prop · H903231 · 2022-04-19 00:00:00 — Den skärpta synen på våldtäkt har redan fått genomslag i lagstiftningen. En höjning av minimistraffet för våldtäkt vore också oproportionerlig i förhållande till motsvarande straff för misshandel. En höjning av straffminimum för våldtäkt kan riskera att urholka principerna om proportionalitet och ekvivalens, inte bara i förhållande till andra brott utan också inom brottskategorin. Det finns även risk att domstolarna i fall där de ser en diskrepans mellan straffvärdet i det enskilda fallet och straffskalan för våldtäkt kan komma att rubricera gärningen som oaktsam våldtäkt. Med ett höjt minimistraff för våldtäkt finns det dessutom risk att spännvidden i straffmätningen minskar och att en större del av påföljderna hamnar nära straffminimum. Om brott av olika allvarhetsgrad straffas ungefär lika går det emot proportionalitetsprincipen. Några reminstanser, bl.a. Hovrätten över och , Brå och , lyfter särskilt att den skärpta synen på våldtäkt redan har fått genomslag i lagstiftningen. Brå framhåller också att ett minimistraff för våldtäkt innebär ett dubbelt så högt minimistraff som för grov misshandel. Enligt Brå minskar en höjning av minimistraffet för våldtäkt vidare möjligheterna till en differentierad straffmätning. ansluter sig i huvudsak till de synpunkter som förs fram i det särskilda yttrandet till betänkandet men delar inte uppfattningen att en höjning av minimistraffet för våldtäkt skulle medföra en ökad risk för att gärningar kan komma att rubriceras som oaktsam våldtäkt i stället för våldtäkt. anser att en höjning av straffnivån i stället kan uppnås genom att kvalifikationsgrunder förtydligas och exemplifieras i förarbetena. Tingsrätten anför vidare att det kan ifrågasättas hur effektivt och brottspreventivt en höjning av minimistraffet kommer att vara och om inte samhällsresurser i stället bör läggas på åtgärder som kan leda till att anmälningsbenägenheten för dessa brott ökar och på resurser till polisen för att utreda brotten. (), som instämmer i vad som anges i det särskilda yttrandet till betänkandet, anser att lagstiftaren i stället för att skärpa straffet för våldtäkt kan fokusera på möjliga tillämpningsproblem som uppstått i och med den relativt nya lagstiftningen. Även () hänvisar till det särskilda yttrandet till betänkandet. Institutionen anför att det föreslagna straffminimum för våldtäkt, som innebär ett dubbelt så långt fängelsestraff som för grov misshandel, lägger upp för en straffskärpning av grov misshandel med hänvisning till ekvivalens i förhållande till våldtäkt. anför att i den mån man alls bör väga in vad som tolkas vara det allmänna rättsmedvetandet bör man avvakta med att ytterligare skärpa straffen till dess allmänheten har haft möjlighet att se vilka konsekvenser reform faktiskt fått. Enligt kan det mycket väl vara så att det inte ligger i linje med det allmänna rättsmedvetandet att gärningar som tidigare föranledde villkorlig dom och böter nu ska ge fängelse. ansluter sig till det som anförs i det särskilda yttrandet till betänkandet och tillägger att mot bakgrund av den korta tid som passerat sedan de senaste lagändringarna i våldtäktsbestämmelsen bör man vara försiktig med vilka förändringar som införs. Enligt myndigheten skulle den straffskärpning som föreslås för våldtäkt skapa en oproportionerlig obalans i förhållande till andra allvarliga brott. En straffhöjning riskerar därmed enligt att leda till en snävare tillämpning av bestämmelsen och att fler gärningar bedöms som mindre grova alternativt oaktsamma våldtäkter. delar utredningens uppfattning att den naturliga förskjutningen av straffskalan som det utvidgade våldtäktsbegreppet inneburit inte är tillräcklig, men anser att problemet snarare är att tillämpningen av straffskalan är alltför snäv. Ett antal remissinstanser, bl.a. ECPAT, Föreningen , Kvinnolobby, Unizon och (Nationellt centrum för kvinnofrid), tillstyrker förslagen eller har ingen invändning 2021/22:231 mot dem. Kvinnofronten