prop · H90385 · 2022-01-18 00:00:00 — Det uttalas vidare i samma skäl att huruvida ändringen inverkar negativt på konsumentens tillgång till eller användning av det digitala innehållet bör bedömas objektivt, med hänsyn till det digitala innehållets natur och syfte och till den kvalitet, funktionalitet, kompati- bilitet och andra centrala egenskaper som är normala för digitalt innehåll av samma typ. Inte minst i ljuset av detta anser regeringen att den tolkning som bl.a. gör av direktivbestämmelsen ligger nära till hands. Ytterst är tolkningen emellertid en fråga för EU- domstolen att avgöra och det är därför inte lämpligt att i lagen göra den typ av förtydliganden som remissinstanserna efterfrågar. Konsumentens rätt att säga upp avtalet om det digitala innehållet ändras Enligt artikel 19.2 i digitaldirektivet ska konsumenten ha rätt att säga upp avtalet om ändringen i mer än obetydlig utsträckning inverkar negativt på konsumentens tillgång till eller användning av det digitala innehållet. En ändring som innebär att konsumenten, för att även i fortsättningen kunna använda det digitala innehållet, måste byta operativsystem skulle kunna utgöra en sådan ändring. Av skäl 75 framgår att bedömningen av den negativa inverkan får göras objektivt, med hänsyn till det digitala inne- hållets natur och syfte och till den kvalitet, funktionalitet, kompatibilitet och andra centrala egenskaper som är normala för digitalt innehåll av samma typ. Konsumenten ska ha rätt att säga upp avtalet utan kostnad från mottagandet av informationen eller från den tidpunkt då innehållet ändrades. Det är den senaste av dessa som utgör startpunkten för fristen. I enlighet med vad Lagrådet föreslår kan detta med fördel framhållas i lagen, liksom att det bör tydliggöras att konsumenten i förevarande fall har rätt att säga upp avtalet utan uppsägningstid. Det senare bör lämpligen formuleras som en uppsägning med omedelbar verkan (jfr 3 § andra stycket lagen [2014:1449] om konsumentskydd vid automatisk avtalsförlängning). Enligt artikel 19.3 ska artiklarna 15–18 (som behandlar hävning) tillämpas om konsumenten säger upp avtalet. Om näringsidkaren har gjort det möjligt för konsumenten att utan extra kostnad behålla det digitala innehållet utan ändring, och innehållet är avtalsenligt, har konsumenten enligt artikel 19.4 dock inte någon rätt till uppsägning. Regeringen föreslår att det i den nya lagen tas in bestämmelser om konsumentens rätt att säga upp avtalet om det digitala innehållet ändras som motsvarar artikel 19.2–19.4. Närmare om näringsidkarens informationsskyldighet Som framgår ovan ska det krävas att konsumenten har informerats om ändringen. efterfrågar ett klargörande av hur och i vilken form informationen ska lämnas. Enligt regeringen ska informationen lämnas på två olika sätt beroende på ändringens karaktär. Som utgångspunkt ska konsumenten enligt artikel 19.1 c informeras om ändringen på ett tydligt och begripligt sätt. Det uppställs inga närmare krav på hur informationen bör lämnas. Näringsidkaren bör alltså kunna informera konsumenten på valfritt sätt bara informationen är tydlig och fullständig. Även om det, som pekar på, kan bli tal om en hel del information till konsumenten, bör informations- givningen kunna ske på ett för näringsidkaren hanterbart sätt, t.ex. genom att förändringar allmänt meddelas på tjänstens webbplats eller meddelas den enskilda konsumenten i samband med att han eller hon använder det digitala innehållet. I den nya lagen bör det anges att näringsidkaren ska lämna informationen på ett klart och begripligt sätt, vilket motsvarar det uttryck som används i 2 kap. 3 och 5 §§ distansavtalslagen och som före- slås gälla vid annat informationslämnande i den nya lagen. Om det däremot är fråga om en ändring som i mer än obetydlig utsträckning inverkar negativt på konsumentens tillgång till eller använd- ning av det digitala innehållet, är informationskravet, enligt artikel 19.1 d, ett annat. Konsumenten ska i det fallet få informationen