prot · H909122 · 2022-06-01 00:00:00 — välkomnar alla dessa förslag men anser att i stället för att lägga ansvaret på kommunerna för nivån på ersättningen för tilläggsbelopp till resursskolorna bör det vara regering och riksdag som fastställer en riksnorm för ersättning till resursskolorna. Det skapar likvärdighet över hela landet samt mellan kommunala och enskilda skolor. Jag vill därför yrka bifall till den gemensamma reservationen nummer 2 tillsammans med Liberalerna gällande just ersättningen för tilläggsbelopp. 27 (V): I den förra debatten tog jag upp skolans resursbrist och marknadsskolan. Jag tänker inte upprepa det, men jag konstaterar att det vi återigen diskuterar är särlösningar för de elever som inte klarar den ordinarie skolan. Det är ett misslyckande att vi inte lyckas med en skola för alla utan särlösningar för vissa elever. Möjligheten för fristående grundskolor att begränsa sitt mottagande och skapa resursskolor infördes skollag. För kommuner har det inte funnits motsvarande reglering. Det har till och med prövats i domstol om kommuner kan begränsa mottagandet i sina skolor på detta sätt och i praktiken införa resursskolor. Behovet av att tydliggöra vad som närmare bör gälla för kommunala resursskolor har funnits . Därför är det välkommet att resursskolor nu regleras i skollagen och att termen resursskola införs. Men det är viktigt att understryka att resursskolor är till för elever som behöver en särskilt anpassad lärmiljö och att de flesta elever kan och ska få den ledning och stimulans och det stöd de behöver i sitt lärande och sin utveckling inom den vanliga skolan. Det är skolans ansvar att anpassa miljöerna för att kunna möta elevernas olika behov och förutsättningar. Utgångspunkten för elever som är i behov av särskilt stöd är att stödinsatserna ska ges i den skola där eleven går. Resursskolan är en organisatorisk särlösning för ett mindre antal elever med stödbehov som det är svårt att tillgodose på annat sätt. Resursbrist i skolan får aldrig vara ett skäl för att placera ett barn i en resursskola eller för föräldrar att söka sig dit. Det måste vara elevens behov som styr, för självklart ska de elever som behöver en mer anpassad lärmiljö kunna få det. Alla elever har rätt till de verktyg som de behöver för att klara skolan och få de kunskaper som de behöver i livet. Det finns problem med finansieringen av resursskolorna och tilläggsbeloppen för elever med omfattande stödbehov, och kommunerna gör olika. Det är motiverat med åtgärder som kan stärka likvärdigheten och rättssäkerheten i systemet med tilläggsbelopp för att utveckla en hållbar finansiering. I propositionen pekar regeringen på att den avser att ge bemyndigande att ta fram bindande föreskrifter i syfte att skapa en mer likvärdig och rättvis tillämpning. Ett tillkännagivande om ytterligare utredning är därför onödigt. Jag yrkar bifall till reservation 1. 28 (KD): Ingenting kan väl vara värre än att se hur det egna barnet far illa och känna total maktlöshet inför att kunna förbättra situationen. Alla barn ska få det stöd de behöver för att klara sin skolgång. Ingen elev ska lämnas efter. Brister i de tidiga kunskapskontrollerna gör dock att stödinsatserna inte alltid sätts in , och det gör att barnen inte får det stöd de behöver. Vi har dessutom en likriktningsskola med en inkluderingstanke som tyvärr spårat ur. Det leder till att många barn som skulle behöva få undervisning på ett annat sätt undervisas på samma sätt och i samma klassrum som de andra eleverna. Vi ser att det drabbar barnen med de största stödbehoven och även går ut över deras familjer. I dagens skola är det alldeles för många barn som inte kommer till sin rätt och som av den anledningen mår dåligt och hamnar efter. I värsta fall slutar dessa barn helt att komma till skolan. De blir så kallade hemmasittare, och det är ett svek mot dem. Alltför många barn sviks i Socialdemokraternas . Faktum är att nära var fjärde elev går ut nionde klass utan fullständiga betyg och att går ut