prot · H909134 · 2022-06-20 00:00:00 — anser därför, likt hela utskottet förutom Socialdemokraterna, att det bör krävas samtycke för verkställighet av fängelsestraff med fotboja i de fall den dömda personen har dömts för våld och hot mot en närstående som man inte delar bostad med eller är i en parrelation med, till exempel vid hedersrelaterade brott. Det har resulterat i ett förslag om tillkännagivande till regeringen. anser också att en central aspekt när det gäller vistelseförbud bör vara att säkerställa brottsdrabbades intresse av att inte behöva konfronteras med sina förövare . Vi anser därför att de områden som beläggs med vistelseförbud bör vara större än den omedelbara närheten kring ett brottsoffers bostad. Även den här åsikten delas av en klar majoritet i utskottet, som även här föreslår ett tillkännagivande till regeringen. Platsbristen inom löser man inte över . De byggprojekt som inletts och de som finns i planeringen ger visserligen en välkommen ökning av antalet platser, men de kommer att vara i praktiskt bruk först . när också de planerade temporära lösningarna med moduler, tänkta att användas som en överbryggande åtgärd, tar att få på plats behöver hitta andra vägar för att skapa ytterligare anstaltsplatser för dem som döms. Bland annat måste insatserna intensifieras för att se till att medborgare från andra länder som sitter i svenska fängelser överförs till de länder de kommer ifrån. Det gäller medborgare från andra EU-länder men naturligtvis också medborgare från länder utanför EU. Som vi kristdemokrater argumenterat för är det också dags att på allvar se över möjligheterna för att hyra anstaltsplatser utomlands. Det finns exempel på länder i vårt närområde som gjort det när platserna i det egna landet inte varit tillräckligt många. hade avtal med . har likt akut platsbrist, som nämnts i debatten här, och har upprättat ett avtal med Kosovo. När man frågar generaldirektör om det här säger han att det är en politisk fråga. Den behöver ges en ny inriktning, så det är verkligen dags att se över detta alternativ på djupet. Det gör vi kristdemokrater och även sverigedemokrater och moderater i en gemensam reservation. Situationen med stor brist på anstaltsplatser borde stämma till eftertanke hos fler partier. Mot bakgrund av det här yrkar jag bifall till reservation 5. Jag ställer mig naturligtvis bakom de tillkännagivanden från utskottsbehandlingen som föreslås riktas till regeringen. I detta anförande instämde (KD). 106 (C): Åhörare och ledamöter! Vi debatterar just nu propositionen om ökad kontroll vid verkställighet av fängelsestraff med fotboja. Det må vara ett bra och vällovligt syfte att fler ska kunna avtjäna sitt straff med fotboja ute i samhället i stället för att vistas bakom låsta dörrar om det utdömda straffet är på mindre än . Men när jag läste propositionen insåg jag att det, som vi hört sägas här i talarstolen, lika mycket handlar om att åtgärda platsbristen i våra fängelser. Det är något annat, och då tycker jag att det är dags att dra öronen åt sig lite grann. Låt mig referera till en av förra veckans mest nedslående nyheter. Fängelsedömda män som begått våldsbrott mot kvinnor borde snabbare låsas in i fängelse. Det säger , enhetschef vid för kvinnofrid, efter en granskning som Ekot gjort. Granskningen visar att män som varit på fri fot länge innan straffet börjat avtjänas har kunnat fortsätta hota, misshandla och trakassera kvinnan – alltså brottsoffret – på samma sätt som man gjort tidigare. Vi vet att den farligaste perioden för en våldsutsatt kvinna är just den då gärningspersonen vet att han håller på att förlora kontrollen över henne. Då finns det en stor risk för ökat våld. På grund av platsbrist på anstalterna har alltså Kriminalvården behövt öka inställelsetiden. I sin kartläggning av fängelsedömda som var på fri fot fann Ekot 18 män som dömts till fängelse för brott i en relation och som innan de börjat avtjäna sitt straff kunnat hota, trakassera och misshandla samma kvinna