prop · H903198 · 2022-03-24 00:00:00 — Om försäkringsbolagen väljer att anpassa sina försäkringsvillkor efter förslagen (se mer om det under nästa rubrik), menar att förslagen kommer att leda till premiehöjningar för hemförsäkringarna. I linje med utredningens bedömning anser regeringen att eventuella höjningar av premierna inte bör bli annat än marginella och därmed inte påverka enskilda i någon nämnvärd utsträckning. Ersättningar till brottsoffer regleras av olika regelverk som ingår i ett sammanhängande system. I första hand ska gärningsmannen ersätta brottsoffret genom att betala skadestånd. Brottsoffret kan även ha rätt till försäkringsersättning. I försäkringsbolagens hemförsäkringar ingår ett överfallsskydd som ger rätt till ersättning vid vissa brott. Överfallsskyddet utgör en s.k. summaförsäkring ur vilken schablonbelopp betalas ut utan direkt koppling till skadeståndsrätten. I den utsträckning brottsoffret inte kan få ersättning från vare sig gärningsmannen eller en försäkring kan brottsoffret ha rätt till brottsskadeersättning från . Ersättningssystemets utformning gör alltså att ju mer skadestånd brottsoffer får rätt till desto mer brottsskadeersättning kommer att behöva betalas ut. Förslagen innebär att fler brottsoffer får rätt till mer skadestånd. Detta innebär att statens kostnader för brottsskadeersättning kommer att öka. Hur mycket är emellertid svårt att bedöma säkert. När det gäller nivåerna på kränkningsersättning beror storleken på ökningen på flera osäkra faktorer, framför allt i vilken utsträckning försäkringsbolagen kommer att anpassa sina överfallsskydd efter de nya ersättningsnivåerna. Svensk Försäkring anger att det inte är självklart att försäkringsbolagen kommer att höja ersättningsnivåerna i sina överfallsskydd och att det är försäkringsbolagen som bestämmer om de vill ändra sina försäkringsvillkor. Som utredningen och Svensk Försäkring framhåller brukar bolagen emellertid anpassa sina ersättningsnivåer i överfallsskyddet efter nivåerna på skadestånd och brottsskadeersättning. Med hänsyn till att ersättning ur överfallsskyddet står för en mycket liten del av det totala belopp som betalas ut av försäkringsbolagen i skadeersättning bedömer utredningen att inget talar för att bolagen inte skulle höja ersättningsnivåerna. Om så blir fallet har utredningen bedömt att förslaget om höjda nivåer på kränkningsersättning ryms inom den återställning av ersättningsanslag som görs . Regeringen saknar anledning att göra någon annan bedömning. Förslagen om utvidgad rätt till kränkningsersättning för poliser och andra yrkesgrupper med särskild beredskap och särskild anhörigersättning innebär att fler får rätt till skadestånd. Även storleken på denna ökning beror på osäkra faktorer, bl.a. hur många fler som kommer att begära kränkningsersättning och hur försäkringsbranschen väljer att agera. Som utredningen och Svensk Försäkring framhåller är det inte säkert att den särskilda anhörigersättningen kommer att motsvaras av något försäkringsskydd. Mot denna bakgrund har utredningen bedömt att dessa två förslag innebär ökade kostnader för brottsskadeersättning om sammanlagt . Regeringen saknar anledning att göra någon annan bedömning. Kostnaderna ryms inom den anslagsökning för som genomförs efter förslag i budgetpropositionen . anger att förslagen medför ett behov av ökade resurser för myndigheten. Regeringen har förståelse för att förslagen kan innebära en belastning på myndigheten genom bl.a. en ökad tillströmning av ärenden. Eventuella kostnadsökningar får dock hanteras inom befintliga 2021/22:198 anslagsramar. Det kan dock finnas anledning att bevaka frågan om myndighetens eventuella framtida behov av resurser. Med anledning av förslagen om en begränsning av utmätningsförbudet och en ändrad företrädesordning vid löneutmätning behöver utveckla sina it-system. Myndigheten har uppskattat kostnaderna för detta till . Kostnaderna finansieras delvis genom att det i budgetpropositionen föreslås att anslag engångsvis