prop · H903174 · 2022-03-22 00:00:00 — Detta innebär bl.a. att näringsidkaren om personuppgifter samlas in ska informera om ändamålen med behandlingen och den rättsliga grunden för behandlingen (artikel 13 och 14). 2021/22:174 om ändamålsbegränsning (artikel 5.1 b) och rätten till radering (artikel 17) kan också vara av betydelse i dessa sammanhang. Näringsidkarens skyldigheter i detta hänseende följer i och för sig redan av EU:s dataskyddsförordning. För tydlighets skull bör dock en upplys- ningsbestämmelse införas även i distansavtalslagen. Detta bör ske genom införandet av en ny paragraf, med tillhörande rubrik, med placering i 1 kap. distansavtalslagen som en inledande bestämmelse till lagen. I be- stämmelsen bör anges att bestämmelser om behandling av personuppgifter finns i EU:s dataskyddsförordning. Det bör dessutom föreskrivas att vid behandling av personuppgifter som omfattas av förordningen gäller även den kompletterande svenska lagstiftningen på området, dvs. lagen (2018:218) med kompletterande bestämmelser till EU:s dataskyddsförord- ning och föreskrifter som har meddelats i anslutning till den lagen. En mot- svarande bestämmelse finns i den föreslagna nya konsumentköplagen (se prop. 2021/22:85). Ändringen i undantaget om passagerartransporttjänster I artikel 3.3 k i konsumenträttighetsdirektivet finns en bestämmelse som innebär att direktivet inte gäller för avtal om passagerartransporttjänster, med undantag för vissa särskilt utpekade bestämmelser. Bestämmelsen har ändrats så att artikel 21 har lagts till bland de artiklar som ska gälla även för dessa avtal (se ändringsdirektivet artikel 4.2 c). Av den artikeln fram- går att om näringsidkaren har en telefontjänst för kundkontakter i anslut- ning till avtal som ingåtts, ska medlemsstaterna se till att konsumenter som ringer upp näringsidkaren inte debiteras mer än grundläggande samtals- tariff. Detta ska dock inte påverka rätten hos dem som tillhandahåller tele- kommunikationstjänster att ta ut avgifter för sådana samtal. Artikel 3.3 k har genomförts genom bestämmelser i 2 kap. 1 § fjärde stycket distansavtalslagen. Den senare bestämmelsen innebär att endast 3 § tredje stycket och 9 § gäller vid avtal om transport av personer. Om avtalet ingås på en webbplats ska näringsidkaren alltså även i dessa fall särskilt uppmärksamma konsumenten på viss information och konsu- menten är bunden av en beställning som medför en betalningsförpliktelse endast om den har tydliggjorts före beställningen och konsumenten uttryckligen har påtagit sig förpliktelsen. Den nämnda artikel 21 har genomförts genom en bestämmelse i 3 a § avtalsvillkorslagen. Enligt den bestämmelsen ska ett avtalsvillkor anses oskäligt om det innebär att konsumenten är hänvisad till att använda ett telefonnummer med förhöjd taxa för att ta kontakt med näringsidkaren per telefon med anledning av ett mellan dem ingånget avtal. Syftet är att komma till rätta med avtalsvillkor som innebär att konsumenten är hänvisad till betalnummer vid kontakter med näringsidkaren, och att skydda konsumenten mot att då drabbas av oväntade samtalsavgifter (se prop. 2013/14:15 s. 62 och 63 samt 71). Tillämpningsområdet för avtals- villkorslagen är vidsträckt genom att lagen tillämpas på avtalsvillkor över hela konsumentområdet (se prop. 1994/95:17 s. 86). Bestämmelsen i 3 a § avtalsvillkorslagen är alltså redan tillämplig på avtal om passagerar- transporttjänster. Regeringen instämmer därför i utredningens bedömning att det inte behövs någon lagändring för att genomföra den aktuella 2021/22:174 ändringen i konsumenträttighetsdirektivet. Till skillnad från Konsument- verket anser regeringen således inte att det finns behov av en uttrycklig bestämmelse i distansavtalslagen. Varor som säljs exekutivt eller på annat sätt tvångsvis med stöd av lag I artikel 3.3 i konsumenträttighetsdirektivet har införts en ny bestämmelse som innebär att direktivet inte ska tillämpas på avtal om varor som säljs exekutivt eller på annat sätt tvångsvis