på nytt. En av dem var en man som hade misshandlat sin dåvarande flickvän. I väntan på fängelse ringer han henne tusentals gånger. Hon beskriver i domstol att hon därför inte ens vågar ha sina barn boende hos sig. Det är domstolen som ska bedöma om det finns risk för återfall i brott och i så fall häkta personen i väntan på fängelse. Men det är ju smått horribelt att kvinnan i dessa fall inte får den trygghet som hon behöver efter att ha varit utsatt för det våld som inneburit en fruktansvärd terror. Den sista pusselbiten före verkställighet av fängelsedom fallerar. Varför tar jag upp det här? Jo, därför att det principiellt handlar om samma sak. Det handlar om att brottsoffer ska skyddas före, under och efter rättegång och under verkställighet. I exemplet med Ekots granskning handlar det om säkerhet före en verkställighet. I propositionen vi behandlar handlar det om säkerhet under en verkställighet. Säga vad man vill om fotboja, men ett helt garanterat skydd är det faktiskt inte. Därför är jag oerhört glad att kammaren tillstyrker de två yrkandena i följdmotion. Det ena är att alla brottsoffer som varit utsatta för våld i nära relationer eller hedersbrott ska samtycka till att verkställigheten av gärningspersonens dom ska göras med fotboja, oavsett om de är eller har varit sammanboende eller om de har gemensamma barn eller ej. Brottsoffer ska skyddas, och deras åsikt kan vara avgörande. Jag lyssnade på Socialdemokraternas ledamot, som sa i talarstolen att det är rättsväsendet som dömer, att det här är en främmande fågel och att det är olyckligt att man låter brottsoffer bestämma i domen – utan att närmare tala om vad det är som är olyckligt och vad som skulle vara den stora skillnaden. Faktum är ju att samma princip delvis råder . Sammanboende eller gemensamma barn har faktiskt rätt att säga ja eller nej till att verkställigheten utförs med fotboja. Är det också en främmande fågel? Det andra i vår motion som går igenom som ett förslag till tillkännagivande är att vistelseförbud ska kunna gälla ett större område än vad som är praxis – alltså ett större område där brottsoffret bor eller ett större område där gärningspersonen vistas, exempelvis en hel kommun. Brottsoffer och deras barn ska inte löpa risk att möta gärningspersonen oavsett vilka ärenden, resor, utflykter, bjudningar eller träffar de företar sig eller inbjuds att följa med på. Det kan komma som något som inte är planerat, och skulle det då råka vara i närheten av där man kan möta gärningspersonen infinner sig en skräck, en oro, och man säger nej. Det är gärningspersonen som ska begränsas, inte brottsoffren. Jag yrkar bifall till utskottets förslag med förslagen till tillkännagivanden. 107 (V): Jag börjar med att för räkning yrka bifall till utskottets förslag, inklusive de förslag till tillkännagivanden från majoriteten som ingår. Jag vill också säga att vi i välkomnar det här reformförslaget. Vi har själva tidigare motionerat om liknande åtgärder, det vill säga att man skulle kunna få lämna fängelset snabbare och i stället avtjäna straffet med fotboja. Förslaget som finns nu vidgar de principer som gällt genom att man säger att Kriminalvården ska kunna ta initiativ till detta, inte enbart den intagne. Jag tror att det är kloka argument, för man kan göra också så för att pröva om man kan ha en annan verkställighet som kan ha väldiga fördelar för alla berörda om man gör detta klokt. Om man ska ha verkställighet med fotboja som alternativ till fängelse och anstaltsvistelse måste man också uppfylla krav på samhällsskydd, förebyggande av risker för återfall i brott och extra skydd för de brottsoffer som troligen redan finns. Man beskriver också särskilda skäl mot att använda verkställighet med fotboja som används och som man kan fullfölja och applicera på de här situationerna, vilket förstås är tanken. Det handlar om att man ska vara särskilt aktsam om dem som har blivit drabbade av den intagne om det är så att de delar bostad, om det finns andra aspekter