prop · H903224 · 2022-04-07 00:00:00 — Finns det någon sådan omständighet som avses i första stycket, får rätten döma till ett lindrigare straff än vad som är föreskrivet för brottet, om det finns särskilda skäl för det. Denna lag träder i kraft . 2.3Förslag till lag om ändring i lagen (1999:353) om rättspsykiatriskt forskningsregister Härigenom föreskrivs att 7 § lagen (1999:353) om rättspsykiatriskt forskningsregister ska ha följande lydelse. För varje person får det registreras sådana uppgifter ur domen som avser 1.utgången i ansvarsdelen, 2.utdömd påföljd eller meddelad påföljdseftergift, och 3. beslut om utvisning enligt 8 a 8 a kap. 1 eller 5 § utlänningslagen kap. utlänningslagen (2005:716). (2005:716). Denna lag träder i kraft . 1 Senaste lydelse 2014:196. 3Ärendet och dess beredning fick en särskild utredare i uppdrag att göra en översyn av regelverket om utvisning på grund av brott och lämna förslag på en skärpt reglering som innebär att det finns förutsättningar att i fler fall än utvisa utlänningar som begår brott (dir. 2020:44). I uppdraget har det även ingått att se över reglerna om att neka och återkalla uppehållstillstånd med anledning av brott. Utöver det har utredaren haft i uppdrag att ta ställning till hur skyddet mot utvisning för den som fallit offer för hedersrelaterad brottslighet kan stärkas och om ytterligare myndighetsaktörer ska kunna ansöka om uppehållstillstånd för betänketid för offer för människohandel. Utredningen, som antog namnet Utredningen om utvisning på grund av brott, överlämnande betänkandet Utvisning på grund av brott –ett skärpt regelverk (SOU 2021:61). En sammanfattning av betänkandet finns i bilaga 1 och betänkandets lagförslag finns i bilaga 2. Betänkandet har remissbehandlats. En förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 3. Remissyttrandena finns tillgängliga i (Ju2021/02575). tillkännagav för regeringen att den ställer sig bakom vad socialförsäkringsutskottet anför om att utvisning på grund av brott bör användas i fler fall (bet. 2018/19:SfU16 punkt 19, rskr. 2018/19:177). Genom förslagen i kapitel 6 i denna proposition anser regeringen att tillkännagivandet är slutbehandlat. Se även kapitel 5. I denna proposition behandlar regeringen betänkandets lagförslag. Ett utkast till avsnitt 6.6.1 i lagrådsremissen samt tillhörande författningsförslag och författningskommentar till det avsnittet har beretts under hand med bl.a. och samtliga allmänna domstolar som yttrar sig över betänkandet. Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets yttrande över de lagförslag som finns i bilaga 4. Lagrådets yttrande finns i bilaga 5. Lagrådets synpunkter behandlas i avsnitt 6.1, 6.3.1, 6.5.1, 6.5.3, 6.5.4, 6.6.1, 7.2 och 9.1 samt i författningskommentaren. Regeringen följer huvudsakligen Lagrådets synpunkter. I propositionen föreslås ett något senare ikraftträdandedatum än i lagrådsremissen. Förslaget är författningstekniskt och i övrigt av sådan beskaffenhet att Lagrådets hörande skulle sakna betydelse. Regeringen har därför inte inhämtat Lagrådets yttrande i den delen. I förhållande till lagrådsremissens lagförslag görs också vissa språkliga och redaktionella ändringar. 4Nuvarande regler om utvisning på grund av brott Grundläggande förutsättningar för utvisning på grund av brott Om en person som inte är svensk medborgare gör sig skyldig till brott kan en allmän domstol, förutom att döma ut påföljd för brottet, under vissa förutsättningar även besluta att utlänningen ska utvisas ur på grund av sin brottslighet. De centrala bestämmelserna om detta finns i 8 a kap. utlänningslagen (2005:716), UtlL. De grundläggande krav som ska vara uppfyllda för att domstolen ska kunna besluta om utvisning på grund av brott finns i 8 a kap. 1 §. Bestämmelserna innebär att en utlänning – som inte är EES-medborgare eller familjemedlem till en EES-medborgare – får utvisas ur om han eller hon döms för ett brott som kan leda till fängelse. också beslutas när domstolen undanröjer en tidigare villkorlig