prop · H903134 · 2022-02-24 00:00:00 — Detsamma ska gälla för en familjemedlem till en s.k. spårbytare, i de fall familjemedlemmen ansökt om asyl. Försörjningskravet ska inte gälla vid prövning av en ansökan om fortsatt uppehållstillstånd. Om det finns särskilda skäl ska undantag från försörjningskravet få medges helt eller delvis. Regeringen ska få meddela föreskrifter om försörjningsförmågan vid uppehållstillstånd på grund av anknytning till en utlänning med ICT- tillstånd eller ICT-tillstånd för rörlighet för längre vistelse. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningen föreslår att undantag från försörjningskravet endast ska kunna göras vid särskilda skäl för en familjemedlem till en s.k. spårbytare, i de fall familjemedlemmen ansökt om asyl. Remissinstanserna: Några remissinstanser, bl.a. , () och , tillstyrker förslaget eller har inte några invändningar mot det. ser positivt på förslaget och anser, liksom i (LO), att det kan motverka att familjemedlemmar utnyttjas och tvingas arbeta under dåliga villkor. anser att det är positivt att förslaget motsvarar de allmänna kraven vid anhöriginvandring och bedömer att det bör medföra att risken minskar för missbruk av möjligheten att ansöka om arbetstillstånd endast i syfte att familjemedlemmar ska kunna ansluta i . påpekar dock att förslaget kan innebära en viss risk att en oseriös arbetsgivare i anställningserbjudandet kan komma att ange en högre lön än vad som senare kommer att utgå i syfte just att sökandens familjemedlemmar ska kunna få uppehållstillstånd. akademikers centralorganisation () påtalar att en ökad nivå på försörjningsförmåga kan resultera i ett minimibelopp som vid prövning av ansökan konkurrerar ut bedömning av lön enligt kollektivavtal eller branschpraxis. () anser att lagstiftarens fokus bör ligga på en kombination av arbetskraftsinvandrarens arbetsvillkor och möjligheten att etablera sig i landet med sin familj. Några remissinstanser, bl.a. , Gröna arbetsgivare och Svenskt Näringsliv, avstyrker förslaget. De anser i och för sig att det är fullt rimligt att en arbetskraftsinvandrare ska ha en inkomst som gör det möjligt att försörja sig själv och medföljande familjemedlemmar, men anser att det saknas ekonomiska skäl för förslaget eftersom arbetskraftsinvandrare och deras familjemedlemmar sällan beviljas ekonomiskt bistånd. remissinstanser anser också, liksom Företagarna, att förslaget riskerar att leda till att många företag, bl.a. inom tjänstesektorn, kommer att få svårare att rekrytera utländsk arbetskraft som vill ta med sina anhöriga till . 2021/22:134 Företagarnas bedömning är att förslaget trots allt är rimligt för att säkerställa självförsörjning, men anser att inkomstkraven ska vara tydligt definierade och inkludera boendekostnader. Även Sydsvenska påpekar att det finns en rad yrken där kompetens saknas i och att försörjningskravet därför bör vara flexibelt och utgå från en schabloniserad behovsprövning i varje enskilt fall. Förvaltningsrätten i anser att det inte framstår som motiverat att endast ha ett undantag från försörjningskravet vid särskilda skäl för familjemedlemmar till s.k. spårbytare, i de fall familjemedlemmen ansökt om asyl, utan att ytterligare kategorier bör omfattas av undantaget. påtalar att en konsekvens av utredningens förslag om undantag skulle kunna bli att det är förmånligare att först ansöka om asyl –oavsett om det finns skyddsskäl – och sedan ansöka om ett uppehållstillstånd för arbete efter det att en asylansökan avslagits. Förvaltningsrätten i , Kammarrätten i och efterfrågar också ytterligare vägledning i vilka situationer det kan finnas särskilda skäl att göra undantag från försörjningskravet. Förvaltningsrätten i och efterfrågar ytterligare vägledning kring beräkningen av försörjningskravet. avstyrker förslaget och anser bl.a. att risken är överhängande att det leder till att fler barn skiljs från sina föräldrar och därmed inte är förenligt med . Även Juridiska fakultetsstyrelsen vid och lyfter