prot · H909112 · 2022-05-12 00:00:00 — Vi står från SD:s sida bakom alla våra reservationer, men för tids vinnande yrkar jag bifall endast till reservation 5 om att inte ska ingå internationella avtal som kan leda till ökad areal formellt skyddad skog över den nivå som finns. Vi tycker att det ska bestämmas hemma, inte i internationella förhandlingar. Däremot vill vi se en ny rapportering till EU som rättar till det helt avvikande sättet att rapportera som använt och som har fått att se nästan sämst ut i EU. Om rapporterade som andra länder skulle i stället framstå som ett av de ledande länderna. Faktum är att har varit ett ledande land i naturvård, egentligen när var bland de första länderna i världen att instifta nationalparker. Men även senare har varit framstående i naturvård, inte minst i skogsbruket. drivs tydligt både naturvård och brukande i samma skogar och i samverkan med skogsägarna. De ska ha frihet under ansvar, som flera talare har sagt. Under denna och den förra mandatperioden har skogsbrukare och även andra representanter för landsbygdsnäringar klagat över att de har fått allt svårare att hantera sina myndighetskontakter. det här året har utskottet i alla fall kommit fram till ett antal beslut som signalerar vad som kan vara en kursändring från den politik som har förts där skydd av natur har fått gå före allt annat. Med argument som att vi lever i en utdöendekris har man hävdat att allt måste göras för att hindra detta utdöende. Men i råder ingen sådan utdöendekris. Om vi tittar på skogslevande arter verkar antalet arter som försvinner ur snarare minska över tiden, inte öka. har redan sagt att de arter som dör ut är bundna till äldre typer av skötsel av lövrika bestånd och i absolut sydligaste delen av . Utdöendet har nästan ingenting att göra med vårt vanliga skogsbruk, som i huvudsak är koncentrerat till barrskogsområden. Så ser det inte ut i hela världen. Under kraftigt ökat befolkningstryck trängs skogar undan i delar av och även i – de tydligaste problemområdena. Där försvinner livsmiljön för många arter eftersom områdena blir åker. Där pågår därför ett mycket stort utdöende. Detta äger inte rum i . En sådan process äger inte heller rum i . Tvärtom ökar skogsarealen i nästan hela . Och jag vill ta chansen att understryka att det inte pågår en utdöendekris i . Den naturvårdspolitik som har förts har inte varit bra. Naturvården kan inte existera bara av egen rätt, utan den måste samexistera med mänskliga verksamheter. Vi är i en situation i att det är nästan omöjligt att få tillstånd till nya torvtäkter. Så kan det inte vara. Detta sker trots att vi vet att det behövs odlingstorv för både skogsplantor och grönsaksodling. Självförsörjningsgraden i jordbruket ska öka, men det finns mindre och mindre torv att odla i. Vi använder en oerhört liten del av torvmarker , och ny torv växer till i mycket högre takt än vi förbrukar den. Naturvården måste vara en del av bedömningen när vi skapar nya verksamheter. Men huvudmålet från samhällets sida måste vara att tillåta och hjälpa företagare att verka och växa så att vårt gemensamma välstånd bevaras, så att landsbygden utvecklas och så att vi har råd med ambitiös naturvård. Det är därför vi från sida gång på gång upprepar att myndigheterna måste ha ett rejält främjandeuppdrag. Tjänstemän ska stötta företagare, men de ska hjälpa dem att utföra sina projekt så miljövänligt som det är praktiskt möjligt. I stället finns det tyvärr alldeles för många exempel på att tjänstemän medvetet eller omedvetet förhalar projekt med nya frågor under tillståndsprocessen så länge att den sökande , efter stora kostnader, ger upp eller kanske redan från början avstår efter att ha skrämts av andra företagares långa tillståndsprocesser och omöjliga kostnader. Låt oss titta på dagens betänkande MJU 24 och på gränsytan mellan skogsbruk och naturvård. Där föreslår utskottet fyra tillkännagivanden till regeringen om skogen. För det första: Att dela upp artskyddsförordningen i två delar så att