prop · H903138 · 2022-03-01 00:00:00 — Även har förståelse för behovet men anser att det fåtal fall som skulle träffas av straffbestämmelsen tillsammans med bevissvårigheterna gör att det kan ifrågasättas om införandet av en särskild straffbestämmelse skulle medföra något annat än en symbolisk funktion. pekar bl.a. särskilt på att de handlingar som det föreslagna brottet skulle omfatta är kriminaliserade och att effektiviteten av lagstiftningen därför kan ifrågasättas. Skälen för regeringens bedömning Behovet av en särskild straffbestämmelse Hedersrelaterat våld och förtryck kan få svåra konsekvenser för dem som Förutom själva våldet och förtrycket har även dessa personer ofta en stark koppling till sin familj och släkt och kan därmed både bli uteslutna och känna sig ensamma om de väljer att anmäla och berätta om sina upplevelser. Detta skiljer sig från exempelvis våld i nära relation, där omgivningen ofta fördömer de handlingar som gärningspersonen utövat. De som lever i en hedersrelaterad kontext kan också riskera allvarliga repressalier om de anmäler brott och de utsätts ofta för stor press från sin familj och släkt att ta tillbaka sina uppgifter. Mot den bakgrunden är det av extra vikt att samhället tar tydligt avstånd från allt hedersrelaterat våld och förtryck. Ett flertal initiativ och lagstiftningsåtgärder har vidtagits . Trots det är hedersrelaterat våld och förtryck alltjämt ett problem i det svenska samhället och mörkertalet avseende dem som utsätts kan antas vara högt. Problemen är också enligt utredningen tilltagande och det finns därför ett stort och ökande behov av att fortsätta arbetet med att motverka hedersrelaterat våld och förtryck. nationella kartläggning av våld mot barn framgår även att barn som inte själva får bestämma över sitt liv är en grupp som är överrepresenterade när det gäller utsattheten för barnmisshandel (Jernbro, C. & , Å., Det är mitt liv! Om sambandet mellan att inte få bestämma över sitt eget liv och barnmisshandel). De åtgärder som genomförts kan således inte anses vara tillräckliga. En klar majoritet av remissinstanserna, bl.a. och , är positiva till införandet av en särskild straffbestämmelse och pekar på att det utgör nästa viktiga steg i samhällets reaktion mot hedersrelaterad brottslighet. Vissa remissinstanser, såsom Hovrätten för och , är dock kritiska och menar bl.a. att straffbestämmelsen endast kommer träffa ett fåtal fall och att det med utredningens förslag kommer föreligga tillämpnings- och bevissvårigheter. Att hedersrelaterat våld och förtryck är ett påtagligt problem i samhället står helt klart. Något som utmärker hedersrelaterade handlingar är att det är vanligare än vid andra former av våld eller kontrollerande beteende att våldet och förtrycket begås och tolereras av en större grupp av personer. När upprepad brottslighet begås mot en och samma person av en närstående kan visserligen en tillämpning av fridskränkningsbrotten bli aktuell. Men de brotten är, främst till följd av det relativt snäva närståenderekvisitet, inte uppbyggda på ett sätt som medger att det särpräglade i hedersrelaterat våld och förtryck kan beaktas i tillräcklig utsträckning. Fridskränkningsbrotten har inte heller formulerats med avsikten att möta den problematik och de utmaningar som hedersrelaterat våld och förtryck innebär. Det går inte att med någon större exakthet säga hur många personer som skulle kunna dömas enligt en ny särskild straffbestämmelse om hedersförtryck, eller hur många av dessa som hade kunnat träffas av straffbestämmelsen om grov fridskränkning och grov kvinnofridskränkning. Men mot bakgrund av den omfattande problematiken som hedersrelaterat våld och förtryck utgör, och allvaret av den brottsligheten, är den exakta siffran av mindre betydelse. Det kan visserligen förväntas att det uppkommer situationer där bevissvårigheter hindrar en lagföring för ett brott som tar sikte på hedersrelaterad brottslighet. Men bevissvårigheterna kan inte anses vara så framträdande