med stöd av lag (se ändrings- direktivet artikel 4.2 c). framgick detta av definitionen av varor i artikel 2.3, där det angavs att med varor avses alla lösa saker, utom saker som säljs exekutivt eller annars tvångsvis med stöd av lag. Det är alltså inte fråga om något nytt undantag. Utredningen har dock övervägt om det ändå finns anledning att göra några lagändringar i detta avseende. Bestämmelser om exekutiv försäljning finns i 8–14 kap. utsöknings- balken. Utmätt egendom säljs genom försorg. Bestämmelser om försäljning av egendom tvångsvis med stöd av lag finns även i bl.a. konkurslagen (1987:672). Ett annat exempel är lagen (1904:48 s. 1) om samäganderätt. Eftersom direktivbestämmelsen innebär att sådana varor inte omfattas av direktivet och därmed det harmoniserade området står det fritt att välja om distansavtalslagen ska vara tillämplig även på sådana avtal. Ett motsvarande undantag finns i direktiv /44/EG om vissa aspekter rörande försäljning av konsumentvaror och härmed förknippade garantier (konsumentköpsdirektivet). Vid genomförandet av det direktivet gjordes bedömningen att det i svensk rätt är oklart om det konsumentköprättsliga regelverket alls är tillämpligt på exekutiv försäljning, och det överläm- nades åt rättstillämpningen att avgöra om köprättsliga regler bör komma till användning vid sådan försäljning (se prop. 2001/02:134 s. 23 och 24 samt prop. 2013/14:43 s. 14 och 15). Det ansågs lämpligt att frågan även fortsättningsvis lämnades öppen. I förslaget till ny konsumentköplag konstateras att konsumentsköpsdirektivets artikel motsvaras av artikel 3.4b i varudirektivet och bedömningen görs att det inte finns anledning att ändra den gällande ordningen (se prop. 2021/22:85 s. 56). När det gäller annan typ av försäljning som sker tvångsvis med stöd av lag, bl.a. konkursbos försäljning av gäldenärens egendom, har det ansetts att vanliga köprättsliga felregler är tillämpliga och att konsumentköplagen kan tillämpas. Vid genomförandet av konsumentköpsdirektivet avstod regeringen från att införa undantag för sådana försäljningar, med moti- veringen att det skulle urholka konsumentskyddet (se prop. 2001/02:134 s. 23 och 24). Inte heller i förslaget till ny konsumentköplag föreslås något undantag (se prop. 2021/22:85 s. 56). I samband med att det infördes en möjlighet för Kronofogdemyndig- heten att sälja utmätt lös egendom genom budgivning på internet (e-auktion) bedömdes att bestämmelserna om informationsskyldighet och ångerrätt i distansavtalslagen inte borde vara tillämpliga på exekutiv för- säljning av utmätt lös egendom, där såväl informationen inför som genom- förandet av auktionen och andra frågor om försäljningens bestånd är sär- skilt reglerade (se prop. 2013/14:43 s. 14 och 15). Detta ansågs vara i linje med att konsumenträttighetsdirektivet inte omfattar varor som säljs exekutivt eller annars tvångsvis med stöd av lag. Någon särskild bestäm- Prop. 2021/22:174 melse om detta bedömdes inte vara nödvändig. Som redogjorts för ovan har i tidigare sammanhang bedömningen gjorts att frågan om tillämpningen av köprättsliga regler bör lämnas öppen när det gäller varor som säljs exekutivt. Enligt regeringen finns det inte skäl att nu göra någon annan bedömning. Till skillnad från Allmänna reklama- tionsnämnden, och vid , och i likhet med , anser rege- ringen inte att det har framkommit skäl som medför att det i detta samman- hang bör göras lagändringar vad gäller varor som säljs exekutivt eller på annat sätt tvångsvis med stöd av lag. 7.3Definitioner av vissa begrepp i distansavtalslagen Regeringens förslag: Det ska i distansavtalslagen införas definitioner av begreppen digital tjänst, vara, vara med digitala delar, kompatibilitet, driftskompatibilitet, marknadsplats online och personuppgifter: •Med digital tjänst ska avses en tjänst som gör det möjligt för konsu- menten att skapa, bearbeta, lagra eller få tillgång till uppgifter i digital form, eller att utbyta uppgifter eller interagera på annat sätt med uppgifter