i skälig tid på ett varaktigt medium, och informationen ska avse egenskaperna hos och tid- punkten för ändringen samt rätten att säga upp avtalet eller möjligheten att behålla det digitala innehållet utan en sådan ändring. Det uppställs alltså i detta fall vissa formkrav. Informationen måste bl.a. kunna bevaras. Det bör i lagen föreskrivas att informationen ska lämnas i en handling eller i någon annan läsbar och varaktig form som är tillgänglig för konsumenten (se avsnitt 5.3 om definitionen av varaktigt medium). Det innebär att det kan ske med t.ex. e-post. Även en webbplats på internet där informationen lagras kan uppfylla kraven förutsatt att informationen med säkerhet bevaras i ursprungligt skick och i det enskilda fallet är tillgänglig för konsumenten så länge informationen är relevant (se skäl 75 och prop. 2017/18:225 s. 116). Det följer av allmänna principer att den näringsidkare som påstår att information har getts i enlighet med vad som föreskrivs i lagen har bevis- bördan för att så också har skett (se prop. 2017/18:225 s. 57). Paketavtal med en internetanslutningstjänst eller en nummerbaserad interpersonell kommunikationstjänst Digitalt innehåll och digitala tjänster kombineras ofta med tillhanda- hållande av andra tjänster och erbjuds, som utgångspunkt, konsumenten inom ett och samma avtal som omfattar ett paket som består av olika delar. Digitaldirektivet tillämpas endast på de delar av paketavtalet som består av tillhandahållande av digitalt innehåll (se skäl 33 och avsnitt 7.2). I ett avseende ska direktivets regler dock inte tillämpas ens på sådant innehåll, och det gäller artikel 19 om näringsidkarens möjlighet att göra ändringar av det digitala innehållet och konsumentens rättigheter i anslutning till detta. Enligt artikel 3.6 andra stycket i digitaldirektivet ska dessa bestämmelser inte tillämpas om ett paket i den mening som avses i och rådets direktiv (EU) 2018/1972 om inrättande av en europeisk kodex för elektronisk kommunikation omfattar en internetanslutningstjänst eller en nummerbaserad interpersonell kommunikationstjänst. 2021/22:85 bestämmelserna om ändring av avtal i sistnämnda direktiv tillämpas på paketets samtliga delar, dvs. även på det digitala innehållet. Ett sådant undantag bör införas i den nya lagen. Regeringen har i lagrådsremissen Genomförande av direktivet om inrättande av en europeisk kodex för elektronisk kommunikation lämnat förslag om genomförandet av sistnämnda direktiv. anser att undantaget behöver förtyd- ligas. I författningskommentaren utvecklas närmare hur undantaget i den nya lagen ska förstås, särskilt vad som avses med en internetanslutnings- tjänst och en nummerbaserad interpersonell kommunikationstjänst. 8 Köp av varor med digitala delar 8.1 Digitala delar och varudirektivet I avsnitt 6 behandlas varudirektivets bestämmelser om varor i traditionell I avsnitt 7 behandlas digitaldirektivets bestämmelser om fri- stående digitalt innehåll och digitala tjänster. I detta avsnitt behandlas varor med digitala delar. Varor med digitala delar blir allt vanligare på både den svenska och den europeiska marknaden och det är därför angeläget att det även för dessa finns ett högt konsumentskydd och väl Som utgångspunkt gäller varudirektivets allmänna bestämmelser även för varor med digitala delar, men frågan om behov av särregler för sistnämnda kategori varor behandlas i det följande. Regler om digitala delar återfinns i varudirektivet men deras utformning tar sin utgångspunkt i digitaldirektivets bestämmelser. det därför sägas att varor med digitala delar regleras som en hybrid mellan de två direktiven. Varor med digitala delar definieras i varudirektivet som alla lösa saker som integrerar eller är sammankopplade med digitalt innehåll eller digitala tjänster på så sätt att frånvaron av innehållet eller tjänsten gör att varan inte kan utföra sina funktioner. I avsnitt 5.3 föreslås att denna definition, vars betydelse utvecklas i avsnitt 8.2, tas in i den nya konsumentköplagen. Digitalt