prop · H903215 · 2022-04-05 00:00:00 — Direktivets regler påverkar inte nationella regler för andra näringsförbud än sådana som meddelats enbart på grund av att entreprenören är insolvent (artikel 23.6). Av skälen framgår vidare att om en entreprenörs tillstånd eller licens att fortsätta ett visst hantverk, en viss affärsverksamhet eller näringsverksamhet eller ett visst yrke har nekats eller återkallats till följd av ett näringsförbud så hindrar inte direktivet medlemsstaterna från att kräva att entreprenören lämnar in en ansökan om ett nytt sådant tillstånd eller en ny sådan licens efter det att näringsförbudet har upphört att gälla (skäl 83). Under vissa omständigheter får medlemsstaterna införa bestämmelser som föreskriver längre näringsförbud än vad som följer av skuldavskriv- ningsperioden (artikel 23.1 och 23.2). Förutsättningarna för detta motsva- rar vad som gäller för medlemsstaternas möjligheter att behålla eller införa regler som hindrar eller begränsar tillgången till skuldavskrivning (se avsnitt 13.1 och 13.2). Medlemsstaterna får vidare föreskriva längre eller obestämda näringsförbudsperioder om den insolventa entreprenören ut- övar ett visst yrke som (a) omfattas av särskilda etiska regler eller särskilda regler om anseende eller sakkunskap om entreprenören har brutit mot dessa regler eller som (b) rör förvaltning av andras egendom (artikel 23.5). Enbart insolvens utgör inte grund för näringsförbud i Bestämmelser om näringsförbud finns t.ex. i lagen (2014:836) om närings- förbud och förordningen (2014:936) om näringsförbud. Vidare finns en bestämmelse i konkurslagen om att en fysisk person under en pågående konkurs inte får bedriva viss bokföringspliktig verksamhet (6 kap. 1 §). Genom ett beslut om näringsförbud enligt lagen om näringsförbud kan en näringsidkare meddelas begränsningar i rätten att bedriva eller ta del i näringsverksamhet. Näringsförbud kan meddelas på grund av brott (4 §), i samband med konkurs (5 §), på grund av underlåtenhet att betala skatt (6 §) och på grund av överträdelser av konkurrensbestämmel- ser (7 §). En förutsättning i samtliga fall är att näringsförbud är påkallat från allmän synpunkt. Ett meddelat näringsförbud gäller , lägst tre och högst (10 §). Tiden räknas från det att beslutet om närings- förbud fått laga kraft. Döms en person för överträdelse av ett näringsförbud kan näringsförbudet förlängas (48 §). Enbart det förhållandet att en näringsidkare är insolvent utgör inte grund för näringsförbud enligt lagen om näringsförbud. 2021/22:215 saneringsförfarande inte torde kunna pågå som en konkurs gör regeringen bedömningen att direktivet inte utgör hinder mot konkurs- lagens förbud för fysiska personer att under själva konkursen bedriva näringsverksamhet. Näringsförbud enligt lagen om näringsförbud kan visserligen meddelas i samband med konkurs om det är påkallat från allmän synpunkt. Det krävs dock att personen i fråga har agerat grovt otill- börligt mot borgenärer eller på annat sätt har grovt åsidosatt sina skyl- digheter i samband med att en näringsverksamhet har försatts i konkurs. Det är således inte insolvensen i sig som motiverar näringsförbudet utan att näringsidkaren agerat klandervärt på olika sätt. Som framgår ovan tar direktivets regler om näringsförbud sikte på sådana förbud som meddelats enbart på grund av att entreprenören är insolvent (artikel 22.1). Direktivet påverkar inte nationella regler om andra typer av näringsförbud (artikel 23.6). Detta ligger i linje med att direktivet enbart syftar till att underlätta för hederliga entreprenörer (skäl 1). Eftersom det inte finns några regler i svensk rätt om näringsförbud enbart på grund av insolvens behöver det inte införas några nya bestäm- melser med anledning av direktivets regler. Regeringens bedömning: Skuldsaneringslagen lever till största delen redan upp till insolvensdirektivets krav. inte skuldsanering för evighetsgäldenärer, och det finns inte tillräckliga skäl för att tillämpa direktivets regler om betalningsplanens längd även för dem. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Så gott som samtliga remissinstanser instämmer i bedömningen eller har inga invändningar mot den. samfund ifrågasätter dock varför betalningsplanens längd ska skilja sig åt mellan F-skuldsanering och vanlig skuldsanering. Skälen för regeringens bedömning: Insolvensdirektivet ställer krav på medlemsstaterna att ha regler om skuldavskrivning för insolventa entre- prenörer (artikel 1). Medlemsstaterna får vidare utsträcka tillämpnings- området för direktivet till att omfatta även andra personer (artikel 1.4). skälen anges att det skulle vara lämpligt att medlemsstaterna så snart som möjligt börjar tillämpa bestämmelserna om skuldavskrivning även på konsumenter (skäl 21). Som framgår av avsnitt 13.2 går redan i vissa avseenden längre än vad som krävs av direktivet genom att närstående till företagare kan beviljas F-skuldsanering. om i något ytterligare avseende bör tillämpa direktivets regler för andra än företagare. Regler för skuldavskrivning för konsumenter, ibland även benämnda som evighetsgäldenärer, finns i skuldsaneringslagen (2016:675). lagen är i många delar likalydande med lagen (2016:676) om skuldsane- ring för företagare. Skuldsaneringslagen bedöms därför i huvudsak redan leva upp till direktivets regler. Detta gäller t.ex. de övergripande villkoren för att beviljas skuldsanering, reglerna om vilka skulder som ingår och rättsverkningarna av att ha genomgått skuldsanering. främst skulle vara aktuell är att korta betalningsplanens längd, vilket krävs för att även skuldsaneringslagen ska leva upp till direktivets bestämmelse om att en betalningsplan som huvudregel inte får vara längre än (artikel 21). För evighetsgäldenärerna har det ända sedan införandet av skuld- saneringsinstitutet gällt att betalningsplanen som utgångspunkt ska bestämmas till (jfr prop. 1993/94:123). Denna ordning får alltså sägas vara väl etablerad vid det här laget. En förkortning av betalnings- planens längd övervägdes senast i samband med införandet av den nya skuldsaneringslagen. I förarbetena framhölls riskerna med en generell förkortning av betalningsplanen, bl.a. att fler gäldenärer skulle få avslag på sina ansökningar eftersom en skuldsanering skulle framstå som oskälig (prop. 2015/16:125 s. 86 f.). Det ansågs heller inte uteslutet att en kortare betalningsplan skulle kunna få negativa konse- kvenser för kredit- och konsumtionsmönstren och den allmänna betal- ningsmoralen. Även majoriteten av remissinstanserna instämde i detta. I stället för en generell förkortning av betalningsplanen infördes en ordning där en kortare plan kan beslutas om det finns beaktansvärda skäl för det. I förarbetena betonades behovet av flexibilitet och fördelarna med en betalningsplan som kan anpassas efter förhållandena i det enskilda fallet. Tanken var att en kortare betalningsplan än skulle kunna beslutas i fler fall . infördes att gäldenären skulle ha två betalningsfria månader (38 §). Sammanlagt kan alltså en gälde- när i ett enskilt fall få upp till tio betalningsfria månader under en skuld- sanering vilket i praktiken utgör en form av förkortning av betalnings- planen. Skuldsaneringslagen tillkom 2016 och hade som syfte bl.a. att fler evighetsgäldenärer skulle erbjudas att starta om på nytt utan en betungande skuldbörda. Statistik från visar att lagen till stor del har uppnått sitt syfte genom att både antalet ansökningar om skuld- sanering och beviljandegraden har ökat kraftigt . Det är fortfarande vanligast med en femårig betalningsplan men det finns betal- ningsplaner som är betydligt kortare än så. I vissa fall förekommer till och med betalningsplaner som understiger . Av detta går det att dra slutsatsen att den tanke om flexibilitet och individuell bedömning som ligger bakom det nuvarande regelverket har fått genomslag i praktiken och att beslutar om en kortare betalningsplan i de fall där det är