tillstyrker förslaget att minimistraffet för våldtäkt ska höjas till fängelse men anser att minimistraffet för våldtäkt som är mindre grov ska bestämmas till fängelse och att även minimistraffet för oaktsam våldtäkt ska höjas till fängelse . Även Kvinnolobby anser att straffskalan för oaktsam våldtäkt bör skärpas. Kvinnolobby motsätter sig vidare slentrianmässiga jämförelser av våldtäkt och andra grova sexualbrott med andra typer av brott och anför att våldtäkt kränker den personliga integriteten och ger mer långtgående och allvarliga konsekvenser för den som blir utsatt än de flesta andra brott. Skälen för regeringens förslag Den som, med en person som inte deltar frivilligt, genomför ett samlag eller en annan sexuell handling som med hänsyn till kränkningens allvar är jämförlig med samlag, döms för våldtäkt till fängelse i lägst två och högst (6 kap. 1 § första stycket ). Som framgår av avsnitt 5.2 föreslår regeringen att straffansvaret även ska omfatta den som förmår en person som inte deltar frivilligt att företa eller tåla en sådan handling. Om ett våldtäktsbrott med hänsyn till omständigheterna vid brottet är att anse som mindre grovt, döms för våldtäkt till fängelse i högst (6 kap. 1 § andra stycket ). Straffskalan för grov våldtäkt är fängelse i lägst fem och högst (6 kap. 1 § tredje stycket ). Straffskalan ändrades då straffminimum för grov våldtäkt höjdes från fängelse. Straffminimum för våldtäkt av normalgraden har varit oförändrat sedan införandet av . Straffmaximum för våldtäkt av normalgraden var ursprungligen fängelse . När den särskilda straffskalan för grovt brott infördes bestämdes straffmaximum för våldtäkt som inte är grov till nuvarande fängelse medan straffskalan för grov våldtäkt bestämdes till fängelse i lägst fyra och högst . Straffminimum för våldtäkt bör höjas till fängelse Även om straffet för våldtäkt har varit detsamma har, som utredningen och flera remisstanser påpekar, tillämpningsområdet för brottet utvidgats påtagligt. Ett flertal handlanden som inte var straffbara eller var straffbelagda enligt lindrigare straffbestämmelser har kommit att hänföras till våldtäktsbrottet. Den utvidgning av brottet som skett har i praktiken inneburit att den skärpta synen på sexualbrott fått ett betydande genomslag, vilket utredningen och flera remissinstanser framhåller. Lagrådet, som hänvisar till det särskilda yttrandet i betänkandet och de kritiska remissvaren, anser att det mot bakgrund av utvidgning av våldtäktsbrottet kan ifrågasättas om det finns skäl att nu skärpa minimistraffen. Som anges i avsnitt 8.1 anser regeringen emellertid att den skärpta synen inte har fått tillräckligt genomslag. har riktat flera tillkännagivanden till regeringen med innebörden att minimistraffet för våldtäkt bör höjas till fängelse (se bet. 2017/18:JuU29 punkt 4, rskr. 2017/18:302, bet. 2018/19:JuU11 punkt 13, 2018/19:181, bet. 2019/20:JuU26 punkt 9, rskr. 2019/20:258 och bet. 2020/21:JuU24 punkt 7, rskr. 2020/21:344). I enlighet med tillkännagivandena från föreslår utredningen att minimistraffet för våldtäkt ska höjas till fängelse . Flera remissinstanser anför att ett minimistraff om fängelse inte skulle vara proportionerligt i förhållande till straffen för andra brott. Det skulle vara högre än minimistraffet för exempelvis människohandel (4 kap. 1 a § ) och mordbrand (13 kap. 1 § ), som är detsamma som för våldtäkt. Det skulle vidare vara dubbelt så högt som minimistraffet för grov misshandel (3 kap. 6 § ) och grov utpressning (9 kap. 4 § ). Ett minimistraff fängelse för våldtäkt skulle alltså vara högt såväl i sig som i förhållande till andra brottstyper. Det gäller i synnerhet i förhållande till grov misshandel som i allmänhet förutsätter att gärningen varit livsfarlig eller att gärningsmannen har tillfogat offret en svår kroppsskada eller allvarlig sjukdom eller annars visat särskild hänsynslöshet eller råhet. För ansvar för våldtäkt krävs inte att något våld, betvingande eller annat otillbörligt medel använts. I