prop · H903153 · 2022-03-17 00:00:00 — 32 § Den som ensam eller tillsammans med någon annan får utse ledamöter till styrelsen eller motsvarande organ hos ett transmissionsnätsföretag får inte utöva kontroll över ett företag som producerar eller handlar med el eller använda någon rättighet gentemot företaget. I paragrafen finns ett förbud mot att den som får utse ledamöter till led- ningsorganet i ett transmissionsnätsföretag använder rättigheter gentemot ett företag som producerar eller handlar med el. Paragrafen överensstäm- mer i sak med hittillsvarande 3 kap. § tredje stycket (prop. 2010/11:70 s. 103 f. och 254 f.). Den genomför artikel 43.1 c och, när det gäller den rättighet som nämns i paragrafen, artikel 43.2 i elmarknadsdirektivet. 33 § Förbuden i 31 och 32 §§ gäller inte kontroll eller en rättighet som utövas av staten genom regeringen. Av paragrafen framgår ett undantag från förbuden i 31 och 32 §§ när det är regeringen som använder en rättighet. Paragrafen överensstämmer i sak med hittillsvarande 3 kap. 1 h § första stycket (prop. 2010/11:70 s. 104 och 255). Den ska ses mot bakgrund av artikel 43.5 i elmarknadsdirektivet. 34 § Det som anges i 31 § om företag som producerar eller handlar med el gäller inte en elanvändare som själv producerar eller levererar el eller ensam eller tillsam- mans med någon annan kontrollerar ett företag som bedriver sådan verksamhet, om elanvändaren är nettoförbrukare och värdet av den el som elanvändaren säljer till någon annan är obetydligt i förhållande till elanvändarens näringsverksamhet i övrigt. En elanvändare ska anses vara nettoförbrukare enligt första stycket om den genomsnittliga elförbrukningen är större än produktionen räknat. ningen ska i produktionen ingå den el som elanvändaren själv producerar och el- användarens andel i den el som produceras av ett företag som elanvändaren kon- trollerar ensam eller tillsammans med någon annan. Av paragrafen framgår att förbuden i 31 § inte gäller elproducenter eller elhandelsföretag som är nettoförbrukare av el, om värdet av den el som företaget säljer till utomstående är obetydligt i förhållande till den övriga Paragrafen överensstämmer i sak med hittillsvaran- de 3 kap. 1 h § andra och tredje styckena (prop. 2010/11:70 s. och 255). Den genomför artikel 66.3 andra stycket i elmarknadsdirektivet. 35 § Trots 30–32 §§ får ett transmissionsnätsföretag bedriva sådan elproduktion som avses i 12 § andra stycket 2 och ingå i samma koncern som ett företag vars elproduktion uteslutande är knuten till driften av transmissionsnätsföretagets led- I paragrafen anges ett undantag från kraven på åtskilt ägande dels i fråga om sådan elproduktion som ett nätföretag får bedriva i egen regi, dels i fråga om elproduktion som bedrivs av ett dotterföretag och som uteslu- 2021/22:153 tande är motiverad av nätdriften. Den överensstämmer i sak med hittills- varande 3 kap. 1 i § (prop. 2010/11:70 s. 105 f. och 256). 36 § En styrelseledamot, verkställande direktör, firmatecknare eller annan per- son med liknande ställning i ett transmissionsnätsföretag får ha en mot- svarande ställning i ett företag som producerar eller handlar med el endast om det sistnämnda företaget är ett sådant produktionsföretag som avses i 35 §. I paragrafen finns ett förbud för personer som företräder ett trans- missionsnätsföretag att ha en motsvarande ställning i ett företag som producerar eller handlar med el. Paragrafen överensstämmer i sak med hittillsvarande 3 kap. 1 j § (prop. 2010/11:70 s. 106 f. och 256). Den genomför artikel 43.1 d i elmarknadsdirektivet. 37 § Om ett transmissionsnätsföretag ingår i en koncern där ett annat företag producerar eller handlar med el, får åtgärder som vidtas av företag i koncernen för att säkerställa att kraven i 30–32 och 36 §§ är uppfyllda inte innebära att personal eller kommersiellt känsliga uppgifter överförs från transmissionsnätsföretaget till ett företag som producerar eller handlar med el. I paragrafen finns ett förbud mot att i vissa fall föra över personal eller känsliga uppgifter från ett transmissionsnätsföretag till ett företag som pro- ducerar eller handlar med el. Paragrafen överensstämmer i sak med hit- tillsvarande 3 kap. 1 k § (prop. 2010/11:70 s. 107 och 256 f.). Den genom- för artikel 43.6 i elmarknadsdirektivet. 38 § I lagen (2011:710) om certifiering av transmissionsnätsföretag för el finns bestämmelser om certifiering av transmissionsnätsföretag. I paragrafen, som inte har någon tidigare motsvarighet, finns en upplys- ning om att det finns bestämmelser om certifiering av transmissionsnäts- företag. Lagen (2011:710) om certifiering av transmissionsnätsföretag för el och förordningen (2011:714) om certifiering av transmissionsnätsföre- tag för el genomför artiklarna 52 och 53 i elmarknadsdirektivet. 39 § Ett nätföretag får inte äga, utveckla, förvalta eller driva en energilagringsan- läggning. I paragrafen, som inte har någon tidigare motsvarighet, finns ett förbud för nätföretag att inneha energilagringsanläggningar. Paragrafen genomför artiklarna 36.1 och 54.1 i elmarknadsdirektivet. Övervägandena finns i av- snitt 16. Vad som avses med en energilagringsanläggning anges i 1 kap. 4 §. Nät- komponenter som är nödvändiga för en normal drift av elnätet omfattas inte av förbudet. 40 § Regeringen får meddela föreskrifter om att nätmyndigheten får bevilja dispens i enskilda fall från förbudet i 39 §. I paragrafen, som inte har någon tidigare motsvarighet, bemyndigas rege- Prop. 2021/22:153 ringen att meddela föreskrifter om att får bevilja dispens i enskilda fall från förbudet i 39 §. Övervägandena finns i avsnitt 16. Iartiklarna 36.2–36.4 och 54.2–54.5 i elmarknadsdirektivet anges inom vilka ramar en medlemsstat får tillåta ett sådant undantag som paragrafen gäller. Med stöd av bemyndigandet kan föreskrifter meddelas om dispens- prövningen. Förbud mot att försvåra efterfrågeflexibilitet 41 § Ett nätföretag får inte ställa tekniska krav eller andra villkor som försvårar tillhandahållandet av tjänster i form av ändrad elförbrukning. Dock får de villkor ställas som behövs med hänsyn till en säker, tillförlitlig och effektiv drift av led- ningsnätet. Av paragrafen framgår att ett nätföretag inte får ställa upp villkor som för- svårar tillhandahållandet av efterfrågeflexibilitet, om inte villkoret är moti- verat med hänsyn till en säker, tillförlitlig och effektiv drift av lednings- nätet. Den överensstämmer i sak med hittillsvarande 3 kap. 16 a § första stycket (prop. 2013/14:174 s. 209 f. och 270 f.). 42 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om vilka tekniska krav som nätföretag får ställa i fråga om sådana tjänster som avses i 41 §. I paragrafen bemyndigas regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om vilka tekniska krav som får ställas upp av nätföretagen när det gäller efterfrågeflexibilitet. Den överensstämmer i sak med hittillsvarande 3 kap. 16 a § andra stycket (prop. 2013/14:174 s. 210 och 270 f.). Paragrafen utformas efter synpunkter från Lagrådet. Ersättning vid inmatning av el 43 § Den som har en elproduktionsanläggning har rätt till ersättning av det nät- företag till vars ledningsnät anläggningen är ansluten. 1.värdet av den minskning av energiförluster som inmatning av el från anlägg- ningen medför i nätföretagets ledningsnät, och 2.värdet av den reduktion av nätföretagets avgifter för att ha sitt ledningsnät anslutet till ett annat nätföretags ledningsnät som blir möjlig genom att anlägg- ningen är ansluten till ledningsnätet. I paragrafen behandlas elproducenters rätt att få ersättning vid inmatning av el från det nätföretag till vars ledningsnät elproduktionsanläggningen är ansluten. Den överensstämmer i sak med hittillsvarande 3 kap. 15 § första stycket (prop. 1996/97:136 s. 147 f.). Att det finns en rätt till ersättning framgår av första stycket. I andra stycket regleras vilka värden för nätföretaget som ersättningen ska motsvara. Vid överföringen av el går energi förlorad som värme. Inmatning av el på nätet ersätter sådana energiförluster, vilket är till fördel för nätföretaget, som inte behöver handla upp el för att kompensera för nätförluster i samma utsträckning som annars. Andra stycket första punkten gäller detta värde. Om den el som tas ut på ett nätföretags nät också matas in från anlägg- ningar som är anslutna till det nätet, minskar nätföretagets behov av kapa- citet i förhållande till det överliggande nätet. Nätföretagets kostnader för anslutningen till det överliggande nätet minskar på så sätt. Andra punkten avser detta värde. Hittillsvarande 3 kap. 15 § andra stycket, som angett att regeringen får meddela närmare föreskrifter om beräkningen av ersättningen, har ingen motsvarighet i det nya 3 kap. Regeringen kan meddela närmare föreskrif- ter med stöd av 8 kap. 7 § regeringsformen. Sådana föreskrifter finns i 19 § elförordningen. 44 § ska ta upp en tvist om vilken rätt till ersättning för inmatad el som finns enligt 43 §. En tvist ska inte prövas om ansökan om prövning kommit in till nätmyndigheten senare än efter det att nätföretaget skickat ett skriftligt ställningstagande till den berörda parten under partens senaste kända adress. I paragrafen regleras prövningen av tvister mellan nätföretag och elprodu- center om ersättningen för inmatad el. Den motsvarar hittillsvarande 3 kap. 15 § tredje stycket men har en delvis annan utformning. Övervägandena finns i avsnitt 24.1. Tvister om elproducentens rätt till ersättning från nätföretaget för in- matad el ska enligt första stycket tas upp av nätmyndigheten, dvs. Detta tydliggör hur stycket förhåller sig till 10 kap. 17 § , där det anges att allmän domstol inte är behörig att ta upp tvister som ska tas upp av annan myndighet än domstol. Energi- marknadsinspektionens behörighet enligt paragrafen gäller dock endast frågor om själva rätten till ersättning för inmatad el. Detta innefattar frågan om hur stor ersättningen ska vara med tillämpning av 43 § och närmare föreskrifter som ansluter till den paragrafen. Utanför behörigheten faller exempelvis att pröva en fastställelsetalan om hur ett avtal om ersättning ska tolkas. beslut är inte verkställbart. Det är alltså inte möjligt att inför myndigheten föra en fullgörelsetalan om ersättning. Om ett nätföretag vägrar att betala ut sådan ersättning som Energimark- nadsinspektionen funnit att elproducenten har rätt till, får elproducenten vända sig till allmän domstol för att få en exekutionstitel med inspek- tionens beslut som grund. För förfarandet hos gäller förvaltnings- lagen (2017:900). Inspektionens beslut kan överklagas till allmän förvalt- ningsdomstol, se 13 kap. 7 §. Andra stycket överensstämmer i sak med hittillsvarande 3 kap. 15 § tredje stycket andra meningen (prop. 2001/02:56 s. 35 och 64). Energimarknads- inspektionens exklusiva prövningsrätt innebär att en part inte heller efter tvåårsfristens utgång kan vända sig till allmän domstol för prövning. Underlag och information om leveranssäkerheten i distributionsnäten 45 § Ett distributionsnätsföretag ska 1. upprätta en risk- och sårbarhetsanalys avseende leveranssäkerheten i elnätet, Prop. 2.upprätta en åtgärdsplan som visar hur leveranssäkerheten i det egna elnätet ska förbättras, och 3.till nätmyndigheten ge in en redovisning som baseras på analysen och planen. I paragrafen regleras en skyldighet för ett distributionsnätsföretag att upp- rätta en risk- och sårbarhetsanalys och en åtgärdsplan. Den överensstäm- mer i sak med hittillsvarande 3 kap. 9 c § (prop. 2005/06:27 s. 44–47 och prop. 2009/10:51 s. 32 och 36). Paragrafen utformas enligt Lagrådets för- slag. 46 § Ett distributionsnätsföretag ska informera elanvändarna om 1.leveranssäkerheten i elnätet, 2.rätten till avbrottsersättning enligt 10 kap., och 3.rätten till skadestånd enligt 11 kap. Enligt paragrafen är ett distributionsnätsföretag skyldigt att informera el- användarna om leveranssäkerheten i elnätet och om rätten till ersättning. Den överensstämmer i sak med hittillsvarande 3 kap. 9 d § (prop. 2005/06:27 s. 48). 