prop · H903131 · 2022-03-01 00:00:00 — av Schengens informationssystem [SIS II]). Eftersom den nya lagen reglerar frågor som får anses falla utanför EU:s behörighet (se avsnitt 5.2), kan den utformas utan kravet på anpassning till EU-rättsliga bestämmelser. Det finns likväl skäl för att ett beslut om utvisning och återreseförbud enligt den nya lagen ska föras in i SIS. Ett beslut om utvisning och återreseförbud enligt den nya lagen bör därför också registreras i SIS. ett sådant beslut ska föras in i en registrering om återvändande i SIS utan dröjsmål efter att beslutet har meddelats framgår direkt av återvändande- förordningen (Anpassningar av svensk lag till EU:s förordningar om Schengens informationssystem, prop. 2021/22:222, s. 44 f.). behov att reglera detta i den nya lagen. I lagrådsremissen Utvisning på grund av brott – ett skärpt regelverk föreslås bland annat att ett återreseförbud vid utvisning på grund av brott ska börja löpa först vid dagen för utresa, vilket innebär att sådana beslut om utvisning aldrig kommer att preskriberas innan de har verkställts. Enligt förslaget ska förbudet börja löpa den dag utlänningen lämnar medlemsstaternas territorium (med medlemsstaterna avses de stater som återvändandedirektivet är tillämpligt i) eller, om utvisningen ska verkställas till ett land inom detta område, från den dag han eller hon Förslaget lämnas bland annat mot bakgrund av EU- domstolens praxis (dom Ouhrami C-225/16 ECLI:EU:C:2017:590) där det fastslås att varaktigheten av ett återreseförbud ska beräknas från och med tidpunkten då den berörda personen faktiskt lämnade medlemsstaternas Till följd av detta föreslås också att den nuvarande skyldig- heten att i beslutet ange vilken dag ett tidsbegränsat förbud upphör att gälla Med hänsyn härtill bör det, till skillnad från vad som föreslås i utredningen, i den nya lagen anges att vid ett tidsbegränsat återreseförbud bör utlänningen upplysas om att det börjar gälla när han eller hon lämnar I avsnitt 8.10 och 9.9 föreslås att ett beslut om förvar och uppsikt ska upphöra att gälla när utlänningen lämnar landet. Dagen för utresa bör därför också vara avgörande för när ett tidsbegränsat återreseförbud ska Det blir då tydligt att det är först när utlänningen har lämnat han eller hon inte har rätt att komma landet på egen hand vet han eller hon om när det var. anför att det bör införas en möjlighet för en utlänning att Prop. 2021/22:131 lämna information när utresa sker eftersom det måste vara tydligt när återreseförbudet börjar gälla. uppfattning att det är viktigt att det är tydligt när återreseförbudet börjar gälla, men anser inte att det måste finnas en författningsreglad möjlighet för utlänningen att lämna en sådan information. En utlänning bör alltid anses ha en sådan möjlighet. 7.4Återkallelse av statusförklaring och ställning som varaktigt bosatt Regeringens förslag: När en utlänning utvisas ska den beslutande myndigheten få besluta om att återkalla en statusförklaring. Det som i vissa avseenden sägs om sådan återkallelse i utlänningslagen ska också tillämpas vid beslutet. När en utlänning utvisas ska den beslutande myndigheten även återkalla ställning som varaktigt bosatt i . Det ska också införas en skyldighet att avslå en ansökan om ställning som varaktigt bosatt i om utlänningen utvisas eller har utvisats enligt den nya lagen. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningen föreslår att möjligheten att avslå en ansökan om ställning som varaktigt bosatt i ska framgå av utlänningslagen. Remissinstanserna: vill ha ett förtydligande om pro- cedurreglerna i och rådets direktiv /32/EU av om gemensamma förfaranden för att bevilja och återkalla internationellt skydd (asylprocedurdirektivet) ska iakttas vid återkallelse av skyddsstatusförklaring. Övriga remissinstanser har inga synpunkter på förslaget. Skälen för regeringens förslag: Enligt 4 kap. 5 b § utlänningslagen ska en flyktingstatusförklaring återkallas om det framkommer att