frågor om förslagets förenlighet med konventionsåtaganden och principen om familjens enhet. Skälen för regeringens förslag Familjemedlemmar till arbetskraftsinvandrare särbehandlas i fråga om För att arbetstillstånd ska få beviljas krävs enligt gällande rätt bl.a. att utlänningen kan försörja sig på anställningen (6 kap. 2 § första stycket 1 Det innebär att inkomsten från den erbjudna heltids- eller deltidsanställningen måste vara av sådan storlek att han eller hon inte behöver försörjningsstöd enligt 4 kap. 1 § socialtjänstlagen för att täcka sina kostnader för bl.a. boende och uppehälle (prop. 2007/08:147 s. 59). Liknade regler gäller för att beviljas ICT-tillstånd eller ICT-tillstånd för rörlighet för längre vistelse (6 b kap. 1 och 2 §§ UtlL). För att beviljas EU- blåkort krävs i stället bl.a. att lönen är minst en och en halv gånger den genomsnittliga bruttoårslönen i (den s.k. lönetröskeln) (6 a kap. 1 § UtlL). uppgår lönetröskeln för att beviljas EU-blåkort till (6 a kap. 16 § UtlL, 5 a kap. 5 § UtlF och föreskrifter om den lönetröskel som är villkor för att erhålla EU-blåkort, MIGRFS 2021:8). En förutsättning för att beviljas samtliga dessa tillstånd är alltså att utlänningen kan försörja sig själv. Familjemedlemmar till en utlänning med ett tidsbegränsat uppehållstillstånd för arbete får beviljas uppehållstillstånd som anknytningspersonen (5 kap. 23 § UtlL och 4 kap. 4 a § UtlF). försörjningskrav ställs inte upp. Inte heller för en familjemedlem som söker uppehållstillstånd på grund av anknytning till en utlänning med EU- 2021/22:134 blåkort, ICT-tillstånd eller ICT-tillstånd för rörlighet för längre vistelse finns det något försörjningskrav. För att en familjemedlem till en egenföretagare ska beviljas uppehållstillstånd krävs däremot att han eller hon har sin försörjning ordnad under vistelsen (4 kap. 4 b § UtlF). Även för uppehållstillstånd på grund av anknytning enligt de allmänna reglerna i 5 kap. 3 och 3 a §§ UtlL krävs som huvudregel att anknytningspersonen kan försörja sig och den anhörige. Det krävs också att han eller hon har en bostad av tillräcklig storlek och standard för sig och den anhörige. Försörjningskravet gäller dock inte vid prövning av en ansökan om fortsatt uppehållstillstånd. Det finns vissa undantag från försörjningskravet, bl.a. får det efterges helt eller delvis om det finns särskilda skäl (5 kap. 3 c–3 f §§ UtlL). Den närmare regleringen gällande vilka inkomster som kan tillgodoräknas, inkomsternas nivå och bostadsstandard regleras på förordningsnivå och i myndighetsföreskrifter (5 kap. 27 § UtlL, 4 kap. 4 c § UtlF och MIGRFS 2021:6). Ett försörjningskrav vid anhöriginvandring kopplat till utländsk arbetskraft bör införas Utredningen föreslår att det ska införas ett försörjningskrav vid anhöriginvandring kopplat till arbetskraftsinvandrare. Enligt uppgifter som redovisas i utredningen är det visserligen ytterst få av arbetskraftsinvandrarna som bor i hushåll som har ansökt om ekonomiskt bistånd från kommunen. Regeringen kan därför till viss del instämma i bl.a. , Gröna arbetsgivares och Svenskt Näringslivs uppfattning att det saknas ekonomiska skäl för förslaget. Som dessa remissinstanser liksom Företagarna är inne på skulle ett krav på att kunna försörja de familjemedlemmar som ska medfölja även kunna ha en viss negativ inverkan på attraktionskraft när det gäller arbetskraftsinvandring. Inte minst kan det försvåra rekryteringen för vissa företag inom sektorer där lönenivåerna kommer att ligga under ett försörjningskrav. bör det beaktas att den lägsta inkomst som enligt praxis krävs för att beviljas arbetstillstånd () inte kan anses vara tillräcklig för att en arbetskraftsinvandrare ska kunna försörja även sina medföljande familjemedlemmar. Enligt regeringens mening är det inte heller rimligt att familjemedlemmar till arbetskraftsinvandrare fortsatt särbehandlas i jämförelse med vad som gäller enligt de allmänna reglerna om uppehållstillstånd på grund av anknytning i fråga