jämfört med 2021/22:138 liknande brottslighet att det bör utgöra ett skäl för att avstå från att införa en lagstiftning som är avsedd att utgöra en åtgärd för att möta ett allvarligt problem i samhället. Regeringen instämmer således inte i Hovrätten för Västra farhåga om att bevissvårigheterna skulle leda till att lagstiftningen motverkar sitt syfte. Vidare ska signalvärdet av lagstiftningen inte underskattas. När det gäller hedersrelaterad brottslighet, som kan vara socialt accepterad i det sammanhang i vilken den utövas och stödjas av t.ex. gärningspersonens och den förtrycktas familj och släkt, kan värdet av att uttryckligen markera att det handlar om en oacceptabel företeelse i samhället vara större än för andra brottstyper. Den normerade effekt som en särskild kriminalisering medför borde även kunna bidra till minskad förekomst och kan underlätta för de brottsoffer som tar sig mod och anmäler brott. Ett särskilt brott som uttryckligen tar sikte på hedersrelaterat våld och förtryck kan därför förväntas utgöra en värdefull del i arbetet mot förekomsten av detta. Det har förvisso införts en särskild straffskärpningsgrund för brott som begås med hedersmotiv. Införandet av en ny straffbestämmelse skulle dock ta sikte på den upprepade utsattheten och således med tydlighet visa att hedersrelaterad brottslighet inte kan accepteras av lagstiftaren eller samhället. Precis som när fridskränkningsbrotten infördes handlar det också om att beakta det straffvärda i ett upprepat och systematiskt kränkande handlande, som i och för sig kan utgöras av relativt lindriga gärningar. När dessa gärningar blir ett led i en upprepad kränkning, eller en del av ett trakasserande mönster mellan ojämlika parter, finns det risk för att det samlade beteendets straffvärde inte får fullt genomslag vid lagföringen. Ett särskilt brott, med fridskränkningsbrotten som förebild, skulle avhjälpa detta. Det är därför regeringens uppfattning att det finns ett behov av att ytterligare markera mot hedersrelaterat våld och förtryck och att detta bör ske genom att det införs ett nytt brott som tar sikte på upprepat hedersrelaterat våld och förtryck mot en person. Tillkännagivande om en särskild brottskod har tillkännagett för regeringen det som utskottet anför om en särskild brottskod för brott med hedersmotiv (bet. 2017/18:JuU1 punkt 46, rskr. 2017/18:92). I propositionen Ökat skydd mot hedersrelaterad brottslighet gjordes bedömningen att särskilda brottskoder för brott med hedersmotiv inte bör införas. Regeringen bedömde mot den bakgrunden att tillkännagivandet var slutbehandlat. (Se prop. 2019/20:131 s. 58–59.) ansåg därefter att tillkännagivandet inte kunde anses vara slutbehandlat genom att regeringen avstått från att ge i uppdrag att införa nya brottskoder för brott med hedersmotiv och inte avsåg att vidta några ytterligare åtgärder med anledning av tillkännagivandet. ansåg därför att punkten alltjämt borde stå öppen. 2020/21:Ku21 s. 61 och 68.) För att ta fram statistik om bl.a. anmälda brott används ett system med s.k. brottskoder. Klassificeringen, som alltså bygger på brottskoder, utgår från gällande lagstiftning och görs utifrån den information som finns om ett visst brott vid anmälningstillfället. Någon klassificering utifrån motivet för brottet görs inte i brottskodsystemet. Brottskoder används av de myndigheter inom rättsväsendet som registrerar brott, bl.a. polis, åklagare, . 