som gör att den intagne kommer för nära tidigare brottsoffer eller om det finns risk att barn på något sätt utsätts för menlig inverkan genom boendesituationen. Detta är fortsatt väldigt viktigt. Men vi kan också se att det finns ytterligare aspekter som inte berörts här i kammaren . Det handlar om att detta kan öka möjligheten till en konstruktiv rehabilitering genom att den fängelseintagne kan gå ut i samhället och påbörja en inslussning, kanske i en utbildningssituation utanför anstalten eller till och med i någon form av anställning, och snabbare kan återanpassas i samhället. Något som är självklart och som några har berört är att beläggningsgraden på våra fängelser och anstalter åtminstone i viss mån kan minska, vilket ju också är viktigt eftersom trycket på dem är så hårt. Vi behöver ha i varje fall de farligaste personerna inlåsta, men de som kan bedömas inte innebära risker för andra skulle kunna släppas ut och få stöd av fotboja. Det finns också ekonomiska redovisningar som tyder på att detta kan innebära en viss besparing. Det handlar inte om några jättestora summor, men beräknat på ett ganska litet antal personer som skulle kunna släppas ut med fotboja – kanske 150 personer – innebär detta ändå en besparing på för Kriminalvården. Det är givetvis pengar som kan användas mycket bättre än till att ha en person fängslad som skulle kunna komma ut till en rehabiliteringssituation. Jag vill också beröra detta med hur vi skyddar brottsoffren. Det är naturligtvis viktigt att beakta att om vi ska släppa ut någon utanför en anstalt påföljden pågår måste vi också trygga att brottsoffret inte behöver konfronteras med den personen. Detta tror jag är lättbegripligt för många – man vill som offer känna sig trygg, åtminstone . Sedan kan det följas upp ytterligare, men det finns ett ansvar för samhället att garantera att det inte sker återfall i brott som riktar sig mot dem som redan utsatts av personen i fråga. Då är det extremt viktigt, menar jag och , att etablera en samverkan med brottsoffret. Vi skriver i vårt tillkännagivande att samtycke bör finnas. Möjligen kan det tänkas att vi inte ska ha en absolut vetorätt så att man bara kan säga nej utan några som helst argument. Men om brottsoffer har synpunkter på hur utsläppet från anstalt eller fängelse ska ske när man känner sig hotad måste detta kunna bemötas från Kriminalvårdens sida så att andra garantier skapas. Eller också får Kriminalvården avvakta – den här personen kan inte få gå utanför fängelset, och fotboja räcker inte. Det är alltså oerhört viktigt att man slipper konfronteras med sin förövare. Det kan handla om att man får möjlighet att påverka hur beslutet ska komma att se ut. Kriminalvården måste också se till att de vistelseförbud som kopplas till detta – och fotbojan kan bli en garant för att det fungerar – gäller tillräckligt stora skyddszoner. Här ser jag det också som viktigt att brottsoffret får möjlighet att påverka. Detta är kanske delvis nytt i svenskt rättsväsen. Men det har skett en utveckling där vi har gett brottsoffer andra roller än vad som tidigare traditionellt varit fallet. Exempel på detta är skadestånd och hur skadeståndstalan kan föras parallellt med den straffrättsliga processen. I vissa större mål har man också låtit brottsoffer plädera i rättssalen. De kan inte fälla ett avgörande men har möjlighet att påverka. Detta tror jag är en utveckling som vi ska försöka se positivt på, och det här är ett litet steg som skulle kunna tas i samma riktning och som skulle kunna öka respekten för denna alternativa verkställighet av straff. Med detta, fru talman säger jag tack och vill också passa på att önska trevlig sommar till alla som finns här. 108 (L): Liberalerna ställer sig bakom regeringens förslag till ändringar i lagen om intensivövervakning med elektronisk kontroll. Förslaget innebär att Kriminalvården på eget initiativ ska kunna pröva om ett fängelsestraff ska verkställas med fotboja. Kriminalvården får alltså rätt att själv besluta