nian utan behörighet till gymnasiet. Så här kan vi naturligtvis inte ha det. Jag har haft förmånen att vara riksdagsledamot . Redan inför att jag skulle bli riksdagsledamot var det många föräldrar som hörde av sig till mig och vittnade om hur de hade blivit svikna av sin ”vanliga” skola. De hade inte fått det särskilda stöd de behövde. De beskrev hur flytten till resursskolan, friskolan, hade inneburit inte bara att kunskapsresultaten hade förbättrats för eleverna utan också att familjelivet plötsligt hade gått från kaos till att fungera. Men var de förtvivlade igen när de hörde av sig till mig. De hade sett att skolornas ansökningar om tilläggsbelopp avslås i högre utsträckning till följd av den lagstiftning och praxis som vi har, och det gjorde att deras barn inte fick det stöd de behövde. Det första jag gjorde när jag kom in i var att försöka rädda resursskolorna. Jag ställde en fråga till utbildningsminister om hon var beredd att samarbeta med för att ge resursskolorna en egen definition i skollagen och en finansieringsmodell som är bättre anpassad till resursskolornas särskilda behov och framför allt elevernas förutsättningar och behov. och lade därefter tillsammans fram ett utskottsinitiativ om detta i . Tyvärr röstade de rödgröna partierna och även Liberalerna och nej. De enda som var beredda att ansluta sig till vårt utskottsinitiativ var , och det ska de ha tack för. I övrigt var utskottets ställningstagande en stor besvikelse, helt enkelt. står vi inför ett beslut som innebär att begreppet resursskolor förs in i lagstiftningen – resursskolorna får en egen definition. Vid behov av urval ska de elever som har störst behov av att gå i en resursskola prioriteras. Detta är en stor framgång för oss i men framför allt för alla föräldrar som envetet kämpat för denna sak. Flera förslag saknas dock i propositionen. De fristående resursskolorna hotas av att skollagen och reglerna om tilläggsbelopp inte i tillräcklig utsträckning tar hänsyn till deras särskilda förutsättningar. De hotas dessutom av Socialdemokraternas förslag om sänkt skolpeng för alla elever och föräldrar som väljer fristående skolor. Detta är ett förslag som slår blint mot alla ideella skolor ute i landet och mot alla resursskolor som har inneburit en räddning för väldigt många familjer. Elever behöver kunna känna sig trygga med att deras skola kommer att finnas kvar. Men med den politik som föreslås och de förutsättningar som finns kommer väldigt många elever, lärare och föräldrar tyvärr att få se sina skolor stänga. Därför behövs det en ny finansieringsmodell för resursskolorna. Vi behöver en utredning som ser över det särskilda stödet och tilläggsbeloppen för elever i behov av särskilt stöd. I en sådan utredning vill vi undersöka om en förändrad ansökningsprocess när det gäller tilläggsbeloppen skulle kunna skapa större förutsägbarhet rörande resursskolornas finansiering. Vi vill också utreda om den behovsbedömning som görs och beviljandet av rätt till tilläggsbelopp ska gälla än , innan man behöver ansöka om tilläggsbelopp på nytt. Avslutningsvis vill vi också att man ska överväga om en statlig myndighet, till exempel SPSM, Specialpedagogiska skolmyndigheten, ska ta över den bedömning som kommunerna gör av elevernas stödbehov i samband med ansökningar om tilläggsbelopp – helt enkelt för att det inte ska finnas någon risk för att kortsiktiga budgetskäl i kommunerna leder till en olikvärdig och orättvis bedömning som drabbar barnen med de största stödbehoven. Självklart ska vi ha en rättssäker och likvärdig bedömning av elevernas behov i hela landet. Jag hoppas därför att vi nu ska få stöd för att tillsätta en utredning om det särskilda stödet och om hur finansieringen av resursskolorna ska se ut i framöver. Det är bra att flera partier har kunnat tänka sig att ändra sig, men arbetet borde ha påbörjats för länge sedan. Vi har förlorat år i lagstiftningsarbetet. Det har drabbat och kommer att drabba enskilda elever och familjer, och det är regeringen som bär ansvaret för detta. De fristående resursskolorna behöver finnas kvar, och de behöver bättre förutsättningar att verka så att fler barn får möjlighet att lyckas i skolan. Vi stöder utskottets förslag men yrkar därutöver bifall till reservation 4. 