prop · H903119 · 2022-02-15 00:00:00 — Det finns en möjlighet att senarelägga en underrättelse om en verkställd husrannsakan om underrättelsen är till men för utredningen (28 kap. 7 § andra stycket ). Eftersom regeringen nu föreslår att det ska vara möjligt att på motsvarande sätt senarelägga en underrättelse om beslag behöver det slås fast under vilka närmare förutsättningar detta bör få göras. Underrättelseskyldigheten för beslag och husrannsakan är reglerad på olika sätt. För beslag gäller att underrättelsen ska ske utan dröjsmål, men om beslaget gäller en försändelse hos ett befordringsföretag ska un- derrättelsen lämnas så snart det kan ske utan men för utredningen (27 kap. 11 § ). För husrannsakan som skett i den enskildes ute- varo ska underrättelsen, som nämnts, lämnas så snart det kan ske utan men för utredningen (28 kap. 7 § andra stycket ). I dessa bestämmelser finns det inte några krav på att brottet ska ha ett visst allvar för att underrättelsen ska kunna skjutas upp. Utredningen föreslår emeller- tid att det bör uppställas ett sådant krav när det gäller beslag, nämligen att det för brottet ska vara föreskrivet fängelse . Att senare- lägga en underrättelse bör enligt utredningen inte komma i fråga vid baga- tellartade brott. Enligt utredningen är det framför allt i mer omfattande ärenden som föregåtts av spaning eller infiltration som den senarelagda underrättelsen kan ha betydelse. Vad gäller nivån på brottets allvar drar utredningen slutsatsen att det är alltför inskränkande i förhållande till behovet att sätta gränsen för en senarelagd underrättelse vid brott med fängelse i straffskalan, och föreslår i stället att gränsen ska sättas vid fängelse . Det motiveras bland annat med att detta är den nedre gränsen för beslag av en försändelse som finns hos ett post- eller telebefordringsföretag, i vilka fall det redan finns en möjlighet att skjuta upp underrättelsen och att det överensstämmer med sådana brott som kan vara häktningsgrundande enligt 24 kap. 1 § . Åklagar- myndigheten är av en annan uppfattning och anser att en senarelagd under- rättelse bör vara möjlig oavsett brottets allvar och att det finns ett behov av senarelagd underrättelse i alla slags utredningar. Regeringen konstaterar inledningsvis att de särskilda regler som finns beträffande beslag av en försändelse som finns hos ett post- och telebefordringsföretag vilar på andra grunder än övriga beslagsbestäm- melser. De rekvisit som uppställs för beslag av försändelser hos post- och telebefordringsföretag har sin bakgrund i brevhemligheten, alltså rätten att få ha sin post ifred, som är särskilt skyddad i såväl artikel 8 i Europakon- ventionen som i 2 kap. 6 § andra stycket regeringsformen. Detta skydd mot beslag finns inte när det gäller andra slags föremål än sådana som omfattas av brevhemligheten. Regeringen anser därmed inte att det går att ta stöd i den beslagsbestämmelsen, med dess bakomliggande syfte, för att motivera en regel om att skjuta upp en underrättelse för beslag i fall som inte om- fattas av brevhemligheten. Vidare redogör utredningen för att den av utredningen föreslagna ettårs- gränsen för en senarelagd underrättelse korresponderar med reglerna om häktningsgrundande brott. Detta stämmer dock inte helt och hållet, efter- som häktning inte får ske om det kan antas att den misstänkte kommer att dömas endast till böter (se 24 kap. 1 § fjärde stycket ), vilket påpekas av Hovrätten för . Med hänsyn till det anser regeringen att inte heller häktningsreglerna bör användas som förebild för hur regler om en senarelagd underrättelse om beslag ska utformas. Den möjligen viktigaste omständigheten som talar mot utredningens för- slag är att det avviker från reglerna om underrättelse efter husrannsakan där den drabbade inte varit närvarande. Som nämnts finns det där inte 2021/22:119 någon fast gräns för brottets allvar, utöver det formella kravet att husrann- sakan förutsätter att det finns anledning att anta att ett brott har begåtts