i digital form som laddas upp eller skapas av konsu- menten eller av andra användare av tjänsten. •Vara ska avse lös sak, med eller utan digitala delar, och vara med digitala delar ska avse lös sak som är integrerad eller samman- kopplad med ett digitalt innehåll eller en digital tjänst på ett sådant sätt att avsaknaden av det digitala innehållet eller den digitala tjänsten gör att varan inte kan användas på det sätt som är avsett. •Med kompatibilitet ska avses förmåga att utan konvertering fungera med sådan hårdvara eller programvara som normalt används med samma typ av varor med digitala delar, digitalt innehåll eller digitala tjänster. •Driftskompatibilitet ska definieras som förmåga att fungera med annan hårdvara eller programvara än sådan som normalt används med samma typ av varor med digitala delar, digitalt innehåll eller digitala tjänster. •Marknadsplats online ska avse en tjänst som använder programvara, inbegripet en webbplats, en del av en webbplats eller en applikation, som administreras av en näringsidkare eller för dennes räkning och som gör det möjligt för konsumenten att ingå distansavtal med andra näringsidkare eller konsumenter. •Personuppgifter ska avse sådan information som avses i EU:s data- skyddsförordning. Definitionen av digitalt innehåll ska justeras så att den språkligt stämmer överens med definitionen i digitaldirektivet och avser data som framställs och tillhandahålls i digital form. 2021/22:174 Regeringens bedömning: Det bör inte införas några särskilda defini- tioner av begreppen funktionalitet, leverantör av marknadsplats online, köpeavtal och tjänsteavtal i distansavtalslagen. Utredningens förslag och bedömning överensstämmer delvis med regeringens. Utredningen föreslår inte någon definition av begreppet vara. Utredningens förslag till lagtext har också en något annorlunda språklig och redaktionell utformning. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser tillstyrker förslaget och delar bedömningen, eller lämnar inte några synpunkter. Swedac och välkomnar en definition av ”marknadsplats online”. anser att definitionerna av ”digitalt innehåll”, ”digital tjänst”, ”varor med digitala delar”, ”kompatibilitet” och ”driftskompatibilitet” är svårbegripliga och bör ses över. Även i övrigt anser nämnden att den språkliga utformningen bör ses över. Konsument- verket ser en risk för att begreppet ”funktionalitet” missförstås och anför att en definition skulle öka förståelsen för begreppet för såväl närings- idkare som konsumenter. anför att ytterligare förtydliganden behövs vad gäller de nya reglerna för digitala tjänster och digitalt innehåll, eftersom det inte framgår tydligt vad som gäller för finansiella tjänster. (Patent- och marknadsdom- stolen) anser att det kan finnas behov av ytterligare definitioner av vissa begrepp, t.ex. ”onlinegränssnitt”, respektive förtydliganden av defini- tioner. Det bör, enligt domstolen, övervägas om begreppet ”rankning” ska definieras i distansavtalslagen, på motsvarande sätt som i marknads- föringslagen. Domstolen anser även att det bör övervägas om begreppet ”marknadsplats online” ska definieras på samma sätt i marknadsförings- lagen och distansavtalslagen. Skälen för regeringens förslag och bedömning Genom ändringsdirektivet införs vissa nya definitioner i konsumenträttig- hetsdirektivet. Ett sådant begrepp är digital tjänst. Direktivet hänvisar beträffande detta begrepp till en definition i artikel 2.2 i digitaldirektivet. Med digital tjänst avses där en tjänst som gör det möjligt för konsumenten att skapa, bearbeta, lagra eller få tillgång till uppgifter i digital form, eller en tjänst som gör det möjligt att utbyta eller interagera på annat sätt med uppgifter i digital form som laddas upp eller skapas av konsumenten eller andra användare av den tjänsten. En definition av digitalt innehåll har redan tidigare funnits i konsument- rättighetsdirektivet. Den ändring som görs innebär att det nu i stället hän- visas till en definition av samma begrepp