29 (L): Jag vill börja med att yrka bifall till reservation 2 i betänkandet. Den finns under punkt 3 i beslutsordningen. Vi har att debattera frågan om så kallade resursskolor. Här finns en stor problematik som slår skoningslöst mot många barn och föräldrar i – föräldrar som ofta har stångats, kämpat och slitit för att deras barn ska få extra stöd eller hjälp i skolan. Det kan handla om barn med neuropsykiatriska funktionsnedsättningar, dyslexi, dyskalkyli eller inlärningssvårigheter av ganska stora mått. Jag vill börja med att säga att jag instämmer i det och även Socialdemokraterna sa om att man måste kunna lösa de flesta utmaningar i den vanliga skolan och den vanliga klassen. Men faktum är att det inte alltid går. Det finns barn och ungdomar som har alltför stora behov av extra stöd eller där det finns en annan problematik med i bilden som gör att man måste hitta andra lösningar. Som någon talare här nämnde – jag tror att det var – försöker man då först sätta in stöd i klassrummet, kanske i form av en elevassistent. Om inte det funkar riktigt kanske det blir i någon särskild undervisningsgrupp eller resursklass på skolan som man på olika sätt försöker hantera situationen. Men det kan också komma till ett läge där inte minst föräldrarna kommer till slutsatsen att vår lilla pojke eller flicka behöver gå i en annan klass, i en annan miljö. Och ger resursskolorna en möjlighet till detta. Men om en elev har väldigt stora hjälp- och stödbehov och kanske behöver en situation med undervisning i en grupp på kanske bara fyra fem personer med kanske en eller två lärare eller pedagoger är detta en kostnadsfråga för kommunerna. Det förstår alla – detta är inte på något sätt gratis. Det är en jätteutmaning. För en mindre kommun med stora utmaningar eller en kommun med svagare finansiering av skolan kan det innebära väldigt stora kostnader. Då kommer frågan: Hur ska det gå till att bedöma de extra pengar som behövs, de så kallade tilläggsbeloppen? Det är här det har blivit en stor konflikt. Många föräldrar upplever att deras barn har jättestora behov. Man har försökt lösa det med skolan och varit på otaliga möten med lärare och rektor; man har försökt på alla vis, men det går inte. Sedan försöker man få in barnet på en annan skola. Den skolan hamnar då i sin tur i en diskussion med den berörda kommunen om finansieringen, och kommunen kanske säger nej. Det är väldigt tydligt att detta nu regleras. Resursskolorna regleras i skollagen och får en egen definition där: skolor som begränsar intaget av elever till bara sådana som har stort behov av särskilt stöd. Det är också viktigt att den långsiktiga finansieringen blir förutsägbar, och det finns också ett tillkännagivande i betänkandet kring detta, vilket är bra. Från Liberalernas sida menar vi att det faktum att det ser så olika ut i kommuner i fråga om skolan gäller väldigt brett. Det är väldigt skiftande skolresultat generellt i skolorna, och det skiljer sig mycket mellan stad och land och ofta mellan olika kommundelar. Vi ser stora skillnader i lärarbehörighet och när det gäller skolpengen. Faktum är att det finns så många olika sätt att räkna ut skolpengen i att det nästan är omöjligt att navigera i djungeln av beräkningsmodeller och schablonbelopp och så vidare för att se hur mycket kommuner faktiskt satsar eller inte satsar på skolan. Detta är en följd av den kommunalisering svensk skola genomgick , som vi från Liberalernas sida vill riva upp. Vi menar att vi ska ha ett statligt huvudmannaskap. Det innebär i praktiken också att vi i förlängningen får en statlig skolpeng. För resursskolorna innebär detta att vi, i alla fall i ett första steg, vill se att man kan införa en riksnorm för tilläggsbeloppen så att det inte ska skilja sig åt