på vilket fängelse kan följa. Vid husrannsakan ska underrättelsen lämnas så snart det kan ske utan men för utredningen. Om det skulle uppställas andra krav på underrättelsen när det gäller beslag uppstår en större systematisk skillnad mellan dessa regelverk än vad som är fallet . tillfredsställande eftersom beslag inte sällan sker i samband med husrann- Att reglerna ser olika ut kan i vissa fall medföra att brottsbekämpande myndigheter kan vänta med att lämna en underrättelse om att en husrannsakan har verkställts, men däremot utan dröjsmål behöva lämna en underrättelse om att ett beslag har gjorts vid nämnda husrann- Det kan ifrågasättas om detta varit meningen med bestämmelserna. Den omotiverade skillnaden mellan bestämmelserna om underrättelse fördjupas om de ytterligare skiljs åt till sin lydelse på det sätt utredningen Problemet gör sig gällande oavsett om kravet på brottets allvar sätts högre eller lägre än vad utredningen föreslår. Regeringens slutsats är därför att det, i enlighet med synpunkten från , inte är rimligt att införa någon fast gräns i fråga om brottets allvar för att en senarelagd underrättelse om beslag ska bli aktuell. Det är inte heller önskvärt med någon annan gräns för när underrättelsen får skjutas upp, till exempel en straffvärdeventil (se avsnitt 6.4). med ser regeringen tvärtom behovet av att kunna se- narelägga underrättelsen i samtliga typer av utredningar. tetsbedömning, vilken skyddar den enskilde från mer ingripande åtgärder än vad som krävs för ändamålet, bör dock leda till att underrättelsen inte senareläggs vid alltför lindrig brottslighet. Beslutsfattaren måste i sin proportionalitetsbedömning ta ställning till om det framstår som propor- tionerligt i förhållande till de intressen som talar för att underrättelsen inte skjuts upp, och då främst den enskildes intresse av att kunna påkalla rättens prövning av beslaget. Proportionalitetsprincipen måste också beaktas när det gäller hur länge underrättelsen kan skjutas upp. dömningen påverkas bland annat av vilken typ av material som beslag- tagits och vad materialet innehåller, till exempel sannolikheten att det på- träffas källskyddade uppgifter. Det har också betydelse vilket brott som utreds och hur allvarligt det är. Nästa fråga är vilket krav som bör ställas på den skada underrättelsen ska kunna medföra brottsutredningen för att den ska kunna senareläggas. Här bör det uppmärksammas att det i den nämnda Polisrätts- utredningen (SOU 1995:47) föreslogs att underrättelsen kunde skjutas upp om det var av synnerlig vikt för utredningen, men att flera remissinstanser ansåg att det kravet var för högt ställt. I de senare förslagen från Bered- ningen för rättsväsendets utveckling (SOU 2003:74) och Polismetodutred- ningen (SOU 2010:103) föreslogs att underrättelsen skulle vara till men för utredningen för att den skulle kunna senareläggas. av flera remissinstanser som för lågt ställt. Den nu aktuella utredningen föreslår att underrättelsen ska kunna senareläggas om det kan antas att underrättelsen skulle vara till men för Utredningen resonerar kring andra krav, såsom att un- derrättelsen ska få skjutas upp om det är av synnerlig vikt för brottsutred- ningen eller skulle innebära allvarligt men för den, vilket också föreslås av , men stannar vid bedömningen att dessa krav är för högt ställda. Regeringen har ingen annan uppfattning än utred- Prop. 2021/22:119 ningen att dessa alternativ framstår som för högt ställda och därför skulle Dessutom korresponderar de inte med be- stämmelsen om underrättelse vid husrannsakan. För att undvika en kolli- sion mellan dessa regelverk är det rimligt att kraven för underrättelse om beslag och husrannsakan ser likadana ut. I likhet med Justitiekanslern, och vad som tycks ha varit utredningens avsikt, anser därför regeringen att kravet bör formuleras på samma sätt som den redan befintliga möjligheten att skjuta upp en underrättelse om husrannsakan enligt 28 kap. 7 § andra stycket . Detta innebär att en underrättelse om beslag ska lämnas så snart det kan ske utan men för utredningen. Utformningen stämmer därmed överens med vad som föreslås gälla vid en underrättelse om sådan kopiering som sker inom ramen för ett beslag, en husrannsakan och en genomsökning på distans (se avsnitt 6.8 och 7.8). 