prop · H903257 · 2022-06-16 00:00:00 — Omformuleringen från ”Den som lämnat samtycke” i 3 kap. 6 § den nuvarande biobankslagen till ”Ett samtycke” påverkar inte anhörigas rätt att bestämma över prover som har samlats in från en provgivare som därefter avlidit. Övervägandena finns i avsnitt 8.5. 14 § Provgivaren eller den som lämnat samtycke till användning av ett prov får när som helst anmäla att ett prov inte får användas till ett eller flera av de ändamål som är tillåtna enligt denna lag. En sådan anmälan ska dokumenteras i provgivarens patientjournal eller i ett register som förs i anslutning till biobanken. I paragrafen anges vad som gäller vid återkallelse och begränsning av samtycke, se även 13 §. Paragrafen saknar motsvarighet i den nuvarande biobankslagen. Paragrafen klargör att en provgivare eller den som har lämnat samtycke har rätt att när som helst begränsa eller delvis återkalla sitt samtycke med utgångspunkt i vilka ändamål han eller hon vill att ett prov ska användas till. Det kan alltså ske såväl innan provet har samlats in till en biobank eller samtycke lämnats som efter att ett samtycke till användning av ett prov har lämnats. Här finns även krav på dokumentation av dessa ställnings- taganden. När det gäller fall med barn kan beslutanderätten över provet ha gått över från vårdnadshavaren till barnet (jfr 4‒6 §§). I dessa fall ska det vara barnet som samtycker till det nya ändamålet. Paragrafen utformas efter synpunkter från Lagrådet. Övervägandena finns i avsnitt 8.5. Undantag från kravet på samtycke 15 § Det krävs inte samtycke för att ett prov ur en biobank som samlats in och bevaras för vård eller behandling ska få användas för att identifiera en avliden person. I paragrafen anges undantag från kravet på samtycke. Paragrafen saknar motsvarighet i den nuvarande biobankslagen. Det krävs inte samtycke för att ett prov ur en biobank som samlats in och bevaras för vård eller behandling ska få användas för att identifiera en avliden person. Den information som ska lämnas enligt lagens övriga bestämmelser ska inkludera en upplysning om att prover ur biobanker under vissa förhållanden får användas till att identifiera avliden person. Mot bakgrund av vad som framgår i 9 § får prover som bevaras enligt 5 eller 8 § motsatsvis inte användas till att identifiera en avliden person. Övervägandena finns i avsnitt 7.3. 5 kap. Tillgängliggörande av prover och uppgifter 1 § Ett prov ur en biobank får, under de förutsättningar som anges i detta kapitel, tillgängliggöras genom att 1.det lämnas ut, 2.det skickas för att en viss åtgärd ska utföras, eller 3.det görs en överlåtelse av den provsamling eller den biobank som provet ingår Ett prov ur en biobank får tillgängliggöras endast för juridiska personer. I paragrafen anges på vilka sätt ett prov ur en biobank får tillgängliggöras. Paragrafen saknar motsvarighet i den nuvarande biobankslagen. Av första stycket 1 följer att ett prov får tillgängliggöras genom utlämnande. De närmare förutsättningarna för utlämnande behandlas i kommentaren till 6 §. 2021/22:257 Av första stycket 2 följer att ett prov får tillgängliggöras genom skickande för att en viss åtgärd ska utföras. I begreppet skickande för att en viss åtgärd ska utföras omfattas även skickande för forskning. Se även kommentaren till 1 kap. 3 § för innebörden av begreppet forskning. Skickande för att en viss åtgärd ska utföras är en ny form av tillgäng- liggörande i förhållande till nuvarande biobankslag. För skickande för att en viss åtgärd ska utföras finns inte, som för utlämnande och överlåtelse, någon begränsning till en mottagare i . Bestämmelserna i 7 och 8 §§ om bl.a. avtal gäller även när ett prov skickas för forskning, till eller eller för utredning av skada enligt patientskadelagen. Se även kommentarerna till 7–11 §§. Enligt första stycket 3 får ett prov tillgängliggöras genom överlåtelse. Se kommentaren till 12 §. Enligt andra stycket får ett prov ur en biobank endast tillgängliggöras för juridiska personer. I den juridiska personen kommer det vara fysiska personer som hanterar proverna. Det är då inte fråga om ett tillgänglig- görande i denna paragrafs betydelse. Tillgängliggöras är ett samlingsbegrepp för att lämna ut ett prov, skicka ett prov för en viss åtgärd eller överlåta den provsamling eller biobank som provet ingår i. Paragrafen utformas enligt Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 9.1 och 9.2. 