47 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om 1.innehållet i samt redovisning och offentliggörande av analyser och åtgärds- planer enligt 45 §, 2.information till elanvändarna enligt 46 §, 3.skyldighet att rapportera elavbrott till den myndighet som regeringen bestäm- mer, och 4.undantag från kraven i 45 och 46 §§ i fråga om ledningar som i huvudsak matar in el från anläggningar för produktion av förnybar el. I paragrafen bemyndigas regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om bl.a. utformningen av och inne- hållet i risk- och sårbarhetsanalyserna och åtgärdsplanerna och om undan- tag från kraven. Första–tredje punkterna överensstämmer i sak med hittillsvarande 3 kap. 9 e § (prop. 2005/06:27 s. 45–47 och 58 och prop. 2009/10:51 s. 32 och 36). Fjärde punkten överensstämmer i sak med hittillsvarande 3 kap. 18 §, bortsett från att subdelegation enligt den paragrafen fick ske endast till nätmyndigheten (prop. 2009/10:51 s. 23 f. och 36 f.). 48 § ska ge ett bindande besked om huruvida en ledning om- fattas av undantag enligt 47 § 4, om innehavaren av ledningen eller den som avser att bygga den begär det. Ett bindande besked får förenas med villkor. Villkoren ska framgå av beskedet. I paragrafen regleras bindande besked i frågan om huruvida en ledning omfattas av föreskrifter om undantag. Den utformas efter synpunkter från Lagrådet. Första stycket överensstämmer i sak med hittillsvarande 3 kap. 20 § (prop. 2009/10:51 s. 27 f., 37 f. och 86 f.). 2021/22:153 Andra stycket överensstämmer i sak med hittillsvarande 3 kap. 22 § när det gäller sådana bindande besked som avses i första stycket (prop. 2009/10:51 s. 28, 38 och 86). 49 § Nätverksamhet ska ekonomiskt redovisas skilt från annan verksamhet. Transmission och distribution ska redovisas var för sig. I paragrafen regleras hur nätverksamhet vid redovisning ska hållas åtskild från annan verksamhet. Den motsvarar delvis hittillsvarande 3 kap. 2 § men innehåller en ny bestämmelse om redovisning av transmission. Över- vägandena finns i avsnitt 17.1. Första meningen överensstämmer med hittillsvarande 3 kap. 2 § (prop. 1996/97:136 s. 137). Andra meningen ska ses mot bakgrund av artikel 56.3 i elmarknads- direktivet, där det anges bl.a. att elföretag i sin interna bokföring ska sär- redovisa transmissions- och distributionsverksamheten var för sig så som de skulle behöva göra om verksamheterna bedrevs av separata företag. 50 § Redovisning av nätverksamhet som grundas på nätkoncession för område ska avse varje område för sig. I paragrafen regleras att nätkoncessioner för område som huvudregel ska redovisas separat. Den överensstämmer i sak med hittillsvarande 3 kap. 3 § första stycket första meningen (prop. 1996/97:136 s. 137 f. och prop. 2001/02:56 s. 57). I 51 § regleras undantag från huvudregeln. 51 § Trots 50 § ska nätmyndigheten besluta att ett distributionsnätsföretags samtliga områden utan en lägsta tillåtna spänning ska redovisas samlat, om inte områdena sammantagna utgör en olämplig enhet för nätverksamhet. ska, om det behövs, fatta beslut i frågan om samlad redovisning när det finns ett beslut som har fått laga kraft och som innebär att 1.en nätkoncession har beviljats, 2.gränserna för en nätkoncession för område har ändrats, 3.ett tillstånd till överlåtelse av en nätkoncession har beviljats, eller 4.en nätkoncession har återkallats. får besluta om samlad redovisning även i andra fall, om det är motiverat med hänsyn till ändrade förhållanden. I paragrafen regleras nätmyndighetens möjlighet att besluta om samlad redovisning. Den motsvarar i huvudsak hittillsvarande 3 kap. 3 § första stycket andra meningen och andra stycket (prop. 2001/02:56 s. 27–29 och 57–59). Övervägandena finns i avsnitt 17.2. Ändringen innebär endast att det hittillsvarande kravet på geografisk närhet tas bort. 52 § I ett beslut om samlad redovisning eller om ändring av ett sådant beslut ska nätmyndigheten ange när den samlade redovisningen ska påbörjas eller upphöra. I paragrafen regleras när en samlad redovisning ska påbörjas eller upphöra. Den överensstämmer i sak med hittillsvarande 3 kap. 3 § tredje stycket 2001/02:56 s. 59). 