prot · H90961 · 2022-01-28 00:00:00 — Jag gläds över att finansministern och regeringen åtminstone säger att de har uppfattningen att det ska vara möjligt att bo och verka i hela landet, även där kollektivtrafik saknas eller är bristfällig. Det är annars sällan något vi märker på beslut och förslag som presenterats av regeringen och som lett till skenande priser på elektricitet, bensin och diesel och höjda fordonsskatter. Finansministern ska dock ha kredd för att det åtminstone sägs i hans svar, och det finns säkert anledning att påminna honom om detta. Jag har respekt för att det här handlar om en promemoria och inte skarpa förslag, men det är med förslag som grund som regeringen har utformat de aktuella förslagen i promemorian. Så i denna debatt får vi väl förhålla oss till promemorians förslag, vilket ändå borde utgöra en viljeinriktning för regeringen. kan benämnas vara det senaste normalåret innan pandemin slog till. Då använde sig cirka 900 000 svenskar av reseavdraget för att få tillbaka en del av kostnaden att köra bil till och från jobbet. Men vi ska vara på det klara med att reseavdraget inte täcker hela kostnaden för bilresor till och från jobb utan snarare är ett sätt att mildra effekten av att man inte bor och arbetar på samma ort eller har möjlighet att ta kollektivtrafik till jobbet. I den föreliggande promemorian föreslås en förändring av reseavdraget främst genom att man gör det färdmedelsneutralt och som ett skatteavdrag. Det spelar alltså ingen roll vilket färdmedel man använder för att få nyttja det nya reseavdraget. Det innebär att de som har möjlighet att åka kollektivt till jobbet kommer att få samma möjlighet till skattereduktion med samma belopp och reduktioner som dem som är tvingade att köra bil. När förslaget presenterades var den dåvarande finansmarknadsministern med. Hon påpekade apropå systemet att ”det är orättvist att exempelvis en undersköterska som bor i och jobbar på inte fått del av det”. var jag inne lite snabbt och tittade på SL:s tidtabell. har en pendlare från till inte mindre än 44 avgångar att välja på om man ska åka med kollektivtrafik till jobbet. Det som diskvalificerar för reseavdrag är att tidsvinsten förmodligen inte blir de som krävs för att man ska få ta bilen till jobbet i stället för kollektivtrafik. Däremot sparar man förmodligen mer tid på att ta kollektivtrafiken i stället för att sitta i bilkö på väg till jobbet. Det föreslagna systemet skulle ge arbetspendlare mellan och en skattereduktion på , vilket till stora delar skulle finansiera hela årskortet hos SL. Om alla i hade haft en kollektivtrafik med 44 avgångar per dag till arbetsorten tror jag att vi helt hade kunnat avskaffa alla former av reseavdrag. Därför, fru talman, vill jag ställa en fråga till statsrådet. Det borde vara en förmån att ha en välutvecklad kollektivtrafik runt hörnet som dessutom till stora delar redan är skattefinansierad. Av vilken orsak föreslår därför regeringen att man ytterligare ska skattefinansiera kollektivtrafiken på bekostnad av redan överbeskattade bilåkare som inte har kollektivtrafik som alternativ? 136 Finansminister (S): Till att börja med vill jag klargöra att man inte ska se den här modellen som ett färdigt förslag. Det är en modell för att komma ifrån den tidigare modellen som har många brister och problem. Dagens reseavdragssystem är framför allt krångligt. Det är ett av de avdrag som ger upphov till de största skattefelen i statsbudgeten. Det har diskuterats att systemet inte får riktigt den effekt som man har efterfrågat med det. Det är viktigt att skatteregler är enkla att både förstå och tillämpa så att det inte blir fel. Det är en utgångspunkt som en finansminister tycker är viktig. Dessutom har andra länder runt omkring oss förändrat sina skattesystem långt före oss. Exempelvis har både och infört avståndsbaserade system för arbetsresor. har gjort samma sak. Det är alltså flera länder i vår närhet som har förändrat sina system i en sådan riktning. Som har påpekats