2 § Ett prov ur en biobank får inte tillgängliggöras i vinstsyfte. I paragrafen finns en begränsning av i vilket syfte ett prov ur en biobank får tillgängliggöras. Paragrafen motsvarar 4 kap. 8 § den nuvarande biobankslagen (jfr prop. 2001/02:44 s. 78). Ändringarna i förhållande till nuvarande lydelse är enbart språkliga. Ersättning får begäras för självkostnader. Övervägandena finns i avsnitt 9.1. 3 § Ett prov som tillgängliggörs ska vara kodat, om inte detta hindrar att ändamålet med tillgängliggörandet uppfylls. I paragrafen finns bestämmelser om kodning av prov som tillgängliggörs. Paragrafen motsvarar delvis 4 kap. 4 § första stycket den nuvarande biobankslagen (jfr prop. 2001/02:44 s. 77). Ett prov ska som huvudregel vara kodat vid tillgängliggörande. Detta ska gälla vid alla former av tillgängliggörande, dvs. utlämnande, skickande för att en viss åtgärd ska utföras och överlåtelse (jfr 1 §) till skillnad från i 4 kap. 4 § första stycket den nuvarande biobankslagen som enbart rör utlämnande. Begreppet kodning innebär en åtgärd som ersätter direkt identifierande uppgifter med en kod så att ett provs ursprung endast indirekt kan härledas till den människa eller det provet härrör från. Enbart om kodning hindrar att ändamålet med tillgängliggörandet uppfylls får prover tillgängliggöras okodade. Ett undantagsfall kan t.ex. komma i fråga vid akuta situationer där den kodning som ska ske inför bevarandet i Prop. 2021/22:257 biobanken inte ägt rum. I 8 kap. 10 § 3 finns ett bemyndigande beträffande förvaring och kodning av prover i biobanker. Övervägandena finns i avsnitt 9.1. 4 § Om ett kodat prov från provgivaren tillgängliggörs som andra personuppgifter från provgivaren, ska personuppgifterna tillgängliggöras på ett sådant sätt att de inte av någon obehörig kan kopplas samman med provet. I paragrafen behandlas tillgängliggörande av en provgivares personuppgifter som ett kodat prov från denne. Paragrafen motsvarar delvis 4 kap. 10 § den nuvarande biobankslagen (jfr prop. 2001/02:44 s. 46 ff. och 79). Kraven ska gälla vid alla former av tillgängliggörande, dvs. skickande för att en viss åtgärd ska utföras och överlåtelse (jfr 1 §). till skillnad från 4 kap. 10 § den nuvarande biobankslagen som enbart rör Paragrafen överförs i övrigt till den nya lagen med språkliga ändringar. Paragrafen tar inte sikte på mottagarens hantering av personuppgifterna tillsammans med provet utan är en skyddsåtgärd under transport m.m. Se kommentaren till 1 § för närmare om begreppet tillgängliggörande. Övervägandena finns i avsnitt 9.1. 5 § Om patienten har samtyckt till det, ska en journalhandling inom enskild hälso- och sjukvård som rör en viss patient tillgängliggöras för den som har fått tillgång till ett kodat prov från patienten. Paragrafen reglerar tillgängliggörande av journalhandling. Paragrafen motsvarar delvis 4 kap. 4 a § den nuvarande biobankslagen (jfr prop. 2017/18:171 s. 219 ff. och 241). Detta ska gälla vid alla former av tillgängliggörande, dvs. skickande för att en viss åtgärd ska utföras och överlåtelse (jfr 1 §) till skillnad från i 4 kap. 4 a § den nuvarande biobankslagen som enbart rör Paragrafen överförs i övrigt till den nya lagen med språkliga ändringar. Övervägandena finns i avsnitt 9.1. 6 § Ett prov får endast lämnas ut till en mottagare i efter att mottagaren har Ett prov som lämnas ut upphör att vara en del av den biobank det lämnades ut Ett prov som bevaras efter utlämnandet ska ingå i en ny eller befintlig biobank Paragrafen reglerar tillgängliggörande genom utlämnande av prov. Paragrafen saknar motsvarighet i den nuvarande biobankslagen. Utlämnande av ett prov får enligt första stycket endast ske till en mottagare i efter begäran av mottagaren. Med ”en mottagare i ” avses att provet inte hos mottagaren bildar en ny biobank i ett annat land eller blir en del av en befintlig biobank i ett annat land. 2021/22:257 Nationaliteten på en huvudman för en biobank saknar följaktligen betydelse i sammanhanget. Enligt andra stycket upphör ett prov som lämnas ut från en biobank att vara en del av den biobanken. Provet bildar hos mottagaren en ny biobank eller blir en del av en befintlig biobank hos denne. Förbudet mot utlämnande i flera led i 4 kap. 2 § den nuvarande biobankslagen, tas bort. Paragrafen utformas efter synpunkter från Lagrådet. Övervägandena finns i avsnitt 9.1. Skicka ett prov för att en viss åtgärd ska utföras 7 § Ett prov får skickas till en juridisk person för att en viss åtgärd ska utföras. Provet upphör då inte att ingå i den biobank som det skickades från. Paragrafen behandlar tillgängliggörande genom skickande för att en viss åtgärd ska utföras. Paragrafen saknar motsvarighet i den nuvarande biobankslagen. Detta är en ny form av tillgängliggörande i förhållande till nuvarande biobankslag. Den närmare innebörden av att skicka för att en viss åtgärd ska utföras behandlas i kommentaren till 1 §. För att få skicka ett prov för att en viss åtgärd ska utföras krävs att 7 och 8 §§ iakttas. Om provet ska skickas för forskning eller för att identifiera personer som har avlidit finns ytterligare förutsättningar i 10 respektive 11 §. Ett prov som skickas till en annan juridisk person upphör inte att ingå i den biobank som det skickades från. I fråga om skickande för att en viss åtgärd ska utföras finns ingen begränsning till att så får ske endast till en mottagare i , jämför 6 och 12 §§ om utlämnande respektive överlåtelse. Paragrafen och dess rubrik utformas efter synpunkter från Lagrådet. Övervägandena finns i avsnitt 9.1 och 9.2. 8 § När ett prov skickas från en biobank för att en viss åtgärd ska utföras, ska den som är ansvarig för biobanken 1.upprätta ett avtal med mottagaren om ändamålet med tillgängliggörandet och vad som ska ske med provet efter att åtgärden har utförts, och 2.ställa som villkor för tillgängliggörandet att a)ett prov som finns bevarat hos mottagaren ska, om den biobanksansvarige begär det, återlämnas eller förstöras eller, om det inte är möjligt att förstöra det utan att andra prover förstörs, avidentifieras, och b)mottagaren inte använder provet för något annat än det angivna ändamålet. I paragrafen anges de grundläggande kraven när ett prov skickas för att en viss åtgärd ska utföras. Paragrafen saknar motsvarighet i den nuvarande biobankslagen. När ett prov ska skickas för att en viss åtgärd ska utföras ska ett avtal upprättas med mottagaren och villkor uppställas för tillgängliggörandet. Den närmare innebörden av att skicka för att en viss åtgärd ska utföras behandlas i kommentaren till 1 §. För att få skicka ett prov för att en viss åtgärd ska utföras krävs att 7 och 8 §§ iakttas. Om provet ska skickas för forskning eller för att identifiera personer som har avlidit finns ytterligare förutsättningar i 10 respektive 11 §. Det är den biobanksansvariga som är ansvarig för avtalet. Enligt punkt 1 ska avtalet med mottagaren innefatta dels ändamålet med tillgängliggörandet, dels vad som ska ske med provet efter att åtgärden har utförts. Det krävs inte att det upprättas ett avtal per prov utan ett avtal mellan parterna kan omfatta en stor mängd prover, vilka kan ha skickats vid samma eller vid olika tillfällen. Härutöver ska det, enligt punkt 2, uppställas villkor för tillgäng- liggörandet. Villkoret i punkt 2 a innebär att ett prov, på den biobanks- ansvariges begäran, ska återlämnas, förstöras eller avidentifieras. Ett exempel på när denna situation uppstår är när en provgivare hör av sig till den ursprungliga biobanken (biobank 1) och meddelar att denne återkallar sitt samtycke till bevarandet av provet. Den biobanksansvariga i biobank 1 ska se till att provgivarens rättigheter tas till vara trots att provet befinner sig i biobank 2. Härutöver ska det, enligt villkoret i punkt 2 b, ställas som villkor att mottagaren inte använder provet för något annat än det angivna ändamålet med tillgängliggörandet. Paragrafen utformas efter synpunkter från Lagrådet. Övervägandena finns i avsnitt 9.1 och 9.2. 