ökas med . Den återstående kostnaden för myndigheten får hanteras inom befintliga anslagsramar. Som anförs ovan bedöms förslaget om utvidgad rätt till kränkningsersättning för poliser och andra yrkesgrupper med särskild beredskap leda till att fler i dessa yrkesgrupper får rätt till kränkningsersättning. Detta kan förväntas öka antalet anmälda brott mot sådana personer och därmed även antalet mål i allmän domstol. Hur stor ökning som kan förväntas är emellertid svårt att bedöma. Regeringen instämmer i bedömning att ökningen sannolikt inte blir större än att den kan hanteras inom befintliga anslagsramar. Övriga konsekvenser för det allmänna Förslagen om en begränsning av utmätningsförbudet och en ändrad företrädesordning vid löneutmätning bedöms leda till att regressintäkter kommer att öka. innebär den ändrade företrädesordningen att oprioriterade statliga fordringar inte kommer att bli betalda i samma utsträckning som genom löneutmätning. Utredningen bedömer den sammantagna ökningen av intäkter för staten genom löneutmätning till . Regeringen saknar anledning att göra någon annan bedömning. Förslaget om särskild anhörigersättning föranleder vissa följdändringar i skadeståndslagen, bl.a. i bestämmelserna om statens och kommuners skadeståndsansvar vid felaktig myndighetsutövning och överträdelser av enskildas rättigheter enligt . Förslaget innebär endast att det allmännas befintliga skadeståndsansvar utökas till att omfatta den nya ersättningen och kan enligt regeringens bedömning därför inte sägas ha några konsekvenser för den kommunala självstyrelsen. Regeringen bedömer vidare att det utvidgade skadeståndsansvaret inte kommer att aktualiseras annat än i undantagsfall och därmed inte bör innebära några nämnvärda ökade kostnader för kommuner och regioner. Förslagen i propositionen är könsneutrala i den bemärkelsen att de regler som föreslås ska tillämpas likadant oavsett om brottsoffret är kvinna eller man. Förslaget om att det vid bestämmandet av kränkningsersättningen särskilt ska beaktas om brottet riktat sig mot någon som den skadestånds- skyldige har eller har haft ett nära förhållande till kommer emeller- tid i praktiken främst att beröra våld som utövas av män mot kvinnor och Prop. 2021/22:198 våld som utövas mot barn av någon närstående. särskilt dessa brottsoffers rätt till skadestånd genom att de kommer att kunna få förhöjd kränkningsersättning. Förslaget bedöms därför få vissa positiva konsekvenser för jämställdheten mellan kvinnor och män och även i viss mån stärka barnrättsperspektivet i lagstiftningen. 10.1Förslaget till lag om ändring i utsökningsbalken 11 § Har två eller flera sökt utmätning mot samma gäldenär, ska utmätning för fordringarna ske , om inte utmätning för någon av fordringarna därigenom fördröjs oskäligt. Om utmätningen avser ersättning enligt 2–4 §§ lagen (1998:714) om ersättning vid frihetsberövanden och andra tvångsåtgärder, och ersättningen får utmätas endast för fordringar som avser skadestånd på grund av brott, gäller första stycket endast för sådana fordringar. Bestämmelserna i 7 kap. 17 § första stycket om jämkning av underhållsbidrag vid utmätning av lön tillämpas även vid annan utmätning. I paragrafen finns bestämmelser om förfarandet när flera borgenärer har ansökt om utmätning mot samma gäldenär. Övervägandena finns i avsnitt 7.1. Andra stycket, som är nytt, innebär att regleringen om samtidig utmätning för fordringar i första stycket i vissa fall gäller bara för fordringar som avser skadestånd på grund av brott. Det handlar om fall som avses i 5 kap. 7 § tredje stycket, dvs. när ersättning enligt 2–4 §§ lagen om ersättning vid frihetsberövanden och andra tvångsåtgärder (frihetsberövandelagen) får utmätas för fordringar som avser skadestånd på grund av brott men i övrigt är skyddad från utmätning enligt 5 kap. 7 § första och andra styckena. Av förevarande bestämmelse följer därför att endast sökande med fordringar som avser skadestånd på grund av brott i sådana fall har rätt till samtidig utmätning av ersättning enligt 2–4 §§ frihetsberövandelagen, förutsatt att utmätning för någon av fordringarna inte därigenom fördröjs oskäligt. För en ytterligare kommentar hänvisas till författningskommentaren till 5 kap. 7 §. Bestämmelsen i det hittillsvarande andra stycket flyttas till ett nytt tredje stycke. Övriga ändringar är språkliga. 