prot · H90982 · 2022-03-16 00:00:00 — Arbetet för att rädda ålen är lovvärt. Det gäller arbetet från alla partier som har den ingången. Det har verkligen . 139 (C): En kollega nämnde tidigare att den pågående situationen med kriget i gör att många frågor som vi debatterar här i kan kännas futtiga i sammanhanget. Men som kollegor också har lyft fram är inte minst livsmedelsproduktionen och att fortsätta ta hänsyn till viktiga miljömässiga frågor oerhört viktiga, och vi måste fortsätta arbetet med stor kraft. Jag vill även vända mig till dem som lyssnar till debatten eller kanske läser detta anförande i efterhand. Jag vill redan nu säga att om man vill få höra om hela politik i ämnet behöver man läsa hela motion 3650. Där kan man se alla förslag i sin helhet och i sitt sammanhang. När vi närmar oss slutet av en mandatperiod bereds en hel del förslag nämligen förenklat. Därför kan det te sig lite märkligt när vi i debatten lyfter upp vissa frågor som vi sedan inte yrkar bifall till eftersom de inte ens finns i reservationer. Det kan därför vara svårt att följa det här. Jag ville bara lämna en förklaring till detta. Det är så här det fungerar. Vi i står givetvis bakom alla våra förslag, också dem som bereds förenklat. Vi står också bakom alla våra reservationer, men jag väljer att yrka bifall endast till reservation nummer 21. Ursäkta mig, kollegor, men det är spännande när man kommer in i debatten som fjärde talare och har hört de tre föregående anförandena. Från regeringens sida har man inte gjort någonting fel. Framför allt har man gjort allting rätt. Man har verkligen gjort allting som är möjligt att göra för att på olika sätt möta de former av kritik som finns. från tog upp mycket av det som vi i oppositionspartierna har lyft fram. Det är en stor del av den kritik som ändå finns på grund av att vi har väntat på att en hel del saker ska göras. Jag vill även rikta mig till representant och tacka för historiebeskrivningen och det faktaspäckade anförandet som handlade om fiskets utveckling runt våra kuster. erbjuder verkligen mycket vatten, mycket kust och stora möjligheter till fiske. Vi har även våra fina insjöar. Låt mig få nämna fördelen för mig själv som kommer från , landet mellan och . Där finns rika möjligheter till ett fint insjöfiske liksom till landsbygdsutveckling med allt som är kopplat till det. Vi har också den långa kusten, som har beskrivits tidigare. Den ger olika produkter som är viktiga för oss. Men bristen, som har nämnts, är en stor oroande faktor. kan man glädjas åt att vid få äta de godaste räkorna som också kan vara hållbart fiskade i skyddade områden, såsom , tack vare möjligheten till samförvaltning. Vi har alltså goda möjligheter. De blå näringarna är inte enbart en del av livsmedelsförsörjning, utan de ger också jobb och lokalt företagande och en växande besöksnäring. Det finns dessutom många kulturhistoriska värden som är möjliga att bevara och utveckla. Identiteten i fiskarsamhällen kan lyftas fram. Med rätt politiska och ekonomiska förutsättningar kan dessa näringar växa sig starkare framöver. Jag ska inte gå in på precis alla näringsämnen som finns i fisk, men nog har vi lärt oss att fisk är nyttig mat. Den är viktig att lyfta fram. Men även ur ett sysselsättningsperspektiv finns en stor potential. Det småskaliga fisket är dock hotat . En del av problematiken finns i regelverket och i lönsamheten. Den finns också i svårigheten med regler för arbetsredskap och en krånglig byråkrati. De senaste årens begränsningar i möjligheten att fiska i har också inneburit svåra prövningar för våra fiskare och kustsamhällen. Ett framgångsrecept för många mindre fiskare har varit att diversifiera sin verksamhet. De har startat andra delar. Tyvärr har pandemin dragit undan möjligheten att egentligen kunna bedriva de ganska turistiska satsningar som har varit. Det är besöksnäringen som har gett de möjligheterna. ser vi förhoppningsvis en annan utveckling framåt. Det är otroligt viktigt att vi då ger möjligheten