prop · H903279 · 2022-07-19 00:00:00 — Om delgivningsmottagarens senast kända adress inte kan användas får handlingen och kontrollmeddelandet skickas till delgivningsmottagarens folkbokföringsadress om en sådan adress finns och skiljer sig från den som använts när handlingen skickades enligt första stycket. TillgänglighetsdelgivningHur tillgänglighetsdelgivning går till52 § Tillgänglighetsdelgivning skergenom att handlingen som ska delges hålls tillgänglig hos en myndighet antingen eller från och med en i förväg bestämd tidpunkt.När tillgänglighetsdelgivning får användas53 §Tillgänglighetsdelgivning får användas av en myndighet i de fall som särskilt anges i lag, om delgivningsmottagaren vid ett personligt sammanträffande eller genom ljud- och bildöverföring har delgetts information om att sådan delgivning kan komma att användas samt information om från vilken tidpunkt och på vilken plats handlingen kommer att hållas tillgänglig.Delgivningstidpunkten54 § Tillgänglighetsdelgivning harskett när handlingen har gjorts tillgänglig och på den plats som delgivningsmottagaren har delgetts information om. Om handlingen hålls tillgänglig har tillgänglighetsdelgivning skett den tredje arbetsdag-Förenklad delgivning har skett när har förflutit från det att handlingen skickades, omkontrollmeddelandet, när ett sådant skickas, har skickats på föreskrivet sätt och det inte med hänsyn till omständigheterna framstår som osannolikt att handlingen kommit fram . när har förflutit från det att handlingen skickades, kontrollmeddelandet har skickats på föreskrivet sätt och det inte med hänsyn till omständigheterna framstår som osannolikt att handlingen kommit fram . en efter det att delgivningsmottagaren har delgetts information om att tillgänglighetsdelgivning kan komma att användas. 1.Denna lag träder i kraft . 2.Äldre föreskrifter gäller fortfarande för delgivningsmottagare som har delgetts information om förenklad delgivning före ikraftträdandet. 3.Äldre föreskrifter gäller fortfarande för delgivningsmottagare som har delgetts information om tillgänglighetsdelgivning före ikraftträdandet. 2021/22:279 3 Ärendet och dess beredning Regeringen gav en särskild utredare i uppdrag att utreda ett permanent snabbförfarande i brottmål och andra åtgärder för en snabbare lagföring av brott (dir. 2020:6). Utredningen, som antog namnet Utredningen om Snabbare lagföring, överlämnade betänkandet Snabbare lagföring – ett snabbförfarande i brottmål (SOU 2021:46). En sammanfattning av betänkandet finns i bilaga 1. Betänkandets lagförslag finns i bilaga 2. Betänkandet har remissbehandlats. En förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 3. Remissyttrandena finns tillgängliga i (Ju2021/02458). har tillkännagett för regeringen det som utskottet anför dels om att regeringen skyndsamt bör återkomma med förslag på åtgärder för snabbare lagföring av brott som begås av ungdomar (bet. 2017/18:JuU18 punkt 10, rskr. 2017/18:175), dels om snabbare lagföring (bet. 2020/21:JuU28 punkt 17, rskr. 2020/21:396). Genom de förslag som behandlas i propositionen anser regeringen att tillkännagivanden är tillgodosedda. Tillkännagivandena är därmed slutbehandlade. I denna proposition behandlar regeringen huvuddelen av de lagförslag som utredningen lämnar. Regeringen avser inte att gå vidare med utredningens övriga lagförslag. Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets yttrande över de lagförslag som finns i bilaga 4. Lagrådets yttrande finns i bilaga 5. Lagrådets synpunkter behandlas i avsnitt 8 och 11.3. I förhållande till lagrådsremissen har även vissa språkliga och redaktionella ändringar gjorts. Snabbare handläggning av brottmål Det finns flera fördelar med snabbare Det är viktigt att brott utreds och lagförs så effektivt och ändamålsenligt En snabb reaktion sänder en viktig signal om att samhället ingriper mot brottslighet. Som påföljdsreglerna är utformade innebär snabbare lagföring att den som återfaller i brott får en skarp- are reaktion på den nya brottsligheten. ar