prot · H90958 · 2022-01-25 00:00:00 — Därför tror jag att det är bra att vi tar upp det i offentligheten och försöker förklara lite mer vad det handlar om, vad som är viktigt och så vidare. Det handlar om att stärka EU:s handlingsförmåga som en säkerhetspolitisk aktör. Därmed stärks EU:s förmåga att ta ansvar för sin egen säkerhet och säkerheten i grannskapet. Det står inte i motsats till en stark transatlantisk länk. Detta har aktualiserats bland annat av de komplexa hot som har att hantera. Några av dessa hot nämnde . Det är inte bra om vi har blivit sämre inom vissa områden, men det beror också på att omvärldsläget har blivit mycket sämre. Därför är väldigt aktivt i att påverka utformningen av den strategiska kompassen som vi värnar våra egna intressen. Den solidariska säkerhetspolitiken är utgångspunkten, så som den har fastslagits i regeringens totalförsvarsproposition. För att sammanfatta vill att EU ska ta ett större ansvar för sin egen säkerhet, att vi ska utnyttja unionens hela verktygslåda, att vi ska ha både civil och militär samverkan och att vi ska samverka och främja arbetet med våra partner. Interpellationsdebatten var härmed avslutad. § 12 Svar på interpellation 2021/22:221 om fördraget om icke-spridning av kärnvapen 81 Utrikesminister (S): har frågat mig vad nationella prioriteringar gällande kärnvapennedrustning är utöver det som regeringen driver inom ramen för Stockholmsinitiativet, hur det kommer sig att det i Stockholmsinitiativet saknas en punkt om kärnvapnens humanitära konsekvenser samt hur jag och regeringen avser att driva att dessa viktiga aspekter återfinns under samt i dess slutdokument. Svenneling har också frågat om jag vid översynskonferensen avser att lyfta upp vikten av kärnvapenfria zoner och den bristande implementeringen av en sådan i och hur jag avser att implementera Stockholmsinitiativet och stärka mobiliseringen kring nedrustning. Nedrustning och icke-spridning av kärnvapen är en central politisk prioritering för regeringen. Icke-spridningsfördraget, NPT, utgör hörnstenen i den globala nedrustnings- och icke-spridningsregimen, och jag beklagar att den planerade översynskonferensen har fått skjutas upp på grund av pandemin. Men det betyder inte att vårt arbete läggs på is. Stockholmsinitiativet består av 16 länder från olika delar av världen och från olika säkerhetspolitiska kontexter. De arbetspapper och deklarationer som har tagits fram inom ramen för Stockholmsinitiativet är således produkten av förhandlingar mellan dessa länder. Syftet är att finna vägar framåt som kan samla den bredare kretsen statsparter i NPT, vilket krävs för att få till stånd konkreta steg för kärnvapennedrustning. I Stockholmsinitiativets arbetspapper om riskreducering, A Nuclear Risk Reduction Package, framhålls tydligt kärnvapnens katastrofala humanitära konsekvenser. Vikten av en kärnvapenfri värld kopplas också till mänsklighetens fundamentala intressen och överlevnad i flera av initiativets dokument. lyfter i nationell kapacitet konsekvent fram kärnvapnens humanitära och miljömässiga konsekvenser och har varit medförslagsställare till den FN-resolution som uppmärksammar denna fråga. Regeringen kommer att fortsätta uppmärksamma de katastrofala konsekvenserna av kärnvapenanvändning, både bilateralt, inom EU, inom FN och inom ramen för NPT. En central del av Stockholmsinitiativet är dess fokus på genomförande och konkreta steg för nedrustning. Vi vet att det finns många utmaningar inom nedrustningsdiplomatin men menar att det gäller att vara både ambitiös och realistisk. Genom att identifiera konkreta förslag om steg som både bygger på sådant som vi har överenskommit och är framåtblickande och som kan samla många länder hoppas vi inom ramen för initiativet kunna bygga förtroende och förutsättningar för ytterligare, substantiella steg på vägen mot en värld fri från kärnvapen. Bland de länder som ingår i Stockholmsinitiativet finns ett starkt stöd för en fortsättning av initiativet efter översynskonferensen