om krav på försörjningsförmåga. Det nuvarande regelverket kan också möjliggöra kringgåenden av den reglerade invandringen, t.ex. på så sätt att arbetstillstånd söks framför andra tillstånd endast i syfte att familjemedlemmar ska kunna ansluta i utan något krav på försörjning. Missbruk av regelverket kan leda till orimliga belastningar på det svenska socialförsäkringssystemet. Det har bl.a. rapporterats om att arbetskraftsinvandring används för organiserat missbruk av arbetstillstånd, t.ex. med s.k. cirkeltillstånd där familjemedlemmens uppehållstillstånd är beroende av arbetskraftsinvandrarens tillstånd som arbetskraftsinvandrarens anställning är beroende av familjemedlemmens rätt att vistas i . Som framgår av betänkandet har också antalet anhöriga av det totala antalet invandrade personer med koppling till arbetskraftsinvandring stadigt ökat . Risken för fortsatt missbruk av systemet kan därför inte bortses ifrån om inga åtgärder vidtas. Några remissinstanser ifrågasätter om ett försörjningskrav vid anhöriginvandring är förenligt med konventionsåtaganden och principen om familjens enhet. , som avstyrker förslaget, anser att risken är överhängande att det skulle leda till att fler barn skiljs från sina föräldrar och därmed inte är förenligt med artikel 9 i . gavs ställning som svensk lag (se lagen om konvention om barnets rättigheter). ska ses som en helhet och rättigheterna i konventionen ska tolkas i relation till varandra (propositionen Inkorporering av FN:s konvention om barnets rättigheter [prop. 2017/18:186 s. 77]). ger i artikel 3 uttryck för principen om barnets bästa. Denna princip är införlivad i utlänningslagen bl.a. genom portalparagrafen om barnets bästa i 1 kap. 10 §. Där anges att i fall som rör barn ska särskilt beaktas vad hänsynen till barnets hälsa och utveckling samt barnets bästa i övrigt kräver. Av artikel 19 i den europeiska sociala stadgan (SÖ 1998:35) följer vidare ett åtagande att i möjligaste mån underlätta för en utländsk arbetstagare att återförenas med sin familj om denne själv har tillstånd att bosätta sig i det mottagande landet. Även Internationella arbetsorganisationens konvention (nr 143) om missbruk i samband med migration och om främjande av migrerande arbetstagares likställdhet innehåller bestämmelser om att en medlemsstat kan vidta åtgärder för att underlätta återföreningen av familjerna till alla migrerande arbetstagare som lagligen vistas inom dess territorium (artikel 13). Regeringen konstaterar att varken artikel 3 om barnets bästa eller artiklar i övrigt i sig kan grunda en rätt till uppehållstillstånd (prop. 2020/21:191 s. 91, jfr även MIG 2020:24). Regeringen vill också betona att arbetskraftsinvandring är en frivillig och laglig migration som den enskilde aktivt tar ställning till. I det beslutet måste utlänningen givetvis beakta de eventuella konsekvenser som kan bli följden av denna migration, t.ex. att familjen kan komma att leva i olika länder. Det är alltså i grunden individens val att söka sig till för att arbeta som kan innebära att familjen kan komma att leva åtskilda. Enligt regeringens mening är det också rimligt att ställa som krav att den som söker sig till för att arbeta också kan försörja eventuella medföljande familjemedlemmar. Som LO och anför kan ett försörjningskrav för medföljande familjemedlemmar också motverka att familjemedlemmarna utnyttjas och tvingas arbeta under dåliga villkor. Ur ett barnrättsperspektiv kan därför ett försörjningskrav vara positivt för de barn som beviljas uppehållstillstånd och därmed kan garanteras en rimlig levnadsnivå i . Regeringen anser därför sammantaget att det bör införas ett försörjningskrav vid anhöriginvandring kopplat till arbetskraftsinvandring och att detta är förenligt med internationella åtaganden. Den risk som lyfter, att en oseriös arbetsgivare i ett anställningserbjudande kan ange en högre lön än vad som senare kommer att utgå i syfte just att sökandens familjemedlemmar ska kunna få uppehållstillstånd, kan