt hur område efter område på assistanssidan har kommit att definieras mycket snävare; det har samordnats, och det har fått ödesdigra konsekvenser. Vi har jobbat väldigt hårt för att hitta sätt att inte bara lösa ett problem och skapa fem andra. Det är nämligen oron när man går in i den här komplicerade lagstiftningen. Man tycker att man löser någonting, men man skapar nya problem. Det är viktigt att titta vidare på kartläggningen, så att vi verkligen vet vad vi talar om och förstår vad problemet skulle vara. Jag har ingenting emot att vilja agera. Och jag lyssnar gärna på om det finns ett mycket konkret förslag. Men att gå in och ändra i personkretsarna tror jag inte är en bra väg. Jag ser väldigt många nya avgränsningsproblem framför mig. Det hjälper oss inte. 15 (L): Min andra fråga i interpellationen handlar egentligen om att söka stöd, diskussion och dialog för att få till förändringar i lagstiftningen. Jag känner mig precis lika osäker som statsrådet när det gäller regeringsunderlaget, men det är en annan sak. Jag tror dock, utan att veta, att om vi skulle föra upp till exempel diskussionen om rätten till ledsagning bredare mellan partierna i ett partiövergripande dialogmöte skulle vi kunna finna majoriteter för rätt betydande förändringar och förbättringar inom lagstiftningen. Det är min övertygelse när jag lyssnar med kollegor från andra partier. Med det sagt tror jag att en väg framåt är att bredda den politiska diskussionen i de här viktiga sakfrågorna. Det är, precis som statsrådet säger, en bukett av områden inom funktionshinderspolitiken som behöver diskuteras och verkligen stärkas och förändras. Det gäller inte minst att återställa den ursprungliga intentionen när det gäller LSS. Jag är inte säker på att det är personkretsarna som behöver förändras. Vi har sett att man inom socialtjänstlagstiftningen, socialförsäkringslagstiftningen och annat faktiskt kan gå in och peka på breda grupper för att fånga in dem när beslutspraxis och rättspraxis har definierat ut dem. Jag tror alltså att möjligheterna finns. 16 Socialminister (S): När det gäller regeringsunderlaget tycker jag inte att man behöver skoja så mycket om det. Det är ett faktum att vi inte kommer att ha ett och samma underlag och samma stöd i alla frågor. Det är i alla fall inte vad jag tror. Om majoriteter ska speglas ser det ju lite olika ut. Men det bygger förstås på en vilja till dialog och samtal, på att man vill komma överens och försöka se till att mötas. Svårigheten i de här frågorna är när man talar om att återställa som att man kan göra det på ett visst sätt. Det är väldigt komplicerat. är väl medveten om det. Jag vill inte förespegla det som att om vi bara har en dialog finns det en enkel lösning. Det är superkomplicerat. LSS och socialtjänstlagen samspelar också. De ska överlappa för att se till att om man inte omfattas av den ena lagen ska man fångas upp av den andra. Därför är det viktigt att veta vad som egentligen händer, hur någonting tolkas men också vad skälet är till att man faller emellan, om man gör det. Det är fråga om både LSS, självklart, och socialtjänstlagen. Det här är en väldigt välkommen diskussion, och det är välkommet att vi fokuserar på andra och specifika LSS-insatser. Det har ibland glömts bort. Jag tror faktiskt att allmänheten ibland tror att LSS är samma sak som personlig assistans. Det är en viktig del av LSS. Men det finns andra delar. Om människor inte beviljas de här insatserna leder det till stora problem. Man blir inte hjälpt av att en annan insats kanske är tillgänglig, utan det vill till att man får rätt insats, att det individuella stödet verkligen blir rätt. Jag ser fram emot fortsatt dialog, inte minst om olika LSS-insatser och ledsagarservice. Interpellationsdebatten var härmed avslutad. § 9 Svar på interpellation 2021/22:228 om mobila rullstolsgarage 17 Socialminister (S): har frågat mig när jag kommer att agera genom att lägga fram förslag till en ny lagstiftning till för att lösa den akuta situationen för alla de tusentals personer som berörs av frågan. Med frågan uppfattar jag att avser stöd för att få tillgång till rullstolsgarage för att därmed kunna ta emot en elrullstol som förskrivits genom hälso- och sjukvården. Utvecklingen av bostadsanpassningsbidraget väcker frågor även hos mig. Regeringen har också givit i uppdrag att följa upp den nya lagen. I uppdraget ska myndigheten lämna förslag på åtgärder om personer med funktionsnedsättning inte får tillgång till nödvändiga bostadsanpassningar. Det kan även innebära förslag på ändringar i lagen om bostadsanpassningsbidrag. För att kunna lämna lagförslag till som vilar på saklig grund behöver regeringen ett underlag som tydligt visar hur stort behovet är, vilka