prop · H903119 · 2022-02-15 00:00:00 — Enligt regeringens bedömning framstår det inte som nödvändigt att ställa upp ytterligare krav för att en biometrisk autentisering ska kunna genom- föras, till exempel att det ska finnas synnerliga skäl för viss form av autentisering eller att en viss biometrisk autentisering ska föregås av en mer kvalificerad rättslig prövning, såsom (juridiska fakulteten) framför. Insamling och behandling av biometriska uppgifter Utredningen föreslår att det ska regleras i att de bio- metriska uppgifterna inte får sparas eller behandlas för något annat ändamål än autentiseringen. Sedan utredningen lämnade sitt förslag har ny dataskyddslagstiftning trätt i kraft som reglerar under vilka förutsättningar som personuppgifter, inkluderande biometriska personuppgifter, får behandlas. Det handlar bland annat om och rådets förordning (EU) 2016/679 av om skydd för fysiska per- 2021/22:119 soner med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter och om upphävande av direktiv /46/EG (allmän dataskyddsförordning), här kallad dataskyddsförordningen, och om och rådets direktiv (EU) 2016/680 av om skydd för fysiska personer med avseende på behöriga myndig- heters behandling av personuppgifter för att förebygga, förhindra, utreda, avslöja eller lagföra brott eller verkställa straffrättsliga påföljder, och det fria flödet av sådana uppgifter och om upphävande av rådets rambeslut /977/RIF, här kallat dataskyddsdirektivet samt om brottsdatalagen (2018:1177). Med behandling av personuppgifter avses alla åtgärder som vidtas med sådana uppgifter, till exempel genom lagring eller läsning (1 kap. 6 § brottsdatalagen och Brottsdatalagen – en kommentar, , , , kommentaren till 1 kap. 6 § brottsdatalagen). Bio- metrisk autentisering bedöms ge upphov till behandling av personupp- gifter i den mening som avses i dataskyddsförordningen, dataskyddsdirek- tivet och brottsdatalagen. I vilken utsträckning brottsutredande myndig- heter får behandla sådana uppgifter framgår dock främst av brottsdata- lagen. Av brottsdatalagen följer att personuppgifter får behandlas om det är nödvändigt för att en behörig myndighet ska kunna utföra sin uppgift att förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet, utreda eller lagföra brott, verkställa straffrättsliga påföljder eller upprätthålla allmän ordning och säkerhet (2 kap. 1 § första stycket). Biometriska uppgifter får dock endast behandlas om det är särskilt föreskrivet och det är absolut nödvändigt för ändamålet med behandlingen (2 kap. 12 § brottsdatalagen). Vid biometrisk autentisering är det endast fråga om en momentan be- handling av personuppgifter som rör en persons fysiska, fysiologiska eller beteendemässiga kännetecken, som tagits fram genom särskild teknisk behandling och som möjliggör eller bekräftar unik identifiering av per- sonen i fråga. Behandlingen sker enbart i det avläsningsbara informations- systemet – till exempel i en mobiltelefon eller en surfplatta – och inga uppgifter lagras eller sparas någon annanstans av den brottsbekämpande myndigheten. Regeringens bedömning är därför att det inte är fråga om en behandling som utförs av en behörig myndighet, såsom . Brottsdatalagen är med den bedömningen inte tillämplig (jfr 1 kap. 2 §). I stället kan det till exempel vara den enskilde eller mobiloperatören eller tillverkaren som utför personuppgiftsbehandlingen. Mot denna bakgrund bör det inte, vilket även av andra skäl anser, finnas något behov av en reglering i , som riktar sig till de brottsbekämpande myndigheterna, och som innebär om att biometriska uppgifter inte får sparas eller behandlas för något annat ända- mål än autentiseringen. Utredningens förslag i denna del bör därför inte genomföras. Dokumentation av biometrisk autentisering Utredningen föreslår att användningen av biometrisk autentisering ska protokollföras. Biometrisk autentisering föreslås dock inte utgöra ett nytt tvångsmedel och det redan finns en skyldighet