innehåll som är integrerat eller sammankopplat med en vara kan vara alla typer av data som framställs och tillhandahålls i digital form, t.ex. operativsystem, applikationer och annan programvara. kan vara förinstallerat för köpet av varan eller kan, när köpeavtalet föreskriver detta, installeras . tjänster som är sammankopplade med en vara kan omfatta tjänster som möjliggör skapande, behandling eller lagring av data i digital form, eller åtkomst till denna, som t.ex. programvara som erbjuds i en molnbaserad datormiljö eller av individuellt anpassade träningsplaner för en smart- klocka (skäl 14). När begreppet digitalt innehåll används i fortsättningen inkluderar det digital tjänst. Det digitala innehåll som utgör en digital del i en vara kan tillhandahållas vid ett enstaka tillfälle eller kontinuerligt. Ett enstaka (eller enskilt enligt direktivet) tillhandahållande av digitalt innehåll innebär att konsumenten får innehållet genom ett enda tillhandahållande, ofta direkt vid köpet och då installerat i varan, och att konsumenten efter mottagandet har möjlighet Prop. 2021/22:85 att få tillgång till och använda det digitala innehållet , dvs. på samma sätt som gäller för varan i övrigt. Som exempel på ett enstaka tillhandahållande kan nämnas en dators operativsystem. Ett kontinuerligt tillhandahållande innebär att konsumenten får löpande tillgång till innehållet och att det är tillgängligt för konsumenten under avtalets fastställda löptid eller så länge som ett tillsvidareavtal gäller. Som exempel på ett kontinuerligt tillhandahållande kan nämnas tillgång till aktuella trafikdata i ett fordons navigationssystem. Vad respektive till- handahållande närmare innebär redovisas i avsnitt 7.1. 8.2Lagens tillämpningsområde för varor med digitala delar Regeringens förslag: För varor med digitala delar ska den nya konsumentköplagens bestämmelser om köp av varor tillämpas. Det digitala innehållet ska ingå i köpet av varan, om något annat inte har avtalats. Det ska gälla även i fall då det digitala innehållet levereras av någon annan än näringsidkaren. Utredningens förslag överensstämmer i sak med regeringens. Remissinstanserna: De flesta av remissinstanserna tillstyrker förslaget eller invänder inte mot det. pekar på att det i lagen införs komplexa begrepp och anser att en utökad förklaring och exemplifiering av bl.a. begreppet varor med digitala delar skulle underlätta förståelsen för vad lagen omfattar och hur den ska tillämpas. är inne på att gränsdragningsproblem lär uppstå vad gäller varor med digitala delar. Skälen för regeringens förslag Direktiven och digitala delar Vid framtagandet av varudirektivet och digitaldirektivet har arbete lagts ned på att göra bestämmelserna i direktiven så lika varandra som möjligt. En del skillnader finns dock. Det finns därför bestämmelser i direktiven som går ut på att klargöra när respektive direktiv är tillämpligt. Ett fall där detta är nödvändigt är när en vara innehåller digitala delar. Av artikel 3.3 i varudirektivet framgår att utgångspunkten är att direktivet inte ska tillämpas på avtal om tillhandahållande av digitalt innehåll. Efter att ha slagit fast detta anges att direktivet emellertid ska tillämpas på digitalt innehåll som är integrerat eller sammankopplat med varan i övrigt, om frånvaron av det digitala innehållet gör att varan inte fungerar och förutsatt att innehållet tillhandahålls med varan enligt köpeavtalet. Detta gäller oavsett om sådant digitalt innehåll levereras av näringsidkaren eller av tredje man. Det som beskrivs utgör en vara med digitala delar (se definitionen i artikel 2.5 b och avsnitt 5.3). Om det råder tvivel om huruvida tillhandahållandet av ett integrerat eller samman- kopplat digitalt innehåll utgör en del av köpeavtalet, ska det digitala innehållet anses omfattas av köpeavtalet. Av skäl 15 framgår att det är 2021/22:85 parternas avtal som styr om det digitala innehållet utgör en del av köpeavtalet. Motsvarigheten till de nu beskrivna bestämmelserna fast