2021/22:198 5 kap. Undantag på grund av egendomens beskaffenhet eller särskild föreskrift 7 § Skadestånd, som tillkommer gäldenären med anledning av personskada, frihetsberövande, falskt åtal, ärekränkning eller annat sådant, får inte utmätas medan skadeståndet innestår hos den som ska betala ut det. Om skadeståndet har bestämts att betalas i form av livränta, gäller förbudet mot utmätning rätten till livräntan. När skadeståndet har betalats ut får det som hålls avskilt inte utmätas, om skadeståndet ska tillgodose ett kvarstående försörjningsbehov eller, i annat fall, om mindre än har gått från utbetalningen. Om utmätningsfordringen avser skadestånd på grund av brott, gäller första och andra styckena inte ersättning enligt 2–4 §§ lagen (1998:714) om ersättning vid frihetsberövanden och andra tvångsåtgärder. Paragrafen innehåller bestämmelser om förbud mot utmätning av vissa skadestånd. Övervägandena finns i avsnitt 7.1. Av det nya tredje stycket framgår att utmätningsförbudet enligt första och andra styckena inte gäller ersättning enligt 2–4 §§ lagen om ersättning vid frihetsberövanden och andra tvångsåtgärder (frihetsberövandelagen), om utmätningsfordringen avser skadestånd på grund av brott. Det innebär att utmätning för sådana fordringar får ske även om ersättningen i fråga innestår hos den som ska betala ut den eller hålls avskild efter utbetalning. Även om utmätningsförbudet enligt första och andra styckena inte gäller har gäldenären kvar ett grundläggande skydd mot utmätning genom de allmänna reglerna i 1 och 2 §§ (beneficiereglerna). Undantaget från utmätningsförbudet gäller bara ersättning enligt 2–4 §§ frihetsberövandelagen, bl.a. ersättning som någon tillerkänns från staten efter att ha varit häktad på grund av brottsmisstanke utan att åtal väckts, och omfattar all typ av ersättning som lämnas med stöd av dessa bestämmelser. Det innebär att ersättningen för både ekonomisk och ideell skada omfattas (se 7 § frihetsberövandelagen). Även egendom som har trätt i ersättningens ställe (s.k. surrogation) kan omfattas (jfr rättsfallet NJA 2018 s. 966). För annan ersättning enligt frihetsberövandelagen (se 5 § om frihetsberövandeersättning och 8 § om personskada) gäller däremot skyddet mot utmätning enligt första och andra styckena (jfr prop. 1974:97 s. 92 och prop. 1980/81:8 s. 1217). Vidare gäller undantaget från utmätningsförbudet endast i förhållande till utmätningsfordringar som avser skadestånd på grund av brott. Med ”skadestånd på grund av brott” avses alla typer av skadestånd, och på skadeståndet löpande ränta, som någon har förpliktats att betala på grund av att han eller hon har gjort sig skyldig till brott. Det krävs inte att någon har dömts för brott utan avgörande är att grunden för skadeståndet är en brottslig gärning. Att personen som har gjort sig skyldig till brottet inte är straffmyndig eller att brottet är preskriberat hindrar alltså inte att en fordran avser skadestånd på grund av brott. Även en skadeståndsfordran som grundar sig på att någon annan har gjort sig skyldig till brott, t.ex. en förälders skadeståndsansvar enligt 3 kap. 5 § skadeståndslagen (1972:207), avser skadestånd på grund av brott i bestämmelsens mening. Det innebär att ersättning som någon tillerkänns enligt 2–4 §§ frihetsberövandelagen får utmätas för en fordran som grundar sig på att hans eller hennes barn har gjort sig skyldig till brott, trots utmätningsförbudet i första och andra Prop. 2021/22:198 styckena. Bestämmelsen är tillämplig oavsett om brottsoffret, dvs. den som har tillerkänts skadeståndet, är en fysisk eller en juridisk person, och oavsett om det är brottsoffret självt som ansöker om utmätning eller om detta görs av eller ett försäkringsbolag som utövar sin rätt till återkrav (regress) efter utbetald brottsskadeersättning respektive försäkringsersättning. I sådant fall måste regressborgenären visa att brottsoffrets rätt till skadestånd har övertagits. En särskild bestämmelse om vad som gäller när flera borgenärer med stöd av förevarande bestämmelse söker utmätning för fordringar som avser skadestånd på grund av brott finns i 4 kap. 11 § andra stycket. Övriga ändringar är språkliga eller redaktionella. 