9 § Ett prov som ska användas för att utreda en skada enligt patientskadelagen (1996:799) får tillgängliggöras endast på sätt som anges i 1 § första stycket 2. I paragrafen anges ytterligare krav för att skicka ett prov för utredning av skada enligt patientskadelagen (1996:799). Paragrafen saknar motsvarighet i den nuvarande biobankslagen. Bestämmelserna i 7 och 8 §§ om bl.a. avtal gäller även när ett prov ska användas för utredning av en skada enligt patientskadelagen. Tillgänglig- görandet som avses i paragrafen är skickande för att en viss åtgärd ska utföras. Åtgärden som ska utföras i detta fall är att utreda en skada enligt patientskadelagen. Paragrafen anknyter till bl.a. 2 kap. 5 § andra stycket som stadgar att det är tillåtet att använda ett prov ur en biobank för att utreda skador enligt patientskadelagen. Detta är ett nytt ändamål i förhållande till nuvarande biobankslag. Tillgängliggörandet får ske endast genom skickande för att utredning av en skada enligt patientskadelagen ska utföras. Paragrafen utformas efter synpunkter från Lagrådet. Övervägandena finns i avsnitt 7.2. Ytterligare krav för att ett prov ska få skickas för forskning 10 § Ett prov får skickas för forskning endast om provet ska ingå i 1.forskning som har godkänts av eller lagen (2003:460) om etikprövning av forskning som avser människor, 2.en klinisk läkemedelsprövning som har beviljats eller anses ha beviljats tillstånd i enlighet med förordning (EU) nr 536/2014, 3.en klinisk prövning som får påbörjas eller genomföras i enlighet med bestämmelser i förordning (EU) 2017/745 eller enligt lagen (2021:600) med kompletterande bestämmelser till EU:s förordningar om medicintekniska produkter eller föreskrifter meddelade i anslutning till den lagen, eller 4.en prestandastudie som får påbörjas eller genomföras i enlighet med bestämmelser i förordning (EU) 2017/746. I paragrafen anges ytterligare krav för att skicka prover för forskning. Paragrafen saknar motsvarighet i den nuvarande biobankslagen. Bestämmelserna i 7 och 8 §§ om bl.a. avtal gäller även när ett prov skickas för forskning. Som framgår av kommentaren till 1 § omfattar begreppet skickande för att en viss åtgärd ska utföras även skickande för forskning. Se även kommentaren till 1 kap. 3 § för innebörden av begreppet forskning. Hänvisningarna till förordningarna är dynamiska och avser alltså för- ordningarna i den gällande lydelsen. Paragrafens rubrik utformas efter synpunkter från Lagrådet. Övervägandena finns i avsnitt 9.1 och 9.2. Ytterligare krav för att ett prov ska få skickas till eller 11 § Om eller begär det, ska ett prov skickas till verket eller myndigheten för identifiering av en avliden person. Detta gäller dock endast om 1.provet samlats in eller bevaras för vård eller behandling, och 2.det finns särskilda skäl. När ett prov skickas ska även de tillhörande personuppgifter som behövs skickas. I paragrafen anges ytterligare krav för att skicka prover till Paragrafen saknar motsvarighet i den nuvarande biobankslagen. Bestämmelserna i 7 och 8 §§ om bl.a. avtal gäller även när ett prov ska användas för identifiering av en avliden person. avses i paragrafen är skickande för att en viss åtgärd ska utföras. i detta fall är att identifiera en avliden person. Paragrafen anknyter till bl.a. 2 kap. 5 § tredje stycket som stadgar att det är tillåtet att använda ett prov ur en biobank för att identifiera personer som har avlidit, under de förutsättningar som anges i denna paragrafs första stycke. I första stycket regleras förutsättningarna för att skicka ett prov för att åtgärden ska utföras