6Utökade möjligheter att få fram lagrade handlingar 6.1Enligt dagens regler är det tillåtet att söka efter lokalt lagrade handlingar i elektronisk kommunikationsutrustning Regeringens bedömning: Det behövs inte några lagändringar för att brottsbekämpande myndigheter ska få söka igenom lokalt lagrade hand- lingar i en elektronisk kommunikationsutrustning, som tagits i beslag eller påträffats vid en husrannsakan. Det bedöms inte finnas behov av särskilda regler om husrannsakan i it-miljö. Det bör inte införas ett särskilt förbud mot att söka efter eller ta del av skyddade uppgifter som är lokalt lagrade i en elektronisk kommuni- kationsutrustning som tas i beslag eller påträffas vid en husrannsakan. Utredningens förslag och bedömning stämmer delvis överens med re- geringens. Utredningen föreslår att det ska vara förbjudet att ta del av en fil, inspelning eller annan liknande informationsenhet som kan antas inne- hålla skyddade uppgifter (av utredningen benämnt skyddad informations- enhet) när elektronisk kommunikationsutrustning söks igenom efter lokalt lagrade handlingar. Remissinstanserna: De två remissinstanser som yttrar sig särskilt över förslaget om att införa ett förbud mot att ta del av skyddade informations- enheter, och , avstyrker försla- get. anser att det måste finnas utrymme för att utreda om uppgifterna är skyddade eller inte, vilket ett uttryckligt förbud förhindrar. anser att den föreslagna bestämmelsen är otydlig och pekar på svårigheten att skilja en berättigad granskning från de fall som förslaget avser. 2021/22:119 digheten anser att det i stället bör införas ett förbud mot att använda skyddade uppgifter. Ett fåtal remissinstanser yttrar sig över utredningens bedömning om att det utan särskilt beslut bör vara tillåtet att söka igenom informationsbärare efter att de tagits i beslag eller påträffats vid husrannsakan. ansluter sig till utredningens bedömning och anser att reglerna om hus- rannsakan fungerar tillfredsställande, även såvitt gäller undersökningar av innehållet i informationsbärare. JO och gör dock en annan bedömning. Enligt JO bör det komma till tydligt uttryck i lagtext om det, utan ett beslut om beslag, ska finnas en rätt att söka igenom elek- troniska informationsbärare som påträffas under en husrannsakan, bland annat eftersom förfarandet utgör en mycket ingripande tvångsåtgärd som inkräktar på den enskildes grundlagsfästa fri- och rättigheter. Vidare fram- för JO att det åtminstone måste krävas att det skäligen kan antas att man påträffar upptagningar som kan vara av betydelse för utredningen, för att undvika så kallade fiskeexpeditioner. JO anser dessutom att det framstår som inkonsekvent att det under en husrannsakan är tillåtet att utan ett beslagsbeslut söka igenom innehållet i en informationsbärare men att det inte är möjligt vid en kroppsvisitation. anför att genomsökningen av en beslagtagen informationsbärare bör jämställas med en husrannsakan och endast bör få göras i samma syfte som en husrann- sakan. anför även att huvudregeln bör vara att informationsbäraren återlämnas till den som den beslagtogs från efter att den relevanta informationen säkrats. Skälen för regeringens bedömning Genomsökning av lokalt lagrade uppgifter i en elektronisk kommunika- tionsutrustning omfattas av reglerna för beslag och husrannsakan Om det finns anledning att anta att ett brott har begåtts på vilket fängelse kan följa får husrannsakan göras i hus, rum eller slutet förvaringsställe för att bland annat söka efter föremål som kan tas i beslag (28 kap. 1 § rätte- Utredningens bedömning är att en kommunikationsutrust- ning som påträffas vid en husrannsakan, till exempel en dator eller en mobiltelefon, enligt