7 kap. Utmätning av lön m.m. 14 § Vid utmätning av lön har följande fordringar i nämnd ordning företräde framför andra fordringsanspråk: 1.fordran som avser underhållsbidrag enligt och , 2.konkursbos fordran på gäldenärens lön enligt 3 kap. 4 § konkurslagen (1987:672), om lönen innehållits under konkursen, 3.fordran som avses i 2 § lagen (1993:891) om indrivning av statliga fordringar m.m., 4.fordran som avser skadestånd på grund av brott. Företrädesrätten enligt första stycket 1 gäller även sådant utländskt underhållsbidrag som får verkställas i , om bidragsfordringen vid verkställighetstillfället inte är äldre än . Paragrafen anger företrädesordningen för fordringar vid utmätning av lön. Övervägandena finns i avsnitt 7.2. Paragrafen ändras genom att punktlistan över fordringar med företrädes- rätt vid löneutmätning utökas med ytterligare en typ av fordran. första stycket fjärde punkten har även en fordran som avser skadestånd på grund av brott företrädesrätt framför fordringar utan företrädesrätt, dvs. sådana fordringar som inte anges i punktlistan. som avser skadestånd på grund av brott lägre prioritet än fordringar som anges i punkterna 1–3. Med skadestånd på grund av brott avses detsamma som i 5 kap. 7 §. en ytterligare kommentar hänvisas därför till författningskommentaren till Någon särskild fördelningsregel finns inte när det gäller fordringar som avser skadestånd på grund av brott. Det innebär att när pengar ska fördelas mellan flera fordringar som avser skadestånd på grund av brott så har dessa lika rätt till betalning. Utmätningsbeloppet ska alltså fördelas på samma sätt som det skulle ha fördelats mellan flera fordringar utan företrädesrätt. Det betyder att fordringsägarna ska få betalt proportionerligt i förhållande till fordringarnas storlek. Att företrädesrätten inte bara gäller vid utmätning av lön utan även vid utmätning av vissa andra förmåner följer av 2 §. 2021/22:198 Ikraftträdande Denna lag träder i kraft i fråga om 7 kap. 14 § och i övrigt . Lagändringen om ändrad företrädesordning träder i kraft . Övriga lagändringar träder i kraft . De nya reglerna tillämpas på varje processuell företeelse som inträffar efter ikraftträdandet. Det innebär bl.a. att ersättning enligt 2–4 §§ lagen (1998:714) om ersättning vid frihetsberövanden och andra tvångsåtgärder kan utmätas för en fordran som avser skadestånd på grund av brott även om ersättningen beslutades eller utbetalades före . Vidare är den nya företrädesordningen vid löneutmätning tillämplig även på mål som inleddes hos före . Övervägandena finns i avsnitt 8. 10.2Förslaget till lag om ändring i skadeståndslagen (1972:207) 2 kap. Skadeståndsansvar på grund av eget vållande 3 § Den som allvarligt kränker någon annan genom brott som innefattar ett angrepp mot dennes person, frihet, frid eller ära ska ersätta den skada som kränkningen innebär. Om den som utsätts för brott i tjänsten får anses ha en särskild beredskap för angreppet, ska det vid bedömningen av om kränkningen är allvarlig särskilt beaktas om angreppet riktar sig mot den angripnes privata sfär eller är fysiskt. Paragrafen innehåller bestämmelser om förutsättningarna för kränkningsersättning. Övervägandena finns i avsnitt 5. I andra stycket, som är nytt och som utformas delvis enligt Lagrådets förslag, anges vad som särskilt ska beaktas vid bedömningen av om kränkningen är allvarlig när den som utsätts för brott i tjänsten får anses ha en särskild beredskap för angreppet. För