befogat. Skuldsaneringslagen har endast varit i kraft ett fåtal år och fungerar till synes bra. Enligt regeringen framstår det som för tidigt att redan nu göra någon mer heltäckande utvärdering av skuldsaneringslagen eller att på nytt överväga att förkorta längden på betalningsplanen. En generell förkortning av betalningsplanens längd även för vanlig skuldsanering skulle dessutom sudda ut en av de mer betydande skillnaderna gentemot F-skuldsanering. Detta väcker i sin tur frågan om gäldenärens betalningsfria månader måste tas bort och därmed i förlängningen behovet av två sepa- rata lagar. Sammantaget gör regeringen därför, till skillnad från , bedömningen att det inte nu finns tillräckliga skäl för att göra några andra ändringar i skuldsaneringslagen än den följdändring som beskrivs i avsnitt 13.2. Säkerställande av att utbetalningar kan Regeringens förslag: Det ska införas en bestämmelse i skuldsanerings- lagen och lagen om skuldsanering för företagare om att en borgenär ska lämna uppgift om sitt namn och person- eller organisationsnummer eller motsvarande identifieringsnummer i samband med att borgenären anmäler sin fordran i en skuldsanering. Det ska också förtydligas i dessa lagar att utbetalning till en borgenär i ett skuldsaneringsförfarande som huvudregel ska göras till det konto som angetts av borgenären. Om det finns särskilda skäl, ska Krono- fogdemyndigheten kunna göra utbetalningen på annat sätt. utbetalning till en borgenär inte genomförs, ska borgenären underrättas Promemorians förslag överensstämmer i sak med regeringens. promemorian föreslås inte att det av lagarna ska framgå att kravet på att ange person- eller organisationsnummer gäller även för motsvarande Remissinstanserna: De flesta av remissinstanserna tillstyrker förslaget eller invänder inte mot det. anser dock att kravet på att borgenären ska ange person- eller organisationsnummer riskerar att få effekten att borgenärer utan sådant svenskt nummer felaktigt får uppfattningen att de inte skulle vara behöriga att anmäla fordringar. De påtalar också att det finns juridiska personer som anser att det bör förtydligas att borgenärer, som alternativ till ett bankkonto, ska kunna ange ett bankgiro- eller plusgironummer. Skälen för regeringens förslag Betalningsförmedlingen har i huvudsak fungerat bra men medfört vissa praktiska problem I samband med skuldsaneringsreform infördes en ordning där är betalningsförmedlare i skuldsaneringsverk- Reformen har i huvudsak fallit väl ut och betalningsförmed- lingen har underlättat inte minst för gäldenären. har det i några fall uppstått praktiska problem vad gäller uppgift att förmedla inbetalda medel till borgenärerna. I vissa fall har inte lyckats att betala ut medel till borgenärerna i ett skuldsaneringsförfarande, vilket resulterat i att medlen i stället blivit innestående hos myndigheten. Det har även uppdagats att det förekommer fordringar i skuldsaneringsprocessen som kan misstänkas vara en del i ett systematiskt brottsligt förfarande och sakna verklig grund. Gemensamt för flera av dessa fall är att det saknats uppgift om konto- nummer till den uppgivna borgenären. En anledning till detta kan vara att aktörerna föredrar att få sina medel utbetalda på annat sätt för att göra det svårare att spåra och identifiera den faktiska mottagaren. Uppgift om namn och person- eller organisationsnummer ska lämnas i samband med fordringsanmälan Det är både ur ett gäldenärs- och borgenärsperspektiv angeläget att säker- ställa att är effektiv och säker. I grunden handlar det om att upprätthålla förtroendet för skuldsane- ringsinstitutet. Möjligheten att genomföra utbetalningar till borgenärerna i ett skuldsaneringsförfarande försvåras dock av att Kronofogdemyndig- heten inte alltid har tillgång till person- eller organisationsnummer för borgenären. Något krav på att ange en sådan uppgift finns inte i skuld- saneringslagen (2016:675), varken för gäldenären vad gäller vad en ansö- kan ska innehålla, eller