gällande rätt i vissa fall får genomsökas inom ramen Samma sak gäller om utrustningen har tagits i beslag (se till exempel JO 2009/10 s. 80). Utrustningen som påträffas vid en husrann- sakan kan dock i sig uppfattas som ett slutet förvaringsutrymme och frågan om det är tillåtet att söka igenom en sådan avgörs av hur beslutet om husrannsakan ska tolkas. (Se m.m., , Fitger m.fl., , kommentaren till 28 kap. 1 § ). ningen kan således kräva att beslutet om husrannsakan omfattar möjlig- heten att genomsöka elektronisk kommunikationsutrustning (jfr NJA 2015 s. 631 p. JO, som inte gör någon annan bedömning än utredningen, anser att det framstår som inkonsekvent att det under en husrannsakan är tillåtet att utan ett beslagsbeslut söka igenom innehållet i en informationsbärare men att det inte är möjligt vid en kroppsvisitation, trots att förutsättningarna och ändamålen med åtgärderna är desamma. JO anför även att en genom- sökning av innehållet i någons dator eller mobiltelefon är en mycket ingripande åtgärd som inkräktar på grundlagsfästa fri- och rättigheter och anser att det därför finns ett behov av en tydlig reglering på detta område. Vidare anför JO att det åtminstone bör krävas att det skäligen kan antas att upptagningar som kan vara av betydelse för utredningen ska påträffas för att en genomsökning ska vara tillåten. , som framför liknande synpunkter, konstaterar att den information som kommer fram vid genomsökning av en elektronisk kommunikationsutrustning kan vara mer omfattande än den som exempelvis kan inhämtas genom att öppna ett brev, ett arkiv eller något liknande fysiskt föremål. Sådan utrust- ning, till exempel en mobiltelefon eller dator, kan innehålla information av privat och integritetskänslig natur. anför att elektronisk kommunikationsutrustning därför inte bör få tas i beslag än det tar att genomsöka den, och att syftet med genom- sökningen bör vara att söka efter sådan elektronisk information som kan kopieras. Efter kopiering anser att det ska krävas särskilda skäl för att låta beslaget bestå eller för att behålla ett speglat exemplar av innehållet. När det gäller uttrycket elektronisk kommunikationsutrustning väcker Lagrådet frågan om uttrycket omfattar sådan utrustning som vid tid- punkten för omhändertagandet inte är eller kan bli ansluten till ett elek- troniskt kommunikationsnät och anser att detta bör övervägas ytterligare. Uttrycket elektronisk kommunikationsutrustning har i detta fall samma innebörd som det har i lagen om hemlig dataavläsning. I förarbetena till den lagen (propositionen Hemlig dataavläsning, prop. 2019/20:64 s. 210) anges i sin tur att begreppet elektronisk kommunikationsutrustning ska ges samma innebörd som i annan tvångsmedelsreglering, till exempel i 23 kap. 9 a § (tillfälligt omhändertagande av elektronisk kommunikationsutrust- ning vid kollusionsfara) och 27 kap. 19 § (hemlig över- vakning av elektronisk kommunikation) samt 1 § lagen (2012:278) om in- hämtning av uppgifter om elektronisk kommunikation i de brottsbe- kämpande myndigheternas underrättelseverksamhet. Uttrycket elektro- nisk kommunikationsutrustning omfattar således både befintlig och fram- tida teknisk utrustning som kan användas för elektronisk kommunikation (prop. 2019/20:64 s. 210 och 211). Det innebär att även utrustning som inte är ansluten till ett elektroniskt kommunikationsnät omfattas av be- greppet, så länge det finns förutsättningar för att ansluta utrustningen. Ett exempel på detta är att utrustningen kopplas till ett kommunikationsnät genom att lägga till en komponent, såsom en sladd eller ett USB- nätverkskort eller med hjälp av någon annan teknik. Elektronisk kommu- nikation innefattar även sådan kommunikation som sker mellan de olika komponenterna i en dator samt mellan en dator och dess tillbehör, till exempel kommunikationen mellan en dator och en extern hårddisk som är ansluten till datorn med eller utan tråd. Kommunikationen mellan de olika komponenterna i en dator samt mellan datorn