sammanhanget måste det dock beaktas att skyddsintresset för våldtäktsbrottet är mycket starkt. En våldtäkt innebär en mycket allvarlig kränkning av en annan persons sexuella integritet. Att skyddet för den sexuella integriteten är relativt sett högt värderat framgår av att våldtäkt har ett högre minimistraff än exempelvis grov misshandel. Enligt regeringen går det därför inte att, utifrån omedelbara jämförelser med andra brottstyper, dra slutsatsen att ett minimistraff skulle vara oproportionerligt högt. Utredningen och vissa remissinstanser för fram att om minimistraffet för våldtäkt höjs finns det risk för att domstolarna i högre grad skulle välja att bedöma brott som mindre grova och därmed tillämpa den lindrigare straffskalan. Vissa remissinstanser för också fram att det finns en risk för att domstolarna i högre utsträckning skulle döma för oaktsam våldtäkt. Enligt regeringens uppfattning finns dock inte anledning att tro annat än att domstolarna skulle tillämpa lagstiftningen på avsett vis. Det måste därför förutsättas att domstolarna, i de fall det är ställt utom rimligt tvivel att gärningsmannen haft uppsåt i förhållande till att den andra personen inte deltog frivilligt, inte till följd av en höjning av minimistraffet skulle döma för oaktsam våldtäkt. När det gäller förhållandet mellan våldtäkt av normalgraden och våldtäkt som är mindre grov kan det diskuteras om en höjning av minimistraffet bör medföra att våldtäktsbrott i fler fall bedöms som mindre grova. Lagrådet erinrar om att våldtäktsbrottet fick ett betydligt vidare tillämpningsområde 2018, vilket för vissa gärningar innebar en avsevärd straffskärpning. Enligt Lagrådet måste det förhållandet att det nu föreslås ytterligare en betydande skärpning av straffen rimligen innebära ett ökat utrymme för differentiering, bl.a. genom ett i viss mån ökat utrymme för att bedöma ett brott som mindre grovt. Om man inte skapar utrymme för ökad differentiering finns det enligt Lagrådets uppfattning en påtaglig risk för att den föreslagna regleringen leder till orimliga och knappast avsedda resultat. Regeringen delar inte Lagrådets uppfattning att en skärpning av minimistraffet bör leda till en ökad möjlighet att döma för mindre grovt brott. När syftet är att skärpa synen på hela brottstypen våldtäkt bör en straffskärpning inte påverka gränsdragningen i förhållande till de andra svårhetsgraderna. Det skulle också till viss del underminera reform. 2021/22:231 Utgångspunkten måste därför vara att domstolarna, om rekvisiten för våldtäkt är uppfyllda och gärningen är sådan att den enligt nuvarande praxis inte är mindre grov, inte till följd av en höjning av minimistraffet skulle bedöma gärningen annorlunda . Det förtjänar att påpekas att det även med en straffskärpning finns utrymme för differentierad straffmätning. Regeringen utgår från att domstolarna skulle beakta samtliga relevanta omständigheter och alltså tillämpa straffskalan på ett nyanserat sätt. I sammanhanget vill regeringen också påminna om de uttalanden som gjordes i samband med reform gällande det då utvidgade utrymmet att bedöma brott som mindre grova (se prop. 2017/18:177 s. 83–84). Som framgår av avsnitt 5.2 kan vidare den utvidgning av våldtäktsbrottet som föreslås där leda till en utvidgning av tillämpningsområdet för straffskalan för mindre grovt brott. Sammanfattningsvis innebär våldtäktsbrott en mycket allvarlig kränkning av en annan persons sexuella integritet. Enligt regeringens mening återspeglar dagens minimistraff inte våldtäktsbrottens allvar. Minimistraffet bör därför höjas. Även om det numera förekommer andra straffskalesteg än endast bedömer regeringen att det är lämpligt med en höjning med . Som utredningen konstaterar finns det inte något brott i vars straffskala börjar . Detta utgör enligt regeringen dock inte skäl mot att införa ett sådant minimistraff för våldtäkt. Regeringen föreslår därför, i enlighet med utredningens förslag och tillkännagivanden, att straffminimum för våldtäkt ska höjas från