i digitaldirektivet. Med digitalt innehåll avses där data som framställs och tillhandahålls i digital form. Ändringsdirektivet innebär också att det införs en ny utvidgad definition av begreppet varor, motsvarande den som finns i varudirektivet. Enligt definitionen avses med varor: alla lösa saker (vatten, gas och elektricitet anses också vara varor i direktivets mening när de saluförs i begränsad volym eller bestämd kvantitet) och alla lösa saker som integrerar eller är sammankopplade med digitalt innehåll eller en digital tjänst på ett sådant sätt att frånvaron av det digitala innehållet eller den digitala tjänsten gör att varorna inte fungerar (varor med digitala delar). Den nya konsumentköplagen föreslås innehålla nio nya definitioner, utöver begreppen konsument och näringsidkare som förs över från den tidigare lagen. De nya definitionerna gäller begreppen vara, vara med digitala delar, digitalt innehåll, digital tjänst, tillverkare, offentlig auktion, driftskompatibilitet, kompatibilitet och personuppgifter (se prop. 2021/22:85 s. 46–53 och 234–237). Direktivet leder till ändringar i definitionerna i distansavtalslagen Definitionen av begreppet digital tjänst bör, med viss språklig justering av utredningens förslag, införas i distansavtalslagen. Vidare bör definitionen av digitalt innehåll justeras så att den språkligt överensstämmer med definitionen i digitaldirektivet (och den föreslagna nya konsumentköp- lagen). I samband med genomförandet av konsumenträttighetsdirektivet gjordes bedömningen att begreppet vara var tillräckligt tydligt i sig självt och att det inte var nödvändigt att införa en definition i den svenska lagen (se prop. 2013/14:15 s. 36). Det står också klart att vatten, gas och elektricitet utgör varor när de saluförs i begränsad volym eller bestämd kvantitet. Detta framgår även motsatsvis av de särskilda bestämmelserna i distansavtals- lagen om leverans av vatten, gas och el när försäljningen inte sker i en begränsad volym eller fastställd kvantitet (se 2 kap. 12 § tredje stycket och 15 § 4). I förslaget till ny konsumentköplag föreslås dock att det ska införas en definition av begreppet vara, då begreppet är centralt samt viktigt för förståelsen och tillämpningen av lagen. Enligt regeringen finns det inte anledning att göra någon annan bedömning beträffande distansavtalslagen. En definition av begreppet vara bör därför införas i distansavtalslagen. I lagen bör vara definieras som en lös sak. Det bör tydliggöras att när begreppet vara används i lagen omfattar det även en vara med digitala delar. Även begreppet vara med digitala delar bör definieras. Det är av betydelse framför allt när det gäller gränsdragningen i förhållande till avtal om digitalt innehåll. I lagen finns också särskilda informationskrav för varor med digitala delar. Definitionen av digitalt innehåll bör utformas så att den språkligt överensstämmer med definitionen i digitaldirektivet och den föreslagna nya konsumentköplagen. I konsumenträttighetsdirektivet har vidare införts en definition av begreppet funktionalitet. Det definieras som kapaciteten hos det digitala innehållet eller den digitala tjänsten att fungera på avsett vis. Begreppet funktionalitet tar sikte på informationskravet som har genomförts i 2 kap. 2 § första stycket 18 distansavtalslagen. Enligt bestämmelsen ska närings- idkaren informera om funktionen hos digitalt innehåll, inbegripet tekniska skyddsåtgärder. Bestämmelsen syftar till att konsumenten ska få allmän information om det digitala innehållets funktion för att kunna bilda sig en uppfattning om användningsområdet. Konsumenten ska få information om vilka tekniska skyddsåtgärder som har använts, vilket t.ex. innebär att information ska ges om huruvida det följer några särskilda begränsningar i möjligheten att använda innehållet till följd av att detta är skyddat mot exempelvis kopiering (se prop. 2013/14:15 s. 82). 