prot · H909125 · 2022-06-07 00:00:00 — Och det är precis samma sak med den här propositionen. Jag klargjorde mycket tydligt i mitt anförande, fru talman, vikten av att kommunerna kan kompenseras för det ökade ansvar dessa har. Flera andra talare har tagit upp detta. Det är självklart att det hade kunnat gå att hitta en lösning på detta, för våra barns och våra ungdomars skull. blir det bara någon sorts spel för gallerierna. Man lägger fram propositioner utan att förankra dem. De går inte igenom i kammaren. Det är väldigt förvånande. Det finns inte så mycket vi kan göra i utbildningsutskottet om inte regeringen på allvar är intresserad av att få igenom sina förslag. 60 Statsrådet (S) replik: Det är faktiskt så att jag ringde . Men ringer aldrig tillbaka. Jag ringde även till andra partier som jag skulle kunna tänka mig att samarbeta med kring den här frågan. Men jag fick kalla handen. De partier som hade noll insikt och sa att detta inte var ett problem tyckte jag inte att det var någon idé att ringa till. Dem kan jag inte få tillbaka på något sätt. Här är det tydligt att det också finns ett utbildningsutskott där man kan jobba med sådana här saker. När jag som nytt statsråd presenterade mina förslag fick jag kalla handen. Jag fick till och med höra förvanskade historier om vad mina förslag skulle innebära. Då är det ganska svårt att ringa upp och säga: Hej, ska vi ha ett samtal kring det här? Jag är dock väldigt glad att vi kanske kan gå fram med frågor kring detta efter valet. har vi en resursfördelning. Jag är glad att nu verkar vara öppen med att de kommunala skolorna har ett större ansvar än de fristående. Jag ringde till och med upp ett parti och sa: Ska vi prata om landsbygdsskolorna? Men det blev ett blankt nej. Det som har hänt sedan jag presenterade de här förslagen är att opinionen har vänt. Forskningen har tittat på detta, det har producerats flera böcker och framför allt har svenska folket insett det vansinniga med marknadsskolan och dess baksidor. ser vi hur rapporter om vinstuttag och skattepengar som inte går till elever duggar tätt. Vi har ett problem, och jag ser fram emot att arbeta framåt med flera av de här förslagen. 61 (C) replik: Jag vill börja med att be dem där ute som tittar och som är intresserade av skolfrågor om ursäkt för den här debatten. Ni har förtjänat otroligt mycket mer. Men det är som det är. Jag kan ge skolministern rätt i att vi ska ta ansvar för helheten och samhällsintresset. Det är precis så. Det var det som många av oss hade hoppats att vi kunde göra också. Ett råd i all välmening till skolministern är att en del i att samarbeta är att inte bara ringa och prata utan att också ringa och lyssna. Det är en skillnad. Om ministern också hade lyssnat hade hon hört att vi faktiskt är redo att ändra reglerna. Vi hade stämma – jag vet inte när de andra har det, får jag erkänna – och då antog vi exempelvis detta: Utgångspunkten för resursfördelningssystemet ska vara att systemet blir mer transparent och förutsägbart för såväl kommunala som fristående huvudmän och tar hänsyn till skolors olika förutsättningar, så som till exempel storlek. Systemet ska också ta hänsyn till kommunens uppdrag som ansvarig för att garantera att alla barn får den utbildning som de har rätt till. Det kan inte vara någon jätteöverraskning att detta är vår politik om man är skolminister. Detta var ett stämmobeslut, och det har kommunicerats på alla håll och kanter. Kommunerna ska ha mer betalt. Man måste ha hänsyn till att det finns små skolor som ska vara med i det resursfördelningssystem som finns. Vi har också sagt detta i alla möjliga andra sammanhang. Att nu säga att vi inte har sett detta eller att vi har ändrat oss är helt enkelt inte korrekt. Som sagt: Lyssna också! Då hade vi haft ett förslag som vi hade kunnat rösta för. I stället måste vi nu vänta till efter valet, hur det nu kommer att ta. 62 Statsrådet (S) replik: Det känns som om opinionen har gjort skillnad i det här rummet. Jag