för NPT, inte minst för att säkerställa genomförande av ingångna åtaganden och det som vi hoppas blir ett bra utfall av den kommande översynskonferensen. Starkt politiskt engagemang och tryck kommer att fortsätta att vara viktiga faktorer för att åstadkomma konkreta framsteg inom kärnvapennedrustning. En viktig del av Stockholmsinitiativet är att få kärnvapenstaterna att ta ansvar för att nedrustning genomförs. Därför har vi haft direkta samtal med dem, och jag kan nu konstatera att det kom ett viktigt uttalande från de fem erkända kärnvapenstaterna om att ett kärnvapenkrig inte kan vinnas och därför aldrig bör utkämpas. Inrättandet av kärnvapenfria zoner bidrar på ett konkret sätt till att främja internationell fred och säkerhet. Från svensk sida välkomnar vi att sådana zoner har etablerats i och , södra , , , och . Det är också en prioritering och ett förslag inom Stockholmsinitiativet. och EU stöder upprättandet av en zon fri från kärnvapen och andra massförstörelsevapen i och implementeringen av resolutionen års översynskonferens för NPT. Vi välkomnar de framsteg som gjorts i detta avseende under de första två sessionerna av konferensen om en sådan zon, vilka hållits vid 2019 och 2021. Upprättandet av zonen måste ske på frivillig basis och med deltagande av samtliga länder i regionen. 82 (V): Det var meningen att jag skulle stå här när utrikesministern kom hem från konferensen i . När jag lämnade in interpellationen var tanken att konferensen skulle hållas, och det är givetvis trist att den skjuts upp . Utrikesministern får tyvärr därför räkna med att jag kommer att ställa en ny interpellation om samma ämne när vi närmar oss konferensen. Jag ber om ursäkt, men det blir så när konferensen skjuts upp. Det kan dock resultera i att det finns ett bättre politiskt läge och en bättre möjlighet till dialog om nedrustning när konferensen väl genomförs. En sådan sak som gör att läget kan vara bättre är statsparternas möte om i som förhoppningsvis kommer att ske före konferensen, , där avser att delta som observatör. Detta har jag drivit, och jag välkomnar att det sker. Dialogen i detta mycket spända säkerhetspolitiska läge som vi befinner oss i visar ändå vissa tecken på en vilja till ökad militär transparens. Det är svårt att veta exakt var detta spända säkerhetspolitiska läge kommer att sluta nu när vi är mitt uppe i det. Men om man ändå vill och hoppas att det ska hända något positivt är det just att den militära transparensen kommer upp på dagordningen och vikten av samarbete kring det. Det ger också Stockholmsinitiativet möjligheter att förbereda sig än mer inför mötet. Jag var till att börja med lite avvaktande positiv men har blivit mer positiv när jag upplever att ni också har fått tempo i initiativets kraft. Det som jag hoppas att gör i det nu rådande läget före konferensen är att se det just som en möjlighet, om dessa dialogsamtal utvecklar sig i en sådan riktning, att lyfta fram förslag kring deeskalering. Det gäller särskilt i vårt närområde och särskilt då i . Det skulle kunna vara så att man faktiskt driver på för kärnvapenfria zoner och nedrustning i vårt närområde. Vi har , och som alla skulle kunna vara områden för kärnvapenfria zoner. Det nämns inte i utrikesministerns svar. Det finns också en möjlighet att minska antalet aktiva stridsspetsar för att minska risken för misstag som ändå skulle kunna leda till det kärnvapenkrig som inte kan vinnas. Det är bra att de så kallade P5, alltså originalinnehavarna av kärnvapen, har uttryckt det. Utöver Stockholmsinitiativet, som utrikesministern beskriver bra i sitt svar, undrar jag vad som är nationella prioriteringar gällande kärnvapennedrustning. Är det Stockholmsinitiativet och det som förhandlas fram där som vi har fokus på? Eller finns det andra frågor som driver utöver det och som man inte har kommit överens om i initiativet? Hur avser ministern att fortsätta jobba med att implementera Stockholmsinitiativet och stärka mobiliseringen för nedrustning i världen? 