påfrestningarna för målsäganden, tilltalade och vittnen, som inte behöver leva i ovisshet fram till domstolsprövningen. Bevisningen blir i normalfallet också bättre om den tas upp i domstol kort tid efter händelsen, eftersom förhörspersoner då ofta minns händelsen Domstolen får därför ett bättre underlag för sitt avgörande. förutsättningarna för materiellt riktiga domar och innebär således i många fall ett mer rättssäkert förfarande. Det blir dessutom mer resurseffektivt. domstolarnas verksamhet bedrivs mer effektivt kan enskildas berättigade krav att få sin sak prövad inom rimlig tid bättre tillgodoses. 2021/22:279 Ytterst är detta en fråga om förtroendet för rättsväsendet. Det finns alltså en rad betydande fördelar med snabbare lagföring. I propositionen lämnas flera förslag för att utveckla och göra lagföringsprocessen mer effektiv. 4.2En försöksverksamhet med ett snabbförfarande För att utveckla rättsväsendets förmåga att snabbt utreda och lagföra brott har regeringen beslutat om en försöksverksamhet med ett snabbförfarande i brottmål. Försöksverksamheten inleddes i norra och har därefter successivt byggts ut och förlängts. Detta är dock inte första gången som det genomförs en försöksverksamhet för att uppnå en snabbare handläggning av brottmål. –2008 pågick en sådan försöksverksamhet först i och sedan också i och . Försöksverksamheten avsåg mängdbrott. En viktig komponent var den utökade möjligheten att använda förenklad delgivning vid delgivning av stämningsansökan och andra handlingar i brottmål. Inför försöksverksamheten antogs lagen (2004:505) om försöksverksamhet med snabbare handläggning av brottmål som möjliggjorde användandet av förenklad delgivning av stämningsansökan och andra handlingar under förutsättning att tidpunkten för delgivningen av stämningsansökningen inte inföll senare än från det att anmälan om brottet upprättades. Möjligheten att använda förenklad delgivning för stämningsansökan och andra handlingar i brottmål generellt permanentades genom ändring av bestämmelsen i 33 kap. 6 § , se propositionen Ny delgivningslag (prop. 2009/10:237). genomförde också ett försöksprojekt för ökad uppklaring av mängdbrott i samarbete med Polisen och . , som kom att kallas , genomfördes i City polismästardistrikt i vid sidoenheten . Arbetsmodellen i försöksprojektet togs fram med utgångspunkt i de brister och problem som hade identifierats i en tidigare rapport som behandlade polisens utredningsarbete med mängdbrott (Brå 2013:20). Fokus var tidiga utredningsinsatser, en aktiv förundersökningsledning och rutiner för återkoppling. Personuppklaringen i ökade från mellan till i försöksprojektet, det vill säga en ökning med 7–, motsvarande en ökning med relativt tidigare nivå. Den nu pågående försöksverksamheten finns i hela polisregion och även i delar av övriga sex polisregioner i landet, tillsammans med berörda allmänna åklagarkammare. Försöksverksamheten finns också vid 27 av landets 48 tingsrätter. Syftet med försöksverksamheten är att brott ska kunna utredas och lagföras . Försöksverksamheten bedrivs i samverkan mellan , , , och . Grunden för försöksverksamheten är en ökad samverkan mellan de berörda myndigheterna och förändrade arbetsmetoder. För innebär det att verksamheten ska organiseras så att 2021/22:279 utredningen av brott i större utsträckning kan slutföras direkt på brottsplatsen eller därefter. och domstolarna ska också utarbeta samarbetsformer som gör det möjligt att i ett tidigt skede av brottsutredningen informera den misstänkte om när en eventuell huvudförhandling tidigast kan komma att hållas. De brott som omfattas av försöksverksamheten är företrädesvis sådana som kommer till polisens kännedom genom ett ingripande där polisen kommer till brottsplatsen eller på annan plats påträffar den misstänkte. I försöksverksamheten har också ett tillfälligt regelverk tillämpats som möjliggjort snabbare lagföring i praktiken. Det handlar framför allt om möjligheten till tillgänglighetsdelgivning och utfärdande