prop · H903250 · 2022-05-25 00:00:00 — Någon självständig rätt för kommunen att begära sådan hjälp bedöms därför inte behövas. Det kan också nämnas att kommunen även har möjlighet att ansöka om avhysning enligt lagen (1990:746) om betalningsföreläggande och handräckning för det fall frivillig avflyttning inte sker. Lagen om mottagande av asylsökande m.fl. och lagen om hälso- och sjukvård åt asylsökande m.fl. bör gälla även de personer som ansökt om uppehållstillstånd med tillfälligt skydd Regeringens förslag: Lagen om mottagande av asylsökande m.fl. och lagen om hälso- och sjukvård åt asylsökande m.fl. ska ändras så att lagarna även omfattar personer som har ansökt om uppehållstillstånd med tillfälligt skydd. Utkastets förslag stämmer överens med regeringens. Remissinstanserna: Ingen remissinstans invänder mot förslaget. anser att det kan behöva förtydligas att endast utlän- ningar som omfattas av ett av rådet antaget genomförandebeslut om massflyktsdirektivet ska omfattas från tidpunkten för ansökan. framhåller att det finns andra kategorier av flyktingar vilka inte får samma vård som de ansöker om uppehålls- Om målet är en jämlik vård för alla flyktingar bör även dessa kategorier omfattas av lagändringen. och i vill uppmärksamma riskerna med en ordning som för massflyktingar innebär begränsad tillgång till hälso- och sjukvård och övrig social välfärd. På är det troligt att ett ökat vårdbehov uppstår, vilket också uppmärksammar. Skälen för regeringens förslag: Nuvarande ordning innebär att personer som kommer till inom ramen för massflyktsdirektivet omfattas av lagen om mottagande av asylsökande m.fl. och lagen om hälso- och sjukvård åt asylsökande m.fl. först efter beviljat uppehållstillstånd. Ofta kan ett sådant beslut fattas . Handläggningstiden kan dock påverkas av om många skyddssökande anländer . prövar om personen har rätt till uppehållstillstånd med tillfälligt skydd enligt massflyktsdirektivet omfattas utlänningen alltså inte av lagen om mottagande av asylsökande m.fl., utan har i stället möjlighet att få motsvarande bistånd från enligt förordningen (2022:354) om inledande bistånd till utlänningar som ansökt om uppehållstillstånd med tillfälligt skydd. Kommunen har inte heller något ansvar enligt lagen om mottagande av asylsökande m.fl. som prövar om en person har rätt till uppehållstillstånd med tillfälligt skydd. har utlänningen också mer begränsad tillgång till vård, eftersom lagen om hälso- och sjukvård åt asylsökande m.fl. inte är tillämplig. Denna ordning kan inte anses tillfredsställande varken för utlänningen, eller kommunerna. Det framstår i stället som en lämpligare lösning att de utlänningar som omfattas av massflyktsdirektivet, liksom asylsökande, i stället omfattas av lagen om mottagande av asylsökande m.fl. och lagen om hälso- och sjukvård åt asylsökande m.fl. redan från den tidpunkt då de ansöker om uppehållstillstånd enligt 21 kap. utlänningslagen. Det skulle jämställa denna krets av skyddsbehövande med andra som söker skydd och bl.a. betyda att ansvar för att lämna bistånd inträder . En sådan ordning, där rätten till bistånd alltså inträder redan när prövning av om en person har rätt till uppehållstillstånd med tillfälligt skydd inleds, framstår också som lämpligare än den nuvarande ordningen mot bakgrund av hur massflyktsdirektivet och rådets beslut om att aktivera detta är utformat. Det skulle även bidra till att förkorta den tid ett ensamkommande barn behöver tillbringa i en ankomstkommun innan anvisning kan ske till en kommun som ska ordna boende. En sådan förändring föreslås därför i dessa lagar. Enligt regeringens mening kan den föreslagna ändringen inte tolkas så att den avser andra utlänningar än de som omfattas av ett beslut från rådet att massflyktsdirektivets bestämmelser sätts i kraft. Som Region framhåller finns det andra kategorier av utlänningar som inte ges rätt till vård enligt lagen om hälso- och sjukvård åt asylsökande m.fl. som de ansöker om uppehållstillstånd. Detta lagstiftningsärende är av brådskande natur och syftar till att lösa situationen som uppkommit med anledning av invasion av och omfattar således inte större frågor om rätt till vård. och i uppmärksammar riskerna med en ordning som innebär begränsad tillgång till hälso- och sjukvård och övrig social välfärd. 