83 Utrikesminister (S): Jag håller med om att det är väldigt synd att översynskonferensen har skjutits igen. Vi får väl stå här och debattera igen. Det var meningen att Stockholmsinitiativet i princip skulle vara en för att pusha på. har vi hållit på . Men vi fortsätter med detta. Det som var väldigt bra när vi hade den femte ministerkonferensen i , även med deltagande av den nya tyska utrikesministern, var att utrikesministern visade på en rad idéer för hur vi ska fortsätta för att få kraft i initiativet. Det handlar inte så mycket om att vi ska hitta på nya saker. Det är de 22 stepping stones och riskreduceringsinitiativet som vi vill jobba med. Vi kan redan, som sagt, bocka av några saker. Vi kommer att satsa på kommunikation utåt. Vi ska ha ett eget Twitterkonto, faktiskt på initiativ av . Vi vill också att fler länder ska delta. är det ett tjugotal som säger att de stöder initiativet, förutom de 16 länderna. Den målsättning som vi har, som frågade om, är att NPT ska nå framsteg i alla tre delar – nedrustning, icke-spridning och fredlig användning. Målet är en värld fri från kärnvapen. Frågan är hur man kommer dit. Vi kommer, precis som sa, att delta som observatör i det första statspartsmötet. Det har satts ett datum, den 22–, i . Det är också uppskjutet. Det skulle ha varit . Det kommer att göra att vi kan följa arbetet med konventionen på nära håll. Även , och ska vara observatörer på statspartsmötet. Men jag vill ändå understryka att vi inte ska förväxla observatörskapet med medlemskap. Vi har inte ändrat oss på den punkten, utan vi är observatör men kommer inte att vara part eller på något annat sätt vara folkrättsligt bundna av konventionen. Vårt ställningstagande gjordes , och det är att ett undertecknande i den nuvarande formen inte är aktuellt. Det beror framför allt på att det finns ett par centrala brister och oklarheter. Det är TPNW, alltså konventionens relation till icke-spridningsfördraget, det är otillräckliga skrivningar om verifikation och avsaknaden av tydliga definitioner. Förbudskonventionen lever alltså helt enkelt inte upp till de krav som kan och bör ställas på en konvention av detta slag. Med detta sagt vill jag säga att TPNW:s övergripande syfte sammanfaller med regeringens mål om en kärnvapenfri värld. Men det är trots detta inte skäl nog för att vi ska skriva på det när vi inte tycker att det håller måttet. Därmed tror jag att jag har svarat på frågor. 84 (V): Jag och utrikesministern har tidigare diskuterat just . Det är ett kärt ämne att diskutera här i . Men jag tänkte inte att vi skulle gå för djupt in på det spåret . Men precis som utrikesministern är inne på finns det en tydlig koppling till NPT just utifrån att det finns en kritik från i den röstförklaring som gjordes och det ställningstagande som regeringen sedan gjorde, alltså att man saknar denna koppling på ett tydligt sätt. Jag hoppas att regeringen både genom sitt engagemang i Stockholmsinitiativet och som observatör på statsparternas konferens om kan bidra just till att föra fram behovet av en koppling och ett tydliggörande, så att man får en rörelse i världen där många länder är med – både de som har undertecknat och de som ännu inte har undertecknat konventionen – så att man kan känna att det finns ett momentum i arbetet och att man kan gå mot nedrustning, icke-spridning och fredlig användning. Även om arbetet är uppdelat i dessa olika delar, vilket i sig är rimligt, finns det ändå en väldigt tydlig koppling. När det gäller en minskad spridning av kärnvapen har vi ett antal länder som vi diskuterar – är de på väg att skaffa kärnvapen eller inte? Vi ser att deras grannländer därigenom också ökar sitt intresse. Detta bidrar inte till en nedrustning utan till en upprustning. Spridningsfrågor och nedrustning hänger definitivt ihop. Det är förståeligt att man inte kommer med några nya förslag utan att man har samlat sig kring de förslag som man har. Det är väl spännande med ett Twitterkonto och med fler länder som