2021/22:138 tull, ekobrottsutredare och kustbevakare. Brottskoderna är inte reglerade i lag eller förordning utan är något som tar fram utifrån den befintliga straffrättsliga regleringen och olika myndigheters verksamhetsbehov. Av propositionen Ökat skydd mot hedersrelaterad brottslighet framgår att det är vanskligt från ett tillförlighets- och kvalitetsperspektiv att basera brottskoder på gärningsmannens motiv samt att det skulle medföra att en större mängd brottskoder skulle behöva införas (prop. 2019/20:131 s. 59). Genom införandet av det nu föreslagna hedersförtrycksbrottet (se under avsnitt 4.3 nedan) kommer upprepad brottslighet som begås med ett hedersmotiv att ges en egen brottskod. Det innebär alltså att det kommer finnas statistik om bl.a. anmälningar av och lagföringar för det brottet. Därtill finns redan brottskoder för bl.a. straffbestämmelserna om äktenskapstvång, vilseledande till äktenskapsresa och barnäktenskapsbrott. Mot denna bakgrund bedömer regeringen att tillkännagivandet nu kan anses slutbehandlat. Regeringens förslag: En ny straffbestämmelse ska införas i 4 kap. Bestämmelsen ska omfatta den som begår brottsliga gärningar mot någon enligt 3 eller 4 kap., 5 kap. 1 eller 2 §, 6 eller 12 kap. eller enligt 24 § lagen om kontaktförbud med ett motiv att bevara eller återupprätta en persons eller familjs, släkts eller annan liknande grupps heder. En förutsättning för straffansvar är också att var och en av gärningarna utgjort led i en upprepad kränkning av personens integritet och att gärningarna varit ägnade att allvarligt skada Brottet ska betecknas hedersförtryck. Straffet ska vara fängelse i lägst ett och högst . Regeringens bedömning: Allmänna regler om preskription bör Utredningens förslag och bedömning stämmer i huvudsak överens Utredningen föreslår att brottet ska betecknas hedersbrott, att brottet ska placeras i 4 kap. 4 b § , att förolämpning ska omfattas av brottskatalogen och att minimistraffet ska I enlighet med uppdraget lämnas dock ett förslag om att straffminimum ska vara . också en delvis annan språklig utformning. Remissinstanserna: Remissutfallet är blandat i fråga om utformningen av det nya brottet. När det först gäller utredningens bedömning att konstruktionen bör likna straffbestämmelsen om grov fridskränkning och grov kvinnofridskränkning instämmer de flesta remissinstanser i det. framhåller att den nya straffbestämmelsen bör följa samma konstruktion och innehålla samma brottskatalog som Kvinnors Nätverk ställer sig dock tveksam till utredningens bedömning eftersom hedersrelaterat våld och förtryck skiljer sig från annat våld genom dess kollektiva karaktär vilket gör brottsoffret Varken Hora eller Kuvad framhåller också att det finns 2021/22:138 viktiga skillnader, bl.a. att det sker i ett större och mer varierat mönster, att det ofta involverar fler gärningspersoner och att utsattheten i många fall Liknande synpunkter förs fram av i och aldrig Pela och . I fråga om ärekränkningsbrotten bör ingå i brottskatalogen är i positiv men anser att det är problematiskt, i de fall då målsäganden är myndig, att det främst handlar om s.k. angivelsebrott. är tveksam till om det finns tillräckliga skäl att låta ärekränkningsbrotten ingå i brottskatalogen. för kvinnojourer och tjejjourer i avstyrker utredningens förslag i denna del eftersom de inte anser att förtal är ett sådant brott som normalt begås inom ramen för en hederskontext. Hora eller Kuvad efterfrågar en bredare brottskatalog. När det gäller begreppet heder godtar majoriteten av remissinstanserna framhåller att begreppet bör motsvara definitionen i anser däremot att det är vaga rekvisit som lämnar ett tämligen stort tolkningsutrymme och att detta medför betydande tillämpningssvårigheter. om det är lämpligt att använda samma brottsrekvisit som i en straffskärpningsgrund mot bakgrund av legalitetsprincipens krav på begriplighet, tillgänglighet och precision. anser att rekvisitet heder bör definieras och tillämpas på samma sätt som den särskilda straffskärpningsgrunden och att det därmed inte borde stå ”i Även för kvinnojourer och tjejjourer i och Tjejers rätt i samhället för fram liknande synpunkter. Flera remissinstanser, bl.a. , universitet, och , har synpunkter på att det måste föreligga ett avsiktsuppsåt i fråga om hedersmotivet och pekar särskilt på att det kommer medföra betydande bevissvårigheter. Hovrätten för menar att det kan vara svårt att bevisa att en gärning har utförts med ett visst motiv och att det inte kommer att räcka med att åklagaren på ett mer allmänt plan kan visa