den så tydligt som möjligt matchar EU:s fågeldirektiv respektive art- och habitatdirektiv. Vi ska inte vara överambitiösa i men ändå uppfylla det som EU kräver av oss. Detta bygger på ett tillkännagivande . En utredning har redan gjorts och avslutats , och finns ett utskottsinitiativ. Vi tycker att den delen borde kunna avslutas snabbare. Jag refererar till replikskiftet mellan och i frågan. Att skriva om artskyddsförordningen till två delar som matchar EU-direktiven borde man kunna skynda på och rimligen klara av . Jag tror att en socialdemokratisk minister sa så i början när man presenterade att man skulle försöka åtgärda problemet. För det andra föreslås ett tillkännagivande om att nationellt fridlysta arter inte ska leda till onödigt stora inskränkningar i brukande av mark. Det gäller särskilt vissa orkidéer, som knärot, som lokalt kan breda ut sig över stora ytor. För det tredje ska skogsägare som får naturvårdsavtal eller reservat på sina marker förstås ha rätt till ersättning. Jag instämmer med – de pengarna finns, och dessutom finns det nu utbytesmarker genom uppgörelsen med . För det fjärde: Om förekomsten av olika arter i skogen verkligen behöver utredas är det staten som ska ha huvudansvaret. Men i detta sammanhang vill vi påpeka att det inte är rationellt att totalinventera stora ytor där markanvändningen är skogsbruk. Det är mycket rimligare att staten med stickprovstaxeringar håller koll på hur biodiversitet och förekomst av olika miljöer såsom död ved och grova lövträd utvecklas i landet och rapporterar det till EU. Det är inte rimligt att vi ska hålla på och detaljinventera vartenda område som en skogsbrukare planerar att avverka. Vi vet att flera faktorer i svenskt skogsbruk och svenska skogar redan utvecklas positivt, och allt tyder på att detta kommer att bli tydligare – alltså förekomst av död ved, förekomst av grovt lövvirke och så vidare. har också visat att det här ökar och kommer att öka mer . Utskottet föreslår också två tillkännagivanden om vargstammen. Det första är att majoriteten i utskottet vill att referensvärdet för vargstammen ska ligga i nedre ändan av det spann om 170–270 individer som beslutade om och som äger laga kraft. Jag tycker inte att det är siffertrixande. Vi lägger oss inom det spann som har beslutat medan med sitt referensvärde på 300 faktiskt lägger sig utanför det av de folkvalda beslutade intervallet. Man säger nu att man ska ligga i nedre delen av det här spannet, för det ska egentligen inte vara ett spann utan ett fast värde, och då föreslår vi 170. 270 tycker vi från sida snarare kan utgöra ett tak. När vargstammen går över 270 ska man absolut använda licensjakt för att komma ned till mitten av intervallet. Men det är vad vi tycker från sida. Vi konstaterar att rapporterade till EU att man använder ett referensvärde om 300 individer och alltså inte följer beslut. Utskottet understryker i betänkandet att det är avgörande att riksdagsbeslutet den här gången följs i praktiken. Ett sådant påpekande borde vi egentligen inte behöva göra. Utskottet föreslår också gemensam förvaltning av och vargstammar. Vår vargstam har ingen direkt förbindelse med den centraleuropeiska. Rimligen borde alltså den nordiska stammen och den centraleuropeiska stammen hanteras separat. Här har vi ett exempel på att EU:s ovilja att uppdatera artdirektivets artlistor blir helt orimlig. och vargstammar bör förvaltas som en separat enhet, i samråd med och med volymer som vi beslutar här uppe, inte på något sätt gemensamt i EU och inte med gamla siffror. Vi har hört att mycket av det här kom till genom en uppgörelse mellan och . Men alla de tillkännagivanden som jag har pratat om rör frågor där vi från sida länge har förfäktat motsvarande slutsatser, så det har inte varit svårt för oss att stödja dem. Därtill föreslår utskottet ett tillkännagivande om insatser för att anlägga och restaurera ålgräsängar. Här har vi inte varit bland initiativtagarna, men vi väljer från SD:s sida att ansluta oss till utskottets majoritet eftersom ålgräsängar är viktiga för många arter. Att restaurera och anlägga fler ålgräsängar är effektiv naturvård, och det är sådant vi tycker om att stödja. 