dom eller skyddstillsyn och dömer till annan påföljd (8 a kap. 1 § första stycket). brottet ska kunna leda till fängelse innebär att fängelse ska ingå i straffskalan för brottet, däremot krävs det inte att påföljden bestäms till fängelse i det enskilda fallet. Därutöver krävs även, för att utvisning ska få beslutas, att utlänningen döms till en svårare påföljd än böter och att 1) gärningen är av sådant slag och övriga omständigheter är sådana att det kan antas att han eller hon kommer att göra sig skyldig till fortsatt brottslighet här i landet, eller 2) brottet med hänsyn till den skada, fara eller kränkning som det har inneburit för enskilda eller allmänna intressen är så allvarligt att utlänningen inte bör få stanna kvar (8 a kap. 1 § andra stycket). För att utvisning ska få beslutas med hänvisning till risken för fortsatt brottslighet förutsätts att risken är konkret. Det måste också finnas ett rimligt underlag för bedömningen. Återfallsrisken behöver inte avse sådan brottslighet som är likartad med den aktuella. Det är tillräckligt att omständigheterna tyder på en brottsbenägenhet i allmänhet (Utvisning på grund av brott, prop. 1993/94:159 s. 12 och 33, se även NJA 2019 s. 544). För utvisning på grund av brottets allvar gäller, enligt förarbetena, som en allmän riktlinje att brottet har ett straffvärde om fängelse. I förarbetena betonas att den angivna gränsen inte är absolut och att det förhållandet att ett utpräglat skyddsintresse trätts för när bör vägas in i bedömningen (samma prop. s. 13 f.). i praxis kommit att tillämpas tämligen strikt. Utlänningens anknytning till det svenska samhället och vistelsetid i När en domstol överväger om en utlänning bör utvisas ska den ta hänsyn till utlänningens anknytning till det svenska samhället. särskilt beakta 1) utlänningens levnadsomständigheter, 2) om utlänningen har barn i och, om så är fallet, barnets behov av kontakt med honom eller henne, hur kontakten har varit och hur den skulle påverkas av 2021/22:224 att utlänningen utvisas, 3) utlänningens övriga familjeförhållanden och 4) hur länge utlänningen har vistats i (8 a kap. 2 § första stycket). Domstolen ska alltså vid prövningen väga de skäl som talar för utvisning mot de skäl hänförliga till utlänningens personliga förhållanden som talar emot utvisning. Ju starkare anknytning till landet, desto allvarligare måste brottsligheten vara för att utvisning ska ske (samma prop. s. 16). Utöver att vistelsetiden ska beaktas enligt 2 § finns bestämmelser som ger ett särskilt skydd mot utvisning för den som vistats i . En utlänning som har vistats i med permanent uppehållstillstånd när åtal väcktes, eller som då varit bosatt i , får utvisas endast när det finns synnerliga skäl (8 a kap. 3 § första stycket). Den som har vistats i så länge att han eller hon når över den tröskel som anges i paragrafen får alltså ett väsentligt starkare skydd mot utvisning. Vid bedömningen av om synnerliga skäl föreligger ska beaktas å ena sidan arten och omfattningen av brottsligheten och å andra sidan utlänningens levnads- och familjeförhållanden samt vistelsetiden och anknytningen till (samma prop. s. 15). För en utlänning som kom till innan han eller hon fyllde och hade vistats här när åtal väcktes gäller ett absolut förbud mot utvisning (8 a kap. 3 § andra stycket). Flyktingar och andra skyddsbehövande Regelverket om utvisning på grund av brott innehåller även särskilda bestämmelser som gäller till skydd för den som är flykting. Bestämmelserna bygger på åtaganden enligt FN:s konvention angående flyktingars rättsliga ställning (). Vem som är att anse som flykting definieras i 4 kap. 1 § UtlL. För att den som är flykting och behöver en i ska kunna utvisas på grund av brott krävs att han eller hon har begått ett synnerligen grovt brott och att det skulle medföra allvarlig fara för allmän ordning och säkerhet att låta honom eller henne stanna här (8 a kap. 2 § andra stycket första meningen). Gränsen för vad som ska anses som ett synnerligen grovt