något som domstolar har bestämt. När Kriminalvården ges dessa möjligheter blir det oerhört viktigt för oss liberaler att det är tydligt att dessa beslut aldrig får baseras på den brist på anstaltsplatser som råder , på grund av och brister när det gäller att ta fram platser. Jag besökte för en kriminalvårdsanstalt i västra där man hade räknat med att dra ned på platserna, och ska man bygga nytt i stället. Det är olyckligt att denna analys inte kunnat göras tidigare. Skälet till att straffet ska avtjänas med elektronisk övervakning måste vara baserat på att detta är rätt i sak och inte en konsekvens av att regeringen har misslyckats med att ta fram de anstaltsplatser som krävs. Vi i Liberalerna kommer att följa upp detta noggrant. Liberalerna står även bakom de två tillkännagivanden som ligger på bordet och som vi ska besluta om . Det gäller för det första frågan om brottsoffrets samtycke. Det är viktigt att det är först efter ett brottsoffers samtycke som verkställighet av ett fängelsestraff med fotboja kan bli aktuellt, även när den person som har dömts för våld eller hot inte delar brottsoffrets bostad eller har en parrelation med brottsoffret. Det kan finnas ett hot och en vilja hos brottsoffret att påverka om förövaren ska få ha fotboja eller inte även om man inte bor ihop eller är tillsammans. Detta blir framför allt aktuellt vid hedersrelaterade brott, där fokus alltid måste ligga på att det är brottsoffrets trygghet och frihet som ska prioriteras. Det är också viktigt att ansvarig myndighet när frågan ställs ser och förstår konsekvenserna för barn och kvinnor som har utsatts för våld och hur våldet har påverkat dem. Det ska inte få råda något som helst tvivel om att ett ja faktiskt har getts frivilligt. Jag tycker att Socialdemokraterna sviker de hedersutsatta när man tänker rösta mot detta förslag från . förtjänar ett tack för att de har drivit denna fråga och yrkat på detta i justitieutskottet. Kriminalvårdens kunskap om brottsofferperspektivet måste också stärkas för att brottsoffret aldrig ska hamna i en gisslansituation och tvingas säga ja mot sin innersta vilja. Vi vet att det är vanligt bland hedersutsatta flickor och kvinnor att man säger ja på grund av press och hot. För det andra gäller det frågan om vistelseförbud. Det bör vara större fysiska områden som omfattas av vistelseförbud än den omedelbara närheten kring ett brottsoffers bostad. tvingas barn och kvinnor leva gömda och glömda, och förövaren har större frihet i relation till offrets frihetsbegränsningar. Liberalerna har drivit på för att området för vistelseförbud geografiskt sett måste vara avsevärt större än . Hur stor den geografiska ytan ska vara är dessutom avhängigt av polisens förmåga att skapa trygghet och ge garantier för att hinna fram. Om det är långt till polisen bör även kommuner och kanske större regioner kunna inkluderas i vistelseförbudet. Det är vår skyldighet att se till att våldsutsatta barns och kvinnors trygghet och rörelsefrihet ökar avsevärt . Det är vad vi tänker göra från de borgerliga partiernas sida när vi tar makten . Det är under all kritik att så många brottsoffer tvingas leva gömda och glömda. En liberal borgerlig regering kommer att se till att det blir tvärtom. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas .) § 13 Åtgärder för en jämnare fördelning av boende för vissa skyddsbehövande betänkande 2021/22:SfU31 Åtgärder för en jämnare fördelning av boende för vissa skyddsbehövande (prop. 2021/22:250) 109 (M): Detta vidriga krig i ! har på ett skoningslöst sätt invaderat ett annat land och gjort sig skyldigt till vedervärdigheter och krigsbrott. Ukrainarna är ett modigt folk, som står upp för sitt land och sin frihet. Många har dock tvingats på flykt. En stor del är på flykt i , medan andra har sökt sig till grannländer och till övriga . i historien har det så kallade massflyktsdirektivet aktiverats. Det innebär att EU-länderna mycket snabbt kan bevilja skydd. De som omfattas av direktivet får rätt till