rätt till kränkningsersättning krävs enligt den grundläggande regeln i första stycket att den skadelidande utsatts för en allvarlig kränkning genom brottet. Vad som utgör en allvarlig kränkning ska bedömas utifrån samtliga omständigheter i varje enskilt fall (prop. 2000/01:68 s. 50 och 65). Huruvida kravet på allvarlig kränkning är uppfyllt kan därför påverkas av bl.a. vem som utsätts för det brottsliga angreppet och i vilket sammanhang det sker. Det betyder t.ex. att allvarlighetsbedömningen vid vissa angrepp kan falla olika ut beroende på om angreppet riktas mot en privatperson eller mot någon i tjänsten som tillhör en yrkesgrupp med särskild beredskap (se prop. 2000/01:68 s. 50 och 66). Genom bestämmelserna i andra stycket tydliggörs i vilka situationer det bör krävas något mer än normalt för att en allvarlig kränkning ska kunna konstateras – den angripne ska ha utsatts för ett brott i tjänsten och han eller hon ska anses ha haft en särskild beredskap för angreppet. Båda dessa förutsättningar behöver vara uppfyllda för att bestämmelserna ska vara tillämpliga. Vidare anges två omständigheter som i så fall ska beaktas särskilt vid bedömningen av om kränkningen har varit allvarlig. handlar om att angreppet ska ha riktat sig mot den angripnes privata sfär eller varit fysiskt. Förutsättningen att den angripne ska ha utsatts för brott i tjänsten innebär att det endast är när han eller hon utsätts under eller i samband med sin tjänsteutövning som yrkesrollen kan ha betydelse för bedömningen av om han eller hon utsatts för en allvarlig kränkning. Bestämmelserna i andra stycket är alltså inte tillämpliga om någon utsätts för brott på sin fritid, oavsett vilken yrkesgrupp personen tillhör. Huruvida den som utsatts för brott i tjänsten får anses ha en särskild beredskap för angreppet beror främst på vilken yrkesgrupp personen tillhör. De yrkesgrupper som får anses ha sådan beredskap är sådana för vilka det ingår i deras normala arbetsuppgifter att på olika sätt hantera våldsamma, hotfulla eller stökiga personer. De har också såväl en skyldighet att göra ingripanden som befogenhet att använda våld eller tvång i samband med det. Dessutom har de i regel en utbildning som är avsedd att ge dem förutsättningar att hantera våldsamma, hotfulla eller stökiga personer. har de också ett förstärkt straffrättsligt skydd mot hot och våld. Det handlar alltså främst om poliser, ordningsvakter och vissa anställda vid , och , men även vissa anställda i den psykiatriska vården och på behandlingshem (jfr prop. 2000/01:68 s. 50 och 66 och rättsfallet RH 1995:151). Detta innebär att t.ex. lärare, socialsekreterare, parkeringsvakter, kronofogdar, delgivningsmän samt en stor del av personalen inom vård och omsorg inte kan anses ha någon särskild beredskap i aktuellt avseende. Bedömningen av om den som utsatts för brott i tjänsten får anses ha en särskild beredskap för angreppet påverkas inte enbart av vilken yrkesgrupp personen tillhör, utan också av vilken typ av angrepp det är fråga om, i vilken situation angreppet sker och i vilken utsträckning den angripne har skäl för ökad beredskap för angreppet. Därvid kan det t.ex. ha betydelse om angreppet sker i en ingripandesituation, vilken information den angripne har inför ingripandet och vilken utrustning den angripne har tillgång till. Till exempel får en polis i den som ska genomföra ett planerat gripande av en omvittnat farlig person anses ha beredskap för allvarligare angrepp än en polis som ska omhänderta en berusad person. På motsvarande sätt får en polis som ska omhänderta en berusad person anses ha beredskap för allvarligare angrepp än en polis som stoppar ett fordon i en rutinmässig trafikkontroll. Bedömningen behöver alltså vara nyanserad. Vidare ska bedömningen av om den som har utsatts för brott i tjänsten får anses ha en särskild beredskap för angreppet göras utifrån objektiva kriterier. Huruvida den angripne faktiskt är mentalt förberedd för angreppet saknar därför betydelse för bedömningen. Om den som utsätts för brott i tjänsten får anses ha en särskild beredskap för angreppet, ska det vid bedömningen av om kränkningen är allvarlig särskilt beaktas om angreppet riktar sig mot den skadelidandes privata sfär eller är fysiskt. Med angrepp som riktar sig mot den privata sfären avses angrepp som är av mer personlig karaktär och inte riktar sig mot den angripne i dennes egenskap av yrkesperson. Som exempel kan nämnas rasistiska, sexistiska eller liknande tillmälen och hot som anspelar på den angripnes familj och andra närstående. 