av strafföreläggandefullmakt (se mer utförligt om detta i avsnitt 7 och 11.2). När tillgänglighetsdelgivning har använts har det varit möjligt att ge besked till den misstänkte om en preliminär tid för huvudförhandling i tingsrätten. Det har möjliggjort en domstolsprövning i nära anslutning till brottet och beskurit möjligheten för den misstänkte att förhindra eller fördröja processen. har den misstänktes rättigheter fortsatt kunnat tillvaratas när det till exempel gäller rätten till offentlig försvarare. Om den misstänkte har erkänt gärningen har han eller hon med en fullmakt för strafföreläggande kunnat lämna ett erkännande direkt som sedan legat till grund för att åklagaren ska utfärda ett strafföreläggande. Den misstänkte har därigenom kunnat lagföras snabbt. Genom åtgärderna är målsättningen att tiden för utredning och lagföring av brott som ingår i försöksverksamheten bör kunna halveras jämfört med . Försöksverksamheten ska pågå till och med . I betänkandet föreslås att försöksverksamheten därefter övergår till en permanent ordning. I propositionen behandlar regeringen de lagstiftningsåtgärder som behövs för att göra detta möjligt. Regeringen avser att i annan ordning återkomma till de ytterligare åtgärder som behövs för att möjliggöra en övergång från försöksverksamhet till en permanent ordning. 5Tingsrätten ska avgöra vissa brottmål skyndsamt Regeringens förslag: Om målet avser ett brott som under utredningen av brottet har ingått i ett särskilt snabbförfarande ska tingsrätten avgöra målet skyndsamt, om det inte är olämpligt. Regeringens bedömning: Det bör inte införas ett särskilt krav på tingsrätten att regelbundet samverka med berörda myndigheter i frågor om snabbförfarandet. Utredningens förslag överensstämmer delvis med regeringens. Utredningen föreslår att det ska införas ett krav på tingsrätten att regelbundet samverka med berörda myndigheter i frågor om snabbförfarandet. Utredningen har också en delvis annan lagteknisk lösning. Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser, bland annat Attunda tingsrätt, (Brå), , Justitie- kanslern, , , , tingsrätt, , ombudsmän (), Rätts- medicinalverket, , , advokat- samfund, , , tingsrätt och , tillstyrker eller invänder inte mot förslaget. Skälen för regeringens förslag och bedömning Tingsrätten ska avgöra ett brottmål skyndsamt när det avser ett brott som ingår i ett särskilt snabbförfarande under utredningen av brottet För tingsrätterna innebär försöksverksamheten med ett snabbförfarande i brottmål mer effektiva verktyg, framför allt tillgänglighetsdelgivning, och ett ändrat arbetssätt som förenklar och underlättar handläggningen. läggningstiderna har kunnat kortas betydligt. lagföring – Utvärdering av en försöksverksamhet i norra (2020:3) framgår att handläggningstiderna i tingsrätt har minskat med 40 procent (s. 62). Av utredningen framgår att detta har stått sig även när snabbförfarandet har byggts ut i landet. Tingsrätternas förbättrade handläggningstider har krävt att de i någon mån prioriterat mål i snabbförfarandet framför andra mål som inte är brådskande eller ska behandlas med förtur, till exempel för att den miss- tänkte är häktad. För att de förbättrade handläggningstiderna ska bestå be- höver således en prioritering göras även framöver. således att varje tingsrätt ska tillämpa ett snabbförfarande för att skynd- samt avgöra vissa brottmål. I förfarandet ska ingå de brott som har hand- lagts i ett särskilt snabbförfarande under utredningen av brottet. rätterna ska tillämpa ett snabbförfarande innebär enligt utredningen att de ska avgöra målen med skyndsamhet. Det finns ofta anledning att vara återhållsam med att införa nya skynd- Även utan ett sådant krav gäller att alla mål ska avgöras så snart som möjligt och inom rimlig tid, se betänkandet Mål och medel – särskilda åtgärder för vissa måltyper i domstol (SOU 2010:44 s. 333). det gäller snabbförfarandet kan också invändas att detta avser förhål- landevis lindrig brottslighet i stora volymer och därför inte