spegelvända finns i artikel 3.4 i digitaldirektivet (se även skäl 21 i det direktivet). Lagens bestämmelser om varor tillämpas på varor med digitala delar För att det ska vara en vara med digitala delar krävs enligt artikel 2.5 i varudirektivet två saker. Varans beståndsdelar, dvs. den lösa saken och det digitala innehållet, ska vara integrerade eller sammankopplade med varandra och avsaknaden av det digitala innehållet ska göra att varan inte fungerar. befarar gränsdragningsproblem och anser att begreppet vara med digitala delar är komplext och efterlyser en utökad förklaring och exemplifiering av begreppet. För regeringen är det viktigt att reglerna utformas på ett begripligt sätt och att tillämpningen inte tyngs av ett ständigt behov av att bedöma hur ett digitalt innehåll ska klassificeras och vilka regler som ska tillämpas på det. Enligt regeringen bör det i största möjliga utsträckning säkerställas att en vara och alla dess delar hanteras tillsammans i köprättsligt hänseende. Den snabba tekniska utvecklingen på området innebär att allt fler varor har digitala delar och mängden digitalt innehåll i olika varor blir allt större. Det blir då närmast ogörligt att försöka definiera enskilda digitala kompo- nenter och avgöra vilka av dem som är felaktiga eller vilka som påverkar varans funktioner och i så fall i vilken grad. Enligt regeringen handlar definitionen av en vara med digitala delar inte så mycket om att avgöra exakt vilket digitalt innehåll som ingår i varan utan om att klassificera dessa typer av varor som just varor. Det handlar alltså om att definiera en vara, vilket har betydelse för att bestämma vilka regler som ska tillämpas och för att kunna tillämpa dem på ett korrekt sätt. Om digitalt innehåll ingår i en vara, så är det av betydelse vid t.ex. bedöm- ningen av när varan är avlämnad och om varan är avtalsenlig. Om avsaknaden av ett digitalt innehåll gör att varan inte fullt ut kan användas på det sätt som är avsett, utgör det bristande avtalsenlighet (fel på varan). På så sätt skiljer sig digitala delar inte från andra delar av en vara, t.ex. däck till en bil eller sittdynor i en soffa. Att just digitala delar i en vara anges särskilt i definitionen kan förklaras med att digitalt innehåll annars omfattas av digitaldirektivet. Definitionen bidrar därmed till att avgöra vilket direktiv som ska tillämpas på det digitala innehållet. Det är värt att notera utformningen av varudirektivets definition av en vara. Varor med digitala delar utgör ett nödvändigt och klargörande tillägg till den definitionen. Varor är som utgångspunkt lösa saker. Eftersom digitalt innehåll inte är en lös sak föreskrivs att även lösa saker med ett sådant innehåll är varor. Begreppet vara omfattar alltså en vara med digitala delar (se artikel 2.5 och skäl 14) och det handlar därmed om att typkategorisera något som en vara snarare än att i det enskilda fallet avgöra om ett visst innehåll utgör en digital del. Definitionen säger inte att avsaknaden av det digitala innehållet gör att den lösa saken inte fungerar utan i stället att avsaknaden gör att varan (som inkluderar varans digitala delar) inte fungerar. Med det synsättet bör t.ex. en dator eller en smart- telefon alltid betraktas som en vara med digitala delar, alldeles oavsett om den lösa sak som själva telefonen utgör teoretiskt skulle kunna säljas utan något digitalt innehåll i sig. Varureglerna är då tillämpliga och det får sedan i det enskilda fallet och med stöd av vad parterna har avtalat avgöras om ett visst digitalt innehåll ingår i den specifika varan eller inte. Detta påverkar dock inte klassificeringen av varan som en vara med digitala delar. Det är alltså inte den lösa sakens funktioner som är det relevanta, utan funktionerna i varan med digitala delar. En funktion på en smarttelefon kan vara ett alarm eller en gps, vid sidan av de mer grundläggande funk- tionerna som att kunna ringa eller skicka textmeddelanden. När ett digitalt innehåll som utgör en digital del i en vara inte