brott har i praxis vanligen ansetts gå vid brott för vilket utlänningen har dömts till ett långt fängelsestraff (se t.ex. NJA 1981 s. 1246 och NJA 1991 s. 203). En flykting får också utvisas på grund av brott om han eller hon i eller utomlands har bedrivit verksamhet som har inneburit fara för rikets säkerhet och det finns anledning att anta att han eller hon skulle fortsätta med sådan verksamhet här (8 a kap. 2 § andra stycket andra meningen). Bestämmelserna till skydd för flyktingar i 8 a kap. 2 § andra stycket gäller även för den som har uppehållstillstånd med tillfälligt skydd enligt 21 kap. UtlL och den som har uppehållstillstånd som tribunalvittne eller nära anhörig till tribunalvittne (21 kap. 9 § och 22 kap. 5 §). Däremot gäller skyddet inte för den som är alternativt skyddsbehövande enligt 4 kap. 2 § UtlL. För denna grupp kan det däremot i vissa fall finnas hinder mot att utvisningsbeslutet verkställs, vilket – beroende på omständigheterna – kan få till följd att domstolen inte beslutar om utvisning (8 a kap. 4 §, se mer nedan). EES-medborgare och vissa andra utlänningar Även EES-medborgare och deras familjemedlemmar omfattas av bestämmelser som ger ett särskilt skydd mot utvisning på grund av brott. Bestämmelserna har sin grund i och rådets direktiv /38/EG av om unionsmedborgares och deras familjemedlemmars rätt att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlemsstaternas territorier och om ändring av förordning (EEG) nr 1612/68 och om upphävande av direktiven /221/EEG, 68/360/EEG, 72/194/EEG, 73/148/EEG, 75/34EEG, 75/35/EEG, 90/364/EEG, 90/365/EEG och 93/96/EEG (rörlighetsdirektivet). Vem som är EES- medborgare respektive familjemedlem till en EES-medborgare definieras i 1 kap. 3 b § andra stycket och 3 a kap. 2 § UtlL. EES-medborgare och deras familjemedlemmar får utvisas ur på grund av brott om de grundläggande förutsättningar för utvisning som gäller för andra utlänningar, enligt 8 a kap. 1 §, är uppfyllda och utvisningen sker av hänsyn till allmän ordning och säkerhet (8 a kap. 5 § första stycket UtlL). Uttrycket allmän ordning och säkerhet är ett unionsrättsligt begrepp och ska ges den innebörd som följer av unionsrätten. Även bestämmelserna i 8 a kap. 2–4 §§ – dvs. de allmänna bestämmelser som tar sikte på utlänningens anknytning till , vistelsetid i landet och verkställighetshinder – gäller för EES-medborgare och deras familje- medlemmar (8 a kap. 5 § andra stycket första meningen). Därutöver finns det särskilda bestämmelser om skydd mot avvisning och utvisning för EES-medborgare och deras familjemedlemmar i 8 kap. 12–14 §§ som också gäller vid utvisning på grund av brott för denna grupp (8 a kap. 5 § andra stycket andra meningen). Detta innebär bl.a. att avvisning eller utvisning endast får ske om utlänningens eget beteende utgör ett verkligt, faktiskt och tillräckligt allvarligt hot mot ett grundläggande samhällsintresse. domar i brottmål får inte i sig utgöra skäl för ett sådant beslut, och det får inte vara ekonomiska syften som ligger till grund för beslutet (8 kap. 12 §). Vidare ska vissa omständigheter kring utlänningens person och levnadssituation – däribland ålder, hälsotillstånd, familjesituation – särskilt beaktas vid ett beslut om avvisning eller utvisning (8 kap. 13 §). Det finns dessutom särskilda, mer kvalificerade förutsättningar för avvisning och utvisning av vissa kategorier av EES- medborgare och deras familjemedlemmar som ska beaktas vid ett sådant beslut (8 kap. 14 §). Dessa förutsättningar innebär att de personer som har permanent uppehållsrätt endast får avvisas eller utvisas om det finns synnerliga skäl. För EES-medborgare som är barn eller som har vistats i gäller i stället att beslutet om avlägsnande måste vara oundgängligen nödvändigt med hänsyn till allmän säkerhet. Som en följd av utträdesavtalet mellan och EU har det införts en särskild bestämmelse i fråga om utvisning av vissa brittiska medborgare och deras familjemedlemmar (8 a kap. 5 § fjärde stycket). Bestämmelsen