gynnar heller inte dagens system riktigt dem som samåker gentemot dem som åker ensamma. Det finns en massa smådelar som har diskuterats . Framför allt kan dagens system ha överkompenserat en del av dem med höga inkomster som bor ganska storstadsnära, och det var kanske inte poängen med dagens reseavdragssystem. Jag menar därför att det finns ett behov att titta på en ny modell. Först kom ett förslag. Vi valde i promemorian att ändra detta lite för att få in en större och tydligare differentiering än vad som från början fanns i förslaget. Men jag betonar att förslaget till system nu varit ute på remiss, och vi har fått in väldigt många synpunkter. Vi har fått in synpunkter inte bara från dem som är remissinstanser, utan det har även kommit väldigt många spontansynpunkter. Det ser jag som att det finns ett intresse och en genuin vilja att hitta ett system som fungerar bra. Den promemoria som har varit ute på remiss är helt kostnadsneutral. Det är inte säkert att partier tycker att det ska vara så . Det tycker jag är en diskussion man kan ha när man ser förslaget, då man kan se på om det finns förändringar som behöver göras. Är man också då beredd att finansiera dessa förändringar? Det här var min bild av detta. De remissynpunkter på systemet som kommit in blir väldigt viktiga. har stora delar av landet en fungerande kollektivtrafik, och där behöver man ett annat regelverk än man behöver i de delar där det inte finns en fungerande kollektivtrafik. Där bör stödet vara mer generöst. Det tycker jag är en grundförutsättning. Systemet ska dessutom långsiktigt vara mer transparent och det får inte bli fel, vilket är viktigt för alla skattesystem. Vi måste också få en fördelningsaspekt på skattelättnaden på det här sättet, vilket jag tycker är intressant. Man ska inte få ett högre reseavdrag bara för att man har högre inkomst. Det är inte säkert att det vore det mest rättvisa om man ska bygga ett modernt system för framtiden. Jag återkommer gärna och har djupare diskussioner om detta när vi har läst alla remissynpunkter och kommit fram till hur man skulle kunna jobba för att få ett bättre system på plats än det vi har . 137 (SD): Jag tackar finansministern för svaret. Som jag sa inledningsvis är det här inget färdigt förslag. Jag förstår att dagens system har brister och problem och att det kan upplevas som krångligt. bedömer själv att skattefelet uppgår till uppemot en tredjedel. Det finns alltså saker att göra. Ett annat argument för att göra förändringen är att det används mest i storstäder och att höginkomsttagarna gynnas mest. Vi ser dock att det faktiskt är i , länet som jag representerar här, som högst andel av befolkningen använder sig av reseavdraget. Det är förvisso sant att många individer i storstadsregionerna och främst i använder reseavdraget samt att avdragsbeloppet blir högt. Men det beror på att många bor i och att man tjänar förhållandevis mer här. Men om man tittar på andelen av befolkningen som använder reseavdraget är den lägst i . Det finns naturligtvis anledning att ifrågasätta om alla villkor är uppfyllda för att få använda det nuvarande reseavdraget om man bor i storstadsregioner. Kravet att man ska spara för att använda bilen i stället för kollektivtrafik måste ju vara uppfyllt. bedömer att ungefär en tredjedel av skattebortfallet från reseavdraget är felaktigt. Man kan undra om har fått rätt förutsättningar för att göra en bra granskning av deklarationerna för att i högre grad säkerställa att avdraget blir rätt. granskade av de deklarationer som hade reseavdrag. Av de granskade deklarationerna var det som ändrades. Här borde det vara förhållandevis enkelt för att använda automatiserade system för att bättre kontrollera att alla förutsättningar är uppfyllda för att få använda reseavdraget. Till och med har infört ett reseräkningssystem för oss riksdagsledamöter där vi bara anger startadress och måladress, och så räknar systemet självt ut sträckan som vi har rest. Som regeringen nämner i pm:et är reseavdraget