att förenkla reglerna, att det finns bra dialoger med tjänstemän på myndigheter och att fiskare ska kunna utveckla sin verksamhet på det sätt som de måste kunna göra. Det har vi från sida länge förespråkat. Jag vill komma in på en annan viktig del. Det handlar om vattenbruket både på land och på havet. Det har en stor potential att skapa jobb och tillväxt som man levererar klimatsmart mat. Dock beskriver många företag och även företrädare i debatterna svårigheterna i tillståndsprocesser. Det är osäkert och komplicerat att starta i , och det är inte bra. Vi behöver göra precis allt vi kan för att kunna öka en hållbar livsmedelsproduktion i alla olika delar. Just nu ser vi hur animalieproduktionen i alla olika delar av livsmedelsproduktionen har det otroligt tufft med de stora kostnadsökningar som sker. Det är klart att det drabbar alla former av odlingar och uppfödningar. Här behöver vi se över det nya som kan komma och att de stöd som behöver finnas där verkligen finns där. Det handlar om landbaserade fiskodlingar. Ett exempel som i varje fall jag känner till är den fiskodling som till exempel är på gång i . Det är jättespännande att följa på vilket sätt den kan utvecklas. Det vill nu till att inte de ökade kostnaderna sätter käppar i hjulet för den utvecklingen. Jag vill komma in på möjligheten att öka och stärka den artrikedomen och på ett naturligt sätt minska övergödningen i bland annat och . Det handlar om att främja möjligheten att anlägga och förvalta blå fånggrödor. Vi har från sida tagit upp det i en reservation. Där lyfter vi fram möjligheten att göra värdefulla insatser för att man ska kunna odla fånggrödorna men också använda dem. Det finns en nytta med själva odlingen men också möjligheten att utveckla förnybara biobränslen, gödselmedel och livsmedel. Det är en viktig möjlighet att stärka näringsverksamheterna också i de blå näringarna. Fisket spelar en stor roll, precis som jag har varit inne på tidigare. Jag skulle vilja lyfta fram hur vi från det politiska hållet behöver arbeta för att stärka möjligheterna och stärka konkurrenskraften. Från sida lyfter vi fram behovet av ett nationellt fiskepolitiskt program så att insjöfisket, det kustnära fisket, det småskaliga fisket och det regionala fisket verkligen kan utvecklas. Vi vill se över företagsvillkoren för yrkesfiskarna. Bland annat behöver lagarna om tillåtna fiskeredskap uppdateras, och handläggningstiderna på myndigheterna behöver kortas ned. I mitt manus för anförandet står med fet text, och jag vill säga det med eftertryck: Regler och administration måste stå i proportion till den verksamhet som bedrivs, annars blir det helt ogörligt framåt. Jag vill i det här sammanhanget säga att vi vet att säl och skarv är ett problem för fisket. Men vi skriver mer om det i motionen En hållbar jakt. Det finns många andra saker att ta upp. Jag vill avsluta med en del. Det handlar om möjligheten till generationsväxling i fiskeyrket . Medelåldern för yrkesfiskare är hög. Hindren för unga och nya fiskare som vill etablera sig är mycket höga. Det är dyrt att investera i båtar och redskap och göra de miljöinvesteringar som man behöver göra. Man behöver känna framtidstro för branschen. ser fiskenäringen som en viktig näring för . Därför anser vi att regeringen bör vidta ännu fler åtgärder som underlättar vid generationsväxling inom yrkesfisket. Det gäller till exempel att det fortsatt ska vara möjligt att bedriva ett dimensionerat, hållbart, biologiskt hållbart fiske av ål. Därför har vi i betänkandet ställt oss bakom den punkt som handlar om att det behöver ske en samlad översyn av ålförvaltningsplanerna. 