kostnader lagförslaget kanske kommer att medföra och hos vem kostnaden skulle uppkomma. säger att det handlar om tusentals personer. Varken , eller Kommuner och Regioner har kunnat uppge hur många personer som är berörda. har i sitt regeringsuppdrag bland annat i uppgift att ta reda på det. Det finns personer som av flera olika skäl lider av ensamhet och isolering i sina hem. För att stödja de personerna har kommunerna ett stort ansvar och stort handlingsutrymme. Inom ramen för socialtjänstlagen finns möjlighet att bevilja ett flertal olika insatser. I avvaktan på det underlag som behövs för att se över lagen om bostadsanpassningsbidrag finns det således möjligheter att tillgodose den enskildes behov på andra sätt. Regeringen anser därför att det bör finnas bättre lösningar än lagar stiftade på lösa grunder. 18 (M): Tack, statsrådet, för svaret! Det här är en fråga som vi debatterade vid minst två andra tillfällen . Bakgrunden var den dom som kom som innebär att många av funktionsnedsatta som är i behov av hjälpmedel nu sitter inlåsta i sina hem. Domen kom alltså . Det är möjligt att statsrådet tycker att är . Men för den som sitter inspärrad i sin lägenhet i ett hyreshus någonstans är det nog en mardrömslikt . Förändringen har inte heller kommit ur tomma intet, fru ålderspresident. Den S-ledda regeringen har haft en systematik med nedskärningar på LSS, nedskärningar på stöd till blinda och så vidare. Bilanpassningen havererade också. kom faktiskt en rapport med det förskräckliga namnet Stödet som försvann – Byråkratiska hinder stoppar rätten till elrullstolar och isolerar funktionsnedsatta i sina hem. Det handlar alltså om äldre personer, som har jobbat och slitit i hela sina liv och kanske har fått en stroke, som är i behov av permobil och sannolikt bor i en lägenhet. Det här berör främst dem som bor i hyresrätter. Personen behöver en permobil, en elrullstol, och det har man ju rätt till. Sedan uppstår frågan: Var ska den förvaras? Och har den äldre personen, som har slitit och betalat skatt i hela sitt liv och som då behöver samhällets stöd, ingenstans att förvara den. har det här funkat alldeles utmärkt: , numera regionen, skriver ut rätten till elrullstolen – inga problem – och kommunen har då oftast tillhandahållit ett så kallat mobilt rullstolsgarage. Det har funkat , och alla har varit nöjda och glada. Det kanske handlar i livets slutskede då man behöver det här rullstolsgaraget. Vad som hände när den här domen kom var att man sa att kommunerna inte ska skriva ut det här, och det fick en omedelbar konsekvens. Den omedelbara konsekvensen blev att det inte skrivs ut mobila rullstolsgarage. Det betyder alltså att personen har rätt till elrullstolen men inte kan få den därför att det inte finns någonstans att förvara den. Vi kan ju tänka: Ställ den i trapphuset! Nej, det får man inte, enligt gällande regelverk. Man får inte ladda den där. Man får inte ladda den inomhus, utan den måste vara placerad någonstans. Det är därför allmännyttan har varit så engagerad i den här frågan och säger: ”Vi kan inte lösa detta – vi kan inte upplåta plats.” Den som bor i ägd fastighet, fru ålderspresident, kan få ett bostadsanpassningsbidrag för att bygga en friggebod eller någonting annat. Den här frågan berör primärt dem som bor i hyresrätt. När vi hade den här debatten för ganska precis delade statsrådet min oro. Statsrådet skulle ha en dialog med SKR för att hitta en snabb lösning. är det så, fru ålderspresident, att rapporten som försvann visar att frågan inte är löst. Det har inte hänt någonting . Det hjälper inte att statsrådet delar min oro, fru ålderspresident. Det hjälper inte att statsrådet avser att följa utvecklingen, fru ålderspresident, utan det som krävs är handling. Ingen med minsta empati kan tycka att det är rimligt att personer som är i behov av permobil inte får det. Permobilen får de, men de har ingenstans att förvara den. Återigen, fru ålderspresident: Det krävs handling för att lösa den här frågan. 19 (L): Detta är ytterligare en viktig debatt på ungefär samma tema som den förra interpellationsdebatten. Med samma tema menar jag att den enskildes behov åsidosätts och att det blir en dragkamp mellan myndigheter och beslutsfattare. Det är otroligt olyckligt, precis som beskriver i sin också i övrigt mycket välskrivna interpellation, att det är kommuner och regioner som har någon form av ekonomisk dragkamp för att peta kostnaden mellan sig – och att staten står mitt emellan dem med en lagstiftning som tenderar att inte fungera riktigt så som det är tänkt. Intentionen i lagstiftningen är solklar: Man har rätt till hjälpmedel. Man har rätt att få dem utifrån vissa förutsättningar, och när de är uppfyllda ska man bara ha dem.