att protokollföra vid de tvångsmedel som autentiseringen kan kombineras med. För det fall en bio- metrisk autentisering utförs ska detta således enligt nuvarande regler an- Prop. 2021/22:119 tecknas i det protokoll som förs över beslaget, husrannsakan eller genom- sökningen på distans. Det behöver därför inte regleras särskilt att en bio- metrisk autentisering ska protokollföras. Samma bedömning görs i avsnitt 7.7 om kopiering. Utredningens förslag i denna del bör inte genomföras. Utökade möjligheter till edition och Regeringens förslag: Det ska regleras i lag att rätten inte får meddela ett föreläggande om att lägga fram ett skriftligt bevis (edition) eller att tillhandahålla ett föremål för syn (exhibition) innan förundersökningen har kommit så långt att någon är skäligen misstänkt för brottet. Det ska införas en möjlighet för rätten att meddela ett föreläggande om edition eller exhibition även om det ännu inte finns någon som är skäligen misstänkt, om det är uppenbart att den som föreläggandet riktas mot inte kan komma att misstänkas för brottet. Utredningens förslag stämmer överens med regeringens. Remissinstanserna: Remissinstanserna tillstyrker eller invänder inte mot utredningens förslag, bland annat JO, Justitiekanslern, , integritetsskyddsnämnden föreslår att undantaget från editions- och exhibitionsplikten för närstående till den misstänkte bör tas bort i likhet med utredningens förslag angående beslag. fakulteten) lämnar vissa lagtekniska synpunkter. Skälen för regeringens förslag Edition och exhibition utgör mindre ingripande alternativ till husrann- Det kan uppstå situationer när brottsbekämpande myndigheter har känne- dom om en handling eller ett föremål som skulle kunna föra förundersök- ningen framåt men omständigheterna är sådana att det inte är proportio- nerligt att genomföra husrannsakan eller besluta om beslag i syfte att få tillgång till handlingen eller föremålet. Det kan exempelvis handla om situationer när en sådan åtgärd riskerar att leda till att omfattande eller känslig sidoinformation tillgängliggörs för myndigheten, trots att den eftersökta informationen i sig inte är skyddsvärd. för är rättsfallet NJA 2015 s. 631 ett exempel på en sådan situation. fallet hade en tidningsredaktion bilder på personer som kunde misstänkas ha medverkat vid ett allvarligt brott. att det inte var proportionerligt att genomföra husrannsakan eller beslag vid redaktionen eftersom det antogs finnas en stor risk för att en genomsökning av datorerna där skulle röja källskyddat material. Den som har en skriftlig handling eller ett föremål som kan antas ha betydelse som bevis är som huvudregel skyldig att lägga fram handlingen Skyldigheten är inte begränsad till parterna i målet utan 2021/22:119 knyts till innehavet av en handling eller ett föremål som kan ha betydelse som bevis. I finns regler om förelägganden att lägga fram ett skriftligt bevis (edition) eller att tillhandahålla ett föremål för syn (exhibition). Undersökningsledaren har möjlighet att framställa en be- gäran om att rätten ska besluta om ett sådant föreläggande (23 kap. 14 § andra stycket ), som i vissa fall kan leda till liknande resultat som husrannsakan och beslag. Skyldigheten att lägga fram en handling gäller inte för meddelanden mellan en part och en närstående (bland annat förälder, barn och syskon), eller mellan sådana närstående (38 kap. 2 och 39 kap. 5 §§ rättegångs- balken). Inte heller är en person skyldig att lägga fram en skriftlig handling om dess innehåll kan antas vara sådant att personen inte får höras som vittne om det (38 kap. 2 § med hänvisning till 36 kap. 5 § rättegångs- balken). I brottmål omfattar skyldigheten inte den misstänkte och inte heller de som är närstående till eller släkt med den misstänkte (38 kap. 2 § med hänvisning till 36 kap. 3 § ). Rätten får förelägga innehavaren att lägga fram handlingen eller till- handahålla föremålet för syn (38 kap. 4 och 39 kap. 5 §§ rättegångs- balken). Ett