prot · H90990 · 2022-03-30 00:00:00 — Men kan du förklara för mig varför det återkommande är så att känner sig nödgade att uttrycka en fäbless för ? 54 (SD) replik: Jag förstår att statsrådet inte vill svara på mina frågor, för det här är naturligtvis beklagligt och problematiskt för Socialdemokraterna. I stället ägnar sig statsrådet åt någon form av trams här. Jag tänker inte sänka mig till den nivån, fru talman, utan jag fortsätter att hålla mig till vad debatten faktiskt handlar om: konsumenträtt. Socialdemokraterna är det enda parti som säljer lotter. Partiet tjänar runt 80 miljoner på försäljningen av A-lotterna. Lotteriförsäljningen är Socialdemokraternas största inkomstkälla. Jag kan därför förstå att statsrådet inte vill ta bort undantaget från skriftlighetskravet när det gäller Socialdemokraternas lotteriförsäljning; man biter ju sällan den hand som föder en. Undantaget gäller tyvärr också försäljning av lotter på kredit. Vi hörde tidigare statsrådet tala om problemen med överskuldsättning. Att sälja spel och lotter på kredit är förbjudet i för att skydda särskilt utsatta grupper mot skuldsättning. Inga andra typer av spel får säljas på kredit – förutom Socialdemokraternas lotter. blev tidigare i debatten anklagade för att stå på näringsidkarnas sida när jag argumenterade för ett starkare djurskydd. Det är ett väldigt märkligt påstående. Men vems sida står statsrådet på när han fortsätter att hävda att undantagen ska gälla för Socialdemokraternas lotter? Möjligtvis står han på Socialdemokraternas sida, men absolut inte på vanligt folks sida. 55 Statsrådet (S) replik: Replikskiftet började med att jag möttes av tillvitelser om att vi inte kände till den grundläggande funktionen i svensk demokrati, och jag var tvungen att med viss emfas hävda att vi gör det. Jag indikerade också att det finns ett annat parti som inte förefaller uppvisa samma ryggrad i dessa frågor, och jag illustrerade detta med flera exempel. Det senaste gällde ledamoten i försvarsutskottet som sprider Putinpropaganda. När det gäller sakfrågan tillkännagav för regeringen, som sin bästa mening, att regeringen skulle utreda frågan om telefonförsäljning av lotter. Detta har också skett. Utredaren ser inte att de problem föreligger som förutsåg. Det är många organisationer som bedriver lotterier som licensverksamhet. Vi har Cancerfonden, , etcetera. Det är utredarens mening att det skulle inverka menligt på dessa organisationers verksamhet att göra det som förefaller vilja göra. Detta är helt i sin ordning. Det kommer ett tillkännagivande. Vi reflekterar noga. Detta är en del av demokratin. Det är inget problem vi har. Däremot – jag måste upprepa mig – finns det en ledamot i som har spridit Putinpropaganda. Hans föregångare åkte till och bekantade sig med ryska nationalister. kan inte reda ut om han föredrar eller Biden. Det är inte vi som har svårt att hantera det styresskick som vi alla lever under. 56 MOMODOU (V): Min kollega , som är ansvarig för detta område, blev plötsligt sjuk. Jag tänkte att det kunde vara bra om jag läser hans anförande. Jag har på mig – jag ska försöka läsa snabbt. Jag yrkar bifall till reservation 4 i betänkandet. Det blir allt svårare och mer komplicerat att vara konsument . Mer tekniskt avancerade produkter, fler komplicerade finansiella tjänster och en global marknad innebär många möjligheter men ställer också konsumenten inför större utmaningar. Trots att det finns ett omfattande konsumentskydd är konsumenterna ständigt i underläge. Det gäller både vid val av produkter och vid tvister. Avancerade metoder används för att få oss människor att konsumera så mycket som möjligt. översköljs vi av reklam där vi uppmanas att konsumera mer av varor och tjänster. Marknadsföringen är ofta mycket aggressiv och vänder sig inte sällan till grupper av konsumenter som redan är ekonomiskt utsatta. Då är det viktigt att alla konsumenter i hela har tillgång till bra stöd. Den lokala konsumentvägledningen är ett exempel på ett alldeles