ansluter. I detta tror jag att det är bra att man kan samla fler länder bakom sig för att skapa just momentum inför konferensen. Men jag känner fortfarande att jag inte riktigt har fått svar på min fundering om har några nationella prioriteringar vid sidan av Stockholmsinitiativet, eller om det är Stockholmsinitiativet som är det som man fokuserar på inför denna konferens. Eller kommer man därutöver att också ha nationella ambitioner som man tänker jobba med? Det får utrikesministern gärna återvända till. Det var intressant att höra det som utrikesministern nämnde om att också har hoppat på detta med att vara observatör. Utrikesministern nämnde också och . Finns det några tankar hos utrikesministern på att ändå i den ganska lilla gruppen av likasinnade länder jobba tillsammans för att både definiera observatörsrollen och hitta vägar för att föra en dialog mellan Stockholmsinitiativet, och i slutändan de länder som innehar kärnvapen och som behöver bidra till nedrustning och icke-spridning? 85 Utrikesminister (S): Som jag sa redan från början är nedrustning, icke-spridning och försöken att arbeta för en kärnvapenfri värld en högt prioriterad fråga. Vi arbetar i flera olika spår – nationellt, inom EU och inom FN – och Stockholmsinitiativet är den viktigaste delen i detta. Naturligtvis hoppas vi på framsteg under själva konferensen. Det vi räknar som framsteg och hoppas på är att man ska återbekräfta de åtaganden och överenskommelser som har gjorts och att man ska kunna ta ytterligare steg framåt, särskilt när det gäller den konkreta nedrustningen. Då är det viktigt att man får tydliga processer för hur man ska genomföra det och hur man ska följa upp det samt att man får olika delmål, så att det finns planer för genomförandet. Vi behöver också se till att det blir ytterligare en översynskonferens gällande exempelvis riskreducering; jag tror att det var i första inlägg som han pekade på risken att det händer olyckor, och en sådan finns verkligen. Låt mig också säga någonting om kärnvapenstaterna eftersom tog upp det. De har faktiskt varit väldigt öppna för en diskussion. Vi har varit aktiva med att reach out – vi har skrivit brev, haft ambassadörsmöten och tagit upp det på ministernivå – och de har varit öppna för diskussion med vissa reservationer, kan man säga. Bidenadministrationen har exempelvis varit mer välkomnande när det gäller att diskutera än vad den föregående administrationen var, vilket väl ingen är förvånad över i och för sig. Men både när det gäller , som är förlängt med en ganska , och när det gäller uttalandet från kan vi se att man har kommit en bit framåt i nedrustningsfrågorna på ett sätt man inte har gjort . Det tycker jag ändå att vi ska lyfta fram. Sedan inser jag, när säger det, att det kan låta lite töntigt med Twitterkonton, men tanken är att engagera fler människor som normalt sett kanske inte är så intresserade av kärnvapen. Då tänkte – och vi andra applåderade – att detta kan vara ett sätt att dels visa vad vi gör, dels få andra intresserade. Frågan om framför allt kärnvapennedrustning men även nedrustning generellt är nämligen inte alls så stor som den var för ett antal decennier sedan, när jag själv gick i demonstrationståg mot Pershing 2 och SS-20. Den rörelsen finns liksom inte . Därför tänkte vi att nya sätt att nå andra människor för att få en kraft bakom de här initiativen för nedrustning också kan behövas, som ett komplement. 