fängelse till fängelse . Regeringen avser att följa tillämpningen av det höjda minimistraffet. Straffminimum för våldtäkt som är mindre grov bör höjas till fängelse Straffskalan för våldtäkt som är mindre grov, dvs. fängelse i högst , ska tillämpas restriktivt och i undantagsfall när omständigheterna klart avviker från vad som normalt är fallet vid våldtäkt (se prop. 2004/05:45 s. 53 och 138). I och med reform, som bl.a. innebär att gärningar som tidigare bedömdes som sexuellt utnyttjande av person i beroendeställning och sexuellt ofredande nu i vissa fall ska bedömas enligt bestämmelsen om våldtäkt, har emellertid tillämpningsområdet vidgats något (se prop. 2017/18:177 s. 83–84). I praxis har bestämmelsen tillämpats bl.a. vid kortvariga händelseförlopp där gärningsmannen avbrutit sitt handlande direkt när målsäganden markerat att handlandet är oönskat (se NJA 2008 s.482 I). Eftersom den mindre grova graden av våldtäkt alltså är avsedd att tillämpas i undantagsfall utgår straffvärdebedömningen normalt inte från minimistraffet. I praktiken torde i stället bedömningen göras så att domstolen tar ställning till i vilken utsträckning straffvärdet understiger minimistraffet för våldtäkt. Enligt regeringen kan det redan mot den bakgrunden ifrågasättas om ett minimistraff på fängelse verkligen motsvarar brottets allvar på en lägsta nivå. Det måste också beaktas att regeringen föreslår att minimistraffet för våldtäkt ska höjas till fängelse . Även den ändringen talar för att höja minimistraffet för våldtäkt som är mindre grov. Vid en sammantagen bedömningen anser regeringen där- för att även minimistraffet för våldtäkt som är mindre grov bör höjas. skillnad från Kvinnofronten instämmer regeringen i utredningens bedöm- Prop. 2021/22:231 ning att minimistraffet bör bestämmas till fängelse . Som Lagrådet förordar bör den språkliga utformningen av bestämmelserna om mindre grovt brott och grovt brott vara densamma. Båda bestämmelserna bör därför moderniseras språkligt och orden ”med hänsyn till omständigheterna vid brottet” bör strykas i bestämmelsen om mindre grovt brott. Lagrådet uppmärksammar också att det i straffskalan för mindre grovt brott återges vad domstolen ska döma för, trots att brottsbeteckningen är densamma som för brott av normalgraden. Som Lagrådet föreslår bör benämningen strykas i lagtexten gällande mindre grovt brott. Sammanfattningsvis bör lagtexten gällande mindre grovt brott formuleras i linje med Lagrådets synpunkter. Straffskalan för oaktsam våldtäkt bör inte ändras Genom reform infördes straffbestämmelsen om oaktsam våldtäkt (6 kap. 1 a § ). Brottet skiljer sig från våldtäkt på så sätt att det inte krävs uppsåt i förhållande till att den andra personens deltagande i en sexuell aktivitet inte är frivilligt utan endast grov oaktsamhet. Straffet för oaktsam våldtäkt är fängelse i högst . Regeringen anser, till skillnad från Kvinnofronten och kvinnolobby, att det saknas skäl att höja minimistraffet för brottet. Det gäller inte minst som det inte ska dömas till ansvar för gärningar som med hänsyn till omständigheterna är mindre allvarliga. Regeringen bedömer vidare att ett maximistraff fängelse alltjämt ger ett tillräckligt utrymme för en adekvat straffmätning även för de allvarligaste fallen av oaktsam våldtäkt. Regeringen föreslår därför inga ändringar i straffskalan. 8.3Skärpt straff för våldtäkt mot barn Regeringens förslag: Straffminimum för våldtäkt mot barn höjs till fängelse . Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ett antal remissinstanser, bl.a. Barnombuds- mannen, ECPAT, Föreningen , , i , , och (Nationellt centrum för kvinnofrid), tillstyrker förslaget eller har ingen invändning mot det. Kvinnofronten anser att straffminimum för sexuellt utnyttjande av barn inte bör vara lägre än fängelse. Ett antal remissinstanser avstyrker förslaget. Bland dem finns (Brå), , för kvinnojourer och tjejjourer i (Roks), (), , och . Brå anser att i stället för att höja minimistraffen bör man lägga fokus på ett nyttjande av hela straffskalan. Skälen för regeringens förslag Straffen för våldtäktsbrott mot barn Den som, med ett barn , genomför ett samlag eller en annan sexuell handling som med hänsyn till kränkningens allvar är jämförlig med samlag, döms för våldtäkt mot barn till fängelse i lägst två och högst . Detsamma gäller den som begår en sådan gärning mot ett barn som fyllt 15 men inte och som är avkomling till gärningsmannen eller står under fostran av eller har ett liknande förhållande till gärningsmannen, eller för vars vård eller tillsyn gärningsmannen ska svara på grund av en myndighets beslut (6 kap. 4 § första och andra stycket ). Som framgår av avsnitt 5.2 föreslår regeringen att straffansvaret även ska omfatta den som på ett otillbörligt sätt förmår ett barn att företa eller tåla en sådan sexuell handling som avses i bestämmelsen. Straffskalan för grov våldtäkt mot barn är fängelse i lägst fem och högst (6 kap. 4 § tredje stycket ). Om ett brott som avses i bestämmelsen om våldtäkt mot barn med hänsyn till omständigheterna vid brottet är att anse som mindre grovt, döms för sexuellt utnyttjande av barn till fängelse i högst (6 kap. 5 § ). Straffskalan ändrades då straffminimum för grov våldtäkt mot barn höjdes från fängelse. Straffminimum för våldtäkt mot barn bör höjas till fängelse Brottet våldtäkt mot barn infördes i samband med sexualbrottsreform. Syftet var att ytterligare förstärka skyddet för barn och ungdomar mot att utnyttjas i sexuella sammanhang och att särskilt markera allvaret i sexualbrott som riktar sig mot barn. När brottet infördes bedömdes att straffskalan för våldtäkt mot barn bör motsvara den för våldtäkt. Som skäl anfördes att redan införandet av brottet våldtäkt mot barn, som medförde att det straffbara området utvidgades, indirekt innebar en väsentlig straffskärpning (se prop. 2004/05:45 s. 75–76). lagstiftningsärenden har inte ändrat på detta förhållande. Införandet av brottet våldtäkt mot barn innebar visserligen en mycket kraftig straffskärpning för vissa gärningar som års reform hade ett minimistraff motsvarande fängelseminimum. Som anges i avsnitt 8.1 anser regeringen emellertid att den skärpta synen på sexualbrott inte fått tillräckligt genomslag. Det gäller bl.a. våldtäkt mot barn. Regeringen anser vidare att straffskalan för våldtäkt mot barn även i fortsättningen bör vara densamma som för våldtäkt. Regeringen föreslår därför, i likhet med utredningen, att straffminimum för våldtäkt mot barn ska höjas till fängelse . Lagrådet anför att dess synpunkter i förhållande till bestämmelsen om våldtäkt gör sig gällande också i förhållande till bestämmelsen om våldtäkt mot barn. I likhet med vad som anförs i avsnitt 8.2 gällande våldtäkt anser regeringen emellertid att den föreslagna höjningen av minimistraffet inte ska påverka gränsdragningen mellan brottets olika svårhetsgrader. Även med den föreslagna straffskärpningen finns det enligt regeringen utrymme för differentierad straffmätning. Straffskalan för sexuellt utnyttjande av barn bör inte ändras Utredningen föreslår inte någon ändring av straffskalan för sexuellt utnyttjande av barn, som består i fängelse i högst . anser däremot att straffminimum inte bör vara lägre än fängelse. Förslagen att höja minimistraffen för våldtäkt som är mindre grov och våldtäkt mot barn skulle visserligen kunna anses tala för att höja minimi- straffet även för sexuellt utnyttjande av barn. för brottet kommit att avgränsas tar det dock särskilt sikte på situationer där det varit fråga om sexuella handlingar som varit ömsesidiga och som framstått som frivilliga även om målsäganden var och alltså i princip inte kan samtycka till sådana handlingar. Detta innebär att tillämp- ningsområdet skiljer sig i beaktansvärd mån från tillämpningsområdet för våldtäkt som är mindre grov. Därutöver bör det beaktas att en bestämmelse om ansvarsfrihet är kopplad till bestämmelsen om sexuellt utnyttjande av Enligt den ska det inte dömas till ansvar om det är uppenbart att gärningen