fungerar, så är varan felaktig. För att tydliggöra detta synsätt anser regeringen att det finns anledning att språkligt justera definitionen av varor med digitala delar i den nya konsumentköplagen. Den engelska språkversionen av varudirek- tivets definition (”would prevent the goods from performing their functions”) är i detta avseende mer klargörande, och definitionen i den nya lagen bör formuleras på liknande sätt. Det är svårt att ge något exempel på ett digitalt innehåll som inte fyller någon funktion i den vara det ingår i. Syftet med de exempel som anges i direktivet synes därför vara att levandegöra frågan snarare än att användas för att dra en gräns mellan digitalt innehåll som är en digital del och digitalt innehåll som inte är det. Den kan noteras att det under förhandlingarna angavs att det skulle röra sig om en ”main function” (huvudsaklig eller central del) av varan för att det digitala innehållet skulle utgöra en digital del. Denna begränsning togs dock bort och återfinns alltså inte i det antagna varudirektivet. Som redovisas inledningsvis finns, vid sidan av varudirektivets defini- tion av en vara med digitala delar, artikel 3.3 som i korthet anger att det digitala innehållet som utgör en digital del i en vara som utgångspunkt ska ingå i köpet av varan. Det avgörande för om ett visst digitalt innehåll i det enskilda fallet utgör en del av varan är därmed om innehållet ingår i varuköpet. Som med alla varor uppställs subjektiva och objektiva krav på en varas avtalsenlighet. Parterna kan komma överens om att ett digitalt innehåll inte ska ingå i varuköpet (se avsnitt 6.7.1 om subjektiva krav). Det digitala innehållets bidrag till varans funktioner kan även utgöra ett objektivt krav (se avsnitt 6.7.2om objektiva krav). I skäl 15 anges att ett specifikt digitalt innehåll bör anses ingå i köpet om det är normalt för varor av samma typ och konsumenten rimligen kan förvänta sig det med hänsyn till varornas art och med beaktande t.ex. av vad som uttalats i reklam av varan i fråga. Det kan konstateras att detta utgör en beskrivning av ett av de objektiva kraven på en vara i direktivet (se artikel 7.1 d). I skäl 16 anges att parterna har möjlighet att ingå en uttrycklig överenskommelse om att något som utgör en varas digitala del inte ska omfattas av avtalet. Det som avses lär vara en överenskommelse om avvikelse från ett krav på varan. Kontentan är att det alltså avtalsvägen är möjligt att i ett enskilt fall frikoppla den digitala delen från varan i övrigt, och i ett sådant fall kommer det digitala innehållet att tillämpa reglerna om tillhandahållande av digitalt innehåll och brister i det digitala innehållet (eller avsaknaden av detta innehåll) kommer inte att utgöra ett fel på varan utan enbart ett fel på det digitala innehållet. Regeringen konstaterar sammanfattningsvis att ovannämnda regler i de båda direktiven utgör harmoniserade regler som behöver komma till uttryck i nationell rätt. Det bör därför i den nya lagen framgå att det är 2021/22:85 lagens bestämmelser om varor som ska tillämpas på varor med digitala delar. Regeringen föreslår att detta sker genom att det i nya konsument- köplagen anges att det digitala innehållet då ingår i köpet av varan, om något annat inte har avtalats, och att det gäller även i fall då det digitala innehållet levereras av någon annan än säljaren. Direktivets tolkningsregel avseende fall när det råder tvivel om vad avtalet omfattar bedöms inte behöva anges i lag för att kunna tillämpas vid tolkningen av ett avtal. 