utmärkt stöd, och alla partier i tycks vara överens om detta. Den lokala konsumentvägledningen är viktig och behöver utvecklas. Det blir allt glesare mellan de lokala konsumentvägledningarna ute i landet. Sedan Hallå konsument startades har det lokala stödet minskat . Då fanns det lokal vägledning i 270 av kommuner. är den siffran nere på 179. har var tredje kommun lagt ned den lokala vägledningen. Det är också flera kommuner som inte driver detta i egen regi. För en del konsumenter kan det innebära långa resor om de ska ha ett fysiskt möte med en vägledare. Införandet av Hallå konsument var en nödvändig och viktig åtgärd, men den nationella rådgivningen kan aldrig ersätta den kommunala. De är beroende av och kompletterar varandra för att tillsammans ge ett bra konsumentstöd. Det var inte meningen att Hallå konsument skulle ersätta den lokalt förankrade servicen, utan Hallå konsument skulle vara ett komplement. Nästan 2 miljoner invånare saknar lokal tillgång till konsumentvägledning. Det är en mycket dålig utveckling som vi måste bryta. avsatte extra pengar i budgeten till kommunerna för att ge befolkning ökad tillgång till lokal konsumentvägledning. Att vara konsument är inte lätt. Tre av fyra får problem med något de köpt. Det kan handla om trasiga varor och bristfälliga tjänster. Misslyckade köp kostar svenska konsumenter , enligt . Man kan också på ett helt annat sätt jobba förebyggande. Med en lokal förankring kan man till exempel nå ut till skolor och hjälpa till att forma och stärka de unga konsumenterna och ge dem trygghet och kunskap om vilka rättigheter och skyldigheter de har. Jobbar man på plats i en kommun har man också större kunskap om de lokala förhållandena och kontakter med det lokala näringslivet. Man får möjlighet att följa upp ärenden och att ha återkommande möten med dem som behöver stöd och hjälp. Allt detta arbete motverkar att människor får problem med sina köp, hamnar i juridiska konflikter eller hamnar i skuldsättning. Och det bidrar i det långa loppet till en bättre ekonomi både för den enskilda och för kommunerna. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under § 14.) betänkande 2021/22:CU10 57 (SD): Att bygga fastigheter på landsbygden och andra svaga marknader är förenat med en hel del problem. Det handlar bland annat om finansieringen av dessa fastigheter men också om av- och nedskrivningsregler gällande dessa fastigheter efter att de har byggts. Den problematiken gör att byggande i hela försvåras. Framför allt finns det ett behov av fler bostäder för 55-plus, trygghetsbostäder och hyreslägenheter på en rad marknader. I slutändan blir det kanske problem att finansiera de byggprojekten. I detta sammanhang behövs det en bred översyn för att utreda förutsättningarna för att bygga på landsbygd. Det är inte bara ett problem i den situation vi ser i . har vi en ny förordning när det gäller de statliga kreditgarantierna för lån till bostadsbyggande. Det är en fråga som har drivit . Och det är glädjande att vi har fått en positiv effekt av de förändrade reglerna kring detta. Med det nya regelverket när det gäller de statliga kreditgarantierna utgår man från produktionskostnad och inte, som tidigare, från marknadsvärdet. Det är en viktig aspekt i sammanhanget när man ska bygga på landsbygd och andra svaga marknader. Med den nya förordningen har vi också sett en ökning av tilldelade kreditgarantier för denna typ av bostadsbyggande . Det är alltså en väldigt positiv effekt, som gläder. Vi behöver se över och införa fler av de förslag som utredningen om förbättrad bostadsfinansiering har. Det finns bland annat förslag om statliga marknadskompletterande topplån som man skulle kunna få via statliga och om statlig förlustgaranti. Det är intressanta förslag som har lagts fram. Jag tycker att man behöver se över dem och kanske också införa dem framöver för att förbättra förutsättningarna att bygga på landsbygden. Vi behöver fortsätta att utreda problematiken med att värdet på en nyproducerad