på en hederskontext. för kvinnojourer och tjejjourer i , Tjejers rätt i samhället och för fram liknande synpunkter. Vissa remissinstanser, Kvinnors Nätverk, i län, och , anser att den kollektiva aspekten måste bli mer framträdande i straffbestämmelsen eller i vart fall behandlas mer ingående. Tjejers rätt i samhället anser att exempelvis mödrar som är passiva men låter allvarlig brottslighet utföras med deras goda minne borde omfattas av straffbestämmelsen. framför att det kollektiva våldet som straffbestämmelsen vill komma åt bara träffar de parallella samhällen som har egna normer och sanktioner som kretsar kring heder, och att brottslighet som begås i kriminella nätverk, i sekter eller andra små samhällen, t.ex. , inte omfattas, och att detta kan medföra en risk för att tillämpningen blir diskriminerande och strider mot regeringsformen. sexuell upplysning för fram liknande synpunkter. När det gäller lagtexten framför Kvinnofronten att det borde stå ”föreställning om heder” och inte ”heder”. upplysning anser att det faktum att hedersbrottet ska vara lex specialis till fridskränkningsbrotten bör framgå direkt av lagtexten. anser att lagtexten bör harmoniseras än mer med fridskränkningsbrotten och föreslår en sådan utformning. Tjejers rätt i samhället framför att det inte behöver vara fråga om ”en” persons, familjs, släkts eller annan liknande grupps heder som ska bevaras eller återupprättas utan att det kan vara ”en eller flera” personers, familjers eller släkters heder. lämnar ett eget förslag till lagtext som inriktar sig på ”ett påtvingat kulturellt eller religiöst betingat levnadssätt”. , bisexuellas, transpersoners, queeras och intersexpersoners rättigheter efterlyser förtydligande av vad som avses med ”annan liknande grupp” och pekar särskilt på att hbtqi-personer blir utsatta för brott med hedersmotiv inom andra grupper såsom kristna frireligiösa grupper. ifrågasätter utredningens bedömning att allmänna principer om brottskonkurrens skulle innebära att hedersbrottet har företräde framför fridskränkningsbrotten. Även Hovrätten för ifrågasätter utredningens resonemang om lex specialis och pekar på att allmänna principer om brottskonkurrens inte hjälper eftersom det inte går att säga att hedersrekvisitet är mer specialiserat än närståenderekvisitet. I fråga om minimistraffet instämmer majoriteten av remissinstanserna i utredningens bedömning. Ett antal remissinstanser, , i , i , kommun, , aldrig Pela och och , invänder mot utredningens bedömning och anser att minimistraffet bör höjas till fängelse. i ställer sig bakom bedömningen under förutsättning att de av utredningen föreslagna ändringarna i lagen om rättsintyg i anledning av brott och offentlighets- och sekretesslagen blir av, i annat fall bör minimistraffet höjas till fängelse. framhåller att straffskalan bör vara densamma som för grov fridskränkning och grov kvinnofridskränkning. Hovrätten för anser att valet av rubricering av en gärning som hedersbrott alltid ska utesluta en tillämpning av den särskilda straffskärpningsgrunden. väcker frågan om det går att utesluta att gärningar som rubriceras som hedersbrott kommer få ett lägre straffvärde än om samma gärningar rubricerades som fridskränkningsbrott och den särskilda straffskärpningsgrunden används. , bisexuellas, transpersoners, queeras och intersexpersoners rättigheter efterfrågar ett förtydligande av förhållandet till den särskilda straffskärpningsgrunden för hatbrott. Origo anser inte att brottet bör benämnas hedersbrott eftersom det finns brottsliga handlingar som begås med hedersmotiv och som följaktligen är hedersbrott. När det gäller frågan om preskription instämmer majoriteten av remissinstanserna i utredningens bedömning. Några remissinstanser, bl.a. , , Kvinnors Nätverk, (Barnafrid – Nationellt ), i och kommun, anser dock att preskriptionstiden kommer få stora konsekvenser för barn och unga som lever i en hedersrelaterad kontext, bl.a. för att det krävs viss mognad och kunskap att ifrågasätta