utlänningen inte kan anses vara flykting. Om det föreligger sådana omständigheter som anges i 4 kap. 3 § andra stycket utlänningslagen får också en flykting- statusförklaring återkallas. En av de omständigheter som anges är att utlänningen genom ett synnerligen grovt brott har visat att det skulle vara förenat med allvarlig fara för allmän ordning och säkerhet att låta honom eller henne stanna i . Den andra omständigheten som kan leda till återkallelse är att utlänningen har bedrivit verksamhet som inneburit fara för rikets säkerhet och det finns anledning att anta att han eller hon skulle fortsätta verksamheten i . En alternativ skyddsstatusförklaring ska vidare, enligt 4 kap. 5 c § utlänningslagen, återkallas om det framkommer att utlänningen inte kan anses vara alternativt skyddsbehövande (i fråga om övrig skyddsbehövande, se avsnitt 5.3.1). Enligt 5 a kap. 5 § första stycket 2 utlänningslagen ska ställning som varaktigt bosatt i också återkallas om den som beviljats sådan ställning utvisas. I lagen om särskild utlänningskontroll saknas det hänvisning till utlän- ningslagens bestämmelser om återkallelse av statusförklaring eller ställ- ning som varaktigt bosatt i . Det gör att frågan om återkallelse inte 2021/22:131 kan hanteras tillsammans med en ansökan om utvisning som handläggs enligt den lagen. Som har framhållits i bland annat avsnitt 6.3 bör frågor som rör en utlännings rätt att vistas i i sin helhet handläggas enligt den nya lagen, om den är tillämplig på utlänningen. Det är därför rimligt att frågan om återkallelse av statusförklaring handläggs tillsammans med frågan om utvisning. Som har konstaterats i avsnitt 5.2 behöver krav som ställs i sekundärrätten, såsom de procedurregler som pekar på, inte beaktas vid tillämpningen av den nya lagen eftersom den syftar till att skydda inre och yttre säkerhet. I stället bör de hand- läggningsregler som följer av den nya lagen tillämpas. Eftersom frågor som rör en utlännings rätt att vistas i i sin helhet bör handläggas enligt den nya lagen, bör också i samma förfarande kunna återkalla en utlännings ställning som varaktigt bosatt i . Om frågan om återkallelse av statusförklaring eller ställning som varaktigt bosatt i uppkommer först när regeringen handlägger en överklagad fråga om utvisning, bör regeringen ha samma möjlighet att besluta om återkallelse när den beslutar i utvisningsfrågan. Det bör alltså framgå av den nya lagen att när en utlänning utvisas får den beslutande myndigheten även besluta om återkallelse av statusförklaring. Det som sägs om återkallelse i 4 kap. 5 b och c §§ utlänningslagen ska också tillämpas vid beslutet om återkallelse av statusförklaring enligt den nya lagen (jfr avsnitt 5.3.2). Eftersom det inte bör bli aktuellt att bevilja en utlänning som utvisas med stöd av den nya lagen ställning som varaktig bosatt i , utan endast att avslå en sådan ansökan i samband med att utvisningsfrågan avgörs, finns det inget behov av att i den nya lagen hänvisa till bestämmel- serna i utlänningslagen om detta. Däremot bör det införas en uttrycklig regel i den nya lagen om att en ansökan om ställning som varaktigt bosatt i ska avslås om utlänningen utvisas eller har utvisats enligt den nya lagen eller motsvarande äldre bestämmelser (se avsnitt 15.2). I linje med Lagrådets synpunkt finns det skäl att framhålla att en förutsättning för att en sådan ansökan ska avslås är att det finns ett utvisningsbeslut som gäller när utlänningens ansökan om ställning som varaktigt bosatt i prövas. I utlänningslagen finns förvisso en bestämmelse om att en person som utgör ett hot mot allmän ordning och säkerhet inte får beviljas ställning som varaktigt bosatt (5 a kap. 3 §). Den regleringen täcker dock inte alla situationer som kan leda till en utvisning enligt den nya lagen. Det är till exempel inte givet att en person som utvisas på den grunden att han eller hon utgör ett allvarligt hot mot säkerhet också utgör ett hot mot allmän ordning och säkerhet. I enlighet med den generella utgångspunkten att hänvisningar till utlänningslagen så långt som möjligt bör undvikas (se avsnitt 5.1) bör bestämmelsen om att en sådan ansökan ska avslås tas in i den nya lagen. Det kan noteras att detsamma gäller om en utlänning utvisas enligt utlänningslagen (5 a kap. 5 § första stycket 2). Regeringens förslag: ska som huvudregel avgöra ett ärende om utvisning efter muntlig handläggning. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Svenska Röda Korset, , Civil och välkomnar att muntlig handlägg- ning i nu aktuella ärenden ska gälla generellt och inte bara i ärenden om asyl. Kammarrätten i och Förvaltningsrätten i tycker att bestämmelserna om muntlighet behöver analyseras ytterligare. anser att muntlighet också bör gälla när regeringen är hand- läggande myndighet. Övriga remissinstanser har inga synpunkter på för- slaget. Skälen för regeringens förslag: Genom en hänvisning gäller bestäm- melserna i 13 kap. 1 § utlänningslagen om muntlig handläggning hos en förvaltningsmyndighet även vid handläggning av ärenden om utvisning enligt lagen om särskild utlänningskontroll. Av 13 kap. 1 § framgår när får avgöra ett ärende utan muntlig handläggning om utlänningen har ansökt om asyl. Denna reglering anger minimikrav för när handläggningen måste ha ett muntligt inslag. Det finns inget som hindrar att handläggningen är muntlig även i andra fall. har omfattande inslag av muntlighet vid sin handläggning av ärenden enligt lagen om särskild utlänningskontroll. har också ett långt- gående utredningsansvar. Enligt 23 § första stycket förvaltningslagen ska en förvaltningsmyndighet se till att ett ärende blir utrett i den omfattning som dess beskaffenhet kräver. Det innebär att myndigheten har det yttersta ansvaret för att underlaget i ett ärende är sådant att det leder till ett materiellt riktigt beslut. Ett utvidgat utredningsansvar anses dessutom föreligga för förvaltningsmyndigheterna i ärenden där det finns ett starkt skyddsintresse. Det gör att normalt inte avgör utvis- ningsfrågan utan att det har funnits omfattande muntliga inslag i handlägg- ningen. Det finns även i fortsättningen behov av regler om muntlig handläggning i dessa utvisningsärenden. I enlighet med den generella utgångspunkten att hänvisningar till utlänningslagen så långt som möjligt bör undvikas (se avsnitt 5.1) bör en materiell bestämmelse som motsvarar 13 kap. 1 § utlänningslagen tas in i den nya lagen. Den behöver dock anpassas efter de särskilda förhållanden som råder i dessa ärenden. Hänvisningen till utlänningslagen innebär att handläggningen hos i regel ska vara muntlig om utlänningen har ansökt om asyl i . Med hänsyn till det omfattande behovet av muntlighet i ärenden som kommer att handläggas enligt den nya lagen bör Migrations- verket som huvudregel avgöra ett ärende om utvisning efter en muntlig handläggning. Kravet på muntlighet bör alltså inte som i utlänningslagen knytas till att utlänningen har ansökt om asyl, utan gälla generellt i alla utvisningsärenden enligt den nya lagen. I vissa fall kan det dock vara uppenbart att det inte behövs någon muntlig handläggning, till exempel om ärendet inte ska avgöras i sak. Då bör inte vara skyl- dig att genomföra en muntlig handläggning. Den muntliga handläggningen ska kunna ske genom en muntlig förhand- ling eller i någon annan form (se avsnitt 12.1). Det viktiga är att utlän- ningen får komma till tals innan beslut fattas. Det finns dock inte skäl att, så som efterfrågar, utsträcka denna skyldighet till att omfatta även regeringen, utan i stället föreslås i avsnitt 12.2 att Migra- tionsöverdomstolen fortsatt ska hålla en muntlig förhandling innan dom- 2021/22:131 stolen yttrar sig till regeringen samt även inför statsrådets prövning av förvar och uppsikt. Därigenom tillgodoses kravet på muntlighet och utlän- ningens rätt att komma till tals. Regeringens förslag: Säkerhetspolisen ska verkställa ett beslut om utvisning enligt den nya lagen. Säkerhetspolisen ska få uppdra åt att genomföra Det ska dock inte innebära att Säkerhetspolisens ansvar som verkställande myndighet övergår till . Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredaren föreslår att det uttryckligen ska framgå av den nya lagen att inte får överlämna verkställigheten till någon annan Utredningen föreslår inte att det uttryckligen ska framgå att Säkerhetspolisens ansvar som verkställande myndighet inte övergår till Remissinstanserna: Kriminalvården anför att det kan ifrågasättas om det är effektivt och samhällsekonomiskt försvarbart att framöver enbart låta Säkerhetspolisen och ha möjlighet att hantera verk- ställigheten av dessa beslut. Förvaltningsrätten i tycker att det uttryckligen bör framgå av lagtexten att inte blir ansva- rig myndighet vid uppdrag. Övriga remissinstanser har inga synpunkter på Skälen för regeringens förslag: Av lagen om särskild utlännings- kontroll framgår att Säkerhetspolisen ansvarar för verkställigheten av beslut om utvisning enligt lagen. Den beslutande myndigheten får dock bestämma att en annan myndighet ska ombesörja, och därmed ansvara för, Genom att Säkerhetspolisen både ansöker om utvisning enligt lagen och följer hela handläggningen är myndigheten den som har bäst kännedom om utlänningen och om de problem som kan komma att uppstå i samband Säkerhetspolisen bör därför enligt den nya lagen pekas ut som ensam ansvarig myndighet för att verkställa besluten om Det kan då inte råda någon tvekan om vilken myndighet som är ansvarig för verkställigheten. Det kan emellertid uppstå situationer där Säkerhetspolisen behöver hjälp av en annan myndighet med att genomföra en del av den faktiska verkstäl- Den myndighet som då bör bli aktuell är eftersom den har ett inarbetat och väl fungerande arbetssätt för att genomföra verkställighet av säkerhetsärenden. beredskap för och möjlighet att eftersöka personer som ska utvisas och att tillgripa tvång för att verkställa utvisningsbeslut, gör också att den myndigheten är väl lämpad för uppdraget. Säkerhetspolisen bör därför ges möjlighet att uppdra åt att se till att beslutet om bör dock inte, till skillnad från i dag, kunna ha ett eget ansvar för verkställigheten. i anför bör detta framgå direkt av lagtexten. kommer därmed inte heller kunna överlämna verkställigheten till någon Kriminalvården anser att det kan ifrågasättas. 2021/22:131 hänsyn till säkerhetsaspekterna och att det rör sig om ett ytterst fåtal antal ärenden , är dock en sådan ordning rimlig. Den föreslagna ordningen innebär i praktiken bland annat att det är Säkerhetspolisen, och inte , som har ansvaret för att ett tidigare verkställt beslut om utvisning verkställs på nytt om utlänningen påträffas i (se avsnitt 7.12). Om påträffar en utlänning som har utvisats enligt lagen men återvänt till efter verk- ställd utvisning, måste myndigheten alltså kontakta Säkerhetspolisen som får bestämma hur ärendet ska hanteras. Det kan i ett sådant fall bli naturligt att Säkerhetspolisen ger i uppdrag att genomföra verk- ställigheten. Uppdraget till kan ha olika omfattning, allt från att enbart sköta den rent praktiska delen med att ha hand om resehandlingar och följa med utlänningen på utresan till att ha nödvändiga kontakter med myndigheterna i det land som utlänningen ska utvisas till. Säkerhets- polisen bör inte lämna uppdraget till alltför tidigt i verk- ställighetsprocessen. Arbetet med verkställigheten bör som regel ha kom- mit så långt att eventuella verkställighetshinder är utredda och den faktiska verkställigheten är relativt nära förestående. Om efter att den fått i uppdrag att genomföra verkställigheten inte kan göra detta, till exempel om mottagarlandet vägrar att ta emot utlänningen eller om det saknas lämpliga transporter, får vända sig till Säkerhetspolisen för besked om hur man ska gå till väga. 7.7Till vilket land utvisningen får verkställas Regeringens förslag: Ett beslut om utvisning ska verkställas genom att utlänningen sänds till det land eller, om flera länder har angetts, något av de länder som anges i beslutet. En utlänning ska alltid få sändas till ett land som utlänningen visar kan ta emot honom eller henne. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: pekar på att barnrätts- perspektivet bör vara avgörande när någon kan utvisas till flera länder. Övriga remissinstanser har inga synpunkter på förslaget. Skälen för regeringens förslag: Genom en hänvisning i lagen om sär- skild utlänningskontroll gäller utlänningslagens reglering kring vart en avvisning eller en utvisning får verkställas. Den hänvisningen bör ersättas med materiella bestämmelser i den nya lagen (se avsnitt 5.1). Av dem bör det framgå att ett beslut om utvisning ska verkställas genom att utlän- ningen sänds till det land som anges i beslutet. Om flera länder har angetts, får utvisningen verkställas till något av dessa länder. Som Barnombuds- mannen framhåller kan barnrättsperspektivet vara avgörande när det finns flera tänkbara länder. Det bör vidare anges att en utlänning som ska utvisas alltid får sändas till ett land som utlänningen visar kan ta emot honom eller henne. 7.8Hinder mot att verkställa utvisning Regeringens förslag: Ett beslut om utvisning ska inte få verkställas om det finns ett sådant hinder mot verkställigheten som anges i 12 kap. 1– 3 a §§ utlänningslagen. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna har inte lämnat några synpunkter på förslaget. Skälen för regeringens förslag: Även om det har beslutats att en utlän- ning ska utvisas med stöd av lagen om särskild utlänningskontroll finns det ibland hinder som gör att beslutet inte kan verkställas. Frågan om det finns verkställighetshinder kan ha uppstått redan i samband med beslutet om utvisning. Genom hänvisningar gäller bestämmelserna om hinder mot att verkställa utvisning i 12 kap. 1–3 a §§ utlänningslagen även i ärenden som handläggs enligt lagen om särskild utlänningskontroll. Dessa bestäm- melser i utlänningslagen bygger till stora delar på internationella åtagan- den och är grundläggande för hela utlänningslagstiftningen. De bör därför gälla även enligt den nya lagen. För att det inte ska uppstå några tveksam- heter om när ett beslut om utvisning av en utlänning enligt den nya lagen inte får verkställas, bör det därför även i fortsättningen hänvisas till utlän- ningslagens bestämmelser om hinder mot att verkställa utvisning. Det innebär ett avsteg från den generella utgångspunkten att hänvisningar till utlänningslagens bestämmelser ska undvikas så långt det är möjligt (se avsnitt 5.1). Ett tungt vägande skäl för att fortsatt hänvisa till utlännings- lagens bestämmelser är att den omfattande rättspraxis som finns kring bland annat utlänningens bevisbörda och andra relevanta frågor därmed blir automatiskt styrande. Det skulle dessutom tynga lagen i onödan att ta in så detaljerade bestämmelser i den nya lagen. Hänvisningen i den nya lagen bör göras tydligare och behand- las i en egen paragraf, och därmed inte tillsammans med regleringen om inhibition och tidsbegränsade uppehållstillstånd. Av paragrafen bör det framgå att ett beslut om utvisning enligt den nya lagen inte får verkställas om det finns ett sådant hinder mot verkställigheten som anges i 12 kap. 1– 3 a §§ utlänningslagen. Grundtanken bakom utformningen av lagen om särskild utlännings- kontroll är att det först fattas ett beslut om att utlänningen ska utvisas och att det , om det föreligger ett hinder mot att verkställa beslutet, ska beslutas om inhibition eller utlänningen beviljas ett tids- begränsat uppehållstillstånd. Det hindrar dock inte att eller regeringen redan i ett beslut om utvisning även tar ställning till frågan om det finns ett sådant hinder mot verkställighet som gör att beslutet tills vidare inte ska få verkställas. Det senare bör vara den normala ordningen om det vid utvisningsbeslutet är känt att det finns sådana omständigheter som kan utgöra verkställighetshinder. Som kommer att