fastighet sjunker så fort den är byggd. Detta gör att värdet understiger byggnadskostnaderna. Fastighetsvärdet behöver alltså skrivas ned, vilket gör att många byggprojekt aldrig blir av på svaga marknader. Vi behöver därför en översyn av ned- och avskrivningsreglerna, årsredovisningslagen och K3-reglerna gällande denna problematik. Vi behöver fortsatt utreda detta för att komma fram till nya förslag som möjliggör att man kanske kan skriva av eller som på andra sätt gör det möjligt att få ihop finansieringen. Finansieringen är svår på landsbygden och andra svaga marknader. Vi behöver också påverka EU:s redovisningsdirektiv, som är grunden till problematiken med redovisningsreglerna. Vi är bundna till ett direktiv som gör att vi i riksdag inte kan stifta lagar om förändringar på detta område. Det är alltså flera områden som vi behöver jobba med för att få en förändring och möjliggöra så att man kan bygga på svaga marknader under bättre förutsättningar. Med anledning av detta vill jag yrka bifall till reservation 2 i detta betänkande. 58 (C): Regeringen kan, trots höga byggsiffror , inte skryta med att byggmålen har nåtts. Det är fortfarande 207 kommuner av 290 som uppger att de har bostadsbrist i någon form. Trots att många anser att det är i storstäderna som det borde byggas mer är byggtakten och utbudet på landsbygden det som bekymrar mig som centerpartist allra mest. I många mindre kommuner i landsorten och i bruksorterna finns det behov av bostäder, men hinder finns som gör att de inte kan bygga. Nedskrivningskravet är kanske det mest omtalade. Har man låga fastighetsvärden måste hela kostnaden tas upp i kommande årsbokslut, och sådana marginaler finns inte i ett normalt kommunalt bostadsbolag i en svensk medelstor kommun. Många vittnar om detta. Landsbygden hämmas av att dess kvaliteter inte värderas av bankerna och inte heller av de tidigare gällande kreditgarantierna som fanns för att underlätta byggandet där. vill utöka garantierna så att fler kan söka och ta del av dem. Vi önskar även en större flexibilitet vad gäller fastighetsvärden på landsbygden, både när det gäller kravet på direktavskrivning och möjligheten att fortsätta att utnyttja de statliga kreditgarantier som finns. I pandemins spår kan man hoppas att synen på samhällsbyggnad ändras så att hemmiljön och hemmets närhet är en plats varifrån man kan sköta mer av sitt arbete. Det nära lokalsamhället erbjuder arbetsplatser, service och ett småskaligt näringsliv. Det är från det perspektivet vi vill se en ny egnahemsrörelse växa fram, där människor med en egen arbetsinsats, ett litet kapital och en önskan att äga sitt boende kan slå ned sina bopålar. Det är också positivt att kommuner nu är delaktiga i att identifiera hus som stått öde och förfallit, försöker komma i kontakt med deras ägare och få till stånd en försäljning. En tredje faktor är det industriella byggandet, som har tagit fart och utmanar traditionella byggmetoder. Det för också med sig att man kan åtgärda problem till exempel med arbetsplatskriminalitet. Vi ser gärna ett startlån. Vi vet att det utreds och kanske kommer att föreslås. Vi vill dock komplettera startlånet med ett bosparande efter tysk förebild, som staten kan stötta ekonomiskt om den vill och som snabbare skulle ge unga tillgång till en kontantinsats till en bostadsrätt eller ett småhus. Sju av tio vill äga sin bostad, och är det även för dem som har en lägre inkomst ekonomiskt fördelaktigt att göra det. Ägande borde inte vara en fråga om klass, men på grund av dagens kreditrestriktioner och brist på alternativ för bosparande har det blivit så. Hyresrätter ska finnas, fru talman, och vara tillgängliga för dem som behöver, men bostadsbristen på hyresrättssidan är nog vårt största misslyckande . Svarthandel och utnyttjande av en svagare part blommar alltid upp på marknader som inte fungerar. Det blir en insider/outsider-problematik, och vi vill inte upplåta handel med hyreskontrakt till de kriminella gängen. Mer och kostnadseffektivare