116 (C): Jag börjar med att yrka bifall till reservationerna 6 och 14. I det här betänkandet om naturvård och biologisk mångfald finns ett utskottsinitiativ rörande artskydd och skogsbruk som är en samskrivning av två utskottsinitiativ, ett från och ett från . Utskottet har ställt sig bakom det gemensamma initiativet och föreslår därför att ställer sig bakom detta och riktar ett tillkännagivande till regeringen. Utskottet vill att regeringen gör följande:  utan tidsfördröjning delar upp fågeldirektivet och art- och habitatdirektivet så att de strikta bestämmelserna för hotade arter inte omfattar alla vilda fåglar  förtydligar att nationella fridlysta arter inte ska kunna avsevärt försvåra pågående markanvändning  förtydligar att skogsägaren vid olika former av brukandeförbud ska erbjudas formellt skydd eller naturvårdsavtal  tydligt reglerar att staten har ansvar för att utreda förekomsten av arter. Jag kommer att återkomma till varför regeringen måste agera skyndsamt, fru talman. Det finns flera förslag från utskottet om tillkännagivanden i det här betänkandet. Två är kopplade till rovdjurspolitiken. Det handlar om ett referensvärde för varg och regionala förvaltningsplaner samt att den skandinaviska vargstammen ska samförvaltas med . Det sista tillkännagivandet handlar om biologisk mångfald och om att det måste ske insatser för att anlägga och restaurera ålgräsängar. Jag kommer tillbaka till det första utskottsinitiativet och förslaget till tillkännagivande som handlar om den olyckliga situation som uppstod när aviserade förändringar i myndighetens arbete med anledning av ett avgörande i . Dessa förändringar innebär bland annat att lägger ett betydligt större ansvar än tidigare på skogsägaren. Skogsägaren måste till exempel ta hänsyn till samtliga vilda fågelarter på individnivå eftersom alla vilda fåglar är fridlysta enligt artskyddsförordningen. Skogsägaren behöver även ta hänsyn till en rad andra fridlysta växter och djur vid skogsbruksåtgärder. Med nya arbetssätt läggs ett stort ansvar på skogsägaren att inför en avverkning skaffa den kunskap som behövs för att inte fridlysta arter ska påverkas på ett sätt som strider mot artskyddet. har i många fall krävt att omfattande inventeringar och undersökningar ska göras av skogsägare som lämnat in avverkningsanmälningar. Dessa krav innebär höga kostnader och en stor administrativ börda för den enskilda skogsägaren. De kan även leda till långa handläggningstider och stor osäkerhet om prövningens omfattning. De negativa konsekvenserna av nya arbetssätt blir betydande för det svenska skogsbruket. Regeringen måste därför skyndsamt vidta åtgärder. föreslog i sitt betänkande att de olika naturvårdsdirektiven i nu aktuellt avseende ska regleras i separata bestämmelser för att tydliggöra regelverket och göra det enklare att tolka och bedöma hur praxis från påverkar dess tillämpning. Problemen för skogsägarna är dock akuta. Vi i utskottet betonar därför att regeringen möjligt måste genomföra de utlovade förändringarna. Vidare har Mark- och uttalat att en åtgärd ska bedömas som tillåten och dispens ges om en tillämpning av de nationella fridlysningsbestämmelserna skulle innebära att pågående markanvändning avsevärt försvåras inom berörd del av en fastighet. Detta ställningstagande behöver förtydligas i författningstext. Regeringen bör därför förtydliga att nationellt fridlysta arter inte ska kunna avsevärt försvåra pågående markanvändning. anser också att de långtgående utredningskrav som riktas mot skogsägare inte är förenliga med den svenska skogspolitiska modellen, som bygger på dialog och samverkan, och kommer att slå hårt mot enskilda skogsägare. Regeringen bör därför tydligt reglera att det i detta sammanhang är staten som har ansvaret för att utreda förekomsten av skyddade arter. Äganderätten är en grundläggande