från en kommun till en annan. Oavsett om ett barn bor i , , , eller ska det ha samma möjligheter och vid behov kunna få ett tilläggsbelopp på samma nivå som elever i andra kommuner. Det ska inte skilja sig; det är väldigt viktigt för likvärdigheten. Det är också detta vår reservation rör. Jag gissar att detta inte är sista gången den här frågan kommer upp på dagordningen. Det är ju rätt stora problem, och framför allt handlar det om barn som redan har en väldigt svår och utsatt situation. Det handlar om föräldrar som ofta går på knäna fullständigt. De ställer upp och gör precis allt för sina barn, och sedan upplever de att de hamnar i någon sorts Kafkaartad situation där de ska med skolbyråkrati, berörda skolor, kommunen och så vidare. Jag hoppas att de här förslagen i alla fall kan vara ett steg i rätt riktning och att man nu också kan få en ordentlig utredning om den långsiktiga finansieringen. 30 (MP): Det finns inget som är dyrare än att spara på skolan. Det finns inget som är viktigare för ett barns framtid än att lyckas i skolan. Jag känner en mamma som satt bredvid sitt barn i skolbänken för att barnet skulle komma till skolan och ta del av undervisningen och lära sig. Jag har träffat föräldrar vars barn fått så mycket ångest av att gå till skolan att de blivit kvar hemma . Hemmasittare kallas de. Bland dessa barn är det många som har olika typer av neuropsykiatriska funktionsnedsättningar. De har mött en skola som inte var för dem. Vi politiker måste göra mer för att anpassa skolan för alla barn, även barn som har en neuropsykiatrisk funktionsnedsättning. Många är duktiga på detta , ska jag säga. De här eleverna finns i genomsnitt i varenda klass, men alla lärare har inte den här kompetensen . har vi i gjort det obligatoriskt på lärarutbildningarna med kunskap om neuropsykiatriska funktionsnedsättningar. Vi har i regeringsställning fortbildat lärare genom specialpedagogik för lärande, och vi har sett till att utbilda fler speciallärare och specialpedagoger. Vi har tillfört resurser för fler kollegor i klassrummen – fler som kan se och ge alla barn det stöd de behöver. Men, fru talman, det måste göras mer. För vissa barn har inget av det som gjorts varit tillräckligt. Bland dem som redan blivit hemmasittare har några fått en ny chans på det som kallas resursskola, en skola där man har mycket högre personaltäthet och specialkompetens. I hög grad är det barn med autismspektrumdiagnoser som går på dessa skolor, elever som för sedan faktiskt placerades i särskolan för att de hade stora behov av särskilt stöd, trots att de inte hade någon intellektuell funktionsnedsättning. För mig är det tydligt att resursskolorna har fyllt en viktig funktion där den vanliga skolan har misslyckats för att elever ska få sin rätt till utbildning tillgodosedd. såg vi en ändring av praxis. Helt plötsligt sa domstolarna att de tilläggsbelopp som behövs för att finansiera det här extra stödet inte kan gå till just undervisningen i klassrummet. Då satte vi i igång en blixtsnabb lagstiftningsprocess för att se till att lagen skulle ge dessa elever rätt till de extra resurser som de behöver. har vi sett hur ett antal kommuner har stramat åt sina bedömningar av rätten till detta extra ekonomiska stöd, som kallas tilläggsbelopp. Föräldrar har hört av sig i förtvivlan, med rädsla för att deras barns resursskola – den där räddningen som gjorde att barnet gick från att ha ångest och inte kunna komma iväg till skolan till att äntligen sitta i ett klassrum och lära sig – ska läggas ned. Vi i har i regeringsställning och också inom ramen för det januariavtalssamarbete som vi har haft kämpat för att vi ska få en bättre lagstiftning där man både definierar resursskolorna i lagen, vilket nu blir av, och också säkerställer finansieringen genom tilläggsbeloppen. får ett bemyndigande att ta fram tydligare regler, men ärligt talat är jag lite orolig. Jag är mycket orolig, faktiskt, för vi har sett hur man gång på gång ändå har försökt att spara på just de här