den del av deklarationen som det vanligen blir fel på. Då kan man undra vilka insatser och resurser som regeringen givit för att kontrollera och kunna stävja fusk, i stället för att bestraffa alla som gör rätt för sig och som inte har kollektivtrafik som alternativ för sina jobbresor. Påståendet att det är främst höginkomsttagare som tjänar på det nuvarande reseavdraget är en sanning med modifikation. Visst är det så att en person som betalar en högre skatt också får en större skatterabatt på sitt avdrag. Men det är ju skattesystemets uppbyggnad med progressiva skatter som ger den effekten. Det är samma sak med en skattepliktig förmån som man får från sin arbetsgivare. Där betalar man olika skatt på förmånen beroende på vilken inkomst man har. Jag vill ändå fråga finansministern om regeringen gjort några ansträngningar för att ge större möjlighet att minska det så kallade skattefelet gällande reseavdraget, alltså deklarationer med medvetet eller omedvetet felaktiga avdrag för resor till och från arbetet. 138 Finansminister (S): Jag ska ärligt säga att som finansminister har jag inte tagit några sådana initiativ. Vi har just satt igång arbetet med att titta på ett mer enkelt och transparent system som är enkelt att tillämpa. När man bygger skattesystem och tänker på kontrollen är det viktigt att det system som ligger i grunden är kontrollerbart hyggligt rätt. Om jag förstod jämförelsen med system var det ni fick reda på avståndet för resan. Det hade varit mycket mer komplext om systemet hade räknat ut ifall ni hade kunnat göra en tidsvinst på att ta en buss, en tunnelbana eller på något annat sätt ta er fram och tillbaka. Dagens system bygger på tidsvinsten. ska inte bara ha koll på var du bor och var du arbetar. Det ska också kunna tidtabellen i bussarna för att reda ut om du har en tidsvinst eller inte i dagens system. Det är ganska komplext. Det är därför jag tror att det ändå finns en poäng i att diskutera om man inte ska ha ett avståndsbaserat system. Det blir mycket lättare att kontrollera. Jag tror att det också på landsbygden i finns en känsla av att ett avståndsbaserat system skulle bli mer rättvist. I storstadsområdena blir avstånden kortare i någon mening. Det blir då en omfördelande effekt att det mer blir de långa avstånden som mer kompenseras. Jag uppfattar att det är en diskussion som förs också på landsbygden att det är rimligt att mer jobba med ett avståndsbaserat system. Sedan finns det synpunkter på avstånden. Är de gränsnivåer som har presenterats i promemorian rätt eller inte? Men jag tror att det kan vara ett sätt att komma vidare också i skattefelsdiskussionen att gå över till ett avståndsbaserat system för att möjliggöra kontroller. Det är ett annorlunda sätt att göra en skattenedsättning på som promemorian föreslår. Är inte det ett ganska smart sätt att få en skattereduktion som blir mer lika mellan människor? Det innebär att man inte överkompenserar dem med de högsta inkomsterna. Jag tycker att det är ett aptitligt system att införa rent principiellt. Man får en skattereduktion, men man får inte marginaleffektsdiskussionen som vi har med dagens system. Det kan ändå vara intressant med promemorian och något som skulle möjliggöra en väg framåt. Jag vill fråga : Är ni principiellt motståndare till ett nytt system, eller är det effekten av promemorians resultat som är problemet? Eller skulle helst vilja ligga kvar i det gamla reseavdragssystemet? Jag har inte följt den här frågan så . Jag borde naturligtvis veta det. Men jag är ganska ny på uppdraget, och jag vet faktiskt inte hur ställer sig i den här frågan. 