byggande men framför allt rörlighet och ett bättre nyttjande av de bostäder som finns är lösningen på bostadsbristen. Men det finns ingen quickfix för bättre fungerande bostadsmarknader så länge vi så hårt försvarar de rådande systemen. Därför var de reformer på hyresmarknaden som var på väg att genomföras med januariavtalet så viktiga. Effektivare och rättvisare hyresförhandlingar, fri hyressättning i nyproduktion och en tydligare spegling av läge, attraktivitet och efterfrågan i det befintliga beståndet är förändringar som behövs – ju förr, desto bättre. I stället för att med näbbar och klor försvara dem med höga inkomster som sitter på attraktiva kontrakt med låga bruksvärdeshyror i vill se till de grupper som just nu har svårast att finna bra bostäder som passar deras förhållanden. Det är seniorer, unga och studerande, och det är de ekonomiskt utsatta, fattiga hushållen som inte kan efterfråga bostäder på grund av sociala problem, missbruk eller sjukdom. De problem som trångboddhet för med sig är svåra att reparera i efterhand. Barn behöver växa upp i trygga miljöer där de blir sedda, får stöd och kan göra sina läxor, vistas hemma och ta hem kompisar. Många lyfter i som ett lysande exempel. Jag gör det igen, men det finns fler exempel. Vi måste ge människor chansen att lyckas och göra bostadskarriär i en hemtam miljö som känns trygg. Tyvärr brottas bostadspolitiken inte enbart med systemfel. Måhända är det bristen på incitament för byggbranschen att hålla kostnader nere och bygga snabbt, kostnadseffektivt och miljösmart som håller innovationerna tillbaka. Jag kan tillägga att byggsubventioner så som de har varit utformade inte är ett kostnadspressande system utan ett system som bidrar till att hålla kostnaderna höga. Det är utvecklade byggmetoder, smarta klimatbra materialval och en övergång till mer industriellt tänkande inom byggbranschen som ger oss minskade byggkostnader. Det är uppfattning att skattebetalarnas pengar inte ska användas för att subventionera bostäder som kan byggas med marknadsmässiga principer och normala avkastningskrav hos byggherrarna. Jag har också mött dem som beklagar att investeringsstödet till hyresrätter avskaffats. Jag kan förstå att den typen av plötsliga förändringar är svårhanterliga och att det tillfälligt kan innebära byggstopp på en del håll. Men till dem vill jag säga att jag beklagar att dessa stöd har varit alltför generella och huvudsakligen gått till bostäder som ändå skulle ha byggts. För att fortsättningsvis ska ställa sig bakom ett sådant system med omfattande subventioner måste de riktas specifikt mot de svagaste marknaderna och mot de hushåll som är i allra störst behov av en bostad. Vi välkomnar därför den utredning om en social bostadspolitik som presenterar . Vi vill dock gå längre och fortsätta att utreda hur en ny social bostadssektor skulle kunna skapas för svenska förhållanden med andra länder som positiva förebilder. Jag kan notera att begreppet ”affordable housing” inte har någon motsvarighet här i , vilket är synd. Till följd av den förenklade beredningen finns det endast ett fåtal reservationer i betänkandet. Jag står naturligtvis bakom samtliga våra yrkanden, också dem som bereds förenklat, men yrkar bifall endast till reservation 2 om översyn av redovisningsregler, som jag inledningsvis argumenterade för. 59 MOMODOU (V): Låt mig börja med att yrka bifall till vår gemensamma reservation 2 i betänkandet. I dagens handlar bostadsfrågan inte längre om att bo. I stället handlar den om investeringar och att på ett eller annat sätt tjäna pengar på såväl hyresfastigheter som bostadsrätter och villor. Om inte förr så blir man väldigt medveten om detta när man läser högerpartiernas bostadspolitiska förslag. Det handlar om pengar och spekulation, ingenting annat. Av befolkning är det dock som bor i hyresbostäder. Till skillnad från den bild som oftast målas upp av högerpartierna har många aktivt valt att bo i hyresrätt, den enda upplåtelseform som man kan ”bara” bo i. Man behöver inte äga den; man kan bara bo i den utan att behöva spekulera. Men för den som inte vill se sitt hem som en handelsvara är det väldigt svårt att få politiken med sig . Hyresgästerna är missnöjda med politiken, fick vi höra och läsa . Och jag förstår dem. Regeringens låga ambitioner kombinerat med högerpartiernas totala ointresse för hyresgäster och deras boende är grunden för missnöjet. Det är orimligt att bostäder i så hög grad som enbart behandlas utifrån finansiella aspekter. Det måste vara möjligt att hitta regelverk och rättvisa villkor som bättre återspeglar bostaden som en mänsklig rättighet och inte bara ett objekt på en marknad. Bostaden är, och ska vara, en social rättighet och en del av den allmänna välfärden. Detta måste tydliggöras i svensk bostadspolitik. Vi behöver en nationell strategi för att säkerställa allas rätt till en bostad till en överkomlig kostnad. Hyresrätten har satts på undantag av politiken. gynnas de ägda upplåtelseformerna alltmer av statliga privilegier – massor av bidrag. Hela delades ut till bostadsägare bara . Det blir en omvänd . Man tar från de fattiga och ger till de rika! De som redan har mycket får mer. De som inte har något får ingenting. Är det då så konstigt att de som har råd väljer att bo i ägda bostäder? De får ju mycket bidrag. Men många fattiga och låginkomsttagare har inte råd. Är det bara rika människor som ska ha ett tryggt och långsiktigt hem? Det är en rimlig fråga. Om man lyssnar på de flesta av partierna från högern här får man intrycket att det tyvärr är så. Med allt detta sagt känns det därför inte som någon större överraskning att är det parti som får högst förtroende inom bostadspolitiken bland 2 miljoner röstberättigade hyresgäster. Det visade den väljarbarometer som presenterade . Hyresgästerna har naturligtvis förstått vem som står på deras sida – och vilka som inte gör det. har vi sett en utveckling i där privata fastighetsbolag köpt upp hela bostadsområden med ett enda syfte: att göra en så stor och så snabb vinst som möjligt. Bakom de privata värdarna står inte sällan utländska riskkapitalbolag. Affärsmodellen är enkel: Hyresvärdarna ytskiktsrenoverar lägenheterna styckvis, varefter de tomställs för att man därefter ska kunna höja hyran kraftigt. Det är så kallade konceptrenoveringar. genomförs varken löpande underhåll eller långsiktig upprustning, vilket ökar hyresvärdarnas vinstmarginal ännu mer. Vinnarna är de privata fastighetsbolagen och deras ägare. Förlorarna är hyresgästerna – nuvarande såväl som framtida. I dessa tider, när vart och vartannat parti tycks tro att marknadshyror är lösningen både på bostadsbristen och på de orättvisa förhållanden som råder på bostadsmarknaden, känns det viktigare än någonsin att stå här i kammaren och upprepa några av de reformer som på riktigt kan skapa rättvisare villkor. Och det kan varken marknadshyror eller social housing göra. I stället måste vi stoppa all försäljning av våra allmännyttiga bostäder. Vi måste återinföra såväl investeringsstödet för nybyggnation av hyresrätter som stödet för renovering och energieffektivisering av flerbostadshus. Och självklart är det hög tid att påbörja nedtrappningen av ränteavdraget och att avveckla de ineffektiva rotbidragen. När övriga partier väljer att avveckla alla stöd till hyresmarknaden väljer en annan väg. Vi återinför investeringsstödet för byggande av hyresrätter. behöver fler, inte färre, hyresrätter med rimliga hyror. tillkom cirka 55 000 hyreslägenheter med hjälp av 9,5 miljarder i investeringsstöd. Det är ett mycket imponerade resultat, om man till exempel jämför med rotbidraget som kostat skattebetalarna mer än . Vad har det levererat? Inget – förutom att göra de rika människorna rikare. väljer också att göra en storsatsning på klimatanpassning av bostäder i motsats till den blåbruna budgeten som styr . Anledningarna är två: Flera hundra tusen bostäder i miljonprogrammet är i behov av renovering och energieffektivisering, och vi anser