blir väldigt förvånad. , fru talman, skulle jag kunna ha en diskussion med den person jag då ringde upp inom just för att jag ville prata om förslaget. Jag frågade till och med vad vi skulle kunna göra och om detta med mindre skolor på landet, eftersom jag själv är en riktig lantlolla. Men jag fick kalla handen. Opinionen var sådan: Nej, vi ska inte röra fristående skolor! Vi ska inte ens få tala om vinsten. Det var precis som att man hade bestämt sig: Det här förslaget skulle inte få gehör. Det har dock kommit väldigt mycket fakta på bordet. Opinionen har vänt. Marknadsskolan har nått vägs ände. Svenska folket förstår att detta inte gynnar och svensk industri. När säger till oss att marknadsskolan inte utbildar för det som svenskt näringsliv behöver, så att vi blir beroende av arbetskraftsinvandring, tycker jag att det är fel. När vi har en skola där vissa skolor som kanske har de lättaste eleverna får lika mycket i bidrag som de skolor som har de största utmaningarna tycker jag också att det är fel. Vi försöker lappa och laga i det här systemet, men så länge lärare är servicepersonal och elever är kunder som oftast har rätt kommer arbetsmiljön att vara ett hinder, och framför allt kommer pengar att fortsätta försvinna från välfärden. Det må vara en droppe i havet att 1,3 miljarder som skulle ha gått till elever inte gick till dem, men 1,3 miljarder är 1,3 miljarder för mycket. 63 (C) replik: Jag kan för sakens skull upplysa dem som är här om att det inte är en korrekt beskrivning. Vår politik, som jag precis läste upp, antogs innan den nuvarande ministern hade blivit minister. Att då påstå att ministern har pratat om vår politik med någon som har gett en annan bild är tyvärr lite anmärkningsvärt. Vi har varit jättetydliga gång på gång och sagt: Ta med glesbygden! Det kan inte vara någon hemlighet att står upp för glesbygden. Det är mycket om som många här inne säkert inte kommer att förstå – så är det ofta – men om man inte har förstått att vi står upp för glesbygden och små skolor i skolpolitiken är det jättemärkligt. Gång på gång och på alla områden är det detta som är i fokus. säger samma sak om det här förslaget: Ta med de här bitarna och se till att det också tas hänsyn till små skolor och glesbygd i fråga om resursfördelning. Vi har också sagt det. Skolministern har valt att detta inte ska vara med i förslaget, det är ändå så. Skolministern har valt att det inte ska vara med i förslaget, och därför säger vi nej tack. Det är ett aktivt val att inte ta med det. Det är inte någonting som bara händer, och det är inte någon annan än skolministern som har ansvar för detta. Om det hade varit med skulle vi ha kunnat rösta för förslaget. Om ni också hade tagit lite bättre hänsyn till att faktiskt göra det bättre, så som beskriver, hade det kunnat vara en bättre transparens etcetera i de här frågorna om hur det ska beräknas. Som sagt är vi redo. Vi hade gärna velat ta den här frågan vidare, precis som min uppfattning är att resten av dem som är här i rummet också skulle vilja göra. Men vi kommer inte vidare. Vi står kvar med den gamla världen som den ser ut och som ingen vill ha för att hellre vill ha en valrörelse än en förändring av skolor på den här punkten. Det är oerhört trist. 64 Statsrådet (S) replik: Jag vet inte hur tydlig jag ska vara här, men jag ringde upp samma vecka som jag presenterade förslaget och erbjöd en diskussion för att tala om skolorna på landsbygden och fick kalla handen för att vinstlobbyn var starkare då. Vinst var något positivt – det är klart att man ska kunna tjäna pengar på barn! Det var en självklarhet. Sedan har många partier, eller i alla fall några stycken, vänt illa kvickt bara den senaste månaden. Att man inte ens kan erkänna det tycker jag är lite konstigt. Kalla handen gavs från första början. När vi presenterade förslaget fick vi nej, men står ni här, och vissa minns inte ens att jag har ringt och till och med haft ett samtal på ett tåg om de här frågorna. Det är