2021/22:250 ett ökat vårdbehov kan uppstå på . Även dessa frågor är sådana att de inte omfattas av detta lagstiftningsärende. 6.5Beslut om anvisning av en kommun som ska anordna boende ska inte kunna överklagas Regeringens förslag: Ett beslut om anvisning av en kommun som ska anordna boende för utlänningar som avses i 1 § första stycket 2 lagen om mottagande av asylsökande m.fl. ska inte få överklagas. Regeringens bedömning: Det är inte nödvändigt att införa sanktioner eller andra åtgärder mot kommuner som inte fullgör sina skyldigheter enligt den föreslagna regleringen. Utkastets förslag stämmer överens med regeringens. Utkastet innehåller ingen bedömning av behovet av sanktioner. Remissinstanserna: Endast ett fåtal remissinstanser kommenterar frågorna om överklagande och sanktioner särskilt. kommun och kommun anser att det är en brist att beslut inte får överklagas, medan kommun, och ser positivt på en sådan ordning. anser att det kan diskuteras om överklagandeförbudet är förenligt med grundläggande principer om rätten till domstolsprövning och att motivtexten skulle kunna utvecklas med ett resonemang utifrån dessa principer. och anser att det även kan finnas skäl att i lag införa sanktioner eller möjligheter att vidta andra åtgärder mot den kommun som inte fullföljer sitt ansvar. Skälen för regeringens förslag och bedömning: I 22 § LMA finns regler om överklagande av beslut enligt lagen. Av första stycket framgår att eller socialnämndens beslut får överklagas till allmän förvaltningsdomstol, men att beslut om anvisning av ensamkommande barn dock inte får överklagas. I förarbetena anges att ett barn som anvisats till en kommun måste kunna räkna med att faktiskt tas emot där. Ett beslut om anvisning bör därför inte vara överklagbart (prop. 2012/13:162 s. 20). Den föreslagna möjligheten för att anvisa en kommun som ska anordna boende för utlänningar som avses i 1 § första stycket 2 LMA, bör av samma skäl inte heller få överklagas av kommunen. Beslutet om anvisning riktar sig mot kommunen. Den enskilde utlänningen har ingen skyldighet att bo i ett specifikt boende eller i en kommun som har anvisat. Mot den bakgrunden behöver någon överklagandemöjlighet för den enskilde inte övervägas. och anser att det kan finnas skäl att i lag införa sanktioner eller möjligheter att vidta andra åtgärder mot den kommun som inte fullföljer sitt ansvar. Regeringen vill peka på det förhållandet att det inte finns några sanktioner knutna till bosättningslagens reglering av anvisningar för boende och att det systemet över lag har fungerat väl. Det har också uppvisats en stor vilja från kommunerna att ta ett gemensamt ansvar för flyktingsituationen med anledning av invasion av . därför att det inte är nödvändigt att införa sanktioner eller andra Prop. 2021/22:250 åtgärder mot kommuner som inte fullgör sina skyldigheter enligt den Förhållandet till vissa andra bestämmelser Regeringens bedömning: Det kan finnas skäl för att i ett annat sammanhang överväga om förslaget till ändring i lagen om mottagande av asylsökande m.fl. medför ett behov av att göra anpassningar i bestämmelserna om anvisning enligt bosättningslagen. gäller gränsdragningen mellan lagen om mottagande av asylsökande m.fl. och