innebär att det som gäller för EES-medborgare och deras familjemedlemmar även gäller vid utvisning av en utlänning som har beviljats uppehållsstatus i eller i övrigt utövar rättigheter enligt avdelning II i andra delen av utträdesavtalet mellan och EU (en mer ingående redogörelse för den personkrets som omfattas av 2021/22:224 denna reglering finns i propositionen Kompletterande bestämmelser till utträdesavtalet mellan och EU i fråga om medborgarnas rättigheter, prop. 2019/20:178). Denna grupp omfattas alltså av samma bestämmelser om utvisning på grund av brott som EES- medborgare och deras familjemedlemmar. Medborgare i de nordiska länderna omfattas av de särskilda bestämmelser som gäller för EES-medborgare. Därutöver gäller ett särskilt skydd för nordiska medborgare som bott i när åtal väcks. Utvisning av en sådan nordisk medborgare får endast ske om det finns synnerliga skäl (8 a kap. 5 § tredje stycket). Utlänningar med ställning som varaktigt bosatt i I 5 a kap. UtlL finns bestämmelser om ställning som varaktigt bosatt i , vilket är en särskild sorts status som kan beviljas vissa utlänningar som inte är EES-medborgare. Den som har fått en sådan ställning åtnjuter vissa förmåner jämfört med andra utlänningar, bl.a. ökade möjligheter att bosätta sig i en annan EU-stat. För att beviljas ställning som varaktigt bosatt krävs att utlänningen har vistats utan avbrott i med uppehållstillstånd eller på annan grund som lagligen bosatt under samt att han eller hon vid tiden för ansökan uppfyller vissa kriterier, i första hand ett krav på att kunna försörja sig (5 a kap. 1 och 2 §§). Bestämmelserna om ställning som varaktigt bosatt har sin grund i rådets direktiv /109/EG av om varaktigt bosatta tredjelandsmedborgares ställning (direktivet om varaktigt bosatta). Direktivet tillförsäkrar den som har beviljats ställning som varaktigt bosatt ett skydd mot utvisning som liknar det som gäller för EES-medborgare. Den som är varaktigt bosatt får utvisas endast om han eller hon utgör ett reellt och tillräckligt allvarligt hot mot allmän ordning eller säkerhet (artikel 12.1). Ett sådant beslut får inte grundas på ekonomiska överväganden (artikel 12.2). Innan beslut om utvisning av en varaktigt bosatt fattas, ska det beaktas hur länge bosättningen i medlemsstaten har varat, den berörda personens ålder, följderna för vederbörande och dennes familjemedlemmar samt banden med bosättningslandet eller avsaknaden av band med ursprungslandet (artikel 12.3). Vid genomförandet av direktivet i svensk rätt ansågs dessa krav motsvara de befintliga bestämmelserna om att det ska tas hänsyn till utlänningens anknytning till det svenska samhället och att det krävs synnerliga skäl vid utvisning för den som varit bosatt i (Genomförande av EG-direktiven om unionsmedborgares rörlighet inom EU och om varaktigt bosatta tredjelandsmedborgares ställning, prop. 2005/06:77 s. 148 f.). Det finns därför ingen bestämmelse i 8 a kap. UtlL som innehåller särskilda förutsättningar för utvisning av den som fått ställning som varaktigt bosatt i . Däremot finns det en särskild bestämmelse som innebär att en utlänning som har ställning som varaktigt bosatt i , och som har internationellt skydd i en annan EU-stat, endast får utvisas till den staten där utlänningen har internationellt skydd (8 a kap. 7 a §). Hinder mot att verkställa ett beslut om utvisning När en fråga om utvisning på grund av brott prövas ska rätten ta hänsyn till om utlänningen enligt 12 kap. UtlL inte kan sändas till ett visst land eller om det annars finns särskilda hinder mot att beslutet verkställs (8 a kap. 4 §). Bestämmelser om hinder mot att verkställa ett beslut om utvisning finns i 12 kap. 1–3 a §§. Dessa bestämmelser innebär bl.a. att utvisning aldrig får verkställas till ett land om det finns skälig anledning att anta att utlänningen där skulle vara i fara att straffas med döden eller utsättas för kroppsstraff, tortyr eller annan omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning. Detsamma gäller