barnens skolgång. Det finns inget dyrare än att spara på skolan. Därför har vi i tillsammans med de flesta partierna i utbildningsutskottet sagt att vi måste utreda hur vi kan säkerställa finansieringen av de här elevernas skolgång. Vissa barns utbildning behöver kosta mer pengar – så enkelt är det – för att deras rätt till utbildning ska kunna tillgodoses. Det finns många frågor som man kan vrida och vända på, och vi i tycker att man ska titta på alla. Vi tycker att vi ska titta på hur vi organiserar detta: Behövs det en egen skolform för den här gruppen? Vi tycker att man ska titta på strukturbelopp. Jag helt enig med Socialdemokraterna om att detta hade varit jätteviktigt att få på plats den lagstiftning som regeringen har föreslagit med just strukturbelopp. Det är ärligt talat det som är räddningen just nu i till exempel . Där har man infört detta trots att det inte är tydligt uttryckt i lagen. Men vi tycker att det ska vara tydligt i lagen. Vi tycker också att det är viktigt att vi tittar på hur man gör bedömningarna om tilläggsbelopp. I vissa fall får man stöd tills det funkar, och då bedömer hemkommunen plötsligt det inte behövs något stöd längre eftersom det ju går bra. Det vill säga att när medicinen fungerar och patienten är frisk plockar man bort medicinen. Det finns alltså många frågor här som vi behöver titta på i den utredning som utskottet nu beställer av regeringen. Jag vill yrka bifall till vår reservation 3, för jag tycker att även den frågan behöver finnas med i utredningen. I den bästa av världar och i den bästa av skolor skulle alla elever få hjälp i det vanliga klassrummet. Läraren skulle räcka till för att se varje elevs behov. Klasserna skulle inte vara större än att det räckte. ser det inte ut på det sättet. Vissa elevers skolgång behöver säkras genom resursskolor. Resursskolorna har visat att de fungerar. Ja, det kostar mer pengar. Men, som sagt, det finns inget dyrare än att snåla på barnens skolgång. 31 (M): På resursskolor går barn som är i behov av extra mycket stöd och hjälp. För många barn och deras föräldrar är resursskolan inte sällan räddningen. Denna plats ger barnet trygghet, studiero och rätt stöd och hjälp. Ofta har placeringen på en resursskola föregåtts av en längre och inte sällan rätt stökig tid i en tidigare skola. Den skolan har kanske försökt ge stöd och hjälp i olika former, och barnet har kämpat medan föräldrarna legat på för att få till en lösning. Ofta har kampen kantats av köer till bup, och terminerna har flutit på utan att något händer. Hela situation har, icke att förglömma, slitit på förhållanden och familjer. Skolan i består av både framgångar och problem, fru talman. För en hel del barn fungerar det alldeles ypperligt med bra lärare, kompisar, lärande och skolresultat. För andra är det av olika skäl betydligt kämpigare. Oavsett ska alla elever mötas utifrån sina behov och sina förutsättningar. För en del familjer är just resursskolan lösningen för deras barn. Flertalet sådana bedrivs som fristående skolor. Elevernas behov kan se väldigt olika ut, men ofta handlar det om barn som har flera diagnoser, såsom autism och adhd. Lösningen för dem är vanligen struktur, individanpassning och små elevgrupper. Trots resursskolornas betydelse för många barn finns det några allvarliga problem. Det första handlar om finansieringen. Det finns stora skillnader mellan kommuner, helt enkelt för att kommuner prioriterar olika. I praktiken innebär det att en del barn får det stöd och den hjälp de behöver i sin skolgång medan andra inte får det. Ett annat problem är att skolformen är väl använd men inte definierad i lag och andra styrdokument. Ett tredje problem handlar om att reglerna för mottagning och antagning på resursskolor varierar. Utifrån hur viktiga resursskolorna är och utifrån några av de problem de möter har lagt fram förslag i för att försöka styra upp och säkra de viktiga resursskolorna, först tillsammans med och senare tillsammans med och Liberalerna. Jag är glad att vi