2021/22:174 i utredningens bedömning att den nya definitionen av funktionalitet inte tillför något i sak när det gäller förståelsen av bestämmelsen. idkaren ska informera om kapaciteten att fungera på avsett vis måste anses framgå redan av den gällande ordalydelsen. Regeringen anser mot denna bakgrund, till skillnad från , att det inte finns behov av att införa en definition av begreppet funktionalitet i distansavtalslagen. Någon sådan definition finns inte heller i den föreslagna nya konsument- I direktivet har vidare införts definitioner av begreppen kompatibilitet Med kompatibilitet avses förmåga att utan konvertering fungera med sådan hårdvara eller programvara som normalt används med samma typ av varor med digitala delar, digitalt innehåll eller Driftskompatibilitet avser i sin tur förmåga att fungera med annan hårdvara eller programvara än sådan som normalt används med samma typ av varor med digitala delar, digitalt innehåll eller digitala Definitionerna är centrala vid tillämpningen av det nya föreslagna utvidgade informationskravet för varor med digitala delar, digitalt innehåll och digitala tjänster i 2 kap. 2 § distansavtalslagen (den föreslagna nya punkten 20) och i sig inte självklara till sin innebörd. begreppen bör därför, med viss språklig justering av utredningens förslag, införas i distansavtalslagen. I direktivet finns också en definition av begreppet marknadsplats online. Det avser en tjänst som använder programvara, inbegripet en webbplats, en del av en webbplats eller en applikation som administreras av en näringsidkare eller för dennas räkning, som gör det möjligt för konsument- er att ingå distansavtal med andra näringsidkare eller konsumenter. detta är ett centralt begrepp som, i enlighet med vad Swedac och Konsu- mentverket anför, bör, med viss språklig justering av utredningens förslag, definieras i distansavtalslagen. Begreppet leverantör av marknadsplats online behöver däremot inte definieras i lagen. Det förklaras i stället lämpligen i anslutning till den bestämmelsen där den aktualiseras (se I konsumenträttighetsdirektivet har vidare införts en definition av Definitionen hänvisar till definitionen i artikel 4.1 i EU:s dataskyddsförordning. Begreppet har betydelse dels när det gäller tillämpningsområdet för 2 kap. distansavtalslagen, dels i fråga om verkningarna av att konsumenten utövar sin ångerrätt. tion bör, med viss redaktionell justering av utredningens förslag, tas in i En motsvarande definition föreslås i den nya konsu- Genom ändringsdirektivet justeras de tidigare definitionerna av begrep- pen köpeavtal och tjänsteavtal i vissa mindre avseenden (artiklarna 2.5 och 2.6 i konsumenträttighetsdirektivet). Bedömningen har tidigare gjorts att det saknas behov av att föra in dessa definitioner i distansavtalslagen (se 2013/14:15 s. 35 och 36). Det finns inte skäl att nu göra någon annan I avsnitt 5.2 gör regeringen bedömningen att en särskild definition av onlinegränssnitt inte bör införas i marknadsföringslagen, vilket Stock- holms tingsrätt (Patent- och ) anser ska införas även i Enligt regeringen finns det inte skäl att göra någon annan bedömning när det gäller distansavtalslagen. I konsumenträttighetsdirektivet har det införts en ny artikel med sär- Prop. 2021/22:174 skilda informationskrav för avtal som ingås på marknadsplatser online, som behandlas i avsnitt 7.5. I den förekommer uttrycket rankning, vilket enligt den bestämmelsen ska definieras på samma sätt som enligt den nya definitionen av uttrycket i artikel 2.1 i direktivet om otillbörliga affärs- metoder. Någon definition av rankning införs dock inte i konsumenträttig- hetsdirektivet genom ändringsdirektivet. Som framgår av avsnitt 5.2 före- slås till följd av den nya definitionen i direktivet om otillbörliga affärs- metoder att rankning definieras i marknadsföringslagen. Regeringen anser, till skillnad från (Patent- och ), inte att det finns anledning att införa en särskild definition av uttrycket rankning även i distansavtalslagen. Enligt regeringen finns det inte heller i övrigt anledning att införa ytterligare definitioner. När