för borgenären vad gäller vad en anmälan av en fordran ska innehålla. Inte heller lagen (2016:676) om skuldsanering för företagare innehåller något sådant krav för borgenärerna. Däremot gäller enligt den lagen att gäldenärens ansökan om F-skuldsanering ska innehålla uppgift om varje borgenärs person- eller organisationsnummer (13 § första stycket 3). Det förhållandet att inte alltid har tillgång till person- eller organisationsnummer för en borgenär gör att det kan vara svårt för myndigheten att nå borgenären för att fullfölja förmed- lingen av inbetalda medel, t.ex. om uppgift om bankkonto inte har angetts eller om pengar har kommit i retur från ett angivet konto. För att säkerställa att på ett enkelt och effektivt sätt kan förmedla medel till borgenären behöver därför myndigheten få uppgift om borgenärens person- eller organisationsnummer, utöver de uppgifter som borgenären ska uppmanas att lämna till myndigheten enligt 19 § skuldsaneringslagen och 21 § lagen om skuldsanering för företagare. På så vis kan få fram relevant adress vid behov, t.ex. om det av misstag har angetts ett felaktigt kontonummer och pengar kommer i retur av den anledningen. En upplysning om att person- respektive organisationsnummer ska anges kan också motverka att skuld- saneringsprocessen utnyttjas av oseriösa aktörer. Vidare är sådan informa- tion nödvändig för att ska kunna tillhandahålla digitala tjänster. För att sådana tjänster ska vara säkra krävs nämligen inloggning via e-legitimation, som i sin tur är kopplad till personnummer eller motsvarande. Regeringen föreslår mot denna bakgrund att det bör införas en bestäm- melse i skuldsaneringslagen och lagen om skuldsanering för företagare om att en borgenär ska uppmanas att ange sitt person- eller organisations- nummer i samband med fordringsanmälan. Även uppgift om borgenärens namn ska lämnas i anmälan. Behovet av en sådan bestämmelse framstår visserligen som något mindre för F-skuldsanering jämfört med vanlig skuldsanering eftersom gäldenärens ansökan om F-skuldsanering redan ska innehålla uppgift om varje borgenärs person- eller organisations- nummer. kan det tänkas att gäldenären saknar kännedom om dessa uppgifter i ett visst fall. Det kan också inträffa att gäldenären av förbiseende missar att uppge en borgenär som därför anmäler sin fordran först efter att inledandebeslutet har kungjorts. Detta motiverar att bestäm- melsen införs även i lagen om skuldsanering för företagare. Svensk Inkasso och tar i detta sammanhang upp att en upplysning om att person- eller organisationsnummer ska anges isamband med fordringsanmälan riskerar att få effekten att borgenärer 2021/22:215 utan sådant svenskt nummer felaktigt får uppfattningen att de inte skulle vara behöriga att anmäla fordringar i en skuldsanering. De anför även att det finns juridiska personer som saknar organisationsnummer. Regeringen delar remissinstansernas synpunkter och anser att det i lagarna bör förtyd- ligas att kravet på att ange person- eller organisationsnummer även gäller motsvarande identifieringsnummer. Regler för behandling av personuppgifter vid handläggningen av ären- den om skuldsanering och F-skuldsanering finns i lagen (2001:184) om behandling av uppgifter i verksamhet (2 kap. 13–18 §§). Regeringens förslag bedöms inte aktualisera någon ny eller annan personuppgiftsbehandling hos i förhållan- de till vad som gäller och några ändringar av nämnda regler bedöms därför inte nödvändiga. Utbetalning till en borgenär ska som huvudregel göras till det konto som angetts av borgenären Vid införandet av betalningsförmedlingen tillkom en bestämmelse om att varje borgenär som har en fordran på gäldenären ska uppmanas att ange till vilket konto som betalning ska ske (19 § skuldsaneringslagen respektive 21 § lagen om skuldsanering för företagare). I förarbetena anges att borgenären för att få betalt måste ha anmält till vilket konto som utbetalning ska ske och att det inte ankommer på att ta reda på dessa