140 (V): Att arbeta med havs- och fiskefrågor i ger ofta en känsla av ett visst hopp. Här är ett område där vi trots skilda ingångar ändå kan enas om att saker behöver göras. som vi snart har varit här skulle jag vilja säga att ganska mycket har hänt, och mycket har skett till det bättre. För våra hav, våra sjöar och älvar behöver åtgärder. Det är i grunden rubbade ekosystem som vi ser framför oss . Det beror på bland annat överfiske, övergödning och vattenkraft som har stått med för låga miljökrav. Det krävs kraftfulla politiska åtgärder för att komma till rätta med det i grunden. En grundläggande fråga är hur vi tar hand om den fisk som finns kvar. Strömmingen har varit vår senaste art för stor oro, och strömmingens problem har i stort kopplats till vår fiskeförvaltning. reformerade regeringen det pelagiska fisket och gjorde fiskekvoter köp- och säljbara. Detta kallar vi ITQ. Sedan gav man bort det till de fiskare som då fiskade mest. På så sätt skulle marknaden själv lösa förvaltningen av det pelagiska fisket. Det har gett att de fiskare som då fick tilldelat fiskekvoterna har kunnat köpa större och större pelagiska trålare. Det är båtar som kan ta i en enda last. Det är något som vi sedan vet mest går till laxodlingen och till foder till djuruppfödning. Det är mer än vad flera kustnära fiskare kanske drar upp på en hel livstid. Enligt Havs- och vattenmyndigheten var det 2009 just den ekonomiska lönsamheten man ville åt. Det har vi lyckats med såtillvida att de som kan fiska mycket går det bra för. Men man såg inte alls då till de ekologiska konsekvenserna av det fisket och tänkte inte heller så mycket på hur konsekvenserna skulle bli för våra skärgårdar eller vårt kustnära fiske. Det är sådant som vi sett senare och som i nutid skapat stora problem. Det här är ett system som har förlängts . Det hade inte behövt vara så. Hur vi väljer att fördela kvoterna är i slutänden centralt. Därför är det också relevant att se över den regionala tilldelningen. Den regionala tilldelningen är av TAC. På förstår man med lite snabb matematik att inte är mycket att leva av. Vi behöver en omarbetning av kvotfördelningen som utgår ifrån att vi vill få ett hav i balans och en värdeskapande fiskenäring. För att nå dit skulle vi behöva en kommission som tar ett totalt omtag med fiskeförvaltningens konsekvenser och ser till att vi får en förvaltning som speglar de beslut som fattats i och den viljeriktning som redan finns här. beslutade att flytta ut trålgränsen. Det var ett avgörande och mycket glädjande beslut. Det var ett viktigt steg på vägen. Ett enigt utskott och i slutänden en enig riksdag visar varje kommande regering att det här är en fråga som tar på allvar och förväntar sig åtgärder för. Det är tråkigt att landsbygdsministern än så länge har gett väldigt undflyende svar och inte gett något tydligt besked om, hur och när regeringen tänker verkställa beslut. Trålgränsen skapades en gång för att skydda lekande och uppväxande bestånd vid kusten och på samma gång gynna det småskaliga lokala fisket. Allteftersom bestånden av strömming i blivit mindre och behovet av att skydda särskilt lekområdena blivit extra viktigt är det tydligt att det skyddet behöver stärkas. Den strömming som fångas, om den alls ens fångas av kustfisket, är så liten att den inte längre går att använda till beredning eller försäljning på samma sätt som gjorts förut. Vi vet att mängden lekströmming i skärgården har minskat, att medelstorleken har minskat och att åldern för lekmognad har gått ned. Det är alla säkra tecken på överfiske. Strömmingen är motorn i ekosystemet. Problemen vi ser med till exempel säl och skarv kommer sig också av den här rubbningen. Allt hänger i slutänden samman. Att vi behöver åtgärder för säl och skarv är klart, men vi behöver också se att om vi löser själva grundproblemet och skapar ett hav i balans kommer också säl- och skarvbestånden att balansera ut sig. Att också torsken i är mager kan härledas till bristen på mat, vilket gör att den blir angripen av parasiter. En minskning av fisketrycket i torskens födoområden är ett måste om torsken över huvud taget ska ha en chans, och ett fiskestopp för torsken i var därför mycket viktigt. Situationen ser inte ett dugg bättre ut i än vad den gör i . I har torskbeståndet kollapsat av överfiske. och låg landningarna av torsk i på mellan 12 000 och , och rekommenderade