och reagera mot sin situation och i många fall gå 2021/22:138 emot sin egen familj. aldrig Pela och anser att preskriptionstiden bör förlängas till . Varken Hora eller Kuvad anser att preskriptionstiden bör avskaffas helt för barn , som för våldtäkt och könsstympning av barn. Skälen för regeringens förslag och bedömning infördes straffbestämmelsen om grov fridskränkning och grov kvinnofridskränkning i 4 kap. 4 a § . Införandet utgjorde ett viktigt led i kvinnofridsreformen och syftade till att ytterligare markera allvaret i sådan brottslighet som riktar sig mot personer i nära relationer och som präglas av att den sammantaget är avsedd att systematiskt kränka den utsatta personen. Brottskonstruktionen innebär att domstolen ska döma för ett fridskränkningsbrott i stället för de brott som de enskilda gärningarna innefattar, om gärningarna utgjort led i en upprepad kränkning av personens integritet och varit ägnade att allvarligt skada personens självkänsla. Avsikten med regleringen har således varit att markera allvaret i sådan brottslighet som riktar sig mot personer i nära relationer och som präglas av att den sammantaget systematiskt kränker den utsatta personen. Genom en strängare straffskala än vad som gäller för de enskilda brotten skulle en generell höjning av straffvärdet åstadkommas för sådana var för sig relativt lindriga gärningar. Enligt utredningens bedömning bör det särskilda brottet avseende hedersförtryck utformas på ett sådant sätt att det inte uppstår för stora skillnader mellan hedersrelaterade gärningar och sådana gärningar som kan utgöra fridskränkningsbrott. Regeringen instämmer i den bedömningen, liksom de flesta remissinstanser. En utgångspunkt bör därför vara att det nya brottet ska utformas med fridskränkningsbrotten som förebild. Det innebär också att i de delar där konstruktionen eller rekvisiten helt överensstämmer, kan ledning hämtas från förarbetsuttalanden som gjorts och praxis som utvecklats för fridskränkningsbrotten. anser regeringen, liksom i m.fl., att det finns vissa viktiga skillnader mellan hedersrelaterad brottslighet och våld i nära relation. Dessa skillnader gör att det finns skäl att särskilt överväga om det rekvisit i fridskränkningsbrotten som tar sikte på att gärningarna varit ägnade att allvarligt skada personens självkänsla bör överföras till det nya brottet. Regeringen återkommer till det under rubriken rekvisiten i fridskränkningsbrotten. Vilka gärningar bör omfattas av straffbestämmelsen? När det först gäller vilka brottsliga gärningar som bör ingå i det särskilda brottet avseende hedersförtryck gör utredningen bedömningen att brottskatalogen bör överensstämma med den som gäller för grov fridskränkning och grov kvinnofridskränkning. Vidare föreslår utredningen att också ärekränkningsbrotten, dvs. förtal, grovt förtal och förolämpning, ska läggas till och därmed omfattas av både fridskränkningsbrotten och den nya straffbestämmelsen om hedersförtryck. En utgångspunkt när fridskränkningsbrotten infördes var att de skulle omfatta sådana gärningar som typiskt sett kan ingå i en kränkning av en närstående person och som typiskt sett utgör ett direkt angrepp på den personliga integriteten. Från början innebar det att brott mot liv och hälsa (3 kap. ), brott mot frihet och frid (4 kap.) och sexualbrott (6 kap.) omfattades. lades även skadegörelsebrott (12 kap.) och överträdelse av kontaktförbud (24 § lagen [1998:688] om kontaktförbud) till i uppräkningen av de brott som en grov fridskränkning eller grov kvinnofridskränkning kan omfatta. kan även förtal och grovt förtal (5 kap. 1 och 2 §§ ) ingå i en fridskränkning. I propositionen Skärpta straff för våld och andra kränkningar i nära relationer gjorde regeringen bedömningen att samma skäl som talar för att inkludera förtalsbrotten i fridskränkningsbrotten även gäller för förolämpning, men att de restriktiva förutsättningarna som gäller för allmänt åtal i 5 kap. 5 § gör att det ganska sällan finns förutsättningar för