139 (SD): Tack återigen, finansministern, för svaret! Vi har i vår egen budget drivit att vi ska behålla det nuvarande reseavdragssystemet. Vi har också föreslagit att höja nivån från de 18,50 man har haft per mil med till 23,50 för att kompensera för de ökade kostnader som bilåkandet har haft . Om vi tittar på det nya systemet för reseavdrag kan man lite grann vända sig emot att man kan få en situation där du har möjlighet att åka kollektivtrafik till jobbet och kanske har upp till maxgränsen till jobbet. Effekten kan bli att du får mer i skatteavdrag än vad biljetterna kostar. Du får alltså netto betalt för att kunna ta dig till jobbet. Det vänder vi oss lite emot. Man borde försöka att rätta till felaktigheterna i det nya systemet. ska man komma ihåg att bilen är det i särklass vanligaste färdmedlet för att ta sig till och från jobbet. är ett stort och glesbefolkat land. Finansministern nämnde ett antal länder. är det tredje största landet i , och det är det näst mest glesbefolkade landet. Alla svenskar kommer aldrig att kunna åka kollektivtrafik till jobbet. Bilen är viktig. Försämrar vi reseavdraget så försämrar vi också möjligheterna för företagen att rekrytera den kompetens som råkar bo en bit bort. Som finansministern säger har det kommit en del remissvar till pm:et. Jag printade ut alla, och det blev en rejäl lunta. Det var många som avstyrkte förslaget och till skillnad från regeringen ansåg att det var alltför ensidigt och tycks gynna storstäder med deras kollektivtrafik. Jag vill egentligen bara uppmana finansministern att lägga förslaget i papperskorgen och i stället komma till rätta med problemen som finns. Slutligen vill jag tacka finansministern för debatten. 140 Finansminister (S): Jag vill börja med att tacka för debatten. Det är en viktig fråga. Den har diskuterats . Vi har ett system som har ett antal brister och som kanske inte får det utfall som vi önskar. Det ska vara ett system som gör det möjligt för människor som lever och verkar i till exempel landsbygd och glesbygd och behöver sin bil för att kunna ta sig till och från jobbet att kunna göra det. Det ska fungera på ett bra sätt i hela landet. Det gäller dessutom att vi får ett system som går att kontrollera och som gör att vi inte har skattefel på en tredjedel. Jag tror inte att vi känner till något annat skattesystem i som har den typen av felaktigheter. Det undergräver respekten för skattesystemet om man inte har system som fungerar. Den här debatten håller på att föda en ny diskussion. Vad är rimligt? Är det rimligt att hela landet behandlas på exakt samma sätt? Eller kan man tänka sig att storstadsområden som har kollektivtrafik behandlas annorlunda än resten av landet? Jag tycker det, eftersom det finns en annan möjlighet till kollektivtrafik där. Det är rimligt att ställa sig frågan om det går att hitta ett system med avståndsbaserad ersättning som gör det mycket enklare. Jag tror också att det skulle vara väldigt tydligt mot landsbygden. Jag förstår att människor kommer att ha synpunkter. Eftersom detta är en modell och den är helt kostnadsneutral finns det säkert en och annan som kommer att ha synpunkter på nivåerna och avstånden. Det är fullt rimligt att människor har det i en remissomgång som denna. Men som ansvarig minister för systemet tror jag att det är tid för oss att reformera systemet. Det har ett antal brister som vi måste komma till rätta med. Interpellationsdebatten var härmed avslutad. § 16 Svar på interpellation 2021/22:272 om stöd till elever med särskilda behov och distansundervisning för hemmasittare 141 Statsrådet (S): har frågat mig när regeringen avser att lämna en proposition till med förslag kring resursskolornas framtid och finansiering. Han har även frågat mig om regeringen kommer att återkomma med förslag kring särskilda undervisningsgrupper med målet att göra det lättare för elever att få en plats när behov uppstår. Slutligen har han frågat mig om regeringen kommer att se över reglerna i syfte att underlätta för skolenheter att bedriva distansundervisning för elever med långvarig och problematisk frånvaro, så kallade hemmasittare. Inledningsvis vill jag betona vikten av skolans förebyggande och hälsofrämjande arbete. Alla elever ska få det stöd de behöver i ett tidigt skede och i första hand inom den ordinarie undervisningen. De ska även ges den ledning och stimulans som de behöver i sitt lärande och