ICES konsekvent en nollkvot. Det hörsammade inte politiken då. Återigen satte vi kortsiktiga ekonomiska intressen framför de ekologiska. Det har varit till gagn för absolut ingen. Det har aldrig funnits så lite torsk i som det gör . I Miljömålsberedningens betänkande finns förslag om områdesskydd. Förslaget är att av territorialvatten och ekonomiska zon ska vara skyddade genom formellt skydd eller andra effektiva områdesbaserade åtgärder till 2030 och att av dessa ska vara strikt skyddade. Det här är förslag som vi särskilt välkomnar. Skyddade områden är något som efterfrågas av kustfisket. Det behövs för att ge strömmingen möjlighet att leka, bestånden möjlighet att växa och balansen möjlighet att återkomma. Det kan vara tillfälliga områden på vissa platser, men vi behöver också mer långsiktigt skydd på de platser där det är relevant. I det betänkande som vi nu debatterar finns också ett tillkännagivande om att ska arbeta inom EU för att landningsskyldigheten genomförs och efterlevs i hela unionen. Landningsskyldigheten innebär kortfattat att all fisk som fångas och har en kvot inom EU också ska tas ombord och landas. Det är mycket bra att kan vara med och driva på för en högre efterlevnad men också en mer ändamålsenlig kontrollförordning som ger den effekt vi vill se. Vi kan sedan börja med att titta i våra egna vatten och se hur efterlevnaden ser ut här. I är det av den fångst som dumpas tillbaka i havet som redovisas på ett korrekt vis. När det gäller de danska fartyg som fiskar i svenskt vatten följs det inte alls upp av svenska myndigheter, vilket gör att statistik helt saknas. Åren 2015–2019 fångades ungefär fisk och skaldjur i . Av dessa beräknas ungefär ha dumpats tillbaka i havet. Utflyttning av trålgränsen, kraftfullare åtgärder för att upprätthålla landningsskyldigheten och införande av fler och större fiskefria områden är några viktiga åtgärder för att komma till rätta med problemen. Jag ska också säga något kort om ålen. Det är ett bestånd som kämpar i motvind – mot fiske men också mot vår vattenkraft. kunde vi se bilder av hur ålarna drabbas av vattenkraften och vilken försvinnande liten andel det är som överlever förbi vattenkraftens fördämningar. Rådet från ICES är ett fiskestopp. Men kommissionen har återigen fattat ett beslut om tre månaders fiskestopp. Många hävdar att fisket inte är ålens stora fiende. Men eftersom vi inte tycks villiga att vidta åtgärder för att minska dödligheten i våra svenska vattenkraftverk är fisket det vi har kvar att laborera med. Om vi vill vi ha kvar ett ålbestånd och ett ålfiske gör vi klokt i att agera skyndsamt. En annan art som för övrigt också är starkt påverkad av vår vattenkraft är den vilda laxen. Miljöåtgärder för vattenkraften behövs för att på allvar komma till rätta med de rubbningar i ekosystemet och den förlust av levnadsmiljöer som vattenkraften har skapat för laxen. Vi vet en sak: Om vi fortsätter att överfiska kommer fisken på riktigt att ta slut. Vi vet också att om vi inte har någon fisk att fiska kommer vi inte heller att ha någon fiskenäring kvar, vare sig storskalig eller småskalig. Att värna om det svenska yrkesfisket innebär att vi måste värna om fisken, våra hav och det ekosystem de båda är en del av. Vi har historiskt varit alltför saktfärdiga med att reagera och agera för att rädda fiskbestånden. Det har gett oss utarmade hav, fiskbestånd i obalans och en fiskenäring som inte kan leva på det den gör bäst. Det är en talande bild som målas upp från tidigare generationer när man kunde gå ut och ta upp den fisk man behövde till middagen som man ville ha den på sin tallrik. Det är en totalt omöjlig uppgift . kunde vi läsa – precis som i det exempel gav här tidigare – om kustfiskare längs som kastade ut sina nät men kom tillbaka med sex ynka strömmingar. Det här är något som vi behöver ta på absolut största allvar. Därför behöver regeringen agera nu för att flytta ut trålgränsen, säkra att landningsskyldigheten efterlevs, utvärdera ITQ-systemet och sätta en