om utlänningen inte är skyddad i det landet mot att sändas vidare till ett land där utlänningen skulle vara i sådan fara (12 kap. 1 §). Utvisning får inte heller – som huvudregel – verkställas till ett land där utlänningen riskerar att utsättas för förföljelse (12 kap. 2 §). Det kan vara förföljelse på grund av ras, nationalitet, religiös eller politisk uppfattning eller på grund av kön, sexuell läggning eller annan tillhörighet till viss samhällsgrupp (jfr 4 kap. 1 §). Vidare får ett beslut om utvisning av en utlänning som är att anse som alternativt skyddsbehövande, i fall av en väpnad konflikt, inte verkställas till utlänningens hemland – eller till ett land där han eller hon riskerar att sändas till hemlandet – om det finns synnerliga skäl mot det (12 kap. 3 §). Ett beslut om utvisning av ett ensamkommande barn får inte heller verkställas om inte den verkställande myndigheten har försäkrat sig om att barnet kommer att tas emot av en familjemedlem, en utsedd förmyndare eller en mottagningsenhet väl lämpad för att ta hand om barn (12 kap. 3 a §). Det är inte endast sådana hinder som anges i 12 kap. 1–3 a §§ UtlL som ska beaktas. Hänsyn ska också tas till exempelvis hinder av humanitär natur eller att det finns anledning att anta att det avsedda mottagarlandet inte kommer att vara villigt att ta emot utlänningen (med förslag till utlänningslag m.m., prop. 1988/89:86 s. 166 och NJA 2019 s. 47 I–III). För det fall domstolen i samband med brottmålet har beslutat att utlänningen ska utvisas och verkställighetshindret alltjämt består då utvisningen ska verkställas får detta hanteras i enlighet med bestämmelserna i bl.a. i 12 kap. 16 a–d §§ UtlL. Ett beslut om utvisning på grund av brott ska alltid innehålla ett förbud för utlänningen att återvända till , antingen eller utan tidsbegränsning. I ett beslut med ett tidsbegränsat återreseförbud ska utlänningen upplysas om vilken dag förbudet upphör att gälla. I beslutet ska han eller hon också upplysas om den påföljd som överträdelse av förbudet kan medföra (8 a kap. 8 §). Enligt förarbetena bör återreseförbud utan tidsbegränsning i allmänhet komma i fråga endast i samband med särskilt allvarlig brottslighet eller i fråga om utlänningar som har begått mycket allvarliga brott. Återfallsrisk och samhällsfarlighet bör tillmätas avgörande betydelse när förbudstiden bestäms (med förslag till ny utlänningslag, m.m., prop. 1979/80:96 s. 101 och prop. 1993/94:159 s. 25). Varaktigheten av ett återreseförbud bör vidare bestämmas så att tiden inte går ut efter 2021/22:224 det utlänningen friges från fängelsestraffet. Utvisningen framstår annars som meningslös (prop. 1993/94:159 s. 25). Den som överträder ett återreseförbud – dvs. en utlänning som uppsåt- ligen uppehåller sig i fastän han eller hon enligt ett verkställt beslut om utvisning på grund av brott inte har rätt att återvända hit – kan dömas till fängelse i högst eller, om brottet är ringa, till böter (20 kap. 2 § UtlL). En utlänning som har fått ett återreseförbud får ges ett särskilt tillstånd av att göra ett kort besök här, om besöket gäller synnerligen viktiga angelägenheter. Om det finns särskilda skäl, får ett sådant tillstånd ges också på ansökan av någon annan än utlänningen (8 a kap. 9 §). 5Behovet av ändrade regler om utvisning på grund av brott Regeringens bedömning: Reglerna om utvisning på grund av brott bör ändras så att det blir möjligt att i fler fall än utvisa utlänningar som begår brott. Regelverket bör svara mot proportionalitetsprincipens krav, möjliggöra en nyanserad bedömning och ska uppfylla internationella åtaganden. Utredningens bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna uttalar sig inte särskilt i denna del. Skälen för regeringens bedömning: Det är av stor vikt att rättsstaten kan upprätthålla tryggheten i samhället och respekten för lagarna. Stödet och förtroendet för rättsstaten och migrationspolitiken är beroende bl.a. av att utlänningar som kommer till följer de lagar som finns och avhåller sig