rättighet i samhället som innebär att den enskildes egendom alltid ska vara tryggad. Det är också viktigt att säkerställa att skogsägare får kompensation om det i samband med en avverkningsanmälan sker inskränkningar i ägande- eller brukanderätten med hänvisning till artskyddet. Regeringen bör därför förtydliga att markägaren vid olika former av brukandeförbud ska erbjudas formellt skydd eller naturvårdsavtal. Det här var också uppe i en ordväxling mellan ledamoten och ledamoten . Det här var ju hela anledningen till punkten i januariavtalet om att skogsägare som inte får bruka sin skog på grund av artskydd har rätt till ersättning. Det är endast den tolkningen som vi i har bakom den formuleringen. majoritet anser att antalet vargar i ska minskas ned mot 170 individer. partistämma beslutade att antalet vargar i ett första steg ska minskas till 170 individer och till 150 individer. finns det i detta betänkande en majoritet i för ett referensvärde på 170 individer, vilket är mycket glädjande. beslutade i samband med att rovdjurspolitiken antogs 2013 att vargens referensvärde för gynnsam bevarandestatus ska vara 170–270 individer för att uppnå minsta livskraftiga population. Beslutet byggde på analys av art- och habitatdirektivet, som styr riktlinjerna för förvaltningen av varg. redovisade inför riksdagsbeslutet att minsta livskraftiga vargpopulation i och är minst 100 individer. Analysen gjordes utifrån EU-kriterierna för referensvärdet för gynnsam bevarandestatus. Det är avgörande för vargförvaltningens trovärdighet att beslut om vargstammens storlek efterlevs i praktiken. En rovdjurspolitik som kan accepteras av dem som lever och verkar inom ett vargrevir är en förutsättning för att vi ska kunna ha en levande landsbygd. Riksdagsbeslutet om rovdjurspolitiken 2013 handlade inte bara om numerären utan också om ett antal andra punkter, till exempel minskad koncentration av varg och hänsyn till tamboskap och fäbodbruk. Regeringen har inte uppnått syftena med rovdjurspropositionen gällande varg. Under rådande omständigheter – med en mer förtätad vargpopulation i landet – bör referensvärdet ligga i det nedre spannet, alltså omkring 170 individer. Eftersom den svenska vargstammen ingår i den så kallade skandinaviska populationen, och eftersom denna population rör sig över gränsen mellan och , bör vargstammens storlek samordnas med . En utgångspunkt bör vara att den skandinaviska vargstammen inte ska överstiga 230 individer. Eftersom vargstammen varierar över landet behöver förvaltningen av varg vara lokalt anpassad. Utskottet, och , anser därför att det bör tas fram regionala förvaltningsplaner för att reglera antalet vargar på regional nivå. har , på initiativ av , beslutat om snabbare och effektivare skyddsjakt på varg. beslutade då att det ska vara möjligt att skyddsjaga hela revir. Även genetiskt viktiga vargar ska kunna skyddsjagas, och ett beslut måste kunna komma i nära anslutning till en pågående attack. Detta kombinerat med dagens tillkännagivande om ett minskat antal vargar skulle innebära en stor acceptans för rovdjurspolitiken hos dem som berörs av den. Min kollega , som bor i ett varglän, precis som jag själv gör, kommer att återkomma i ämnet senare i denna debatt. 117 (KD): Jag vill börja med att yrka bifall till reservation 3. Vi debatterar naturvård och biologisk mångfald. Det är viktigt med biologisk mångfald. är det tydligen viktigare än andra gånger. är det inte viktigt alls, verkar det som. Vissa arter är viktigare än andra. Det ser man inte minst när det gäller vargen, som flera har varit inne på här och som jag kommer att komma tillbaka till i mitt anförande. En av förutsättningarna för biologisk mångfald i är naturbete. Vargen förhindrar i allra högsta grad naturbete. Det växer igen, och mångfalden försvinner, just för att man ska försvara en annan art till skada för väldigt många arter som vi finner på naturbete. Det är dessutom en art som inte är utrotningshotad. Det har blivit en väldigt konstig diskussion