53 § En nätkoncession för linje ska redovisas skilt från en nätkoncession för om- råde utan en lägsta tillåtna spänning. Om en nätkoncession för linje avser en ledning som organisatoriskt, tekniskt och funktionellt ingår i ett lokalnät och ledningen helt eller delvis är belägen inom kon- cessionsområdet, ska linjen dock redovisas inom ramen för områdeskoncessionen. I paragrafen regleras att nätkoncession för linje respektive lokalnäts- område som huvudregel ska redovisas skilt från varandra. finns undantag från detta, där samredovisning under vissa givna förutsätt- Paragrafen överensstämmer i sak med hittillsvarande 3 kap. 3 a § (prop. 2014/15:56 s. 13 f. och 20). 54 § En ledning som ingår i ett lokalnät ska redovisas som regionnät, om led- ningen och regionnätet sammantagna utgör en organisatoriskt och tekniskt sam- Paragrafen, som inte har någon tidigare motsvarighet, möjliggör för vissa ledningar i ett lokalnät med områdeskoncession att redovisas som ett regionnät i de fall de ledningarna har en regionnätsfunktion. dena finns i avsnitt 17.3. En förutsättning för att tillämpa paragrafen är dels att lokalnätet och regionnätsledningen ägs av samma nätföretag, dels att nätföretaget har ett regionnät att redovisa ledningen tillsammans med. 55 § En nätkoncession för område med en lägsta tillåtna spänning ska redovisas tillsammans med nätföretagets nätkoncessioner för linje. I paragrafen, som inte har någon tidigare motsvarighet, regleras hur en nätkoncession för område med en lägsta tillåtna spänning ska redovisas. Övervägandena finns i avsnitt 17.4. 56 § En ledning som byggs och används av ett nätföretag med stöd av ett med- givande enligt 2 kap. 11 §, ska utifrån sin funktion redovisas som lokalnät eller regionnät hos det nätföretag som har fått medgivandet. Nätföretaget ska från medgivandet meddela nätmyndigheten hur ledningen ska redovisas. I paragrafen, som inte har någon tidigare motsvarighet, regleras hur led- ningar som byggs och används med stöd av någon annans nätkoncession för område, ska redovisas. Övervägandena finns i avsnitt 17.5. Redovisningen ska utifrån ledningens funktion ske antingen i nät- företagets lokalnäts- eller regionnätsverksamhet. 57 § I 4 kap. 29 och 30 §§ finns bestämmelser om avgifter för överföring av el för sådana nätkoncessioner som redovisas samlat. I paragrafen, som inte har någon tidigare motsvarighet, finns en upplys- ning om bestämmelser i 4 kap. som reglerar utformningen av överförings- avgifterna för nätkoncessioner som redovisas samlat. 2021/22:153 58 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela 1.ytterligare föreskrifter om redovisning av nätverksamhet, och 2.föreskrifter om skyldighet att ge in redovisningshandlingar till nätmyndighe- I paragrafen bemyndigas regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter som rör redovisning av nätverksamhet. Den överensstämmer i huvudsak med hittillsvarande 3 kap. 4 § (prop. 1996/97:136 s. 139 f.). Subdelegation kan fortsättningsvis ske till en annan myndighet än . Det förtydligas även att föreskrifterna kan avse en skyldighet att ge in redovisningshandlingar till Energimarknads- inspektionen. 59 § Den som är revisor hos ett nätföretag ska 1.göra en särskild granskning av redovisningen av nätverksamheten, och 2.årligen i ett särskilt intyg avge ett utlåtande i frågan om huruvida redovis- ningen av nätverksamheten skett enligt gällande bestämmelser. I paragrafen anges särskilda skyldigheter för den som är revisor hos ett nätföretag. Den överensstämmer i sak med hittillsvarande 3 kap. 5 § första stycket och andra stycket första meningen (prop. 1996/97:136 s. 140). 