86 (V): Tack för den här debatten och för de fyra debatter vi hade , utrikesministern! Jag tycker att de resultat som genom Stockolmsinitiativet har åstadkommit är positiva; vi ser ändå ett visst momentum och en positiv utveckling. får vi se vad det oroväckande säkerhetspolitiska läge vi befinner oss i innebär och hur mycket det kommer att smitta processen kring NPT; vi vet ju att andra oroväckande omständigheter har smittat diskussionerna under översynskonferenserna. Jag ser ändå en öppning när utrikesministern säger att det finns en god dialog med P5. För alla som lyssnar på detta och inte är nördar kan jag berätta att P5 alltså är , , , och . Om det nu finns en god dialog tycker jag att utrikesministern bör ta chansen att lyfta de förslag jag tar upp. Hur kan vi få till en deeskalering kring ? Jag är nämligen orolig över klimatförändringarna, vilket jag hoppas att utrikesministern också är, och att de leder till en ökad militarisering av . I det finns hela risken kring kärnvapen kopplat till de länder jag just nämnde. Jag hoppas att detta kan leda till att utrikesministern på olika sätt lyfter behovet av , men också av , och i stort, som områden där vi minskar spänningarna och får ett momentum i dessa frågor. Spänningarna ska inte öka, vilket är det vi ser just . Men då ligger det ett stort ansvar på och på alla de andra P5-staterna att faktiskt uppfylla vad handlar om, det vill säga att man ska nedrusta sin kärnvapenförmåga jämfört med . Vi vet att och är de länder som har i särklass flest kärnvapen på vår jord, och därför vilar ansvaret tungt på dem. Tack för debatten! 87 Utrikesminister (S): är ju ett område som vi är väldigt engagerade i. Vi har antagit en Arktisstrategi i , och är faktiskt – ett av P5-länderna – ordförande i . Frågan om nedrustning och lågspänning i är alltså väldigt aktuell, och frågan om de kärnvapenfria zonerna, som jag tänkte ägna lite grann av mitt slutanförande åt, har varit aktuell . Frågan om en kärnvapenfri zon i är inte ny utan har diskuterats – min egen tvåbetygsuppsats handlade om kärnvapenfria zoner i . Dessa kärnvapenfria zoner som en väg mot en kärnvapenfri värld är konkreta bidrag för att stärka fred och säkerhet internationellt, och man kan se att en stor del av världens yta omfattas av kärnvapenfria zoner. Vi stöder alltså upprättandet av sådana zoner – till exempel i , där man antog en resolution om detta under NPT. En kärnvapenfri zon skulle nämligen bidra till att öka stabiliteten i regionen och förbättra förutsättningarna, men det måste ske på frivillig basis och alla länder i regionen måste vara med. Det är dock positivt att de flesta av FN:s permanenta medlemmar och länderna i regionen har valt att delta i den här konferensen. Förhoppningen är därför att de länder som inte deltar kommer att ompröva sina beslut och välja att delta i det här viktiga samtalet. Tack för debatten, ! Interpellationsdebatten var härmed avslutad. § 13 Svar på interpellation 2021/22:259 om kommunikation till allmänhet och företag 88 Infrastrukturminister (S): har frågat mig om jag anser att dialog och kommunikation med människor som berörs av olika projekt fungerar på ett tillfredsställande sätt och, om inte, vilka åtgärder jag avser att vidta. Som statsråd kan jag inte uttala mig om de enskilda fallen, men jag vill påpeka att ska ha rutiner och arbetssätt som säkerställer att nödvändig kommunikation sker med såväl kommuner, näringsliv och boende som berörda myndigheter. Av förvaltningslagen (2017:900) framgår dessutom att en myndighet ska se till att kontakterna med enskilda blir smidiga och enkla. Av samma lag framgår också att en myndighet ska lämna den enskilde sådan hjälp att han eller hon kan ta till vara sina intressen. Jag följer dock noga frågan om hur samverkar och kommunicerar med såväl samhället i stort som enskilda i samband med de projekt som myndigheten genomför. 89 (C): Tack, statsrådet , för svaret! ska den nationella transportinfrastrukturplanen –2033 beslutas av regeringen. Mängder av nya investeringar i vägar och järnvägar samt underhåll av det redan befintliga vägnätet och järnvägsnätet kommer att genomföras. Det är en tolvårsplan som omfattar nästan . Bakgrunden till transportinfrastrukturplanen, alltså propositionen, har tillsammans med regeringen varit med och tagit fram. Vi från är extra glada att vi var med och tog ansvar för det som påbörjades inom ramen för januariavtalet. Infrastruktur är något som påverkar människor och året om. Alla vill ha bra vägar och järnvägar. Man vill kunna använda flyget och sjöfarten, och man vill ha