till eller . Detta är ett nytt ändamål i förhållande till nuvarande biobankslag. Tillgängliggörandet får ske endast genom skickande för att identifiering av en avliden person ska utföras. Om förutsättningarna i första stycket är uppfyllda ska provet skickas. Enligt punkt 1 ska provet ha samlats in eller bevaras för vård eller behandling. Enbart i de fall det enligt punkt 2 föreligger särskilda skäl ska ett prov tillgängliggöras för att identifiera en eller ska i normalfallet motivera vilka dessa skäl är. Frågan om särskilda skäl föreligger ska avgöras från fall till fall. En allmän utgångspunkt vid bedömningen om det föreligger särskilda skäl bör dock vara att analys av prov från biobanker inte ska vara den primära metoden för att identifiera avlidna. Biobanksprover ska i princip få användas bara om andra tillräckligt säkra metoder inte finns att tillgå inom rimlig tid och till en rimlig kostnad. faktor som kan påverka bedömningen kan t.ex. vara om en katastrof med ett stort antal dödsoffer medför ett identifieringsarbete som kräver Exemplifieringen utesluter dock inte att det även kan vara motiverat att använda biobanksprover vid enskilda dödsfall. Det finns Prop. 2021/22:257 inget principiellt hinder mot att använda andras prover vid identifiering av Bedömningen av om särskilda skäl är för handen ska göras i den ordning som gäller för övrigt tillgängliggörande enligt lagen. Detta innebär att frågan i första hand ska prövas av den som är ansvarig för biobanken och dennes beslut ska, på sökandens begäran, omprövas av huvudmannen för biobanken. Enligt 8 kap. 7 § första stycket 2 finns det en möjlighet att klaga på detta beslut till Inspektionen för vård och omsorg. Av andra stycket framgår att provet, när det skickas för identifiering av en avliden person, ska även de tillhörande personuppgifter som behövs skickas. Paragrafen och dess rubrik utformas efter synpunkter från Lagrådet. Övervägandena finns i avsnitt 7.3 och 11.2. 12 § En provsamling eller biobank får överlåtas endast till en mottagare i . Vid en överlåtelse övergår ansvaret för förvaring och användning av proverna till mottagaren. Ändamålet med en provsamling ändras inte i och med att den Provsamlingen eller biobanken får överlåtas endast om det finns särskilda skäl och Inspektionen för vård och omsorg beslutar att godkänna överlåtelsen. I paragrafen anges de närmare förutsättningarna för överlåtelse av en provsamling eller biobank. Paragrafen motsvarar delvis 4 kap. 7 § den nuvarande biobankslagen (jfr prop. 2001/02:44 s. 55 ff. och 78). I första stycket anges att en provsamling eller biobank får överlåtas endast till en mottagare i . Med ”en mottagare i ” avses att provsamlingen eller biobanken inte efter överlåtelsen ska finnas i ett annat land. Nationaliteten på en huvudman för en biobank saknar följaktligen betydelse i sammanhanget. I 4 kap. 7 § den nuvarande biobankslagen framgår att en biobank eller delar av den inte får överlåtas till en mottagare i ett annat land. Vad gäller uttrycket ”en provsamling eller biobank” i lagen avses ingen ändring i sak i förhållande till nuvarande biobankslagen, även om begreppet provsamling inte har någon motsvarighet i nuvarande biobankslag. Andra stycket klargör innebörden av en överlåtelse. Mottagaren blir hädanefter huvudman för biobanken (innefattande en eller flera provsamlingar). Provsamlingens ändamål ändras inte för att det sker en överlåtelse. Stycket saknar motsvarighet i nuvarande biobankslag. I tredje stycket anges att det för överlåtelse krävs särskilda skäl och att Inspektionen för vård och omsorg beslutar att godkänna överlåtelsen. I 4 kap. 7 § den nuvarande biobankslagen krävs att Inspektionen för vård och omsorg ger tillstånd till överlåtelsen. Tillstånd, enligt nuvarande biobankslag, får ges endast om det finns särskilda skäl. Exempel på när en överlåtelse kan vara aktuell är när en verksamhet ska byta huvudman eller när en verksamhet som också inkluderar en biobank ska upphöra (jfr prop. 2001/02:44 s. 56). Andra exempel där en överlåtelse kan vara motiverad är vid organisationsförändringar och konkurs. Paragrafen utformas efter synpunkter från Lagrådet. 