8.3Avlämnande av varor med digitala delar Regeringens förslag: För att en vara med digitala delar ska anses avlämnad ska även de digitala delarna i en vara har tillhandahållits konsumenten. Vid ett kontinuerligt tillhandahållande av digitalt inne- håll i en vara med digitala delar ska avlämnandet anses ha skett när tillhandahållandet har påbörjats. Det ska i den nya lagen anges vad som krävs för att de digitala delarna ska anses vara tillhandahållna konsu- menten. Utredningens förslag överensstämmer delvis med regeringens. Utred- ningen föreslår att riskövergången för en vara med digitala delar ska ske när den lösa saken har kommit i konsumentens besittning. Remissinstanserna: De flesta av remissinstanserna tillstyrker förslaget eller invänder inte mot det. Skälen för regeringens förslag Föreslagna bestämmelser om avlämnande av en vara När ett avtal om köp av en vara väl ingåtts mellan näringsidkaren och konsumenten ska varan avlämnas. Regeringen föreslår i avsnitt 6.3 att den nya lagen reglerar de närmare förutsättningarna för att en vara ska anses avlämnad, dvs. vad som krävs för att leverans ska ha skett. Det innefattar platsen och tidpunkten för varans avlämnande, förutsättningar för av- lämnande, vem som svarar för kostnaderna för leveransen och vem som står risken för varan. Frågor om avlämnande regleras inte i varudirektivet och de föreslagna bestämmelserna motsvarar i sak nuvarande 4–8 §§ konsumentköplagen. Bestämmelserna gäller även för varor med digitala delar. I ett par avseenden som redovisas nedan finns det dock anledning att överväga särskilda regler för varor med sådana delar. En vara med digitala delar ska anses avlämnad när både den lösa saken och de digitala delarna i varan har tillhandahållits konsumenten En vara ska anses avlämnad när konsumenten har fått den i sin besittning. Frågan är vad det innebär för en vara som innehåller även digitala delar, vilka inte nödvändigtvis behöver vara integrerad eller sammankopplad med varan i övrigt för avlämnandet. Frågor om avlämnande regleras visserligen inte i varudirektivet. I skäl 39 anges emellertid att varor med digitala delar bör anses ha levererats till konsumenten när både varornas fysiska komponent har levererats och ett enstaka tillhandahållande av det digitala innehållet har gjorts, eller ett kontinuerligt tillhandahållande av det digitala innehållet har påbörjats. 2021/22:85 Vidare anges att den lämpliga tidpunkten för fastställande av avtalsenlig- het därför bör vara den tidpunkt då det digitala innehållet tillhandahålls, om den fysiska komponenten har levererats tidigare. Den ordning som beskrivs i skälet framstår enligt regeringen som rimlig eftersom konsumenten i många fall inte kan upptäcka ett fel på den fysiska komponenten innan det digitala innehållet har tillhandahållits. delar utredningens uppfattning att innebörden av skäl 39 bör komma till uttryck i den nya lagen. Regeringen föreslår mot den bakgrunden att sådana varor ska anses avlämnade när konsumenten både fått det fysiska föremålet i sin besittning och tillhandahållits den digitala delen eller, vid kontinuerligt tillhandahållande, tillhandahållandet har påbörjats. Tillhandahållande av varans digitala delar När det gäller frågan om vad som krävs för att konsumenten ska ha till- handahållits de digitala delarna i en vara finns det i skäl 39 i varudirektivet Enligt skälet ska konsumenten få tillgång eller åtkomst till det digitala innehållet på ett sådant sätt att innehållet, eller något lämpligt medel för att ladda ned eller få tillgång till innehållet, ingår i konsumentens ansvarsområde (på engelska: ”has reached the sphere of the consumer”, vilket i motsvarande skäl 41 i digitaldirektivet har översatts som ”ska ha nått konsumentens sfär”) och inga ytterligare åtgärder krävs av näringsidkaren för att konsumenten ska kunna använda innehållet enligt Som exempel nämns att näringsidkaren tillhandahåller en länk eller ett annat nedladdningsalternativ. I digitaldirektivet förtydligas att om konsumenten valt en tredje parts fysiska eller virtuella funktion, t.ex. en molnlagringsfunktion, för att motta eller lagra det digitala innehållet bör tillhandahållande anses ha skett redan när näringsidkaren tillhandahåller den tredje parten innehållet (skäl 41). Till skillnad från varudirektivet är frågan uttryckligen reglerad i digitaldirektivet (artikel 5.2) och regeringen föreslår i avsnitt 7.3 att en bestämmelse om detta för digitalt innehåll tas in i den nya lagen.