har samlat en bred majoritet i utbildningsutskottet och och kan göra gemensam sak i denna viktiga skolfråga. Regeringen har lämnat en proposition om resursskolor. Med denna proposition löser man en av frågorna genom att definiera begreppet resursskola. Det är bra, men det finns frågor kvar att hantera vad gäller mottagning, finansiering och likvärdighet. Frågan om mottagning till resursskolor kommer vi att hantera när ska fatta beslut om antagningsregler till skolor. Om det är fler sökande till en resursskola än det finns platser kommer det barn som anses ha störst behov att få platsen. ”Störst behov” handlar om barnets funktionsvariationer men kan även handla om tid om barnet har väntat på att få stöd och hjälp. Särskilt viktigt är att antagningen till kommunala resursskolor och fristående resursskolor kommer att bli likvärdig. Kvar är frågan om finansiering. Dagens regler för så kallade tilläggsbelopp är inte anpassade utifrån resursskolans särskilda karaktär och förutsättningar. Även om lagen säger att varje elev har rätt till utbildning finns en stor godtycklighet i hur olika kommuner bedömer enskilda elevers behov. Detta har varit särskilt tydligt för barn med omfattande behov som sökt till just resursskolor. I propositionen beskriver regeringen att de vill ge i uppdrag att ta fram föreskrifter om tilläggsbelopp. Det är inte fel. Vi tror dock att det är otillräckligt, och det finns ett par skäl till det. För det första hade Socialdemokraterna kunnat lösa problemet med finansieringen vilken dag som helst under de senaste åtta årens regeringsinnehav. Men det har de inte gjort på grund av ointresse. Sanningen är att det var först när en överväldigande majoritet agerade i som det började hända saker och kom en proposition. Varför ska lita på att Socialdemokraterna löser det nu när de inte gjort det ? Nej, det rimliga är att är tydlig med att regeringen utöver att ge ett uppdrag också ska göra en utredning för att en långsiktig finansiering för barn i resursskolor ska kunna säkras. För det andra skriver regeringen om likvärdighet i propositionen, men det är inte detsamma som att det kommer att bli likvärdigt och bra för barn i resursskolor framöver. Även här är det rimligt att är tydlig med att man måste säkra upp vad som ska komma och vad som ska ske. För att det ska bli likvärdigt för barnen, för att säkra nödvändig extra finansiering som krävs för denna resurstäta och anpassade skolmiljö och för att se till att behandla kommunala och fristående resursskolor lika är det rimligt att beslutar att ge regeringen ett tydligt uppdrag att återkomma med förslag för en förutsägbar och långsiktig finansiering av skolgången för resursskolans elever. Allra sist vill jag yrka bifall till utskottets förslag och avslag på samtliga reservationer. 32 (S) replik: hör till den utskottsmajoritet som står bakom ett förslag till tillkännagivande om att regeringen ska återkomma med förslag på en förutsägbar och långsiktig finansiering av resursskolan. Det finns en berättigad fråga i detta, alltså den om att resursskolans struktur inte nödvändigtvis kan hänföras till varje individuell elevs behov som tilläggsbeloppen är individuellt prövade. I någon mening är alltså individuell finansiering otillräckligt, och det skulle behövas en strukturell finansiering. I den meningen kan jag instämma i invändningen. Men regeringen är framsynt. läggs ett förslag fram om att reglera uppdelningen av skolpengen i en basersättning och en strukturersättning, där strukturersättningen ska anpassas efter elevernas förutsättningar och behov. Det finns relevanta remissinstanser som är positiva till detta, remissinstanser som brukar lyssna noga på: , resursskolor och bolaget . De har alla efterfrågat en reglering av strukturbeloppet. förhåller det sig dock så att och de andra högerut i kammaren avslår denna proposition i sin helhet. Min fråga blir därför: Hur ska egentligen ha det? Ska resursskolan ha en förutsägbar och långsiktig finansiering eller inte? 33 (M) replik: