prop · H903153 · 2022-03-17 00:00:00 — Elmarknadsdirektivet innehåller inte något uttryckligt krav att ett trans- missionsnätsföretag ska ta fram en sådan investeringsplan som anges i arti- kel 59.1 k. Det är dock lämpligt att en sådan plan tas fram. Frågan är då om det krävs föreskrifter för att säkerställa detta. I är det i praktiken som skulle beröras av ett uttryckligt krav i frågan. Med hänsyn till att affärsverket är en statlig förvaltningsmyndighet, som lyder under regeringen, är det inte självklart att frågan om investeringsplan behöver regleras i föreskrifter. Om regeringen anser att det är lämpligt, kan den meddela sådana före- skrifter med stöd av 8 kap. 7 § regeringsformen. Det är dock inte uteslutet att det kan finnas andra transmis- sionsnätsföretag i än . Regeringen bedömer därför att det kan vara motiverat att införa föreskrifter om en sådan skyldighet som föreslår i energi- rapporten. För att det ska kunna finnas en sådan reglering i fråga om ett nätföretag som är ett privat rättssubjekt krävs det att meddelar föreskrifter genom lag eller bemyndigar regeringen att meddela sådana föreskrifter (8 kap. 2 § första stycket 2 och 3 § första stycket regeringsfor- men). kan även medge att regeringen bemyndigar en förvalt- ningsmyndighet att meddela föreskrifter i ämnet (8 kap. 10 § regerings- formen). Det finns inte något behov av en reglering i lag. I stället bör regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer få meddela föreskrifter om skyldighet för ett transmissionsnätsföretag att ta fram en investeringsplan och ge in den till . Regeringens förslag: Ett distributionsnätsföretag ska inte få äga, ut- veckla, förvalta eller driva ett gränssnitt där el kan överföras till ett el- fordon i taget eller batteriet på ett elfordon i taget kan bytas ut (ladd- Förbudet ska inte gälla laddningspunkter som företaget innehar uteslutande för eget bruk. Regeringen ska få meddela föreskrifter om att nätmyndigheten får bevilja dispens i enskilda fall från förbudet. energi-rapportens förslag överensstämmer i huvudsak med reger- I rapporten föreslås inte någon möjlighet till undantag. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller har inga invändningar mot det. hänvisning till att det krävs att nätföretagen kan äga, driva och förvalta laddinfrastruktur där inga kommersiella aktörer finns för att hela ska kunna vara med i omställningen till en fossilfri fordonsflotta. sunds kommun påpekar att det finns risk att nätföretag i områden med låg befolkningstäthet inte kommer att kunna driva utbyggnad av laddinfra- struktur , vilket eventuellt skulle kunna försvåra och försena utbyggnaden av laddinfrastruktur i hela . Sala kommun, Teknikföretagen, Elinorr och Lokalkraft anser att det bör vara möjligt att ge undantag avseende nätföretags möjlighet att äga anför att möjligheterna till undantag bör nyttjas fullt ut. anser att kan finnas anledning att överväga frågan om undantag. Skälen för regeringens förslag Enligt artikel 33.2 i elmarknadsdirektivet får distributionsnätsföretag inte äga, utveckla, förvalta eller driva gränssnitt där ett elfordon i taget kan laddas eller där batteriet på ett elfordon i taget kan bytas ut, utom då företa- get äger sådana laddningspunkter uteslutande för eget bruk. terna får dock enligt artikel 33.3 tillåta undantag från förbudet, förutsatt att en rad villkor är uppfyllda. Ett förbud är nödvändigt för att genomföra elmarknadsdirektivet För att genomföra artikel 33.2 i elmarknadsdirektivet är det nödvändigt att införa ett förbud mot att distributionsnätsföretag äger, utvecklar, förvaltar eller driver laddningspunkter, som inte innehas uteslutande för eget bruk. Ett sådant förbud bör alltså införas. Flera remissinstanser motsätter sig ett generellt förbud mot att distribu- tionsnätsföretag innehar laddningspunkter och anför bl.a. att ett förbud kan försvåra utbyggnaden av laddinfrastruktur i delar av . siva utbyggnad av laddningspunkter för personbilar som pågår i förutsätter dock i allmänhet inte att laddningspunkter innehas av nät- Vidare har andra aktörer än nätföretag förutsättningar att bygga ut 2021/22:153 laddningspunkter för tunga fordon. Med hänsyn till det som remissinstan- serna anfört kan det emellertid inte uteslutas att det kan visa sig finnas skäl att undanta nätföretag från förbudet, exempelvis där det saknas alternativ eller i glesbefolkade delar av landet. Regeringen föreslår därför att det ska vara möjligt för regeringen att meddela föreskrifter om att får bevilja dispens i enskilda fall. 15 Distributionsnätsföretags kommunikation med elanvändare och allmänheten Regeringens förslag: Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ska få meddela föreskrifter om undantag från ellagens krav på åtskillnad när det gäller kommunikation och varumärkesprofilering i fråga om distributionsnätsföretag vars ledningar i huvudsak matar in el från anläggningar för produktion av förnybar el. Undantag ska dock inte få göras för distributionsnätsföretag som ingår i en koncern vars samlade elnät har minst 100 000 elanvändare. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inte några invänd- ningar mot det. Skälen för regeringens förslag: Enligt elmarknadsdirektivet får distri- butionsnätsföretag, som är vertikalt integrerade, inte i samband med kom- munikation och varumärkesprofilering ge upphov till förvirring i fråga om den separata identitet som leveransdelen av det vertikalt integrerade före- taget har (artikel 35.3 andra meningen). Kravet är genomfört i 3 kap. 23 § När det gäller åtskillnad av distribution innebär elmarknadsdirek- tivet inga ändringar i sak. En medlemsstat har möjlighet att besluta om undantag för koncerner som har mindre än 100 000 anslutna kunder eller levererar till små, enskil- da system (artikel 35.4 i elmarknadsdirektivet). andra krav i fråga om åtskillnad, bl.a. skyldigheten att upprätta ett regel- efterlevnadsprogram (artikel 35.2 d). har utnyttjat möjligheten till undantag från kravet på regel- efterlevnadsprogram (övervakningsplan) för att underlätta för producenter av förnybar el (prop. 2009/10:51). Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, får meddela föreskrifter om undantag från kravet på övervakningsplan i fråga om nätföretag vars ledningar i huvudsak matar in el från anläggningar för produktion av förnybar el, förutsatt att företaget inte ingår i en koncern vars samlade elnät har 100 000 elanvändare eller fler (3 kap. 19 § ellagen). inspektionen har meddelat sådana föreskrifter (EIFS 2013:5). Samma skäl som motiverat införandet av undantag när det gäller kravet på övervakningsplan talar för att införa motsvarande undantag i fråga om nätföretagets kommunikation och varumärkesprofilering. den myndighet som regeringen bestämmer bör därför få meddela före- skrifter om undantag från kraven för distributionsnätsföretag vars ledning- Prop. 2021/22:153 ar i huvudsak matar in el från anläggningar för produktion av förnybar el. Regeringens förslag: Ett nätföretag ska inte få äga, utveckla, förvalta eller driva en sådan anläggning i elsystemet som används för att i systemet skjuta upp den slutliga användningen av el till en senare tidpunkt än produktionstillfället eller för omvandling av elenergi till en form av energi som kan lagras, lagringen av den energin och den följande återomvandlingen av energin till el eller någon annan energi- bärare (energilagringsanläggning). Regeringen ska få meddela föreskrifter om att nätmyndigheten får bevilja dispens i enskilda fall från förbudet. energi-rapportens förslag överensstämmer delvis med regering- ens. I rapporten föreslås att föreskrifter om undantag från förbudet ska föras in i ellagen i fråga om bl.a. energilagringsanläggningar som är helt integrerade nätkomponenter. Vidare föreslås att det ska framgå av lagen att en energilagringsanläggning som ska fasas ut vid beräkningen av kapitalbasen ska behandlas på motsvarande sätt som en tillgång som inte behövs för att bedriva nätverksamheten. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller har inga invändningar mot det. kommun bedömer att förslaget eventuellt riskerar att försvåra utnyttjandet av energilager för att utveckla och effektivisera nätdrift för många aktörer. an- för att om man skulle tolka definitionen av lagring på ett rent fysiskt sätt skulle all energi lagras i nätet, eftersom det inte går att överföra energin momentant, och att det kan vara värt att ange hur ordet uppskjutning ska tolkas. , och Elinorr upp- fattar vidare definitionen av helt integrerad nätkomponent som otydlig. Lantmäteriet anser att frågan om markåtkomst genom ledningsrätt för energilagringsanläggningar som utgör en helt integrerad del av ett elnät kan behöva undersökas närmare. förordar att lagstiftaren utnyttjar de undantag som finns i elmarknadsdirektivet och de förbehåll som finns i undantagen. Sala kommun anser att ett distributionsnätsföretag bör kunna äga ett energilager för att arbeta med effektbegränsande åtgärder och kunna säkra ned mot överliggande nät. anför att det krävs ytterligare förtydliganden kring avyttringen av en anläggning i de fall ett nätföretag skulle vara ägare på grund av att ingen annan aktör fanns vid upphandlingstillfället. i påpekar att det är viktigt att det finns en effektiv beslutsprocess vid an- sökan om undantag. Lokalkraft anser att ett nätföretag bör få er- sättning för att det initialt har tagit den ekonomiska risken, när någon annan aktör vill ta över ett energilager. Skälen för regeringens förslag Teknik och användningsområden för energilagring På elområdet kan energi lagras på mekanisk, elektrisk, elektromagnetisk eller kemisk väg. De vanligaste användningsområdena för energilagring är utnyttjande av prisdifferenser (arbitrage), balansering av energi och el- balans, uppstart vid blackout, stabilisering av konventionell elproduktion, lagring för ödrift och icke anslutna system, förskjutning av investeringar, kapande av effekttoppar inom industrin samt energilagring i bostäder. Ka- pacitet, kostnader, energitäthet, effektivitet samt teknisk och ekonomisk livslängd är faktorer som styr i vilket sammanhang de olika tekniska lös- ningarna är mest lämpade att använda. En mekanisk teknik, som lagrar energi med hjälp av vattenpumpar eller tryckluft, är användbar för effekt- balansering. Elektromagnetisk teknik, dvs. användning av batterier, passar bäst för reservkraft, ödrift och system som inte är anslutna till elnätet. Den teknik som utvecklas snabbast är batterier. Energilagringen inom EU är främst inriktad mot småskalig användning, arbitrage och minskning av kapacitetstoppar. Marknaden för energilagring är ännu relativt begränsad, och endast ett fåtal tekniker är kommersiellt lönsamma och används i större skala. Definitioner av energilagring och energilagringsanläggning I elmarknadsdirektivet avses med –energilagring: i elsystemet en uppskjutning av den slutliga använd- ningen av el till en senare tidpunkt än produktionstillfället eller omvand- lingen av elenergi till en form av energi som kan lagras, lagringen av den energin och den därpå följande återomvandlingen av den energin till el- energi eller användningen som en annan energibärare (artikel 2.59), och –energilagringsanläggning: en anläggning i elsystemet där energi lagras (artikel 2.60). För att genomföra elmarknadsdirektivet krävs det nationella föreskrifter om energilagringsanläggningar. En energilagringsanläggning är i det sammanhanget en anläggning som används för energilagring i direktivets mening. Det betyder inte att det är nödvändigt att i ellagen eller någon annan författning införa en definition som ordagrant återger direktivtexten, men föreskrifterna bör utformas med utgångspunkt i de definitioner som finns i direktivet och utan att någon ändring görs av det sakliga innehållet. Det tolkningsproblem som pekar på när det gäller uppskjuten användning kan hanteras genom att regleringen i ellagen omfattar sådana anläggningar som används särskilt för energilagring. Regleringen bör alltså omfatta sådana anläggningar i elsystemet som an- vänds för att i systemet skjuta upp den slutliga användningen av el till en senare tidpunkt än produktionstillfället eller för omvandling av elenergi till en form av energi som kan lagras, lagringen av den energin och den följande återomvandlingen av energin till el eller annan energibärare. Genom att ange att anläggningen ska användas för sådana ändamål görs en gränsdragning mot sådan uppskjutning av elanvändningen som alltid sker vid transporten av el genom nätet utan att vara särskilt avsedd. Elmarknadsdirektivets krav när det gäller innehav av I artiklarna 36 och 54 i elmarknadsdirektivet regleras nätföretagens möj- ligheter att inneha energilagringsanläggningar. Som huvudregel får ett nätföretag inte äga, utveckla, förvalta eller driva energilagringsanläggningar (artiklarna 36.1 och 54.1). tillåtna dels om energilagringsanläggningarna är helt integrerade nät- komponenter och tillsynsmyndigheten har lämnat sitt godkännande, dels om följande huvudsakliga villkor är uppfyllda (artiklarna 36.2 och 54.2). För det första ska det efter ett anbudsförfarande visa sig att ingen annan aktör medgetts rätt att äga, utveckla, förvalta eller driva sådana anlägg- ningar eller att ingen aktör kan tillhandahålla tjänsten till en rimlig kostnad och i rätt tid. För det andra ska energilagringsanläggningen vara nödvändig för att ett nätföretag ska kunna fullgöra sina skyldigheter enligt elmark- nadsdirektivet när det gäller en effektiv, tillförlitlig och säker drift av elnätet, och anläggningarna får inte användas för att köpa eller sälja el på Innan anbudsförfarandet genomförs ska tillsynsmyndig- heten ha bedömt behovet av ett undantag, granskat anbudsförfarandet och lämnat sitt godkännande. Om det är ett transmissionsnätsföretag som beviljas ett undantag, ska tillsynsmyndigheten anmäla beslutet till Europeiska kommissionen och (artikel 54.3). Tillsynsmyndigheterna ska med jämna mellanrum eller minst vart femte år hålla ett offentligt samråd om befintliga energilagringsanläggningar för att bedöma den potentiella tillgängligheten och det potentiella intresset av att investera i sådana anläggningar (artiklarna 36.3 och 54.4). offentligt samråd, enligt tillsynsmyndighetens bedömning, visar att andra parter kan äga, utveckla, driva eller förvalta sådana anläggningar på ett kostnadseffektivt sätt, ska tillsynsmyndigheten säkerställa att den verk- samhet som bedrivs av nätföretag på detta område fasas ut inom 18 måna- Som en del av villkoren för detta förfarande får tillsynsmyndigheterna medge att nätföretaget får skälig ersättning, särskilt för att få tillbaka restvärdet av sina investeringar i energilagringsanläggningarna. Det finns dock energilagringsanläggningar som inte omfattas av det offentliga samrådet (artiklarna 36.4 och 54.5). Det gäller helt integrerade nätkomponenter och, förutsatt att en rad krav är uppfyllda, nya batteri- Utformningen av ett förbud För att genomföra elmarknadsdirektivet krävs att det införs ett förbud för nätföretag att äga, utveckla, förvalta eller driva energilagringsanlägg- Det finns alltså inte utrymme för att beakta sådana invändningar som tar sikte på de svårigheter ett förbud kan skapa för nätverksamheten. Eventuella problem får i stället hanteras genom de möjligheter till undan- tag från förbudet som är tillåtna enligt direktivet. Det kan ifrågasättas om det som anges i elmarknadsdirektivet inte går att sammanfatta som ett förbud mot att inneha de aktuella anläggningarna. Att formulera förbudet på det sättet kan dock medföra att det blir otydligt om genomfört direktivet på ett korrekt sätt i denna del. 2021/22:153 tag bör alltså uttryckligen inte få äga, utveckla, förvalta eller driva en energilagringsanläggning. Det är tveksamt om det i finns en sådan marknad för energi- lagringsanläggningar som utesluter ett behov för nätföretagen att själva