uppgifter (prop. 2015/16:125 s. 227 f.). Skuld- saneringslagen och lagen om skuldsanering för företagare reglerar dock inte vad som händer om en borgenär inte anger kontonummer. Krono- fogdemyndigheten har i avsaknad av en tydlig rättslig reglering valt att i stället försöka betala ut medlen på annat sätt, främst genom avi. Många avier kommer dock i retur utan att myndigheten kan få fram korrekta adressuppgifter till borgenären. Detta har i vissa fall resulterat i att medel som en gäldenär betalat in i ett skuldsaneringsförfarande inte har kunnat betalas ut till borgenärerna. Medlen har i stället blivit innestående hos . Uppgift om borgenärens kontonummer är oftast av avgörande betydelse för att ska kunna förmedla betalningar. Ett krav på angivande av kontonummer för förmedling av betalningar motverkar dessutom att skuldsaneringsprocessen utnyttjas av oseriösa aktörer. Detta talar för att det bör tydliggöras att utbetalning till det konto som angetts av borgenären är det sätt på vilket förmedlar betal- ningar i skuldsaneringsärenden. Detta skulle kunna åstadkommas genom att göra angivande av ett kontonummer till en förutsättning för att en fordran ska komma med i betalningsplanen. Ett alternativ som framstår som mindre ingripande för borgenärerna är att i stället förtydliga att årliga utbetalningar ska göras till det konto som anmälts av en borgenär. En lösning som innebär att uppgift om kontonummer eller andra uppgifter av betydelse för att kunna genomföra betalningen ska vara en förutsättning för att en borgenärs fordran ska tas med i betalningsplanen skulle minimera risken för att medel inte kan betalas ut. En sådan reglering skulle dock få karaktären av en stupstock. Det framstår enligt regeringen som en relativt ingripande åtgärd för borgenären då det innebär att denne i ett initialt skede av processen permanent kan komma att fråntas möjligheten att få betalt för sin fordran, trots att den omfattas av skuld- saneringen. Å andra sidan kommer ställningstagandet att inte ta med fordran i betalningsplanen att bli en del av beslutet om skuldsanering och det kan då överklagas, varvid ett kontonummer kan anges. Det finns dock en risk för onödiga processer i tingsrätt, vilket talar mot denna lösning. Vidare framgår det av insolvensförordning att bankuppgifter inte utgör obligatoriska uppgifter enligt det standardformulär som en utländsk borgenär har rätt att använda vid fordringsanmälan i ett skuldsanerings- förfarande (artikel 55.3). Det framstår som tveksamt om det är förenligt med insolvensförordningen att stänga ute en utländsk borgenär från ett skuldsaneringsförfarande enbart på grund av att borgenären inte inkommit med kontouppgifter. En mer ändamålsenlig lösning är enligt regeringen i stället att förtydliga att vid den årliga utbetal- ningen till borgenärerna ska betala ut medel till det konto som angetts av borgenären. Detta skulle medföra att borgenärerna får incitament att anmäla ett konto till eftersom de annars riskerar att gå miste om utbetalningen. En sådan ordning får också anses ligga i linje med intentionerna bakom betalningsförmedlingen, dvs. att Krono- fogdemyndigheten inte ska behöva efterforska uppgifter för att kunna förmedla betalningar. Förslaget skulle inte heller få lika stora konse- kvenser för borgenären eftersom bristen på uppgift om kontonummer kan läkas som skuldsaneringen pågår. kan det antas att ett förtydligande om att utbetalning ska göras till ett konto som angetts av borgenären, vilket ökar spårbarheten i betalningsförmedlingen, kommer att ha en viss avskräckande effekt på oseriösa aktörer som satt i system att anmäla grundlösa krav i skuldsaneringsförfaranden. När en skuldsanering väl beviljats och det fastställts vilka skulder som ingår i betalningsplanen (inklusive eventuella fordringar från utländska borgenärer) kan insolvens- förordningen heller inte rimligen tolkas som att den utgör hinder för att kräva att en utländsk borgenär måste inkomma med sådana