kring detta. Jag återkommer till det . Vi har också andra arter som vi inte ska ha här alls, nämligen invasiva arter. Jag vill citera fadern till en god kompis till mig: ”Folk är rädda för att kinesen eller ryssen kommer att ta över världen, men det är inte de som kommer att ta över världen. Det är lupinen som kommer att ta över världen.” Detta ska inte ses som ett inlägg i Natodebatten. Man kan verkligen hålla med; det är otroligt vackert när vi är ute och åker, men vi ser vilka andra arter den lyckas utrota, tillsammans med till exempel parkslide och jättebalsamin. I vårt grannland har man betydligt strängare regler kring detta. Man har förbud mot att sälja det, sprida frön och plantera det. Vi borde bli lika duktiga här. Vi har även främmande invasiva djur. gör ett jättebra jobb för att mota dessa. har vi dock fått en ny – eller i alla fall relativt ny – art: stenmården. Den är än så länge bara klassad som främmande art och inte som invasiv. Vi ser att den gör en enorm skada; till exempel har den varit inne i partikelacceleratorn i i och förstört den två gånger. Det handlar om skador för miljarder. Där måste vi verkligen sätta stopp, fru talman. var jag ute och gjorde någonting som jag tycker är fantastiskt roligt: Jag var ute och åkte långfärdsskridskor. Men helt plötsligt började telefonen att ringa. Då hade det kommit nyheter om det som kallades en ny ordning i skogen. Det ringde från organisationer och skogsägare som hade fått panik. Skulle de nu behöva ta hänsyn till varenda fågel på individnivå? Det kunde ju inte vara sant; det kunde inte stämma. Det är ju lite märkligt att vi har två statliga myndigheter som har så diametralt olika åsikter i frågan. har sitt svar, och har sitt. Bägge två är staten, och det krockar totalt. Då är frågan: Vem är det som har rätt? Precis som det har sagts tidigare kom det inspel om att det hade gjorts en överimplementering i och att hade gått för långt. Det är därför vi har motionerat om att inte ska gå längre än vad som faktiskt krävs. De utskottsinitiativ som det har talats om var helt i linje med KD:s förslag och därför hur lätta som helst att ställa sig bakom. Det här är akut, precis som andra har sagt här i talarstolen. Det är ingenting som vi kan vänta på. Om jag inte minns fel har en minister sagt att det ska ske någonting i ärendet . Jag hoppas innerligen att detta stämmer. Oavsett vilket står det i tillkännagivandet att det måste hända saker skyndsamt. Jag noterar att min tid går så ofantligt fort att jag får hoppa över lite grann; vi får spara det till . Något annat som jag är både nöjd och stolt över att vi äntligen har hittat en majoritet kring är att få till en minskning av vargstammen. Varför kan jag säga att jag är nöjd och stolt över detta? Jo, därför att det nu äntligen finns en majoritet som visar att vi här i riksdag har en majoritet som lyssnar på dem som faktiskt är drabbade av vargens närvaro. Det är väldigt lätt att ha synpunkter, särskilt om man inte bor och verkar inom ett vargrevir. Då är det väldigt enkelt, och man överklagar gärna beslut. Men har vi alltså en majoritet och en tydlig riktning för vart vi vill gå. Flera har hänvisat till det tidigare riksdagsbeslutet , men när jag har pratat med länsstyrelser och statliga myndigheter har jag hört att det beslutet är överspelat. Detta kommer alltså från statliga myndigheter. Då är det verkligen läge, fru talman, att på nytt peka ut riktningen. Då kan vi inte längre vila i det beslut som togs 2013. Precis som jag sa i min inledning är vargen inte utrotningshotad ur ett globalt perspektiv. Inte heller är den utrotningshotad ur ett svenskt perspektiv, vilket en del partier och organisationer dock låter påskina just för att de ska få sätta sin världsbild. Men den är ju inte sann. Vi noterar nu på Facebook hur bland andra några vänner i som är djurhållande bönder är ute och patrullerar både dag och natt. Det är fullt med vargar som är ute och traskar runt djuren och runt gårdarna där. Vargarna är inte värst skygga, så