väldigt konstigt. Men jag tänker så här: Vi får kanske släppa prestigen. Jag ser fram emot ett samarbete om de här frågorna, fru talman. Jag satsar gärna på landsbygdsskolorna. De pengar som försvinner bort från eleverna vill jag hellre satsa på skolor på landsbygden. Det finns många skolor på landsbygden som också tar ett större ansvar än vad många friskolor gör i de större städerna där det räcker med lite ”glossy” broschyrer och så där. Skolorna på landsbygden utgör en viktig grund för infrastrukturen på landsbygden. Självklart ska det kunna speglas i den resursfördelning som kommunen gör. Det här får vi prata vidare om. Jag ser fram emot att komma vidare, för det här är väldigt viktigt. 65 (KD) replik: arbetar för så likvärdiga förutsättningar som möjligt mellan fristående och kommunala skolor och mellan skolor i olika delar av landet. Skolplaceringsansvaret är någonting som skiljer fristående och kommunala skolor åt även om, som vi har varit inne på , det ansvaret inte ligger på de kommunala skolenheterna utan på kommunen som helhet. Kostnaderna för detta utgör inte heller underlag för hur skolpengen ska beräknas. Men det finns andra saker som skiljer också. Friskolorna har inte samma möjlighet att dra av momskostnader som kommunala motsvarigheter. Det finns olika regler för rätt till skolskjuts. Det finns en olikvärdighet när det gäller det särskilda stödet för elever med de största stödbehoven. Det socioekonomiska stödet varierar – om kommunerna ens har något sådant eller om de har satsat jättemycket på det. Vi har också strukturersättningen till landsbygden som helt enkelt skiljer sig åt. Vi vet att skolpengen varierar väldigt mycket mellan olika kommuner. Men i stället för att lägga fram ett förslag om en nationell skolpengsnorm som kan ta ett bredare perspektiv på frågan om skolans finansiering och faktiskt få likvärdiga förutsättningar mellan fristående och kommunala skolor och mellan skolor i olika delar av landet har skolministern lagt fram ett ensidigt förslag som handlar om att sänka skolpengen för elever som väljer just friskolor. Det drabbar enskilda elever som kan få se sina skolor stänga. Om syftet med det här förslaget är att skapa likvärdiga förutsättningar, varför har man då lagt ett så ensidigt förslag från regeringens sida? ser det ut som att det faller och regeringen får komma tillbaka med ett nytt och genomarbetat förslag. Skulle en nationell skolpengsnorm kunna vara vägen framåt? 66 Statsrådet (S) replik: Här blandar vi stora och små frågor hej vilt! Jag tycker att den här debatten har varit väldigt intressant, för jag har hört så många härliga ursäkter. har det varit att det saknas något komma eller någon liten detalj, och här är det att vi ska ha en hel utredning kring resurserna till skolan – något slags förstatligande, något stort fördelningsförslag och att skolpengen i ska vara samma som i , för då blir det lika. Så fungerar inte svensk skola, vill jag upplysa om. En annan sak är att vi måste göra skillnad på myndighetsansvaret och utbudsansvaret. Man får läsa på om den skillnaden i förslaget. Kommunerna har myndighetsansvaret, och det får de avdrag för, men inte utbudsansvaret för att erhålla platser till nyanlända och nyinflyttade eller platser ute på landet, vilket ibland kan vara väldigt kostsamt. Det här vet vi. Jag är väldigt glad att det verkar ske en förändring här och att många nu ser, bara under den här eftermiddagen, att kommuner faktiskt har ett större ansvar och att det kostar och är orättvist om de inte får en resursersättning för det. Ska vi göra om skolpengen från grunden så att alla elever har samma peng oavsett var i landet de bor måste vi förstå, om vi pratar likvärdighet, att lärarlönerna är olika i – tyvärr, för de borde vara höga överallt – att lokaler kostar olika mycket och att elever på olika platser i kan lära i olika stora grupper och med olika sorters förutsättningar. Därför kanske vi måste ha ett mer komplext resursfördelningssystem som inte kan presenteras i en debattartikel eller i en rubrik. 