sin personliga utveckling. Syftet är att de utifrån sina egna förutsättningar ska kunna utvecklas så långt som möjligt enligt utbildningens mål. Skolor ska alltså anpassa lärmiljön utifrån att elever har olika förutsättningar och behov. Regeringen ser de utmaningar som finns när det gäller elever som inte får det stöd de behöver, exempelvis enskilt eller i en särskild undervisningsgrupp. De elever som behöver undervisning i en mindre grupp ska kunna få det. Det behövs fler insatser, bland annat för att stödja huvudmän när det gäller att tillgodose elevers behov av särskilt stöd. Därför har regeringen i budgetpropositionen (prop. 2021/22:1) aviserat satsningar inom stöd- och elevhälsoområdet. har på regeringens initiativ avsatts för särskilt stöd, och har beräknats även . Med utgångspunkt från förslag från Utredningen om elevers möjligheter att nå kunskapskraven har regeringen gett i uppdrag att tillsammans med Specialpedagogiska skolmyndigheten ta fram stödmaterial för utredning av en elevs behov av särskilt stöd. Utredningen bedömer att gällande bestämmelser för placering av elever i särskild undervisningsgrupp är tillräckliga, och en stor majoritet av remissinstanserna delar utredningens bedömning. Utredningen har lämnat en rad andra förslag på området som bereds inom . Vi avser att lämna propositionerna om elevhälsa och stärkt utbildning för elever med intellektuell funktionsnedsättning samt om resursskolor och tilläggsbelopp för särskilt stöd till . Jag ser fram emot att återkomma med de förslagen. Generellt sett mår elever bäst och lär sig bäst när de är i en skola och får så kallad närundervisning. Därför är huvudregeln i skolan just närundervisning. En del elever kan av olika anledningar ha svårt att delta i närundervisningen. Distansundervisning kan då vara ett möjligt alternativ. Det måste alltid göras en individuell prövning av om en elev behöver distansundervisning. började nya bestämmelser om både fjärr- och distansundervisning att tillämpas. De nya bestämmelserna om distansundervisning innebär att sådan undervisning kan användas som särskilt stöd i grund- och gymnasieskolan. En förutsättning för det är att eleven inte kan delta i den ordinarie undervisningen på grund av en dokumenterad medicinsk, psykisk eller social problematik. I gymnasieskolan får distansundervisning i vissa fall användas för en hel utbildning och inte bara som särskilt stöd. Distansundervisning får endast utföras av en huvudman inom skolväsendet som har godkänts av . För godkännande krävs bland annat att huvudmannen har förutsättningar att utföra distansundervisning av god kvalitet och att det kan antas att det kommer att finnas ett tillräckligt elevunderlag för att bedriva en stabil verksamhet. Jag vill verkligen trycka på vikten av att huvudmannen har förutsättningar att erbjuda undervisning som håller god kvalitet. Skolan ska ge alla barn likvärdiga förutsättningar. Därför kommer regeringen att följa utvecklingen inom området noga. Om det visar sig att det är något i regelverket som innebär omotiverade hinder och behöver ändras är regeringen beredd att ta initiativ till att göra det. 142 (L): Tack, statsrådet, för svaret på Liberalernas interpellation! Skolan är vår allra viktigaste fråga. Det är oerhört allvarligt att tusentals elever – 15–– lämnar den obligatoriska varje vårtermin utan grundläggande förkunskaper och behörighet till gymnasiet, som i sin tur är viktigt för att man ska klara sig vidare ut i livet, inte minst ut på arbetsmarknaden, eller till vidare studier inom högre utbildning. Den målgrupp som vi särskilt vill lyfta upp är de tusentals barn och elever som inte får det stöd de behöver. Det finns ingen korrekt statistik, eftersom det inte görs någon nationell uppföljning när det gäller den ogiltiga eller den tillåtna frånvaron. Detta, fru talman, är också en fråga som Liberalerna har drivit . Vi vill att det ska finnas en nationell mätning av frånvarostatistiken så att man snabbt och tidigt kan identifiera orsaker till