bönderna får nattsömnen förstörd eftersom de måste vara ute och passa sina djur. Det här är ju de som producerar vår mat. Vi behöver detta. Men det de möter är rivna får. Det är kor som är i skogen, för så fort korna känner lukt av varg sticker de rätt ut. De kan vara jättesvåra att få tillbaka. Så här kan vi inte hantera våra lantbrukare, som producerar vår mat. Vad som är livskvalitet är ganska olika för oss i den här kammaren, skulle jag tro. Livskvalitet för väldigt många som bor ute på landsbygden är att kunna jaga. Det är att gå ut och plocka bär och svamp. Det är att våga låta barnen vara ensamma ute och leka på gårdsplanen. Älgjakten, det största kulturarv vi har i , är i många delar hotad. Vi ser redan nu hur många har beslutat att ställa in älgjakten . För många är jakten livet. Dessutom ger den klimatsmart kött i frysboxen – om det finns någon älg kvar. Det var alldeles för mycket älg . Det är helt klart. I mitt viltvårdsområde sköts det 63 älgar 1981, som mest 21 älgar . Det var alldeles för mycket. sköts det i samma viltvårdsområde lika många älgar som vi såg vargar, nämligen 5 stycken. Flera jägare hade vargar runt sig som gick och ringade in dem på håll. Trots att man sitter där med vapen är man inte jättetuff då. När man har den här närheten av vargarna vågar man inte heller släppa hunden. Och man är inte så tuff längre när man ska släppa iväg barnen till skolskjutsen och vargen följer med på avstånd ut till vägen. Detta måste vi inse och förstå, och jag är glad att vi har en majoritet som förstått det. Vi är många på landsbygden som har fått nog. När jag läser särskilda yttrande på sida 143 i betänkandet blir jag lite bestört. ”Licensjakten gav inte en förbättrad samexistens, vilket var en önskan innan licensjakten introducerades, utan har utan tvivel ökat hatet mot vilda djur. Licensjakten på varg bör avslutas.” Så skriver . Det här visar att det inte finns någon som helst förståelse för anledningen till att det till stora delar finns ett motstånd mot att ha en så stor vargstam, nämligen att vi inte kan förvalta den. Varför får vi ingen samexistens? frågar man sig. Ja, vi har ju knappt haft någon licensjakt, eftersom det är så många organisationer som gladeligen överklagar. har vi bara haft licensjakt i vissa revir. I vinterns vargjakt sköts 28 av 33 tilldelade vargar. Det skedde i 5 revir av 74. I de allra flesta revir är det alltså inte ens jakt. Det gör att man inte får den förståelsen. Jag skulle kunna fortsätta oändligt mycket längre, men jag har redan dragit över , fru talman. 118 (L): Jag vill börja med att yrka bifall till reservation nummer 26. Självklart står vi bakom alla våra reservationer i betänkandet, men för tids vinnande yrkar vi inte bifall till övriga. Först vill jag tala om artskyddet. Det finns självklart ett behov av att uppdatera de lagar och förordningar som rör vårt artskydd, inte minst för att tydliggöra markägarens rätt till ersättning när staten gör intrång av artskyddsskäl. har lämnat förslag på hur vi konkret kan arbeta med arterna. Ännu har inte regeringen återkommit med en proposition. Utredningen tar tag i de här frågorna. Utskottsmajoriteten beslutade i det här fallet att ge regeringen till känna att man behöver agera. Vi i Liberalerna förväntar oss att regeringen läger på ett kol och presenterar hur man avser att gå vidare med förslag i en proposition. Men det är svårt att se på vilket sätt det förslag till tillkännagivande som utskottet beslutat om skulle bidra till en snabbare process eller till ett bättre förslag i en kommande proposition. Att man inte bara kunde ta ett djupt andetag och invänta ordningen! innehåller konstruktiva förslag för både artskydd och ersättning till markägare. Utredningen föreslår att förbuden gällande fåglar och skyddade arter ska regleras i separata bestämmelser. Även förbyggande arbete ska kunna ske. Därför är det en proposition utifrån förslag som borde läggas fram. Det är den vi borde ha tagit ställning till , inte ett tillkännagivande.