2021/22:257 Övervägandena finns i avsnitt 9.1. Prövning av frågor om tillgängliggörande 13 § Den som är ansvarig för en biobank ska pröva ansökningar om tillgängliggörande av prover. På sökandens begäran ska beslutet omprövas av huvudmannen för biobanken. Sökanden ska underrättas om sin rätt att begära omprövning. Paragrafen rör prövning av frågor om tillgängliggörande av prover. Paragrafen motsvarar delvis 4 kap. 6 § den nuvarande biobankslagen (jfr 2001/02:44 s. 77 f.). Enligt första stycket är det den som är ansvarig för en biobank som ska pröva ansökningar om tillgängliggörande av prover. Tillgängliggörandet kan vara i form av att ett prov lämnas ut, skickas för att en viss åtgärd ska utföras eller att det görs en överlåtelse av den provsamling eller den biobank som provet ingår i (jfr 1 §). Till skillnad från i nuvarande biobankslag finns det ingen begränsning till en biobank hos en vårdgivare och inte heller finns längre någon begränsning i fråga om vilken typ av tillgängliggörande det är fråga om. Inte heller möjligheten till omprövning av huvudmannen för biobanken ska längre vara begränsad till vårdgivaren. På samma sätt som i nuvarande biobankslag ska sökanden, enligt andra stycket, underrättas om sin rätt att begära omprövning. Vid beslut om tillgängliggörande ska bl.a. sådant beaktas som behövs för att den som är ansvarig för det ändamål för vilket provet samlats in och bevaras, exempelvis vårdgivare eller forskare, ska kunna fullgöra sitt ansvar. Möjligheten att överlämna frågan om nekat utlämnande av prover till Inspektionen för vård och omsorg för prövning tas bort (4 kap. 6 § den nuvarande biobankslagen). Övervägandena finns i avsnitt 9.1. 14 § Frågor om utlämnande av en journalhandling enligt 5 § prövas av den som är ansvarig för patientjournalen. Anser den ansvariga att journalhandlingen eller någon del av den inte bör lämnas ut, ska han eller hon genast med ett eget yttrande överlämna frågan till Inspektionen för vård och omsorg för prövning. I fråga om överklagande av Inspektionen för vård och omsorgs beslut enligt första stycket gäller 6 kap. 7–11 §§ offentlighets- och sekretesslagen (2009:400). Paragrafen reglerar frågor om utlämnande av en journalhandling. Paragrafen motsvarar 4 kap. 6 a § den nuvarande biobankslagen (jfr 2007/08:126 s. 273). I andra stycket tas ”i tillämpliga delar” bort från hänvisningen till bestämmelser i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) i förhållande till 4 kap. 6 a § den nuvarande biobankslagen. Ingen ändring i sak är av- sedd. Paragrafen överförs i övrigt, sånär som på en följdändring, oförändrad från den nuvarande biobankslagen. Övervägandena finns i avsnitt 9.1. Nedläggning av en biobank och en provsamling 1 § Huvudmannen för en biobank får besluta att biobanken eller att en eller flera provsamlingar ska läggas ned. Om en biobank läggs ned, ansvarar huvudmannen för biobanken för att beslutet om nedläggning anmäls till Inspektionen för vård och omsorg. Anmälan ska inne- hålla uppgift om vad som har skett med proverna i biobanken. Paragrafen reglerar nedläggning av biobanker och provsamlingar. Paragrafen motsvarar delvis 4 kap. 9 § den nuvarande biobankslagen (jfr 2001/02:44 s. 79). Kravet på tillstånd från Inspektionen för vård och omsorg för att kunna lägga ned en biobank tas bort (4 kap. 9 § den nuvarande biobankslagen). Det är i stället huvudmannen för en biobank som beslutar att biobanken eller att en eller flera provsamlingar ska läggas ned (första stycket). Huvudmannen för biobanken ansvarar för att anmäla beslutet om nedläggning av en biobank till Inspektionen för vård och omsorg (andra stycket). Det ska i andra stycket, till skillnad från i 4 kap. 9 § den nuvarande biobankslagen, inte göras någon skillnad på biobanker eftersom det numera saknar betydelse i vilken verksamhet biobanken har inrättats.