det gäller den språkliga utformningen av definitionerna, vilken påpekar i flera fall är svårbegriplig och efterlyst en översyn av, konstaterar regeringen att definitionerna bör utformas i nära anslutning till direktivtexten. Även om flera av definition- erna i utredningens förslag är förhållandevis komplicerade motsvarar de enligt regeringen vad som anges i direktivet, som de inte är alltför svårförståeliga. Som framgår av avsnitt 5.2 delar regeringen tingsrätts (Patent- och ) bedömning att defini- tionen av marknadsplats online bör utformas på samma sätt i marknads- föringslagen och distansavtalslagen. Beträffande vad för fram angående behov av ytterligare förtydliganden av om reglerna för digitala tjänster och digitalt innehåll gäller för finansiella tjänster konstaterar regeringen att defini- tionerna visserligen gäller allmänt i distansavtalslagen. De materiella ändringarna i distansavtalslagen som föreslås omfattar dock 2 kap. distansavtalslagen, vilket inte är tillämpligt på finansiella tjänster utan på avtal om varor och icke-finansiella tjänster (2 kap. 1 §). 7.4Information innan ett avtal ingås Regeringens förslag: Innan avtal om varor och icke-finansiella tjänster ingås ska näringsidkaren, utöver det gällande kravet på att lämna information om sin e-postadress, även informera konsument- en om andra medel för kommunikation via internet som näringsidkaren tillhandahåller och som gör det möjligt för konsumenten att bevara upp- gifter i en läsbar och varaktig form. Om näringsidkaren agerar för någon annans räkning ska motsvarande uppgifter lämnas för den närings- idkaren. Om priset har personanpassats på grund av automatiserat besluts- fattande ska näringsidkaren informera om det innan ett avtal ingås. Näringsidkaren ska innan ett avtal ingås informera om funktionen hos en vara med digitala delar, digitalt innehåll eller en digital tjänst, inbegripet tekniska skyddsåtgärder. Innan ett avtal ingås ska näringsidkaren informera om kompatibilitet och driftskompatibilitet mellan varor med digitala delar, digitalt innehåll och digitala tjänster, i den utsträckning näringsidkaren känner till eller borde känna till det. Regeringens bedömning: Det bör inte införas några bestämmelser med anledning av att det i konsumenträttighetsdirektivet införs en bestämmelse om att näringsidkaren ska informera om att det finns en rättslig garanti om avtalsenlighet, inte bara för varor, utan även för digitalt innehåll och digitala tjänster. Utredningens förslag och bedömning överensstämmer i sak med rege- ringens. Utredningens förslag till lagtext är något annorlunda utformat. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser, bl.a. Konsu- menter, tillstyrker förslaget och delar bedömningen, eller lämnar inte några synpunkter. Energiföretagen anser att det vore värdefullt med ytterligare exemplifieringar av vad som är att betrakta som ett person- anpassat pris och lyfter fram dels riktade erbjudanden från elhandlare som ursprungligen har kommit in via en webbsajt för prisjämförelser, dels erbjudanden riktade till lojala kunder. välkomnar att uttrycket i en läsbar och varaktig form används i lagtexten. Verket instämmer i att begreppet rättslig garanti motsvarar reklamationsrätten och anser att det finns en risk att det leder till begreppsförvirring om uttrycket införs i lagen. IT&Telekomföretagen och framhåller vikten av att det tas fram vägledning till företagen om hur det ökade informationskravet ska uppfyllas och vilken information som ska ges, inte minst vad gäller den nya punkten om information kring kompatibilitet och driftskompatibilitet. Det för att skapa förutsebarhet och tydlighet också kring hur bl.a. begrepp som känner till eller rimligen kan förväntas ha känt till ska förstås. har liknande synpunkter och anför att kompatibilitet inte är ett enhetligt begrepp, att det kan bli ett avancerat forskningsprojekt att beskriva grader av kompatibilitet och att det är svårt att få fram en objektiv beskrivning av kompatibilitet.