bostad och rätt att arbeta. I har 40 000 ukrainare sökt och beviljats skydd . Hur många som kan bedömas komma hit avgörs i praktiken helt av hur kriget utvecklas. prognoser pekar på 80 000 under det här året, men vi ska vara beredda på 200 000. Det ställer naturligtvis krav på beredskap och ett ordnat mottagande. Det är glädjande att se hur svenska folket och landets kommuner ställer upp för det ukrainska folket. Med kort varsel har man ställt i ordning ett stort antal boendeplatser och skolplatser. Men många kommuner är förvånade över att deras platser aldrig har kommit till användning. Andra har blivit upprörda när familjer som har kommit till deras kommun snabbt ryckts upp och flyttats till en större förläggning i någon annan del av . Barn som precis har börjat skolan och fått nya klasskamrater har tvingats till ett snabbt farväl. Därför måste vi få ett ordnat mottagande där människor inte rycks upp och bollas runt. Precis som länder måste hjälpas åt, måste också de svenska kommunerna hjälpas åt. Det är rimligt med en fördelning mellan kommunerna, och det ställer vi moderater oss bakom. Men vi har andra invändningar mot regeringens förslag. En sådan är att man föreslår att kommunerna inte ska få full täckning för sina kostnader. När staten vältrar över uppgifter och kostnader på kommunerna är det helt orimligt att de inte ska få full ersättning för dem. Regeringen har föreslagit att alla kommuner ska få samma ersättning – en schablon som är baserad på medelkostnaden i landets alla kommuner. Det innebär ju att alla de kommuner som har kostnader över medelkostnaden inte får full ersättning. Det är inte rimligt. Anvisning av personer som behöver tillfälligt skydd medför även andra kostnader än de som berörs i regeringens proposition. Det handlar exempelvis om kostnader för förskola i de fall då det finns ett barnomsorgsbehov, det vill säga mer än , och kostnader för sociala insatser. Även för dessa merkostnader måste kommunerna kompenseras fullt ut. Därför är det väldigt glädjande att samtliga partier i socialförsäkringsutskottet och här i kammaren utom Socialdemokraterna ställer sig bakom och krav på full ersättning till kommunerna. Det är också glädjande att samtliga partier ställer sig bakom och krav på att människor inte ska ryckas upp ur sin invanda miljö på det sätt som har skett och som har varit mycket olyckligt. Det slår alltför hårt mot människor som redan har gått igenom ett stort lidande. I det regelverk som vi debatterar föreslås fördelningen mellan kommunerna ske utifrån ett antal kriterier, såsom arbetsmarknad och tidigare mottagande. Men vi moderater menar att även bostadssituationen i kommunen ska vara en sådan faktor. Förutsättningarna att snabbt skaffa fram bostad ser mycket olika ut runt om i landet. Dessutom måste kommunerna få en rimlig tid på sig. Enligt bosättningslagen, som gäller för andra nyanlända, får kommunerna på sig att ordna fram boende. Men för personer som får skydd med stöd av massflyktsdirektivet föreslås i stället en tidsfrist på en månad, och det är . Jag vill därför yrka bifall till reservation 3. Skola och socialtjänst i många av kommuner har gått på knäna till följd av en oansvarig invandringspolitik. Det vilar ett mycket tungt ansvar på oss här inne att utforma en långsiktigt hållbar invandringspolitik och att stärka integrationen. Vi ska ta vår del av ansvaret för de ukrainare som är på flykt. Deras sak är vår. Men de ska komma till kommuner som ges rätt förutsättningar och står fullt rustade för att kunna hjälpa. Därför är propositionen tillsammans med de ändringar som och har samlat en majoritet för mycket viktig. Slutligen, fru talman, vill jag säga att detta förmodligen är sista debatten för mig före valet. Jag vill passa på att tacka kollegorna i utskottet och utskottskansliet för , och tillönska dem och talmanspresidiet en skön sommar, även om den kan bli kort och hösten kan bli lång. 110 (S): Jag vill börja med att yrka bifall till reservation 2 i socialförsäkringsutskottets