67 (KD) replik: Till att börja med är en nationell skolpengsnorm där man har gemensamma bestämmelser för hur skolpengen ska räknas fram inte samma sak som att skolpengen skulle vara likadan i hela landet. Vi får möjlighet att återkomma till vårt förslag om en nationell skolpengsnorm. Det ifrågasätts om det ska behövas en hel utredning kring skolans finansiering, och det är just det jag förväntar mig av skolministern: en hel utredning om skolans finansiering för att vi ska kunna få likvärdiga förutsättningar mellan kommunala och fristående huvudmän. Om man inte har helhetsperspektivet kommer man inte att träffa rätt med de förslag man lägger fram. Det har regeringen inte heller gjort. Man har en ensidig politik som bara slår mot de fristående skolorna, och man löser inte de stora likvärdighetsproblemen i svensk skola. Jag vill avslutningsvis säga att jag tycker att det är sorgligt att se hur skolministern och andra försöker skylla skolans alla problem på friskolorna och det fria skolvalet. Vi är ärliga med att det absolut finns anledning till förbättringar på friskoleområdet, men det viktigaste glöms ju bort, nämligen att det är tack vare det fria skolvalet och landets friskolor som vi som föräldrar är maktlösa i den stora välfärdsstaten. Vi vill inte sätta stopp för en massa välfungerande skolor som får lärare och elever att trivas och som levererar fina kunskapsresultat bland barnen. Men om Socialdemokraterna vinner valet blir konsekvensen att elever, lärare och föräldrar kommer att få se sina skolor stänga. Vad säger du till dem inför valet, statsrådet? 68 Statsrådet (S) replik: Jag tänker säga samma sak till dem som jag kommer att säga till nu: Vi ska ha en svensk skola som prioriterar eleverna, inte vinster. Det är grunden. Sedan vill jag ha ett skolval där alla har samma möjligheter att välja skola och samma chans att komma in. Jag förstår inte hur man kan kalla det ett fritt skolval när platserna redan är paxade; det kallar jag någon sorts DDR-valfrihet. Jag vill att alla ska kunna välja mellan alla platser på lika villkor. Det ska inte hänga på om man har en mamma eller pappa som kan ta ledigt den dagen och har ett snabbt bredband så att man kan hamna först i kön, utan det ska vara ett öppet och transparent system där alla kan och har samma chans att välja skola. Det jag ofta får höra är problemet med ett sådant system – och anledningen till att vissa av dina kollegor på högerkanten inte tycker om det, – är att det då blir väldigt svårt att göra pengar på svensk skola. När Lärarnas Riksförbunds rapport, som faktiskt är gjord av en moderat politiker, presenteras säger man att man måste kunna sortera eleverna om man ska göra pengar på skolorna. Man kan bara göra pengar på lönsamma elever, och elever med dyslexi, NPF eller andra svårigheter kommer inte att vara attraktiva för de skolorna. Därför ska vi inte ha ett skolmarknadssystem som segregerar. Framför allt tycker jag så här: Många av oss vanliga där ute har inte högskoleutbildning. Vi kanske behöver flytta. Vi kanske har adopterade barn, och vi kanske har barn med diagnoser. De ska inte bli bortvalda från svensk skola, som är skattefinansierad. Den ska inte heller finansieras på annat sätt. Skolan är för viktig för att lekas bort på en marknad. Nej, svenska politiker ska ansvara för hur skattepengarna används och för hur det går för svensk skola. 