föreläggande om edition eller exhibition innebär således en skyldighet att självmant lägga fram en handling eller tillhandahålla ett föremål för syn. Intrånget för den enskilde är därför mindre än vid husrannsakan och beslag. Av tidigare praxis följer att ett editionsföreläggande inte enbart kan avse fysiska handlingar utan även uppgifter som är lagrade elektroniskt (NJA 1998 s. 829). Sedan togs emot av regeringen har klarlagt att bedömningen av i vilken form elektroniska handlingar och uppgifter ska lämnas, omfattande på vilket medium och i vilket format, ligger inom ramen för rättens ställningstagande till var och hur editionsplikten ska fullgöras (NJA 2020 s. 373). Enligt bör som utgångspunkt ett tillhandahållande ske i det format som innehavaren själv lagrar informationen i eller i ett format som är vedertaget för lagring, användning eller överföring av information av det slag som det är fråga om. påpekar i avgörandet att, när det är fråga om edition genom tillhandahållande av handlingar eller uppgifter i elektronisk form, det särskilt bör uppmärksammas att materialet i andra avseenden än som gäller för pappershandlingar kan innehålla skyddsvärd information vid sidan av det som är av intresse för editionssökanden. Enligt avgörandet får det, om det inte är möjligt att dölja eller ta bort skyddsvärd sidoinformation, prövas om edition ändå kan ske. har även klargjort att ett editionsföreläggande, trots att något uttryckligt förbud inte anges i lagtexten, förutsätter att förunder- sökningen har kommit så långt att någon är skäligen misstänkt (NJA 2003 s. 107). Detta eftersom det annars finns en risk att ett föreläggande riktas mot en person som senare kan komma att bli misstänkt, vilket skulle stå i strid med den misstänktes rätt att inte belasta sig själv (artikel 6 i Europa- konventionen). Som utredningen påpekar är det inget som talar för att en sådan risk inte skulle föreligga också vid föreläggande om exhibition. Edition och exhibition bör kunna användas även om det inte finns någon skäligen misstänkt i vissa fall Utredningen konstaterar att användningen av edition i brottmål är mycket begränsad. Som möjlig anledning till detta anger utredningen de begränsningar som redovisats ovan. I rättsfallet NJA 2015 s. 631, då konstaterade att det inte var proportionerligt att genomföra husrannsakan eller beslag, kunde inte heller, såvitt framgår av avgörandet, ett editionsföreläggande med- delas eftersom det inte fanns någon skäligen misstänkt. uttalade att förhållandena väckte frågan om möjligheterna att förena in- tresset för informationsskydd med intresset för brottsutredning när en obegränsad genomsökning på grund av informationsinnehavarens sär- skilda förhållanden i praktiken alltid är oförenlig med proportionalitets- kravet. En tänkbar ordning skulle enligt kunna vara att rätten hade möjlighet att förordna om att innehavaren skulle överlämna endast den eftersökta och oskyddade informationen och ingenting annat. anmärkte att en eventuell sådan ordning skulle behöva samordnas med reglerna om edition, som kräver att det finns en skäligen misstänkt. Kravet på att det vid edition ska finnas någon som är skäligen misstänkt motiveras av att editionsplikten bör ha samma omfattning som skyldig- heten att vittna. Skyldigheten att vittna omfattar inte den tilltalade eller en misstänkt och ett förhör inför rätten får inte äga rum innan det finns någon som skäligen kan misstänkas för det brott som förundersökningen avser (NJA 2003 s. 107 samt 36 kap. 1 § andra stycket och 23 kap. 13 § tredje stycket ). Som utredningen påpekar är det otillfredsställande att viktig bevisning är otillgänglig även när den eftersökta informationen inte i sig är skydds- värd utan möjligheterna att driva utredningen framåt begränsas av andra omständigheter, såsom förhållandena kring den som innehar informa- tionen. I enlighet med vad utredningen förespråkar, och också resonerat kring, skulle en lösning kunna vara att