inneha anläggningarna. bör därför använda de möjligheter till undantag från förbudet som är tillåtna enligt elmarknadsdirektivet. Det finns inte skäl att i ellagen föra in samtliga de detaljerade föreskrifter som krävs för att göra undantag möjliga. Om föreskrifterna finns på en lägre normnivå, blir det också enklare att vid behov genomföra justeringar. En möjlighet är att införa allmänt hållna bestämmelser i lagen och komplettera lagen i förordning och myndighetsföreskrifter. Regeringen ser dock ingen särskild fördel med en sådan uppdelning eller att det annars finns starka skäl för en reglering i lagen. Regeringen bör få meddela före- skrifter om att får bevilja dispens i enskilda fall från förbudet. I det sammanhanget finns utrymme för att beakta sådana synpunkter som remissinstanserna lämnat i fråga om utformningen av undantag. Lantmäteriet anser att frågan om markåtkomst för energilagringsanlägg- ningar som utgör en helt integrerad del av ett elnät kan behöva undersökas närmare. Frågan ligger emellertid utanför ramarna för detta lagstiftnings- ärende. Nätföretagets kostnader för en anläggning som fasas ut Ett nätföretag som innehar en energilagringsanläggning kan tvingas fasa ut anläggningen, om en dispens från förbudet upphör att gälla. Frågan uppkommer då hur investeringen ska behandlas vid beräkningen av kapi- talbasen när en intäktsram bestäms för nätverksamheten. En tillgång som inte behövs för att bedriva verksamheten ska anses ingå i kapitalbasen, om det skulle vara oskäligt mot nätföretaget att bortse från tillgången (5 kap. 7 § andra stycket ellagen). Detta gäller även en energilagringsanläggning som ett nätföretag inte längre får använda. Till skillnad från Energimark- nadsinspektionen och bedömer regeringen att det inte krävs något särskilt förtydligande i ellagen. I de fall då det är motiverat kan ett nätföretag redan enligt de gällande bestämmelserna få en sådan ersättning som Lokalkraft efterlyser för att företaget initialt har tagit den ekonomiska risken. 17.1Redovisning av transmission och distribution Regeringens förslag: Transmission och distribution ska redovisas var för sig. Promemorians förslag överensstämmer i sak med regeringens. 2021/22:153 promemorians förslag ska transmission redovisas skilt från annan nätverk- Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inga invändningar mot det. Skälen för regeringens förslag: I artikel 56.3 i elmarknadsdirektivet föreskrivs bl.a. att elföretag i sin interna bokföring ska redovisa transmis- sions- och distributionsverksamheten var för sig så som de skulle behöva göra om verksamheterna bedrevs av separata företag. Syftet är att undvika diskriminering, korssubventionering och snedvridning av konkurrensen. Nätverksamhet ska ekonomiskt redovisas skilt från annan verksamhet (3 kap. 2 § ellagen). Något krav på att transmission och distribution ska hållas åtskilda finns inte enligt ellagen. Ett tillägg bör därför göras för att transmission och distribution ska redovisas var för sig. 17.2En utökad samredovisning av lokalnät Regeringens förslag: ska besluta att distributions- nätsföretagens lokalnät ska redovisas samlat, om inte områdena sam- mantagna utgör en olämplig enhet. förslag överensstämmer med regering- ens. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller har inga invändningar mot det. avstyrker förslaget då de inte anser att utredningens bedömning, att minskade transaktionskostnader och standardisering av elnätstariffer kan förväntas motverka de negativa effekterna på prisbilden, är övertygande. Även SKGS påpekar att det av utredningen framgår att ett överuttag av avgifter i stadsnät, som subventio- nerar glesbygdsnät, på kan leda till minskat välstånd genom ökade kostnader för kundkollektivet som helhet. SKGS menar också att det inte är rimligt att låta de totala kostnaderna öka till följd av en rent administrativ beräkning av monopolverksamheter som varken har ekono- misk, funktionell eller geografisk