betänkande 31 och i övrigt bifall till regeringens proposition och utskottets förslag. Det betänkande och den lagstiftning som vi nu debatterar hade naturligtvis gärna fått finnas på plats redan i samma stund som anföll och tvingade människor på flykt. Men det gjorde den inte, och jag ska ärligt säga att nog inget parti i den här kammaren heller hade tänkt på en sådan lagstiftning. Grunden är ju att vi nu har använt oss av massflyktsdirektivet, eller rättare sagt att EU har aktiverat massflyktsdirektivet. När det nu används är det klart att man ser en del saker som behöver åtgärdas. Vi kan också konstatera att samma solidaritet med folk som övriga och världen har visat också finns i och därmed också samma avsky mot Putins aggressioner. I samma stund som flyktingarna började att komma till var civilsamhället på tårna och visade att man ställde upp och tog emot. Det ska det svenska civilsamhället ha ett stort tack för. Det var privatpersoner och organisationer, och det var också kommuner och myndigheter som fullt ut ställde upp i ett arbete för att ta emot alla dem som flydde från . kommer den lagstiftning som borde ha funnits på plats redan från början. Den lagstiftningen handlar om en jämnare fördelning av mottagandet, där alla kommuner kan vara med och dela på ansvaret. Det är väldigt välkommet. kommer förmodligen , eftersom alla partier är överens om det, att skicka åtminstone ett tillkännagivande till regeringen. Det handlar om att man när man tar lagstiftningen i bruk också måste göra det på ett sätt så att det blir så smidigt som möjligt för alla dem som redan har kommit till . Det vill säga att man måste ta stor hänsyn, så att man inte rycker upp familjer ur deras miljö och så att man inte rycker upp barn som har börjat i skolan eller föräldrar eller vuxna som har fått jobb. Det är glädjande att också regeringen i propositionen tydligt har detta som ambition, men det är viktigt att också en samlad riksdag skickar detta budskap till de myndigheter som har att hantera lagstiftningen. Det innebär dock inte att vi inte kommer att få se omflyttningar, för i grunden handlar ju lagstiftningen just om en jämnare fördelning. Och det är viktigt att vi får till stånd en jämnare fördelning för att vi ska klara de utmaningar som även denna flyktingström till innebär. I grunden bygger detta på att människor de är i ska kunna jobba, tjäna pengar, försörja sin familj och ha sina barn i skolan. Då är det viktigt att vi använder hela möjligheter att stötta med detta och inte bara ett par enstaka kommuner. Från Socialdemokraternas sida har vi en reservation. Den berör den ekonomiska ersättningen till kommunerna för mottagandet. Vi motsätter oss inte själva andemeningen i det tillkännagivande som föreslås när det gäller ersättningen till kommunerna. Vi tycker att det är en självklarhet att det är staten som har det ekonomiska ansvaret för att hantera det asylmottagande som vi nu ser. Däremot vore det olyckligt om det är i en förhandling med regeringen som ska sätta de ekonomiska villkoren på plats. Detta är ytterst en fråga mellan staten och kommunerna. Då är det bra att både staten, genom företrädare för regeringen, och kommunerna får ett ord med i saken när man ska fördela pengar för att täcka kostnaderna. Detta kan ske på lite olika sätt. Jag är inte säker på att alla kommuner tycker att det bästa sättet när det gäller att täcka kostnader är att man ska skicka in fakturor och styrka alla kostnader. I vissa fall kan faktiskt schablonersättningar vara bättre. Det är viktigt att säga att det är regeringen som fattar beslut om en förordning, men det behöver ske genom en dialog med kommuner. Jag har hört att det är många som önskar en trevlig och angenäm sommar. Det ska jag väl också göra. Men framför allt skulle jag vilja avsluta med att tacka talmanspresidiet, kammarkansliet, socialförsäkringsutskottets kansli och alla mina kollegor – både i socialförsäkringsutskottet och i . Detta är, , förmodligen min sista debatt här.