åklagaren att inom ramen för en förundersökning avseende fridskränkningsbrott väcka åtal för förolämpning. Det föreslogs därför inte att förolämpning skulle läggas till i brottskatalogen. Däremot angavs att regeringen i ett annat sammanhang skulle överväga om möjligheten för åklagare att väcka allmänt åtal för förolämpning bör utvidgas. (Se prop. 2020/21:217 s. 19). Mot den bakgrunden gavs, den 29oktober 2021, en utredare i uppdrag att bl.a. se över en sådan utvidgning (se uppdraget Straffansvar för psykiskt våld, Ju2021/03756). Regeringen instämmer i utredningens bedömning att sådana gärningar som ingår i en grov fridskränkning och grov kvinnofridskränkning även bör omfattas av ett särskilt brott för hedersförtryck. Vissa remissinstanser invänder mot att ärekränkningsbrotten föreslås ingå, bl.a. är tveksam till om det finns tillräckliga skäl. Dessa invändningar har bemötts i den nämnda propositionen. Regeringen ser inte skäl att nu göra en annan bedömning. Det innebär att brottskatalogen bör motsvara fridskränkningsbrotten i sin helhet vilket alltså innebär att också förtal och grovt förtal bör ingå. Varken hora eller kuvad anser att brottskatalogen bör utvidgas än mer. Det finns dock varken skäl eller beredningsunderlag för att göra en sådan utvidgning i detta lagstiftningsärende. I lagrådsremissen görs bedömningen att såväl försök, förberedelse och stämpling liksom anstiftan och medhjälp till brott som ingår i brottskatalogen kan ingå i det särskilda brottet för hedersförtryck. Lagrådet framför vissa invändningar mot den bedömningen. När det först gäller anstiftan och medhjälp anser Lagrådet att det kan ifrågasättas om bedömningen har stöd i lagtexten, eftersom den som begår anstiftan eller medhjälp till brott knappast kan anses begå brottsliga gärningar enligt de utpekade kapitlen i brottskatalogen utan i stället brott enligt 23 kap. . Regeringen gör bedömningen att det finns goda skäl för att såväl anstiftan som medhjälp till brott ska kunna ingå i en dom för hedersförtryck. Det kan i och för sig hävdas att de brott som brottskatalogen hänvisar till kompletteras av 23 kap. 4 § , som ju är generellt tillämplig och inte kräver några särskilda stadganden med innehåll att anstiftan eller medhjälp till vissa brott ska vara straffbelagt. Ytterst blir det en fråga för rättstillämpningen att uttolka rättsläget i detta avseende. Det är dock viktigt att det straffbelagda området är tydligt. Det talar för att rättsläget bör klargöras genom lagstiftning. Det finns dock inte underlag för att göra det inom ramen för detta lagstiftningsärende. Regeringen får därför återkomma till frågan i ett annat lämpligt sammanhang. Även när det gäller försök, förberedelse och stämpling till brott anser Lagrådet att regeringens bedömning inte är självklar, men konstaterar att bedömningen har visst stöd i lagtexten och i tidigare förarbeten (se prop. 2012/13:108 Förstärkt straffrättsligt skydd vid grov fridskränkning och grov kvinnofridskränkning s. 15). Trots att rättsläget i denna del inte framstår som lika osäkert kan det finnas anledning, på samma sätt som gäller för anstiftan och medhjälp, att överväga att klargöra rättsläget genom lagstiftning. Straffbestämmelsen om grov fridskränkning och grov kvinnofridskränkning innehåller ett närståenderekvisit som innebär att brottet måste ha begåtts mot en närstående eller tidigare närstående person. Närståendekretsen är relativt snäv. Hedersrelaterat våld och förtryck utövas emellertid inte bara inom en familj utan även inom släkten. Det kan exempelvis handla om en avlägsen släktning som aldrig har bott tillsammans med brottsoffret. Det är således inte alltid säkert att gärningspersonen skulle ingå i den relativt snäva närståendekrets som omfattas av närståendebegreppet i fridskränkningsbrotten. Regeringen instämmer därför i utredningens bedömning att det inte bör införas något närståenderekvisit, vilket ingen remissinstans heller invänt mot. De särskilda rekvisiten i fridskränkningsbrotten