förvaltning som utgår från ett hållbart ekosystem och inte från kortsiktig ekonomisk vinst för ett fåtal. Jag har sagt det förut i dessa sammanhang, men jag dristar mig till en upprepning så här på slutet: Vi måste fråga oss vilket fiske vi vill ha. Vilka nyttor vill vi att det ska medföra till samhället, och hur länge vill vi att det ska kunna fortgå? För är det tydligt. Vi vill se ett fiske som utgår från den svenska kusten, som fångas och landas lokalt och som bidrar till en lokal beredningsnäring likaväl som till en lokal turism. Vi vill att det ska medföra att människor vill och kan bo och verka i våra kustsamhällen och att det finns såväl en livskraftig fisketurism som ett hav i balans som människor vill och kan leva vid och av. Vi vill att detta ska gå att göra för kommande generationer, i balans med naturen och våra ekosystem. Naturen kan vara vår bästa vän, men då behöver vi också behandla den som vår. Jag yrkar bifall till reservation 13. 141 (KD): Jag skulle vilja börja med att hylla den situation vi befinner oss i här i , där vi kan framföra våra åsikter helt fritt utifrån vår tanke och vår verksamhet. Jag tycker att det är så starkt att vi lever i denna demokrati när andra får kämpa bara för att få uttrycka sig. som vi debatterar fiskeripolitiken i kämpar svenskt yrkesfiske för sin existens. Orsaken är skenande och accelererande priser på diesel. Prisutvecklingen har medfört att fiskare på många båtar nu överväger om det ens är lönt att fortsätta fiska. Om inte prisbilden på diesel normaliseras finns det en stor risk för brist på fisk och skaldjur i närtid när fiskare väljer att ligga kvar vid kaj. Svenskt yrkesfiske är en liten näring – det är dock en basnäring. Om det handlar om lokalt eller regionalt fiske är lika oväsentligt som om det är småskaligt eller storskaligt – allt svenskt fiske är viktigt för livsmedelsstrategin och dess genomförande, och alla svenska yrkesfiskare behövs. Min släkt på har fiskat . Det gäller min far, min farfar, hans far och så vidare. Det sitter i generna. Det är klart att man då känner väldigt starkt för den verksamhet som har minskat så oerhört . Jag har i mina samtal med fiskets största organisation, SFPO eller Fiskares , sett hur fiskenäringen lider svårt av en icke fungerande förvaltningsmyndighet som heter Havs- och vattenmyndigheten. Det svenska yrkesfisket lider dessutom svårt av en storskalig expansion av marin vindkraft och massor av tyngande regleringar. Havs- och vattenmyndigheten verkar vara stelbent och ser inte ut att ha förmåga att fatta beslut som innebär förbättringar för fisket. Vi får höra om överfiske, men verkligheten är att nyttjandegraden av svenska kvoter egentligen måste förbättras. Det duger inte att det som långsiktigt hållbart kan fiskas, alltså kvoterna, inte möjliggörs för nyttjande fullt ut. Efterfrågade arter som havskräfta och räka fiskas inte optimalt, och orsaken till det är inte att fiskare inte vill fiska. Orsaken är avsaknaden av en fungerande förvaltning. fiskades inte ens hälften av kvoten för havskräfta, och av räkkvoten fiskades inte. Nyttjandegraden av svenska kvoter måste förbättras; genom att göra det arbetar man i enlighet med livsmedelsstrategins syfte. Svenskt fiske nyttjar inte heller EU:s gemensamma kvoter. talar om att man ska förbättra förutsättningarna för det småskaliga kustnära fisket. Men hur är det med kunskapen om fisket, eller för den delen fiskeripolitiken? Ett exempel på detta är när vill flytta ut trålgränsen längs för att gynna det småskaliga kustnära fisket. Effekten av ett sådant så kallat gynnande skulle medföra konkurser för dem man säger sig vilja gynna. Man måste ändå ha kunskap för att kunna ha relevanta sakpolitiska uppfattningar. Miljöpartister har också motionerat om att MSY är fel, men MSY är en av grundbultarna i den gemensamma fiskeripolitiken. MSY står för maximal hållbar avkastning, och det kan beskrivas som det största årliga uttag ett fiskbestånd kan producera på lång sikt – alltså hur mycket fisk