motverkas genom regeringens förslag i avsnitt 11 2021/22:134 om att det ska krävas ett anställningsavtal i stället för ett anställningserbjudande för att beviljas arbetstillstånd. Av de allmänna reglerna om försörjningskrav vid anhöriginvandring framgår bl.a. att kravet på att kunna försörja sig är uppfyllt om anknytningspersonen har lön som efter avdrag för preliminär skatt uppgår till förbehållsbeloppet vid utmätning av lön enligt 7 kap. 5 § utsökningsbalken. Beräkningen ska göras med beaktande även av vad som behövs för försörjning av den anhörige (4 kap. 4 c § UtlF). Förbehållsbeloppet fastställs med ledning av ett normalbelopp som ska anses innefatta alla vanliga levnadskostnader utom bostadskostnad, som beräknas särskilt och läggs till normalbeloppen. Närmare ledning kring förutsättningarna för bestämmande av förbehållsbeloppet finns i myndighetsföreskrifter (se t.ex. föreskrifter och allmänna råd om bestämmande av förbehållsbeloppet vid löneutmätning , KFMFS 2021:1, KFM A 2021:1 och KFM M 2021:1, och föreskrifter om genomsnittlig och högsta godtagbara bostadskostnad för , FKFS 2021:6, jfr dock även MIG 2019:22). Ett försörjningskrav vid anhöriginvandring kopplat till arbetskraftsinvandrare bör utformas så likt det krav som gäller vid anhöriginvandring enligt de allmänna reglerna som möjligt, anpassat till att anknytningspersonen är en utlänning med uppehållstillstånd kopplat till arbete. Regeringen anser därför inte att det, som några remissinstanser efterfrågar, finns något behov av ytterligare vägledning vad gäller vilken inkomstnivå som krävs beroende på hur många familjemedlemmar som ansöker om uppehållstillstånd vid anhöriginvandring utöver de redan tydligt definierade belopp som följer av de allmänna reglerna. När det särskilt gäller bostadskostnad, som ska beräknas separat och läggas till normalbeloppen, är utgångspunkten att det är den faktiska bostadskostnaden som ska beaktas. Som Förvaltningsrätten i tar upp kan det emellertid för en arbetskraftsinvandrare som redan vid ansökningstidpunkten önskar ta med sig sina familjemedlemmar förekomma att någon faktisk bostadskostnad ännu inte är känd. Om bostadskostnaden inte är känd finns det dock genom och föreskrifter redan ett regelverk som utgår från det genomsnittliga kostnadsläget på orten (schablonhyra) som kan användas som vägledning även i detta sammanhang. I enlighet med det som gäller enligt de allmänna reglerna och i linje med vad utredningen föreslår bör någon ny prövning av försörjningskravet därmed inte heller göras vid prövningen av en ansökan om fortsatt uppehållstillstånd. Det innebär att något försörjningskrav inte ska ställas upp när en utlänning t.ex. ansöker om förlängt uppehållstillstånd som familjemedlem (jfr prop. 2020/21:191 s. 106 och 163 och propositionen Förslag om att tillfälligt begränsa möjligheten att få uppehållstillstånd i [prop. 2015/16:174 s. 76]). Det avgörande är att anknytningspersonen är densamma. Vilka familjemedlemmar bör omfattas av försörjningskravet? Regeringen anser, i likhet med utredningen, att försörjningskravet för det första bör gälla för familjemedlemmar till en utlänning med ett tidsbegränsat uppehållstillstånd för arbete enligt 5 kap. 10 eller 15 a § UtlL och som beviljats ett arbetstillstånd enligt 6 kap. 2 § första stycket UtlL. Det bedöms dock inte lämpligt att i lag införa en detaljerad reglering om innebörden av kravet på försörjningsförmågan (jfr propositionen Försörjningskrav vid anhöriginvandring [prop. 2009/10:77 s. 21] och prop. 2020/21:191 s. 105 och 106). Med stöd av bemyndigandet i 5 kap. 23 § fjärde stycket UtlL har regeringen bl.a. föreskrivit att uppehållstillstånd får beviljas en familjemedlem enligt 4 kap. 4 a § UtlF, dvs. en familjemedlem till en utlänning som med stöd av 5 kap. 10 § UtlL har beviljats ett tidsbegränsat uppehållstillstånd i fall som avses i 6 kap. 2 § första stycket UtlL, eller med stöd av 5 kap. 15 a § första stycket 1 UtlL har beviljats ett tidsbegränsat