att elever inte dyker upp. Just när det kommer till elever som har olika typer av funktionsnedsättningar, inte minst neuropsykiatriska funktionshinder, autism och adhd, ser vi att frånvaron är högre. Därmed ökar också risken för att bli en så kallad hemmasittare. Under alla år som jag har jobbat med de viktiga skol- och utbildningsfrågorna är det många som har hört av sig, fru talman, och det är oftast mammor. De är helt förtvivlade över det bristande stödet och den bristande hjälpen för sina barn – oftast pojkar men ibland också flickor. Det är barn som inte upptäcks tidigt och som inte får det stöd de har rätt till tidigt i . I Skolinspektionens granskningar och uppföljningar återkommer detta. Inslagen av anpassad studiegång eller särskild undervisningsgrupp blir vanligare senare, i de högre åldrarna och längre upp i – då pratar vi om högstadiet – men även i gymnasiet. Vi ser också exempel på – och vi vet att mörkertalet är stort – att det finns barn och elever inom svensk skola som inte har varit i skolan . Det är oerhört tragiskt och sorgligt varje gång man får ta del av dessa berättelser. Först tror man inte att det är sant: Hur kommer det sig att en elev kan gå hemma utan undervisning och utan att någon aktivt gör mer för att få eleven till skolan? När man går ned på individnivå och tittar på de enskilda fallen, fru talman, märker man att de här eleverna inget annat vill än att gå till sin skola, träffa sina kamrater, träffa sina lärare, lära sig nya saker och utvecklas. I stället ser vi exempel där man sätter in en lärarassistent. Man kanske hastigt tar fram en plan. Också där ser vi undersökningar som visar att även om man upprättar en plan och eleven ibland kanske till och med får en plats i en särskild undervisningsgrupp är insatserna inte anpassade, och då blir det fel i alla fall. Det blir fel om man inte utgår från det individuella behovet. Därför har vi från Liberalerna drivit på för att resursskolor ska få finnas. Det är oerhört viktigt att det skrivs in i skollagen, och jag välkomnar att ett sådant förslag är på väg fram. Men när det gäller särskild undervisningsgrupp vet vi att även om regelverket tillåter det finns det högt satta kriterier och högt ställda krav för att man över huvud taget ska få en plats där. Min fråga kvarstår därför: Kommer det att bli lättare i den kommande propositionen? 143 Statsrådet (S): Först och främst delar jag bild. Det är enormt tragiskt med de ärenden som man har fått till sig i egenskap av rektor och skolchef, och det är många insatser på många olika nivåer som måste finnas där för att vi ska lyckas bryta det utanförskap som problematisk frånvaro har skapat. Jag är glad att och jag delar bilden och vill gå tillbaka till frågeställningarna om när regeringen avser att lägga fram en proposition och om regeringen kommer att återkomma med principer om särskilda undervisningsgrupper. Som jag sa i mitt svar finns redan möjligheter till särskilda undervisningsgrupper. Det är ett pedagogiskt beslut som rektorer fattar. Med förslaget om särskilt tilläggsbelopp förtydligar vi vilka finansiella möjligheter det finns för rektorer att fatta beslut om särskilda undervisningsgrupper. När vi tittar på utvecklingen för särskilda undervisningsgrupper kan vi se att det inte har blivit svårare att placera elever i sådana. Andelen rent procentuellt i elevgrupperna som går i särskild undervisningsgrupp rör sig mellan och . Här tycker jag att det är viktigt att se till vad professionen och faktiskt all gemensam forskning säger, nämligen att där finns en strävan mot inkludering men att det i de fall det inte räcker till måste finnas möjligheter. Den här regeringen har därför förtydligat detta och framför allt finansierat skolan på ett sådant sätt att det finns bättre förutsättningar för särskilda undervisningsgrupper. Vi lägger också fram en proposition som handlar om resursskolor och hur tilläggsbeloppet ska tillämpas på ett likvärdigt sätt i . Därmed hoppas jag att den frågan är besvarad. 144 (L):