bör prioriteras framför viss allvarligare brottslighet. En snabb handläggning innebär dock en rad fördelar. En av dessa är att det skapar större förutsättningar för att varje brott avgörs för sig. Även om detta, som Attunda tingsrätt och tingsrätt påpekar, innebär fler mål i domstol är fördelen ur handläggnings- synpunkt att hanteringen blir betydligt enklare än om avgörandet dröjer och målet till exempel kompletteras med fler åtal. Det innebär att tings- rätten inte bygger upp balanser av mål vilket är till fördel för verksamheten En snabb och tydlig reaktion sänder dessutom en viktig signal om att samhället ingriper även mot lindrigare brottslighet. reglerna är utformade innebär snabbare lagföring att den som återfaller i brott får en skarpare reaktion på den nya brottsligheten. Att införa ett skyndsamhetskrav skulle i praktiken inte heller innebära någon större förändring. De flesta tingsrätter i landet deltar i försöksverk- samheten som har pågått och avgör alltså redan mål med den skyndsamhet som förslaget innebär. Den snabba handläggningen fungerar Samtliga remissinstanser – således även berörda tingsrätter – till- styrker eller invänder inte mot förslaget. Tingsrätterna håller de tids- 2021/22:279 mässiga mål som tillämpas för handläggningen. Av Brås nämnda utvärdering framgår också att trots att antalet brottmål har ökat har det inte gått att se några undanträngningseffekter på tingsrätternas handläggningstider, eftersom dessa inte har ökat för mål utanför försöksverksamheten (s. Även Justitiekanslern har granskat försöksverksamheten. Granskningen visar att försöksverksamheten fungerar mycket väl utifrån de frågor som Justitiekanslern har fokuserat på. handlar om skyndsam mängdhantering har även i övrigt grundläggande rättssäkerhetskrav – rörande exempelvis offentlig försvarare, tolk och delgivning av brottsmisstanke – tillgodosetts i de granskade målen och Enligt JO finns mot denna bakgrund goda skäl att gå vidare och göra denna verksamhet permanent för hela landet. Avsikten är inte heller att ett skyndsamhetskrav ska införas ensamt. att ge tingsrätterna förutsättningar att klara en skyndsam hantering lämnar regeringen flera förslag som förenklar handläggningen av brottmål, inte minst att tillgänglighetsdelgivning införs som en permanent ordning, se Förslaget om ett skyndsamhetskrav måste alltså ses i en helhet. En invändning mot utredningens förslag skulle kunna vara att eftersom det ligger i tingsrätternas eget intresse att mål avgörs effektivt innebär re- dan dessa verktyg i sig, till exempel tillgänglighetsdelgivning, ett visst incitament att handlägga målen skyndsamt. Det krävs dock särskilda an- strängningar från tingsrätterna för att målen, som i och för sig ofta är enkla, ska kunna handläggas på ett sådant snabbt och effektivt sätt som sker i försöksverksamheten, särskilt när detta ska bestå . dömer att verktygen i sig inte är tillräckligt för att säkerställa en skyndsam Med hänsyn till bland annat detta, och för att tidsvinster som ansträngningar hos polis och åklagare lett till inte ska riskera att gå förlorade under handläggningen i tingsrätt, instämmer regeringen med utredningens uppfattning att det bör införas ett uttryckligt krav på skyndsamhet i hanteringen av dessa mål och ärenden. Det innebär att den skyndsamma hantering som tingsrätterna tillämpar i försöksverksamheten införs som en permanent ordning. På det sättet säkerställs att fördelarna med en snabbare handläggning får genomslag . förslag är formulerat så att varje tingsrätt ska tillämpa ett snabbförfarande. Eftersom detta inte tar sikte på något annat än ett krav på skyndsamhet, bör det vara tillräckligt att skyndsamhetskravet anges i bestämmelsen. påpekar finns det inte en legaldefinition av vad ett snabbförfarande innebär i den föreslagna regleringen. ringen delar samfundets uppfattning att det är viktigt att det för alla inblandade är klart och tydligt vilka brott som hanteras i ett särskilt snabbförfarande, och vilka som inte gör det. kravet på