förutsätt- ningarna för förelägganden om edition och exhibition breddas. Som an- förts ovan blir integritetsintrånget för innehavaren väsentligt mycket mindre vid en sådan åtgärd än vid husrannsakan och beslag. Det påverkar i regel inte heller någon annan, som kan vara fallet vid husrannsakan och beslag. Utöver det som utredningen anfört till grund för sin bedömning kan det också ifrågasättas om den återhållsamma användningen av edition och exhibition som utredningen pekar på stämmer överens med vad lag- stiftaren hade för avsikt när verktyget infördes. Regeringen konstaterar att det tvärtom är önskvärt att myndigheterna har goda möjligheter att välja verktyg efter situation. Vid tvångsmedelsanvändning ska alltid det alterna- tiv som kan uppnå målet med minsta möjliga intrång väljas. Edition och exhibition lär i regel vara mindre ingripande än till exempel en husrann- sakan. På så sätt säkerställs att de brottsbekämpande myndigheterna effek- tivt kan utföra sina uppdrag som verkningarna för den enskilde minimeras. Det kan finnas situationer när edition eller exhibition skulle kunna ge samma resultat som husrannsakan eller beslag, även om det i och för sig inte vore oproportionerligt att genomföra en husrannsakan eller ta 2021/22:119 föremålet i beslag. Ett föreläggande om edition eller exhibition kan dock i många sådana situationer vara uteslutet på grund av kravet på att det ska finnas en skäligen misstänkt. En följd av en utvidgning av möjligheterna att använda edition och exhibition i brottmål kan bli att sådana före- lägganden oftare övervägs som ett alternativ till att genomföra husrann- sakan eller ta föremål i beslag, även om de brottsbekämpande myndig- heternas lagliga utrymme för husrannsakan och beslag inte påverkas. kan i sin tur leda till att intrånget för den enskilde blir väsentligt mycket mindre än om beslag eller husrannsakan i stället hade skett. För att föreläggande om edition eller exhibition ska vara ett användbart alternativ behöver dock en förändring göras avseende de begränsningar som nu gäller för beslut om sådana förelägganden under förundersök- En sådan förändring får inte medföra att ett föreläggande om edition eller exhibition blir oproportionerligt eller står i strid med den misstänktes rätt att inte belasta sig själv. Ett föreläggande får således alltjämt inte riktas mot en person som senare kan bli misstänkt. heller medföra att information som en enskild inte är skyldig att dela med sig av kan komma att omfattas av ett föreläggande, det vill säga i huvudsak meddelanden mellan den misstänkte och närstående, sådana närstående inbördes eller information som innehavaren inte hade fått höras som vittne om (se 38 kap. 2 § andra stycket ). Som utredningen anför medför kravet på att det måste finnas en skäligen misstänkt betydande nackdelar i vissa fall. Exempelvis innebär det att ett föreläggande om edition eller exhibition inte kan användas för att utreda vem som kan misstänkas för brottet. Frågan är om kravet kan mjukas upp i någon del. Enligt utredningen finns det fall när det är uppenbart att informations- innehavaren inte kan komma att misstänkas för brottet. nämner utredningen de båda rättsfall från som om- I det ena fallet hade en tidningsredaktion bilder på personer som kunde misstänkas ha medverkat vid ett allvarligt brott (NJA 2015 s. I det andra fallet hade bedrägerier begåtts genom att en okänd person bjudit ut begagnade lastbilar till försäljning genom annonser i en tidning, varvid tidningsredaktionen förmodades ha handlingar som gällde beställ- ning och betalning av annonserna (NJA 2003 s. 107). på att det inte i något av fallen fanns en reell risk att ett föreläggande om edition eller exhibition skulle kunna drabba någon som skulle kunna komma att misstänkas för brottet. Regeringen instämmer i utredningens bedömning att det finns fall då det är uppenbart att den som innehar en skriftlig handling eller något annat föremål av betydelse för utredningen