uppehållstillstånd, i de fall familjemedlemmen inte ansökt om asyl. Regeringen bedömer i likhet med utredningen att detta bemyndigande kan användas för att i förordning närmare reglera försörjningskravet för en familjemedlem till en utlänning med ett tidsbegränsat uppehållstillstånd för arbete enligt 5 kap. 10 § UtlL och en familjemedlem till en s.k. spårbytare som beviljats ett tidsbegränsat uppehållstillstånd för arbete enligt 15 a § första stycket 1 UtlL, i de fall familjemedlemmen inte ansökt om asyl. För en familjemedlem som själv ansökt om asyl men efter ett lagakraftvunnet avslagsbeslut beviljats uppehållstillstånd på anknytning till en s.k. spårbytare, beviljas uppehållstillståndet inte enligt förordning utan i stället enligt 5 kap. 15 a § första stycket 2 UtlL. Denna bestämmelse är alltså endast tillämplig för familjemedlemmar vars asylansökningar avslagits genom lagakraftvunna beslut och omfattar därmed en något snävare krets av familjemedlemmar än vad som annars gäller för anhöriga till arbetskraftsinvandrare (prop. 2007/08:147 s. 57). Trots bemyndigandet i 5 kap. 23 § fjärde stycket UtlL för regeringen att meddela föreskrifter om uppehållstillstånd för familjemedlemmar till en utlänning som har beviljats uppehållstillstånd för bl.a. arbete regleras alltså deras möjlighet till uppehållstillstånd i lag i stället för i förordning. En bestämmelse om försörjningskravet bör därför tas in i 5 kap. 15 a § UtlL för familjemedlemmar som beviljas uppehållstillstånd enligt den paragrafen, medan den närmare regleringen av innebörden av försörjningskravet kan framgå av förordning med stöd av bemyndigandet i 5 kap. 23 § fjärde stycket UtlL. Utöver arbetskraftsinvandrare som har tillstånd enligt de nationella reglerna föreslår utredningen för det andra att ett försörjningskrav ska gälla vid anhöriginvandring kopplat till en utlänning med ett ICT-tillstånd eller ICT-tillstånd för rörlighet för längre vistelse. De familjemedlemmar som enligt 6 b kap. 14 § UtlL kan komma i fråga för ett uppehållstillstånd motsvarar den personkrets som omfattas av rådets direktiv /86/EG av om rätt till familjeåterförening (familjeåterföreningsdirektivet), dvs. utlänningens make eller sambo samt barn till utlänningen eller till hans eller hennes make eller sambo, under förutsättning att barnet är och ogift. Även i övrigt gäller de 2021/22:134 regler som följer av familjeåterföreningsdirektivet i fråga om familjemedlemmarna, om inte annat särskilt anges (se artikel 19.1 i och rådets direktiv /66/EU av om villkor för inresa och vistelse för tredjelandsmedborgare inom ramen för företagsintern förflyttning av personal [ICT-direktivet]). Medlemsstaterna har bl.a. möjlighet att som villkor för anhöriginvandring ställa krav på stabila och regelbundna försörjningsmedel som är tillräckliga för att försörja anknytningspersonen och hans eller hennes familjemedlemmar utan hjälp från systemet för socialt bistånd i den berörda medlemsstaten (jfr artikel 7.1 c i familjeåterföreningsdirektivet). Regeringen delar därmed utredningens analys att det inte finns något hinder mot att uppställa ett försörjningskrav även vid anhöriginvandring kopplat till utlänningar med ICT-tillstånd eller ICT-tillstånd för rörlighet för längre vistelse. Samma överväganden som för arbetskraftsinvandrare enligt de nationella reglerna i fråga om särbehandling och risk för missbruk gör sig gällande även här. Regeringen anser därför i likhet med utredningen att ett krav på att kunna försörja även dessa familjemedlemmar bör gälla och att detta bör införas i 6 b kap. 14 § UtlL. Liksom för familjemedlemmar till arbetskraftsinvandrare bör den närmare regleringen av försörjningskravet framgå av förordning. Detta kräver dock ett nytt bemyndigande. Till skillnad mot utredningen anser regeringen att det inte är nödvändigt att vidaredelegera föreskriftsrätten till den myndighet som regeringen bestämmer. Regeringen föreslår i stället ett bemyndigande för regeringen att meddela föreskrifter om