från kriminalitet. Kravet på laglydighet gäller lika för svenska och utländska medborgare. Men endast svenska medborgare har en ovillkorlig rätt att vistas här i landet. Om en utlänning gör sig skyldig till brott här kan samhället reagera med – förutom brottspåföljd – ett beslut om att avlägsna personen från . När en utlänning gör sig skyldig till sådan brottslighet att han eller hon inte bör få stanna kvar här, måste det således finnas förutsättningar för att besluta om utvisning. Den senaste större översynen av reglerna om utvisning på grund av brott gjordes 1994. Då skärptes reglerna, så att utvisning blev möjligt i fler fall än tidigare som skyddet för personer som vistats i begränsades (prop. 1993/94:159). Därefter har även ett antal lagändringar inom straffrättens område medfört ett ökat utrymme för att besluta om utvisning av den som har gjort sig skyldig till brott här i landet. Som exempel kan nämnas att nya brott har införts, såsom inbrottsstöld, och att straffskalor har skärpts, såsom minimistraffet för grov fridskränkning och grov kvinnofridskränkning. Varken skärpningar av reglerna om utvisning på grund av brott eller efterföljande skärpningar inom straffrättens område har emellertid haft någon konstaterbar effekt på antalet utvisningsbeslut. förutsättningarna för utvisning på grund av brott som genomförts efter Prop. 2021/22:224 1994 har vidare gått i mildrande riktning, till övervägande del som en följd av ny EU-rättslig reglering. Vid en jämförelse av reglerna om utvisning på grund av brott i , och kan det konstateras att det svenska regelverket och dess tillämpning i flera delar är mer återhållsam. ställer en alltmer globaliserad värld med en ökad personrörlighet helt andra krav på utlänningsrättens reglering. Även översyn har det skett en omfattande samhällsutveckling. Som exempel kan nämnas att blev medlem i EU 1995 och att andelen utländska medborgare i landet ökade , från av befolkningen år . Uppgifterna omfattar dock endast personer som var folkbokförda i landet. Brottsligheten har också utvecklats och digitaliseringen har möjliggjort nya typer av brottsupplägg. Vidare har brottsligheten inom ramen för kriminella nätverk ökat. har också hedersrelaterat våld och förtryck varit en uppmärksammad fråga. Den typen av brottslighet är ett allvarligt samhällsproblem som orsakar stort fysiskt och psykiskt lidande för den som drabbas. Det är viktigt att reglerna om utvisning på grund av brott är ändamålsenliga och anpassade efter nuvarande förhållanden. Vidare bör det svenska regelverket inte väsentligen avvika från den i våra nordiska grannländer. Regeringen anser därför att det finns behov av att ändra reglerna så att det blir möjligt att i fler fall än utvisa utlänningar som begår brott. Detta ligger också i linje med tillkännagivande om att utvisning på grund av brott bör användas i fler fall än (bet. 2018/19:SfU16 punkt 19, rskr. 2018/19:177). En vägledande princip vid utformningen av regelverket är att det ska finnas en proportion mellan samhällets intresse av att kunna avlägsna utlänningar som gör sig skyldiga till brott och konsekvenserna för den enskilde. Regelverket måste också uppfylla internationella åtaganden samt skapa förutsättningar för att bedöma utvisningsfrågan på ett nyanserat sätt genom att samtliga relevanta omständigheter kan beaktas fullt ut. 6Skärpta regler om utvisning på grund av brott 6.1Bestämmelserna struktureras om och blir mer överskådliga Regeringens förslag: Det nuvarande kapitlet i utlänningslagen om utvisning på grund av brott ska upphävas och ersättas av ett nytt kapitel. Bestämmelserna ska struktureras om och kapitlet ska förses med fler rubriker för att bli mer överskådligt. Andra bestämmelser som hänvisar till bestämmelserna i kapitlet ska ändras. Utredningen föreslår en delvis annan språklig utformning av bestämmelsen om att ett beslut om utvisning får ändras när brottspåföljden ändras enligt 34 kap. . Remissinstanserna är positiva till förslaget eller har inga synpunkter på