inte kan förväntas bli misstänkt för det brott som förundersökningen avser. Det är således inte motiverat att det måste finnas en skäligen misstänkt för att ett föreläggande om edition eller exhibition ska kunna beslutas i sådana situationer. krav på att det ska vara uppenbart att den som föreläggandet riktas mot inte kan komma att misstänkas för brottet innebär att risken för att tillämpningen skulle komma i konflikt med rätten att inte belasta sig själv Med utgångspunkt i detta instämmer regeringen också i utred- ningens bedömning att det bör införas ett undantag från kravet på att det ska finnas en skäligen misstänkt vid meddelande av föreläggande om edition eller exhibition. Undantaget bör, som utredningen föreslår, gälla när det är uppenbart att den som föreläggandet riktas mot inte kan för- Prop. 2021/22:119 väntas bli misstänkt för det brott som förundersökningen avser. Som utredningen föreslår bör regleringen utformas på så sätt att kravet på att det ska finnas en skäligen misstänkt för att edition och exhibition ska kunna ske, som följer av praxis, tas in i lagtexten. Det föreslagna undantaget bör föras in i samma bestämmelse. Även om risken för intrång i den enskildes rätt att inte belasta sig själv är liten med det nu framlagda förslaget är det också angeläget att var och en som blir föremål för en begäran om editions- eller exhibitions- föreläggande har kännedom om de undantag som finns från editions- och exhibitionsplikten. I regel kommer den som blir föremål för en begäran om editions- eller exhibitionsföreläggande, om den inte är part i målet, att sakna rätt till ett rättsligt biträde som bekostas av allmänna medel. Det är därför angeläget att den som begäran riktas mot får information om reg- lerna. Kravet på information till den enskilde bör kunna tillgodoses bland annat genom den processledningsskyldighet som åligger rätten. I syfte att värna den enskildes rätt att inte belasta sig själv bör vid prövningen en invändning som inte framstår som obefogad normalt leda till att ett föreläggande inte meddelas. Andra undantag från editions- och exhibitionsplikten, såsom att befatt- ningshavare eller andra inte får lägga fram skriftlig handling om dess innehåll kan antas vara sådant att personen inte får höras som vittne om det, påverkas inte av den föreslagna regleringen. Ändringarna påverkar inte heller den invändningsrätt som tidningsredaktioner och andra har att göra gällande att det är fråga om källskyddat material som inte bör lämnas ut (38 kap 2 § med hänvisning till 36 kap. 5 § RB). Med anledning av vad anfört om att begränsningarna avseende edition och exhibition bör vara desamma som för beslag kan regeringen konstatera att edition och exhibition, till skillnad från beslag, innebär en skyldighet att aktivt medverka i förunder- sökningen. Begränsningarna i förhållande till den misstänkte och hans eller hennes närstående bör därför inte med nödvändighet vara likadana. Borttagandet av beslagsförbudet i närståendefallet som föreslås i avsnitt 5.1 bör därmed inte få genomslag för frågan om edition och exhibition. Regeringens förslag: Lagändringarna ska träda i kraft . Regeringens bedömning: Det behövs inte några övergångsbestäm- Utredningens förslag och bedömning stämmer delvis överens med regeringens. Utredningen föreslår en annan tidpunkt för ikraftträdande. Remissinstanserna: anser att de föreslagna reglerna om förstörande av kopior och om underrättelse kräver övergångsbestäm- melser för att myndigheten ska ha utrymme att utforma och införa de 2021/22:119 system och den organisation som behövs. då övergångs- regler gäller behövs även, enligt myndigheten, en regel om förstöring av speglingskopior i den forensiska verksamheten, förslagsvis efter avslutad undersökning. anser att frånvaron av övergångsbestämmelser kan komma att innebära praktiska problem i fråga om vissa tvångsmedelsåtgärder. Övriga remissinstanser yttrar sig inte. Skälen för regeringens förslag och bedömning: Det är angeläget att lagändringarna träder i kraft . Som framför måste myndigheten dock få tid att anpassa sin verksamhet. Ett tidigare ikraftträdande än bedöms därför inte möjligt. Utgångspunkten när det gäller processrättslig lagstiftning är att nya reg- ler blir tillämpliga . Det innebär att de föreslagna ändringarna ska tillämpas på varje processuell företeelse som inträffar efter det att de nya reglerna har trätt i kraft. De brottsbekämpande myndigheterna och domstolarna ska således tillämpa de nya bestämmelserna även i förunder- sökningar och tvångsmedelsärenden som har inletts innan de föreslagna bestämmelserna träder i kraft. Det finns inte anledning att här frångå den principen. Några övergångsbestämmelser behövs därför inte. I anledning av det som framför kan det noteras att det nya reglerna inte ska tillämpas på åtgärder som vidtas innan de har trätt i kraft. Det gäller även om de åtgärder som har vidtagits liknar de åtgärder som de föreslagna bestämmelserna avser. Regeringens bedömning: Förslagen kan antas leda till ökade möjlig- heter att utreda brott. Genom förslagen skapas bättre förutsättningar att samla in viktig bevisning, vilket kan förväntas leda till fler fällande domar och ökad upprättelse för brottsoffer. Förslagen antas innebära ett visst ökat intrång i den personliga integriteten när åtgärderna används i det enskilda fallet. Vissa förslag kan också medföra ett minskat intrång i den personliga integriteten i det enskilda fallet. kan förslagen förväntas bidra till ökad rättssäkerhet för den enskilde och även ett ökat skydd för den personliga integriteten. Förslaget om ett avskaffat beslagsförbud för meddelanden mellan närstående förväntas bidra till det jämställdhetspolitiska delmålet om att mäns våld mot kvinnor ska upphöra. Det bedöms också bidra till säkerställandet av barns rättigheter i enlighet med . För Domstolar, , Ekobrottsmyndig- heten, och övriga brottsbekämpande myndigheter bedöms förslagen inte medföra annat än marginella kostnadsökningar som ryms inom befintliga anslag. I övrigt bedöms förslagen inte medföra annat än marginella kostnadsökningar, vare sig för enskilda eller för det allmänna. Utredningens bedömning stämmer delvis överens med regeringens. Utredningens lämnar inte någon bedömning om förslagens förhållande till . Remissinstanserna: Endast ett fåtal remissinstanser har yttrat sig i denna del, bland annat som framhåller att förslagen sanno- likt för med sig ökade kostnader kopplade till att resurser hos bland annat och Säkerhetspolisen tas i anspråk. Skälen för regeringens bedömning: De föreslagna åtgärderna syftar till att stärka den brottsbekämpande verksamheten och innebär fler verktyg för att utreda brott som befintliga verktyg blir mer ändamåls- enliga. Regeringen anser, till skillnad från , att förslagen inte kan antas leda till någon kostnadsökning för de brottsbekämpande myndigheterna utan enbart en mer effektiv resursanvändning. Förslaget om att reglera möjligheten att kopiera handlingar som omfattas av beslag eller som påträffas vid husrannsakan eller genomsökning på distans bör inte medföra några ekonomiska konsekvenser för de brottsbekämpande myndigheterna. Åtgärden utförs redan i viss utsträckning och det kan förutsättas att nödvändig utrustning, inklusive lagringsmöjligheter, och nödvändiga kunskaper redan finns hos de myndigheter som ska tillämpa regleringen. När det gäller genomsökning på distans är det en relativt okomplicerad åtgärd som endast bedöms medföra begränsade kostnads- ökningar. Samma sak bedöms gälla för övriga förslag när det gäller konsekvenserna för de brottsbekämpande myndigheterna, däribland Polis- myndigheten, , , Säkerhets- polisen, , och . De förväntade kostnadsökningarna bedöms kunna rymmas inom befintliga anslagsramar. Möjligheten att begära rättens prövning av om en kopia ska förstöras bedöms medföra en marginellt ökad arbetsbelastning för Domstolar som bedöms finansieras inom befintlig anslagsram.