ett särskilt snabbförfarande under utredningen av brottet ska regleras i förordning. Regeringen avser att återkomma i denna fråga. När det gäller vad skyndsamhetskravet närmare bör innebära för tings- rätternas handläggning, kan till att börja med konstateras att målsättningen i försöksverksamheten är att tiden från brott till dom ska vara två till sex veckor beroende på om polisutredningen kan slutföras direkt på brotts- platsen eller om ytterligare utredningsåtgärder behövs. Regeringen instämmer med utredningen i att målsättningen är en rimlig utgångspunkt för handläggningen. remissinstans invänder mot detta. För att klara målsättningen krävs i allmänhet att tingsrätten håller huvud- Prop. 2021/22:279 förhandling, eller att målet är klart för avgörande utan huvudförhandling och därmed kan avgöras på handlingarna, efter delgivning av stämningsansökan. Förutsättningarna att avgöra målet skyndsamt och klara målsättningen påverkas i stor utsträckning av de åtgärder som vidtas under förundersökningen av polis och åklagare, inte minst om den misstänkte får information om tillgänglighetsdelgivning. Målsättningen kommer alltså inte att kunna hållas i samtliga fall. Om det är olämpligt krävs inte ett skyndsamt avgörande Som redogjorts för ovan omfattar skyndsamhetskravet brott som under utredningen av brottet har ingått i ett särskilt snabbförfarande. I praktiken kommer det således att vara polisen som avgör vilka brottmål som kommer att omfattas av kravet på en skyndsam handläggning i domstolen. Det måste dock ytterst vara upp till tingsrätten att bestämma hur ett brottmål ska handläggas där. Det säkerställer att varje brottmål hanteras på ett ändamålsenligt sätt och markerar dessutom domstolarnas oberoende från de brottsbekämpande myndigheterna. Regeringen instämmer därför med utredningen i att tingsrätten inte ska behöva avgöra ett brottmål skyndsamt, om det är olämpligt. Som utredningen framhåller är det dock inte meningen att tingsrätten i varje enskilt fall ska behöva göra en ingående prövning av om det är lämp- ligt med skyndsamhet. Utgångspunkten är att ett brott som ingår i ett sär- skilt snabbförfarande under utredningen av brottet också avgörs skynd- samt i tingsrätten. Denna presumtion kan frångås av domstolen om det visar sig vara olämpligt. Det är inte möjligt att uttömmande ange när så kan vara fallet, men karaktären av brottmålet och förutsättningarna för att ett mål kan handläggas snabbt och effektivt är naturligtvis av stor För tingsrätten kan det stå klart att brottet aldrig borde ha ingått i ett snabbförfarande, till exempel för att det rör sig om ett grovt brott som redan från början kunde förutses kräva en omfattande och komplicerad Förhållanden kan också ha ändrats efter att brottmålet inletts hos tingsrätten, till exempel genom att den tilltalade frihetsberövas eller att utredningen i målet blir mer omfattande på grund av ett nytt åtal eller I fall som dessa kan tingsrätten alltså komma fram till att det är olämpligt att avgöra ett brottmål skyndsamt. Det bör inte införas ett krav på tingsrätten att regelbundet samverka med berörda myndigheter i frågor om snabbförfarandet Förutom mer effektiva verktyg och ett ändrat arbetssätt är den tredje och sista delen i försöksverksamheten en djupare och mer strukturerad sam- verkan på olika nivåer mellan de berörda myndigheterna. Utredningen föreslår att det ska införas en bestämmelse i rättegångs- balken om att tingsrätten regelbundet ska samverka med berörda myndig- heter i frågor om snabbförfarandet. Den samverkan som utredningen avser med sitt förslag bedrivs i försöksverksamheten på lokal nivå mellan fram- för allt tingsrätter, åklagarkammare, polisområden – i vissa fall även lokal- polisområden – och frivårdskontor. medicinalverket deltar i viss mån. Det handlar inte om ett samarbete med brottsbekämpande ändamål utan, som Attunda tingsrätt påpekar, en sam- 2021/22:279 verkan kring administrativa frågor, till exempel statistik, rutiner och utvecklingsmöjligheter. Samverkan