och dess tillbehör i sig utgör då en elektronisk kommunikation i den mening som avses i bestämmelsen. Liksom Lagrådet anför bör detta innebära att all elektronisk utrustning som kan anslutas till ett elektroniskt kommunikationsnät för kommuni- kation omfattas, även en fristående hårddisk eller en annan utrustning med bara inspelnings- eller lagringsfunktion. Om utrustningen emellertid är så- dan att den visserligen har en inspelnings- eller lagringsfunktion men inte alls kan anslutas till ett elektroniskt kommunikationsnät eller användas för elektronisk kommunikation faller den dock utanför regleringen (se propo- 2021/22:119 sitionen Förstärkt rättssäkerhet och effektivitet i förundersöknings- förfarandet, prop. 2015/16:68 s. 74). Elektronisk kommunikationsutrustning kan ofta innehålla personlig eller känslig information. Detta beaktas inom ramen för den proportionali- tetsbedömning som alltid ska göras vid användning av ett tvångsmedel, såsom beslag eller husrannsakan. Förutom att vara proportionerlig får åt- gärden vidtas endast om det finns ett påtagligt behov av den och en mindre ingripande åtgärd inte är tillräcklig. Ett tvångsmedel ska inte pågå än vad som är nödvändigt och om det inte längre finns skäl för exempelvis ett beslag ska beslaget hävas. Vidare innebär den så kallade ändamålsprincipen att en myndighets befogenhet ska vara bunden till det ändamål som tvångsmedlet har beslutats för. Det innebär att det ska finnas anledning att anta att genomsökningen kan ge tillgång till en handling som har sådan betydelse som motiverar åtgärden (jfr NJA 2015 s. 631 p. Mot denna bakgrund instämmer regeringen i utredningens bedömning att det inte bör införas några särskilda regler gällande möjligheterna att söka igenom lokalt lagrade uppgifter i en elektronisk kommunikationsutrust- ning som omfattas av ett beslag eller som påträffas vid en husrannsakan. Tvärtom får dagens regler anses medge att det vid genomsökning av elek- tronisk kommunikationsutrustning som tagits i beslag eller påträffats vid husrannsakan är tillåtet att söka igenom lokalt lagrade uppgifter i utrust- ningen. Liksom utredningen anser därför regeringen att det inte finns be- hov av några särskilda regler för hur genomsökningen får bedrivas och inte heller i övrigt att det finns behov av några särskilda regler om beslag eller husrannsakan i it-miljö. Som framgår av avsnitt 6.2 finns det dock skäl att införa vissa regler som gäller den enskildes rätt till insyn i processen. Det bör inte införas något förbud mot att söka efter eller ta del av skyddade uppgifter Utredningen föreslår att det ska införas ett förbud mot att ta del av en fil, inspelning eller annan liknande informationsenhet som kan antas innehålla skyddade uppgifter om en informationsbärare tas i beslag eller kopieras hos någon av de personer som avses i 27 kap. 2 § . Utred- ningen föreslår dock inte att det införs ett uttryckligt förbud mot att söka efter sådana uppgifter. och ifrågasätter utred- ningens förslag och anser att det måste finnas utrymme för att utreda om det är fråga om skyddade uppgifter eller inte och att förbudet skulle stå i vägen för en berättigad granskning. De föreslår, som ett alternativ, att det bör införas ett förbud mot att använda skyddade uppgifter. Regeringen konstaterar att uppgifterna i en elektronisk kommunika- tionsutrustning kan vara svåra att överblicka jämfört med uppgifterna i fysiska dokument. En mobiltelefon, dator eller en surfplatta kan innehålla mycket information av vitt skilda slag som finns lagrad i olika slags mappar, applikationer, program eller samlade på annat sätt. Vissa upp- gifter blir synliga först när användaren har öppnat en fil eller applikation vilket gör att det inte går att på förhand, innan utrustningen har genom- sökts, överblicka vilken slags information som kan finnas där. Nuvarande regelverk innehåller inte något uttryckligt förbud mot att söka efter eller ta del av skyddade uppgifter. Däremot följer det av beslags- förbudet