60 § Nätföretaget ska ge in det intyg som avses i 59 § 2 till nätmyndigheten. I paragrafen regleras nätföretagets skyldighet att ge in revisorns intyg till . Den överensstämmer i sak med hittillsva- rande 3 kap. 5 § andra stycket andra meningen (prop. 1996/97:136 s. 140). 61 § Regeringen får meddela ytterligare föreskrifter om revision av nätverksam- het. I paragrafen bemyndigas regeringen att meddela ytterligare föreskrifter om revision av nätverksamhet. Den överensstämmer i sak med hittillsva- rande 3 kap. 5 § tredje stycket (prop. 1996/97:136 s. 140). Anslutning till elnätet och överföring av el Kapitlet ersätter hittillsvarande 4 kap. och innehåller bl.a. motsvarigheter till bestämmelser i hittillsvarande 3 och 4 kap. Skyldighet att ansluta en anläggning till elnätet 1 § Den som har en nätkoncession ska på objektiva, icke-diskriminerande och i övrigt skäliga villkor ansluta en elektrisk anläggning till ledningen eller lednings- nätet, om innehavaren av den elektriska anläggningen begär att den ska anslutas. I fråga om lokalnät gäller anslutningsskyldigheten endast anläggningar inom I paragrafen regleras nätkoncessionshavarens grundläggande skyldighet att ansluta anläggningar till den ledning eller det ledningsnät som omfattas Den överensstämmer i sak med delar av hittillsvarande Prop. 2021/22:153 3 kap. 6 § första stycket och 7 § första stycket och, när det gäller avgifter och övriga villkor för anslutning, med 4 kap. 1 § första stycket (prop. 1996/97:136 s. 140–143). Paragrafen genomför artikel 6 i elmark- nadsdirektivet när det gäller nätföretagens skyldighet att ansluta anlägg- ningar till elnätet. Den reglering som finns i kapitlet omfattar till större delen endast nät- företag, dvs. den som bedriver nätverksamhet. Skyldigheten enligt para- grafen gäller dock även en nätkoncessionshavare som använder ledningen uteslutande för att överföra el för egen räkning. Den grundläggande skyldigheten att överföra el för någon annans räkning framgår av 16 §. 2 § Avsteg från skyldigheten enligt 1 § får göras, om det 1.saknas ledig kapacitet och inte finns förutsättningar att åtgärda kapacitetsbris- ten på ett sätt som är samhällsekonomiskt motiverat utan att förstärka ledningen eller ledningsnätet, eller 2.finns andra särskilda skäl. Trots första stycket får ett distributionsnätsföretag, i fråga om en anläggning för produktion av förnybar el vars inmatning kan ske med en effekt om högst , göra avsteg från anslutningsskyldigheten endast om 1.företaget underrättar den som begär anslutning om detta, och 2.underrättelsen lämnas inom en månad från det att företaget har tagit emot begäran. I paragrafen regleras undantag från skyldigheten att ansluta anläggningar Den motsvarar delvis hittillsvarande 3 kap. 6 § första stycket och 7 § första stycket. I sak ändras regleringen när det gäller förutsättningarna för avsteg från anslutningsskyldigheten med hänvisning till kapacitetsbrist. dena finns i avsnitt 18.1. Vidare begränsas ett distributionsnätsföretags utrymme för att vägra anslutning när det gäller mikroproduktionsanläggningar. genomförs en del av artikel 17.1 i det omarbetade förnybartdirektivet. Övervägandena finns i avsnitt 18.2. I första stycket första punkten regleras när en nätkoncessionshavare får göra avsteg från skyldigheten att ansluta en anläggning med hänvisning till att det saknas ledig kapacitet. Nätet måste fysiskt kunna klara den över- föring som önskas sedan anläggningen anslutits (se prop. s. 141 f.). Nätkoncessionshavaren får dock inte åberopa kapacitetsbrist som grund för att neka en anslutning, om det finns sådana förutsättningar att åtgärda bristen som anges i punkten. En nätkoncessionshavare är inte skyldig att bygga ut en ledning eller ett ledningsnät, som saknar den kapacitet som krävs, med anledning av en begäran om en enskild anslutning. En nätkoncessionshavare som inte redan bedriver nätverksamhet kan inte heller antas ha förutsättningar att vidta sådana åtgärder som avses i första punkten. Vid bedömningen av om