försörjningsförmågan för familjemedlemmar till utlänningar med ICT- tillstånd eller ICT-tillstånd för rörlighet för längre vistelse. Utredningen har inte lämnat något förslag om att innehavare av EU- blåkort ska omfattas av kravet på att kunna försörja medföljande familjemedlemmar. Reglerna om EU-blåkort bygger på blåkortsdirektivet (direktiv /50/EG). Mot bakgrund av den lönetröskel som krävs för att beviljas ett EU-blåkort kan det, som utredningen är inne på, ifrågasättas om det är motiverat att även ställa upp ett särskilt krav på att kunna försörja eventuella familjemedlemmar. trädde dessutom det omarbetade blåkortsdirektivet i kraft (direktiv (EU) 2021/1883). Regeringen har därför ingen annan uppfattning än utredningen i denna fråga. Frågan om hur det omarbetade blåkortsdirektivet ska genomföras i svensk rätt bereds i . Undantag om det finns särskilda skäl Utredningen föreslår att det ska vara möjligt att göra undantag från försörjningskravet vid särskilda skäl för familjemedlemmar som själva ansökt om asyl, men efter ett lagakraftvunnet avslagsbeslut i stället beviljats uppehållstillstånd på anknytning till en s.k. spårbytare enligt 5 kap. 15 a § första stycket 2 UtlL. Som skäl för detta anger utredningen att det annars kan uppstå orimliga konsekvenser för t.ex. barnfamiljer som tillsammans kommit som asylsökande till och fått avslag på sina asylansökningar, men där sedan en i familjen får uppehållstillstånd för arbete med stöd av 5 kap. 15 a § första stycket 1 UtlL. Som Förvaltningsrätten i framför kan det emellertid ifrågasättas om det är motiverat att endast ha ett undantag från försörjningskravet vid särskilda skäl för just dessa familjemedlemmar. En konsekvens av utredningens förslag i denna del skulle också, som påtalar, kunna bli att det är förmånligare att först ansöka om asyl – oavsett om det finns skyddsskäl – och sedan ansöka om uppehållstillstånd för arbete efter det att asylansökan avslagits. En sådan ordning framstår enligt regeringen inte som rimlig och riskerar dessutom att bidra till obefogade belastningar på asyl- och mottagningssystemet. I sammanhanget bör även regeringens förslag om ett försörjningskrav för familjemedlemmar till utlänningar med ICT-tillstånd eller ICT- tillstånd för rörlighet för längre vistelse beaktas. Av praxis framgår i och för sig att medlemsstaterna får ange en viss summa som referensbelopp vid sådan anhöriginvandring som grundar sig på familjeåterföreningsdirektivet. Däremot får medlemsstaterna inte neka familjeåterförening endast på den grunden att inkomsten inte överstiger en viss miniminivå, oberoende av en konkret prövning av varje sökandes situation (se dom i mål nr C-578/08). EU- rätten ställer alltså upp ett krav på att det för dessa familjemedlemmar ska kunna göras en konkret prövning av varje sökandes situation. För att säkerställa att försörjningskravet för familjemedlemmar till en utlänning med ICT-tillstånd eller ICT-tillstånd för rörlighet för längre vistelse är förenligt med anser regeringen därför att det även för dessa familjemedlemmar finns skäl att införa en ventil som gör det möjligt att medge undantag från försörjningskravet i vissa fall. Med hänsyn härtill samt med beaktande av behovet av en enhetlig reglering anser regeringen därmed att övervägande skäl talar för att ett undantag från försörjningskravet bör gälla för samtliga kategorier av familjemedlemmar som föreslås omfattas av ett försörjningskrav. Förvaltningsrätten i och Kammarrätten i efterfrågar ytterligare vägledning kring i vilka situationer det kan finnas särskilda skäl att göra undantag från försörjningskravet. Enligt den nuvarande ventilen i utlänningslagen får undantag från försörjningskravet medges helt eller delvis om det finns särskilda skäl (5 kap. 3 f § UtlL). Regeringen anser att den nu föreslagna ventilen bör utformas på motsvarande sätt och med ett motsvarande tillämpningsområde, med beaktande av att anknytningspersonen har beviljats uppehållstillstånd för att arbeta i .