att uppgifterna inte alls ska komma till myndigheternas känne- Prop. 2021/22:119 dom (se NJA 2015 s. 631 p. Regeringen anser därför att det skulle avvika från dagens reglering att införa ett förbud i de specifika situationer som avser genomsökning av elektronisk kommunikationsutrustning, när förbudet inte finns för andra slags handlingar. Dessutom kommer det före- slagna förbudet att ta del av skyddade uppgifter vid kopiering innebära att det inte heller kommer att vara möjligt att kringgå beslagsförbudet om handlingar kopieras i samband med genomsökningen. Regeringen instäm- mer således i och bedöm- ning att det inte bör införas ett sådant förbud som utredningen föreslår. Utredningens förslag i denna del bör därför inte genomföras. Enligt regeringen finns det inte heller skäl att införa ett uttryckligt förbud mot att använda skyddade uppgifter, som och Eko- brottsmyndigheten, föreslår som ett alternativ. Att reglera att vissa upp- gifter inte får användas skulle avvika från principen om fri bevisprövning och stå i strid med vad som normalt gäller i fråga om bevis i brottmål, vilket inte är önskvärt (jfr propositionen Hemliga tvångsmedel mot all- varliga brott, prop. 2013/14:237 s. 143–144). Regeringen anser i stället att det befintliga beslagsförbudet, som uttryckligen ska gälla även vid genom- sökning på distans och kopiering (se avsnitt 6.4 och 7.4), utgör ett ändamålsenligt skydd mot att sådana uppgifter används. 6.2En enskilds rätt att närvara vid genomsökningen Regeringens förslag: Vid genomsökning av handlingar en beslagtagen elektronisk kommunikationsutrustning eller av en kopia av sådana handlingar ska den som drabbats av åtgärden få närvara, om det kan antas att det vid genomsökningen påträffas handlingar som omfattas av beslagsförbud och det inte finns särskilda skäl mot närvaro. Om det kan ske utan men för utredningen ska den som får närvara ha rätt till ett biträde vid genomsökningen. Biträdet ska uppfylla de krav som ställs på en försvarare. Om den som får närvara är bör den som har vårdna- den om honom eller henne få närvara, om det kan ske utan men för utredningen. Undersökningsledaren ska få besluta att den som har varit närvarande vid genomsökningen inte får uppenbara det som förekommit vid ge- nomsökningen (yppandeförbud). Meddelarfriheten ska inte gälla i fråga om uppgifter som omfattas av förbudet. Utredningens förslag stämmer i huvudsak överens med regeringens. Utredningen föreslår att den som åtgärden gjorts hos ska ha rätt att närvara vid genomsökningen men inte den som beslutet gäller. Utredningen före- slår inte att rätten att ha ett biträde närvarande ska villkoras av att det kan ske utan men för utredningen. 2021/22:119 Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna yttrar sig inte särskilt i denna del. Justitiekanslern och är positiva till utred- ningens förslag om närvarorätt. påpekar att utredningens för- slag oavsiktligt innebär att även den som är misstänkt för brottet får när- vara. Nämnden ifrågasätter om närvaro vid en genomsökning ska betraktas som ett förhör och därmed även att biträdet ska behöva uppfylla de krav som ställs på en försvarare, vilket innebär en kraftig inskränkning i förhål- lande till vad som gäller vid förhör. anser att det bör förtydligas att förundersökningsledare får besluta om yppandeförbud. Skälen för regeringens förslag Det bör i vissa fall finnas en rätt att närvara när en elektronisk kommunikationsutrustning eller kopia söks igenom Det är ägnat att öka förtroendet för myndigheternas hantering av integri- tetskänsliga uppgifter om den som drabbas av ett beslag får närvara när kommunikationsutrustningen eller en kopia av dess innehåll söks igenom. Regeringen instämmer i utredningens bedömning att det därför bör införas en uttrycklig rätt till närvaro i sådana fall. Utredningen föreslår att den som åtgärden gjorts hos ska ges rätt att närvara vid genomsökningen, på samma sätt som vid husrannsakan om den enskilde är närvarande (se 28 kap. 1 § ).