inte att hyresgästerna ska stå för hela notan. Dessutom behöver hela samhället ta krafttag för att reducera klimatpåverkan. När även staten tar sitt ansvar – politiskt och ekonomiskt – kan stora kriser hanteras både effektivt och rättvist. I vårt rika ökar hemlösheten och trångboddheten. Enligt senaste kartläggning levde då omkring 33 000 personer i hemlöshet. är de ännu fler. Tusentals löntagare har förlorat sina jobb i coronakrisens spår, och vräkningar av barnfamiljer fortsätter öka. Det sker i ett land där är lag. Pensionärer som har jobbat och slitit hela livet har inte råd att bo. Runt hälften av landets pensionärer är fattigpensionärer och har som mest . Det kan inte vara rimligt. Ungdomar kan inte flytta hemifrån. av unga vuxna bor ofrivilligt hemma hos sina föräldrar. Det har visat sig i flera undersökningar att mindre än hälften av hushållen i storstäderna kan söka en nybyggd hyresrätt och få en skälig levnadsstandard efter att hyran är betald. Detta sker i ett av världens rikaste länder. Detta är resultatet av den bostadspolitik som förs . Eller ska jag säga avsaknaden av en bostadspolitik? Detta måste ändras. Fler bostäder måste byggas, men det måste vara rätt typ av bostäder. Framför allt behövs fler hyresrätter med rimliga hyror som människor har råd med. Det ska vara bostäder som också kan bidra till positiva flyttkedjor som frigör de minsta och billigaste bostäderna. Det är den typen av bostäder som nyproduktionen alltid kommer ha svårt att klara att producera. Men med hjälp av investeringsstöden kom vi en bit på den vägen. Hela mindre i snitthyra kostar en trerummare som producerats med hjälp av investeringsstöd. Det kanske inte är så mycket för de flesta här i kammaren, men för vanliga människor kan vara avgörande. När staten tar ett större finansiellt ansvar för bostadsförsörjningen ger det helt enkelt resultat. Alltför många hyresvärdar ställer omotiverat höga inkomstkrav på nya hyresgäster. Det leder till att bostadssegregationen ökar och till att det blir svårare för många att få ett förstahandskontrakt. Det är dags för regeringen att återkomma med lagförslag som innebär att hyresvärdar, såväl privata som allmännyttiga, inte ska kunna ställa orimligt höga inkomstkrav som exkluderar stora grupper av människor vid uthyrning av bostäder. En stark allmännytta är avgörande för en social bostadspolitik och för att klara den bostadsförsörjning som behövs . Allmännyttan ägs av medborgarna gemensamt och har till uppgift att tillhandahålla hållbara och prisvärda bostäder för alla. anser att allmännyttiga bostadsbolag ska drivas utifrån mål om social nytta och samhällsansvar, inte utifrån marknadsmässiga principer och avkastningskrav. Jag vill avsluta med att säga att vill ha en bostadspolitik där staten, regionen och kommunen tillsammans tar mer ansvar för ett bostadsbyggande som gör att varje unge har en bostad som väntar på henne eller honom när det är dags att flytta hemifrån – eller till den stad där jobben finns. Det är viktigt att det är så. Vi vill se en bostadsfinansiering som ligger mer på det gemensamma och en allmännytta som ska bli större för att kunna bygga till lägre hyror och sätta press på den lokala, privata marknaden. 60 (KD): tar jag mig ut på okänd mark för att utmana mig själv. Det gjorde jag när jag tog upp en tidning som heter i Politiken. Jag ser att mina socialdemokratiska vänner funderar över vart det här ska ta vägen. Jag läste en debattartikel i tidningen från av , socialdemokrat från . Han utvecklar sina tankar om socialdemokratisk bostadspolitik, eller det som vi andra redan har upptäckt, nämligen avsaknaden av nya idéer och nya lösningar på dagens problem på bostadsmarknaden. Jag citerar ur debattartikeln: ”För det räcker inte med otillräckliga byggsubventioner som bara verkar på den del av bostadsmarknaden som minst antal medborgare längtar till. (Dessutom har högerpartierna nu strukit dem ur statsbudgeten.) Men annars har Socialdemokraterna i princip ingen bostadspolitik.”