man kan ta upp utan att beståndet minskar. En viktig aspekt är betydelsen av fiskeplatser. Bra och viktiga fiskeplatser bör inte alls komma i fråga som områden för vindkraftsparker, men som det är är det en ren huggsexa från vindkraftsindustrin. behöver en långsiktigt hållbar energiförsörjning, och då fungerar det inte med en stor del av energiproduktionen som bara fungerar om det blåser. Bra fiskeplatser är viktiga för fisket, för marknaden för fiskprodukter, för självförsörjningsgraden och för konsumenternas möjlighet att få tillgång till svenska sjömatsprodukter. Jag går över till en annan av de viktigaste frågorna i sammanhanget, och det är att det svenska demersala fisket behöver ett vidareutvecklat system – från dagens ettåriga till ett flerårigt system. För den oinvigde handlar det demersala fisket om bottenlevande arter eller de som lever nära botten, som torsk, rödspotta, havskräfta och räka. Fiskemöjligheter måste bli överförbara. Fiskare måste också ges en möjlighet att bli av med så kallade kvotbåtar, som enbart finns kvar i flottan därför att regelverket föreskriver det. Dessa kvotbåtar kostar bara fiskenäringen pengar utan att göra någon som helst nytta. Genom ett solidariskt flerårigt system möjliggörs ett mer lönsamt svenskt demersalt fiske. måste ge den demersala fiskenäringen konkurrensförutsättningar som liknar dem som andra medlemsstater har. Yrkesfiskare måste ges en bättre planeringshorisont, bättre möjligheter att byta fiskemöjligheter med andra länder och alltså bättre förutsättningar för ekonomisk lönsamhet. Ett sådant system vore solidariskt och skulle gynna det småskaliga fisket, som så många lyfter här . Låt mig avsluta med lite tankar om ålen, denna mystiska fisk. Svenskt ålfiske har tvingats ta ett enormt ansvar och har drabbats mer än andra nationers ålfiske. En samlad utvärdering av medlemsstaternas ålförvaltningsplaner är nödvändig, för om svenskt ålfiske ska finnas kvar krävs att åtgärder inte bara drabbar svenska fiskare. Andra medlemsstater måste ta ett lika stort ansvar som har gjort. Det allra viktigaste är åtgärder mot åldödlighet. Det största åldödandet sker inom vattenkraftverken, och . Ålen är inte utrotningshotad, men den är däremot hotad. Om det svenska ålfisket går i graven är det ett kustkulturarv som vi förlorar. Med det sagt ställer jag mig bakom reservationer och motioner, men för tids yrkar jag bifall enbart till reservation nummer 3. 142 (L): Jag vill börja med att yrka bifall till Liberalernas reservation nummer 4, som handlar om fredningstider och fiskefria områden. Vi står självfallet bakom alla våra övriga förslag, men jag yrkar bifall enbart till reservation nummer 4. Fisket är en viktig näring, men för att fiskbeståndet ska bestå och vara livskraftigt behöver fisket ske på ett långsiktigt hållbart sätt. Detta har mina kollegor absolut varit inne på allesammans, med lite olika infallsvinklar. Vi måste ta hand om våra hav. De får inte bli livlösa soptippar. Fisket måste hålla sig inom ramen för vad beståndet tål, och beslut om kvoter ska vila på vetenskaplig grund. när man hör debatten kan man tänka att vi liksom behöver ett fiskunder, där vi kommer in med båten till land och inte har tomma nät. Men så enkelt är det inte, utan vi behöver vila på vetenskapen och inte bara på antaganden. handlar det kanske egentligen om att tänka om, som att kasta ut näten på andra sidan eller att införa ett akut fiskestopp, för att ha tillräckliga åtgärder. Reglerna ska gynna småskaligt och kustnära fiske. Det behövs fiskemetoder och fiskeredskap som är skonsamma. EU:s fiskepolitik har gett vissa positiva resultat, men situationen för många av fiskbestånd är fortfarande allvarlig på grund av överfiske och miljöförstörelse. Liberalerna vill se ett hållbart fiske från fjäll till kust. Det talar vi ofta om. Storskaligt trålfiske i svenska vatten behöver minska till förmån för kustnära garn-, krok- och sportfiske. Kvoterna ska, återigen, baseras på vetenskap och ges ur ett ekosystemperspektiv.