2021/22:198 Med fysiska angrepp avses t.ex. slag, sparkar, bett, rivningar och bespottning. Det krävs inte att ett brott är fullbordat i straffrättslig mening för att det ska betraktas som ett fysiskt angrepp. Även försöksbrott kan alltså vara att hänföra till de fysiska angreppen. Angrepp som riktar sig mot den angripnes privata sfär eller fysiska angrepp bör som utgångspunkt anses innebära att kravet på allvarlig kränkning är uppfyllt. ska allvarlighetsbedömningen – som alltid – göras utifrån en samlad bedömning av samtliga relevanta omständigheter där viss ledning kan hämtas från uppräkningen i 5 kap. 6 § av faktorer som påverkar kränkningsersättningens storlek (se prop. 2000/01:68 s. 65). Det förhållandet att angreppet riktat sig mot den privata sfären eller varit fysiskt är omständigheter som särskilt ska beaktas vid den bedömningen, men är inte de enda omständigheter som kan beaktas. Av detta följer t.ex. att även verbala angrepp som inte riktar sig mot den angripnes privata sfär kan anses innebära en allvarlig kränkning, beroende på omständigheterna i det enskilda fallet. Vidare kan det även vid allvarlighetsbedömningen ha betydelse vilken situation angreppet sker i och i vilken utsträckning den angripne har skäl för ökad beredskap. Det är inte ovanligt att situationen är sådan att den eller de som genomför ett ingripande eller annan tjänsteåtgärd har anledning att förvänta sig ett visst verbalt och fysiskt motstånd. Lindrigare fysiska angrepp som utgör rena försök att undkomma eller försvåra ingripandet bör lika lite som normalt anses utgöra allvarliga kränkningar i skadeståndsrättslig mening. Uppsåtliga fysiska angrepp i form av t.ex. knytnävsslag i ansiktet, sparkar mot känsliga delar av kroppen, bett på oskyddade kroppsdelar, klös i ansiktet eller på andra oskyddade delar av kroppen och liknande bör däremot normalt leda till att angreppet bedöms utgöra en allvarlig kränkning. Detsamma gäller angrepp med någon form av vapen eller annat tillhygge och andra typer av fysiska angrepp som t.ex. bespottning eller andra angrepp som leder till att den angripne får någon form av kroppsvätska på huden. Även om det för personer som angrips i tjänsten i vissa fall krävs något mer än normalt för att ett angrepp ska anses utgöra en allvarlig kränkning, bör kraven inte ställas så högt att den personliga kränkningen hamnar i bakgrunden (se prop. 2000/01:68 s. 66). Övriga ändringar är språkliga. 3 a § Den som uppsåtligen eller av grov oaktsamhet genom brott orsakar någon annans död ska betala särskild anhörigersättning till den som stod den avlidne särskilt nära. Detta gäller dock inte om det är uppenbart oskäligt. I paragrafen, som är ny, finns bestämmelser om förutsättningarna för särskild anhörigersättning. Övervägandena finns i avsnitt 6. Särskild anhörigersättning är en ny form av ersättning för den rent ideella skada som typiskt sett uppstår då man förlorar en nära anhörig genom ett allvarligt brott. Den som uppsåtligen eller av grov oaktsamhet genom brott orsakat någon annans död ska betala särskild anhörigersättning till den som stod den avlidne särskilt nära. Ersättning aktualiseras därmed när någon gjort sig skyldig till en gärning som innefattar mord, dråp eller grovt vållande till annans död (om brottet begåtts av grov oaktsamhet). Ersättningens syfte är att, i likhet med kränkningsersättningen, ersätta de momentana känslor av chock, förtvivlan, ilska, frustration, maktlöshet och Prop.