kontouppgifter att utbetalning kan genomföras till borgenären. Regeringen föreslår mot denna bakgrund att det bör införas en bestäm- melse i skuldsaneringslagen och lagen om skuldsanering för företagare om att utbetalning till en borgenär ska ske till det konto som angetts av borge- nären. Det betyder att angivande av ett kontonummer blir en förutsättning för att en borgenär ska få betalt i samband med den årliga utbetalningen i ett skuldsaneringsärende. Att i lagen ange att utbetalning ska göras till det konto som angetts av borgenären får anses omfatta även den situationen att utbetalning ska göras till bankgiro- eller plusgironummer, en fråga som tas upp av . Regeringen utvecklar frågan om uttryckets närmare innebörd i författningskommentaren. Vidare föreslår regeringen att det bör införas en ventil i form av en möjlighet för att betala ut medel till en borgenär som inte angett något kontonummer om det finns särskilda skäl. Det kan till exempel finnas personer som av olika anledningar nekas ett konto och där betalning då måste ske på annat sätt. bör alltså ha möjlighet att betala ut medel till borgenären i dessa situationer trots att det inte har anmälts något kontonummer till myndigheten. Rege- ringen föreslår vidare att om utbetalning inte genomförs till en borgenär, ska borgenären underrättas om det. Borgenären får på så sätt möjlighet att 2021/22:215 läka bristen och inkomma med kontonummer så att en utbetalning kan ske alternativt anföra skäl för varför utbetalning ska ske på annat sätt. 13.6.2Hantering av medel som inte kan betalas ut Regeringens förslag: Det ska införas en bestämmelse i skuldsanerings- lagen och lagen om skuldsanering för företagare om att en borgenär förlorar sin rätt till inbetalda medel om borgenären inte för den sista utbetalningen lämnar sådana uppgifter till att medlen kan betalas ut till borgenären. Det ska i dessa lagar också införas en bestämmelse som ger Krono- fogdemyndigheten möjlighet att hantera de medel som kvarstår efter en avslutad skuldsanering. I första hand ska medel som inte har kunnat förmedlas tillkomma övriga borgenärer. Om en sådan omfördelning inte är möjlig, ska ett överskott betalas tillbaka till gäldenären. Om det varken är möjligt att omfördela medlen till borgenärerna eller betala tillbaka dem till gäldenären ska medlen tillfalla staten. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: De flesta av remissinstanserna tillstyrker förslaget eller invänder inte mot det. Attunda tingsrätt och Svensk Inkasso anför att det bör framgå av lag att medel som en borgenär förlorat sin rätt till ska fördelas proportionerligt mellan övriga borgenärer utifrån storleken på borgenärernas fordringar. Svensk Inkasso och anser vidare att problemet med innestående medel hos Kronofogde- myndigheten inte framstår som särskilt stort och att det vore en bättre lösning att medlen kvarstår hos myndigheten till dess att preskriptionstiden löpt ut och att en omfördelning därefter görs. De påpekar också att en förklaring av att en borgenär förlorar sin rätt till vissa inbetalda medel inte rimligtvis bör påverka den rätt som tillkommer borgenären enligt en lagakraftvunnen exekutionstitel. Enligt Svensk Inkasso riskerar förslaget därför att leda till att en borgenär begär verk- ställighet mot gäldenären för att utfå samma belopp som borgenären har förlorat sin rätt till. anser att föreslaget om att en borgenär ska ha på sig från avslutad skuldsanering att anmäla betalningsuppgifter till myndigheten framstår som väl avvägt och fram- håller vikten av att tiden inte sätts alltför efter sista utbetalnings- dag. anser att det bör införas en bestämmelse om att vissa mindre belopp inte behöver betalas ut av Kronofogdemyndig- heten eftersom det kan medföra kostnader för borgenärerna att ta emot ytterligare utbetalningar. Skälen för regeringens förslag En borgenär som inte inkommer med sådana uppgifter att utbetalning kan genomföras ska förlora rätten till inbetalda medel