fungerande mobiltäckning oavsett var i landet man befinner sig, på landsbygden eller i städerna. I , där jag befinner mig , sker just nu stora satsningar på infrastrukturen. E20 genom och byggs om, en ny sträckning av mellan och Sundholmen planeras och Viskadalsbanan för järnvägen mellan och är stängd för totalrenovering. Allt detta är mycket välkommet och en viktig del i att ska kunna utvecklas. När infrastruktur som dessa projekt ska byggas eller byggas om krävs bra dialog mellan , berörda markägare, kommuner, företagare och boende längs med projektens sträckning. Hemma i , där jag bor, stängdes en väg av mellan och utan att vare sig boende, företagare eller kommun fick veta något alls. Kommunens hemtjänst tvingades köra omvägar och in i en annan kommun för att ta sig till människor som behövde vård och omsorg längs med vägen. Skolskjutsarna fick köra helt andra vägar. Företagare längs med vägsträckan förlorade kunder och viktiga intäkter. Också E20 byggs om, som jag nämnde tidigare. Jag har varit i kontakt med ett bageri som har förlorat stora intäkter och många kunder på grund av att vägen till bageriet stängts av utan att har informerat om detta över huvud taget. träffade jag som är lantbrukare hemma i . Han hade mejlat till mig. Han har en plankorsning över järnvägen som ska tas bort. Han är glad över att den ska tas bort så att järnvägen blir säkrare. Det blir också säkrare för honom som lantbrukare. Men dialogen om hur den ska ersättas har inte varit tillfredsställande. Det blir problematiskt och skadligt för det offentliga och för myndigheter när man inte kan föra dialog på ett bra sätt. Detta som jag har tagit upp och som statsrådet hänvisar till är bara några exempel. Jag är fullt medveten om att det inte går att kommentera enskilda fall, fru talman. Men alla dessa exempel som rör invånare, kommuner, regioner och företagare visar att något behöver göras och åtgärdas. Min fråga till statsrådet gäller just det. Vad anser ministern om dialog och kommunikation med människor som berörs av olika projekt? Fungerar det på ett tillfredsställande sätt? Det kanske absolut viktigaste och kärnan i detta är vad statsrådet och regeringen avser att göra för att det ska bli tillfredsställande, om det inte fungerar. 90 (C): När jag såg interpellationen från till statsrådet drog jag mig till minnes liknande kommunikationsmissar från andra delar av landet som jag har stött på. Det är bra att frågan lyfts upp. Precis som sa har regeringen tillsammans med två partier i kammaren gemensamt drivit fram och skapat en grund som kan leda till investeringar på i runda slängar under de kommande tio tolv åren. Det gör man inte utan att det syns på markytan. möts vi förtroendevalda, som statsråd eller som riksdagsledamöter, alltid av människors krav på ny och bättre fungerande transportinfrastruktur. Jag tror inte att jag någonsin har mötts av en människa som säger att det är fullt tillräckligt, utan man säger snarare att det bör bli bättre. När det kommer till att genomföra är förståelsen dock inte alltid lika stor. Då, fru talman och statsrådet, har jag tyckt mig märka att det finns ett samband med om det har kommunicerats med människor på ett begripligt sätt innan en åtgärd görs, så att man förstår varför den görs. Jag har i en tidigare frågeställning tagit upp ett fall med trädsäkring av en viktig regional järnväg i sydöstra , Stångådalsbanan. Där kommunicerades med markägarna via Lantmäteriet. Man konstaterade att underentreprenörer till var ute och stämplade skog. Man förstod ingenting. Om kommunikationen och dialogen hade förts från infrastrukturhållaren om att banan behövde trädsäkras för att tågen skulle kunna gå och för att man skulle kunna resa som passagerare och skicka sitt gods hade förförståelsen för åtgärden funnits. fanns den inte. Det blev i stället upprördhet och kränkthet. Detta är ett förhållandevis litet exempel kopplat till de som ska plöjas ned i nya vägar, järnvägar, viadukter och broar och i att utveckla det vi har.