sker alltså inom ramen för respektive myndighets och domstols självständighet och oberoende, utifrån det gemensamma målet att en prövning ska kunna ske från brottet. Regeringen kan konstatera att även utan utredningens förslag finns redan vissa allmänna krav om samverkan, bland annat i förvaltningslagen (2017:900), som träffar både förvaltningsmyndigheterna och domstolarna vid handläggning av ärenden respektive förvaltningsärenden och även i annan förvaltningsverksamhet hos dessa. Där ställs krav på att en myndighet inom sitt verksamhetsområde ska samverka med andra myndigheter (1 och 8 §§). Regleringen om myndigheternas samverkan är ett uttryck för intresset av att förvaltningen är effektiv. Det krävs att en myndighet inte ser sin uppgift som strikt isolerad från vad en annan myndighet sysslar med utan att myndigheterna gör vad de kan för att underlätta för varandra, se propositionen En modern och rättssäker förvaltning – ny förvaltningslag (prop. 2016/17:180 s. 70). Även av myndighetsförordningen (2007:515) framgår att en myndighet ska verka för att genom samarbete med myndigheter och andra ta till vara de fördelar som kan vinnas för enskilda samt för staten som helhet (6 §). Det finns alltså redan vissa krav om samverkan som är av betydelse för hur tingsrätterna och övriga myndigheter bör agera gentemot varandra i ett snabbförfarande. Vidare är det regeringens uppfattning att också det föreslagna skyndsamhetskravet i sig förutsätter och ställer krav på att tingsrätterna samverkar med övriga berörda myndigheter kring administrativa frågor som till exempel rutiner. Inte minst för att tillgänglighetsdelgivning ska kunna användas. I försöksverksamheten är det nödvändigt för polis, åklagare och domstol att samverka för att på ett tillförlitligt sätt kunna planera tidsåtgången för de olika momenten under processen, så att polisen får en bättre möjlighet att bedöma tidpunkten för tillgängliggörandet av handlingarna i tingsrätten. Denna samverkan kan förväntas vara en förutsättning för att tingsrätten ska klara att uppfylla skyndsamhetskravet. Mot bakgrund av de befintliga kraven på samverkan, och då skyndsamhetskravet för tingsrätterna och verktygen i snabbförfarandet också förutsätter och ställer krav på samverkan, anser regeringen till skillnad från utredningen att det inte bör införas ett särskilt krav på tingsrätten att regelbundet samverka med berörda myndigheter i frågor om snabbförfarandet. 6Utökade möjligheter att använda förenklad delgivning När tingsrätten utfärdar stämning i brottmål ska stämningen tillsammans med vissa andra handlingar delges den tilltalade (45 kap. 9 § andra stycket I delgivningslagen (2010:1932) finns bestämmelser om Prop. 2021/22:279 bland annat vilka delgivningsformer som finns och när delgivning ska an- ses ha skett. De delgivningssätt som kan användas för delgivning av stämning och andra handlingar i brottmål är vanlig delgivning, stämningsmannadelgivning och förenklad delgivning. I försöksverksamheten används även tillgänglighetsdelgivning (lagen [2018:160] om försök med tillgänglighetsdelgivning i brottmål). Vanlig delgivning innebär att handlingar skickas eller lämnas till den tilltalade (16 § delgivningslagen). Delgivning har skett när den tilltalade har tagit emot handlingarna (18 § första stycket delgivningslagen). Som bevis på att den tilltalade har tagit emot handlingarna begär domstolen att han eller hon ska skicka tillbaka ett delgivningskvitto till domstolen. Stämningsmannadelgivning innebär att en person som är behörig att utföra sådan delgivning, till exempel en polisman, söker upp den tilltalade och överlämnar handlingarna till honom eller henne. Vägrar den tilltalade att ta emot handlingarna ska de lämnas kvar på platsen om det inte är olämpligt med hänsyn till omständigheterna (31 och 32 §§ delgivningslagen). Vid förenklad delgivning skickas stämning och andra handlingar till den tilltalade och nästkommande arbetsdag skickas ett kontrollmeddelande om att handlingarna har skickats.