framgå i det följande (se avsnitt 7.9) kan det även finnas andra skäl till att ett beslut om utvisning inte bör verkställas. Det rör sig då om särskilda omständigheter, såsom rätten till privat- och familjeliv enligt artikel 8 i Europakon- ventionen, barnets bästa enligt eller andra praktiska hin- der, som inte utgör faktiska verkställighetshinder enligt 12 kap. 1–3 a §§ utlänningslagen och därmed inte behandlas i samma paragraf i den nya lagen. Inhibition och tidsbegränsat uppehållstillstånd Regeringens förslag: Om en utlänning utvisas och det finns verkstäl- lighetshinder eller beslutet av någon annan särskild anledning inte bör verkställas, ska utvisningen tills vidare inte få verkställas (inhiberas). Om det finns särskilda skäl ska utlänningen dock i stället få beviljas ett Ett sådant uppehållstillstånd ska gälla Ett beslut om inhibition ska likt utvisningsbeslutet prövas på nytt när det finns skäl för det. Säkerhetspolisen ska, före utgången av oktober månad , till den beslutande myndigheten anmäla om det finns ett behov eller inte av att på nytt pröva utvisningsbeslutet. regeringen överväger att häva inhibitionen ska ett yttrande inhämtas När ett tidsbegränsat uppehållstillstånd löper ut ska pröva om utvisningsbeslutet kan verkställas. Om så inte är fallet ska besluta om inhibition eller, om det finns särskilda skäl, bevilja utlänningen ett nytt tidsbegränsat uppehållstillstånd för en period med en giltighetstid . Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningen föreslår inte att det i bestämmelsen om ett nytt tidsbegränsat uppehållstillstånd uttryckligen ska hänvisas till regleringen att ett sådant tillstånd endast får ha en giltighetstid . Remissinstanserna: Högsta förvaltningsdomstolens ledamöter anför att för tydlighetens skull bör giltighetstiden för ett nytt tids- begränsat uppehållstillstånd anges också i den aktuella bestämmelsen alternativt anges genom en hänvisning till 2 kap. 14 § i den nya lagen. pekar på att barnens bästa och rättigheterna i barn- konventionen också måste beaktas vid bedömningen. set välkomnar förslaget, men anser att det är viktigt att möjligheten att bevilja tidsbegränsat uppehållstillstånd inte begränsas i så stor utsträck- ning att den blir i det närmaste illusorisk. att inhibition ska vara huvudregeln, då det är en oproportionerlig åtgärd. Övriga remissinstanser har inga synpunkter på förslaget. Skälen för regeringens förslag Om en utlänning har utvisats enligt lagen om särskild utlänningskontroll, eller motsvarande äldre lagstiftning, men beslutet inte kan verkställas med hänsyn till reglerna i 12 kap. 1, 2 eller 3 § utlänningslagen, ska den beslu- tande myndigheten förordna att verkställighet tills vidare inte får ske (inhibition) eller bevilja utlänningen ett tidsbegränsat uppehållstillstånd. Detsamma gäller om utvisningsbeslutet av någon annan särskild anledning inte bör verkställas. Det kan alltså finnas andra anledningar än hinder enligt utlänningslagen, såväl humanitära skäl som praktiska problem, till att verkställande myndighet bör eller ska avstå från att fullfölja verkstäl- Exempelvis kan rätten till privat- och familjeliv i bland annat artikel 8 i utgöra ett skäl att avstå från verkställighet. får sådan rätt inskränkas om det sker med stöd i lag och om det 2021/22:131 i ett demokratiskt samhälle är nödvändigt med hänsyn till bland annat sta- tens säkerhet, allmän säkerhet eller för att förebygga oordning och brott förutsatt att den är proportionerlig i förhållande till syftet med utvisningen (bland annat dom i Üner mot , 46410/99). Som framhåller måste även rättigheterna i beaktas och de kan också utgöra skäl för att avstå från verkställighet. Även praktiska verkställighetshinder kan utgöra en särskild anledning till att ett beslut om utvisning inte bör verkställas. Om ett beslut om utvisning inte verkställs på grund av ett beslut om inhibition ska båda besluten prövas på nytt av den beslutande myndigheten när det finns skäl till det.