69 (SD): Jag förstår om har svårt för friskolor och valfrihet och att han så fort han får chansen slår mot detta genom att utmåla det som roten till allt ont. Är man socialist, före detta kommunist eller vad man nu vill kalla sig vill man nämligen ha en likriktad skola där alla barn stöps i samma form. Helst ser man barn lämna skolan med en liten röd stjärna på jackan och kanske en kopia av Maos lilla röda i vänsterhanden. Till vill jag säga att det ibland händer att ett politiskt parti byter fot i en sakpolitisk fråga. Socialdemokraterna gjorde det precis i Natofrågan. Det var inte många veckor sedan som ledarredaktionen på partitidningen , försvarsministern, kvinnoförbundet och så vidare starkt motsatte sig ett Natomedlemskap – men över bytte partiet fot i frågan, och springer de alla i partiets ledband. Detta är ingen kritik, utan det händer ibland att verkligheten gör att man faktiskt byter fot i en sakpolitisk fråga. Vad gäller de exempel som Svantorp tog upp här tidigare är de inte på långa vägar lika omvälvande som när det gäller ställningstagandet i Natofrågan, men ibland ändrar man sig och byter fot – det är en realitet. Och man måste få göra det, kan jag tycka. Vi har ingenting med dagens system att göra. Det var inte heller vi som valde att höja ersättningen från , utan det var Socialdemokraterna som gjorde det. Problemet är att vi nu har ett 25-årigt system som skolorna har anpassat sig till. Att då slå sönder det systemet, som man nu vill göra, är faktiskt inte seriöst. Resultaten kommer att bli förödande, och det kommer att slå mot de mindre skolorna. Med det sagt finns det mycket att säga om dagens system. Det spelar ingen roll om vi pratar om kommunala skolor eller friskolor; det finns definitivt kritik att rikta mot hur systemet ser ut . Men som många andra redan har varit inne på: I stället för att söka breda och långsiktiga lösningar, och då kanske helst lösningar där alla partier är med och diskuterar sig fram till ett nytt eller något förändrat system, väljer man att slänga ut ett förslag som saknar politiskt stöd. Jag kan tycka att just skolfrågan är viktigare än att den ska förpassas till en populistisk diskussion i en valrörelse. Det är inte seriöst att bjuda in med vänsterhanden – eller med en vänsterkrok. Jag tycker faktiskt inte det. Att det skiljer sig åt mellan olika kommuner vad gäller skolpengen vet vi. Så är det , och det kan skilja sig ganska mycket. Vi vet också att många kommuner – oavsett politisk färg, så det är ingen kritik utan bara ett konstaterande – tyvärr är tvungna att ibland använda skolan som en budgetregulator. Men det visar ju bara hur märkvärdigt och konstigt det här systemet är. Det är därför vi vill ha ett statligt huvudmannaskap, för att därigenom försöka få fram ett rättvisare system där man kan fördela pengarna på ett mycket rättvisare sätt än – även ute i de kommuner som har ett sviktande skatteunderlag och som inte har de pengar att satsa på skolan som de kanske skulle vilja ha. Det är ju en realitet. Skolministern anklagar politiska motståndare för att springa andras ärenden. Jag tycker faktiskt att det är lite oförskämt. Tänk om vi bara vill barnens bästa! Tänk om jag vill barnens bästa! Jag kan bara kort meddela att mina barn älskade sin kommunala låg- och mellanstadieskola på . De älskade att gå där. Men när de skulle gå i högstadiet vägrade de att gå i den skola de skulle ha gått i och valde i stället en friskola – som de också älskade. Det är en skola som har tagit ett otroligt stort ansvar i kommun vad gäller barn med diagnos och barn med annan bakgrund. Jag kan bara konstatera att världen och verkligheten inte är svart eller vit. Det är precis därför vi skulle behöva ha en seriösare diskussion kring detta. Socialdemokraternas sätt att angripa och hantera frågan är oseriöst. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas .) § 16 Förskola för fler barn betänkande 2021/22:UbU24 Förskola för fler barn (prop. 2021/22:132) 70 (S): Vi har allvarliga samhällsproblem i . Den samlade högerkonservativa oppositionen väljer att tackla dem genom att försöka avsätta justitieministern. Det är beklagligt att man använder vassaste verktyg – misstroendevotum – i populistiskt syfte i stället för att bedriva konstruktiv politik. Jag noterade också att ledarna för M och SD inte med ett ord berörde behovet av ett långsiktigt arbete för att bryta segregationen och de ökade klyftorna. I är vi rörande överens om att vi behöver fortsätta utbyggnaden av polisen och skärpa straffen, men det är bara halva svaret – om ens det. Hela svaret är att också vårt samhällsbygge, vår välfärd, måste stärkas. Jag vill hävda att förskolan är bland det viktigaste vi har för att skapa ett jämlikt samhälle och för att skapa ett tryggare samhälle – för att inget barn ska lämnas på efterkälken. har politiker pratat om förebyggande arbete, och har det gjorts alldeles för lite. Att otryggheten har vuxit i samma takt som klyftorna är inte en slump. Det hänger ihop. Utvecklingen är inte på något sätt unik för , men klyftorna växer snabbare här än i många andra länder, och det leder till stora problem. Forskningen är glasklar. Samhällen med stora ekonomiska skillnader är samhällen som glider isär. Då växer otryggheten. Då frodas kriminalitet. Då minskar tilliten mellan institutioner och mellan människor. är ett av världens mest jämställda och jämlika länder. Det har inte kommit av sig självt utan av en socialdemokratisk välfärdsmodell. Men år av att välfärden tvingats anpassas till marknaden, med privatiseringar som dränerar resurser och svikande skatteunderlag, har lett till brister i välfärden och växande klyftor. Fastän förskolan i är helt fantastisk, med en internationell nöjdhet bland föräldrar som ligger i topp i världen, engagerad personal, en reviderad läroplan som inte minst betonar språkets vikt samt kraftiga resurser som tillförts, speglar förskolans utveckling våra samhällsproblem. Ett av dem, det som jag vill fokusera på , är att inte alla våra barn nås av förskolan. Därmed riskerar de att inte kunna ta del av ett lärande och en utveckling som leder till friheten att forma sin tillvaro efter egna önskningar. går av tre- till femåringarna i förskolan. Men som jag har lyft i riksdagsdebatter tidigare är barn till arbetslösa och nyanlända starkt överrepresenterade bland de 23 000 barn som i samma ålderskategori inte är inskrivna i förskolan. Det förstärker klassamhället och försvårar skolans kompensatoriska uppdrag. För oss socialdemokrater är målet tydligt. Alla barn ska vara fria att utvecklas som individer, råda över sitt eget liv, forma sin tillvaro efter egna önskningar och påverka det egna samhället. Denna frihet ska gälla alla. Därför är jämlikhet frihetens förutsättning. På bord ligger nu regeringens lagförslag om en förskola för fler barn. Det är möjligtvis bland de viktigaste förslag till lagstiftning vi sett på . Forskning visar att barn som gått i förskola har bättre språkliga och kognitiva förutsättningar och når högre kunskapsresultat i än barn som inte gått i förskola. Barn som gått i förskola har också bättre psykisk hälsa än barn som inte gått i förskola. Studier visar även att kriminalitet och drogproblem är mindre vanliga hos de individer som gått i förskola som barn. I vuxen ålder har de som gått i förskola högre utbildningsnivå, högre sysselsättningsgrad och högre inkomst än de som inte gått i förskola. Det gäller särskilt barn som kommer från tuffa uppväxtvillkor. Politikens viktigaste uppgift är att forma ett samhälle med i första hand ett barnperspektiv. Därför är jag glad att en majoritet av partier – alla utom KD och SD – ställer sig bakom regeringens proposition om en förskola för fler barn. Förslaget handlar om ändringar i skollagen som ökar deltagandet i förskolan, vilket, som jag nämnt, ger positiva effekter för såväl de enskilda barnen som samhället i stort. Det innebär bland annat att varje hemkommun ska vara skyldig att genom uppsökande verksamhet ta kontakt med vårdnadshavare till de barn som inte har en plats i förskolan och informera om förskolans syfte och barnens rätt till förskola. Det innebär också att det ska bli obligatoriskt för hemkommunen att erbjuda förskola till barn som har bott i eller har vårdnadshavare som har bott i . Dessa barn ska tillhandahållas reserverad förskoleplats, även utan att vårdnadshavare anmält önskemål om det. Kommunerna ska också sträva efter att ge liknande erbjudanden till andra barn som behöver en förskoleplats för en bättre språkutveckling i svenska.