inte inneburit något övergrepp mot barnet med hänsyn till ringa skillnad i ålder och utveckling mellan den som har begått gärningen och barnet samt omständigheterna i övrigt (6 kap. 14 § första stycket brotts- Brottet sexuellt utnyttjande av barn omfattar alltså inte enbart gär- ningar som ligger nära gränsen för våldtäkt mot barn utan även gärningar som gränsar till ansvarsfrihet. Till skillnad från Kvinnofronten anser re- geringen därför att det inte rimligt med ett högre minimistraff än fängelse så snart ansvarsfrihetsregeln inte är tillämplig. Någon ändring av minimi- straffet föreslås därför inte. Skärpt straff för sexuellt övergrepp och grovt Regeringens förslag: Straffminimum för sexuellt övergrepp höjs till fängelse och straffminimum för grovt sexuellt övergrepp höjs till fängelse . En särskild straffskala om fängelse i högst ett år införs för sexuellt övergrepp som är mindre grovt. Till följd av detta ändras en hänvisning i en bestämmelse om hemlig Utredningens förslag överensstämmer i sak med regeringens men har en annan språklig utformning när det gäller bestämmelsen om sexuellt övergrepp som är mindre grovt. Remissinstanserna: Några remissinstanser, bl.a. Föreningen Tillsammans, Unizon och (Nationellt centrum för kvinnofrid), tillstyrker förslagen eller har ingen invändning mot dem. ECPAT tillstyrker förslaget att höja minimistraffet för sexuellt övergrepp men beklagar att straffskalan för grovt sexuellt övergrepp, som omfattar brott mot barn i åldern 15–, inte höjs till samma nivå som grovt sexuellt övergrepp mot barn. ECPAT avstyrker förslaget att införa en särskild straffskala för mindre grova brott. förslaget att höja minimistraffet för sexuellt övergrepp men motsätter sig förslaget att införa en särskild straffskala för mindre grova brott. Kvinnofronten medför införande av en särskild straffskala för mindre 2021/22:231 grova brott att förslaget att höja minimistraffet för normalgradsbrottet blir meningslöst. Ett antal remissinstanser, bl.a. Fatta, för kvinnojourer och tjejjourer i (Roks), () och , avstyrker förslagen att höja minimistraffet för sexuellt övergrepp och grovt sexuellt övergrepp. (Brå) avstyrker förslaget att höja minimistraffet för sexuellt övergrepp. Brå anför att om nuvarande minimistraff behålls och hela straffskalan i stället nyttjas försvinner behovet av en särskild straffskala för mindre grova brott. () anför att förslaget att införa en särskild straffskala för mindre grova brott lämnas som en möjlighet att parera tidigare eller nu föreslagna straffskärpningar. Universitet menar att detta inte är ett välfungerande sätt att lagstifta och förespråkar försiktighet. har ingen invändning mot förslagen. Myndigheten anser dock att det kan finnas skäl att överväga en höjning av minimistraffet för grovt sexuellt övergrepp till fängelse . Enligt myndigheten skapas genom en sådan höjning en större diskrepans mellan normalgradsbrottet och det grova brottet och bättre proportionalitet mellan grov våldtäkt och grovt sexuellt övergrepp. påpekar vidare att maximistraffet för oaktsamt sexuellt övergrepp och oaktsam våldtäkt är högre än för sexuellt övergrepp. Med hänsyn till uppbyggnaden och systematiken i 6 kap. kan det enligt myndigheten därför finnas skäl att överväga om straffmaximum för sexuellt övergrepp bör höjas till Skälen för regeringens förslag Straffminimum för sexuellt övergrepp bör höjas till fängelse i sex månader och det bör införas en särskild straffskala för mindre grova Den som, med en person som inte deltar frivilligt, genomför en annan sexuell handling än som avses i bestämmelsen om våldtäkt, döms för sexuellt övergrepp till fängelse i högst (6 kap. 2 § första stycket Som framgår av avsnitt 5.2 föreslår regeringen att straff- ansvaret även ska omfatta den som förmår en person som inte deltar fri- villigt att företa eller tåla en sådan handling. sexuellt övergrepp är subsidiär till straffbestämmelsen om våldtäkt på så sätt att den omfattar de sexuella handlingar som med hänsyn till