anknytning. svenska kraft- nät är kritiskt till förslaget då regional- och lokalnätsägarnas samordning av nätavgifter över större områden motverkar möjligheten att via trans- missionsnätavgiften styra överföringen mellan elområden. Skälen för regeringens förslag: Samredovisning innebär att flera nät- koncessioner för område har en gemensam tillåten intäktsram och en en- hetlig struktur på överföringstariffen (4 kap. 4 § och 5 kap. 13 § ellagen). Det möjliggör för nätföretaget att utjämna tarifferna mellan områden med olika kostnadsförutsättningar och underlättar finansiering av nätinveste- ringar i glesbygd. En förutsättning för samredovisning är att nätkoncessio- nerna ligger geografiskt nära varandra (3 kap. 3 § ellagen), vilket motive- rats av att det inte ska råda stora skillnader mellan nättarifferna i angrän- sande områden trots att de objektiva förutsättningarna att bedriva nätverk- samhet är i stort sett lika. I praktiken har dock detta problem ändå uppstått eftersom nätverksamheten bedrivs av olika företag med varierande förut- sättningar att samredovisa och därigenom omfördela finansieringsbehovet. 2021/22:153 Möjligheten till samredovisning av lokalnät bör mot denna bakgrund utökas på så vis att det tidigare kravet på geografisk närhet tas bort. En utökad samredovisning kan ha en negativ påverkan på vissa kunder i form av ökade kostnader, vilket också och påpekar. Risken för detta bedöms emellertid som begränsad mot bakgrund av att de samredovisningar som redan har genomförts har resulterat i diversifierade redovisningsenheter med hög grad av utjämning mellan tätort och gles- bygd. En utökad samredovisning av dessa områden bör därmed inte väsentligt försämra marknadens effektivitet utan endast resultera i en mindre omfördelning mellan kunder. svenska kraftnäts invänder att en ökad samredovisning motverkar ambitionen att transmissionsnätsavgiften ska ha en styrande effekt. Det finns dock flera sätt att åstadkomma en smart produktion och förbrukning av el. arbetar t.ex. med att organisera en central balansmarknad för flexibel produktion och större flexibla förbrukare. Någon möjlighet att samredovisa lokalnät och regionnät, utöver vad som ges möjlighet till, bör inte finnas. Den utjämning som skulle följa av en sådan samredovisning bedöms innebära ett alltför stort avsteg från effektivt utformade nättariffer för överföring. Något behov av övergångsbestämmelser med anledning av den utökade möjligheten till samredovisning finns inte, eftersom Energimarknadsinspek- tionen kan fatta nya beslut om redovisning vid ändrade förhållanden. 17.3Ledningar i lokalnät som ska redovisas som regionnät Regeringens förslag: En ledning i ett lokalnät ska redovisas som regionnät, om samma nätföretag äger både lokalnätet och regionnäts- ledningar och den aktuella ledningen och regionnätet utgör en organisa- toriskt och tekniskt sammanhållen enhet. förslag överensstämmer med regering- ens. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inga invändningar mot det. Skälen för regeringens förslag: Enligt gällande regelverk måste alla ledningar inom gränserna och spänningsnivån för en områdeskoncession för lokalnät redovisas som lokalnät utan att någon hänsyn tas till ledningens funktion. En konsekvens av detta är att en utbyggnad av regionnätet, som ryms inom ett lokalnät med områdeskoncession, bekostas av lokalnätskunderna i stället för regionnätskunderna som faktiskt använ- der ledningen. Det gäller även om lokalnätet inte är anslutet till regionnäts- ledningen. För att komma till rätta med detta bör kopplingen mellan koncessionsform och hur en ledning ska redovisas ändras på så vis att ledningar som omfattas av nätkoncession för område ska redovisas som regionnät. Detta bör dock också förutsätta att ledningarna används och ägs av samma juridiska person. Redovisningen bör ske utan föregående pröv- ning av nätmyndigheten, precis som sker för vissa linjer som redo- Prop. 2021/22:153 visas tillsammans med lokalnät.