socialtjänstlagen och vissa övriga frågor. Det finns inte förutsättningar att inom ramen för detta lagstiftnings- ärende ta upp frågan om när rätten till bistånd enligt lagen om mot- tagande av asylsökande m.fl. upphör i olika situationer. Bestämmelser som ger stöd för informationsutbyte mellan Migra- tionsverket och kommuner när det gäller anordnande av boende bör ges Utkastets bedömning stämmer delvis överens med regeringens. Utkastet tar dock inte upp frågan om när rätten till bistånd enligt lagen om mottagande av asylsökande m.fl. ska upphöra, gränsdragningen mellan lagen om mottagande av asylsökande m.fl. och socialtjänstlagen eller frågor om informationsutbyte. Remissinstanserna: kommun och anser att det är önskvärt att det tydliggörs hur en anvisning enligt förslaget påverkar en anvisning enligt bosättningslagen om utlänningen söker och beviljas uppehållstillstånd på annan grund. och lyfter frågan om förhållandet till anvisning enligt kommun menar att man även bör ser över andra delar kopplat till fördelning och bosättning för flyktingar och vill poäng- tera vikten av att regeringen återkommer i andra frågor kopplade till anför att en situation där personer med tillfälligt skydd kommer att behöva stanna i kan medföra behov av att se över möjligheterna till sådant som språk- och arbetsfrämjande insatser för vuxna. kommun, kommun och efterlyser tydliggöranden gällande skyddsbehövandes tillgång till bl.a. språkinsatser och andra arbetsfrämjande insatser. , och kommun menar att frågan om vilka sociala insatser som ingår i lagen om mottagande av asylsökande m.fl. behöver utredas och även lyfter frågan om ansvaret för insatser till personer med särskilda behov. Flera remissinstanser, däribland , Länsstyrel- sen , och , efterlyser en översyn av dagersättningen. styrelsen anser att det finns ett behov av att se över och kom- uppdraget till länsstyrelserna i förordningen (2016:1363) om 2021/22:250 länsstyrelsernas uppdrag avseende insatser för asylsökande och vissa nyanlända invandrare. Uppdraget till länsstyrelserna bör utökas till att även omfatta beredskap och kapacitet i kommunerna att ta emot skyddsbehövande samt insatser för denna grupp. anser att det bör övervägas att särskilt reglera när rätten till bistånd enligt lagen om mottagande av asylsökande m.fl. upphör för utlänningar som ansökt om eller beviljats uppehållstillstånd med tillfälligt skydd respektive efter tillfälligt skydd. Verket framhåller också, liksom , kommun och i , att förslagen kräver att verket och kommunerna kan utbyta uppgifter med varandra. Även SKR påtalar behovet för kommunerna att kunna lämna uppgifter till när det finns behov av det. Skälen för regeringens bedömning Förhållandet till bosättningslagen och socialtjänstlagen Motiven bakom den lagtekniska lösningen i propositionen utgår från de överväganden som gjordes vid genomförandet av massflyktsdirektivet (prop. 2001/02:185). Det är emellertid inte möjligt att nu överblicka hur situationen kommer att utvecklas för de personer med uppehållstillstånd med tillfälligt skydd som finns i . Sådana tillstånd hindrar inte heller att en ansökan om uppehållstillstånd på någon annan grund görs . I samband med att en person blir folkbokförd kan alltså den som redan bor i en kommun, som anvisats att ordna boende enligt de föreslagna reglerna i lagen om mottagande av asylsökande m.fl., komma att omfattas av en anvisning enligt bosättningslagen. Hur den föreslagna regleringen bör förhålla sig till bestämmelserna om fördelningen av anvisningar mellan kommuner enligt bosättningslagen och tillhörande förordningar behöver, som flera remissinstanser anser nödvändigt, analyseras närmare. Det har inte funnits möjlighet att inom ramen för detta lagstiftningsärende behandla dessa frågor. Det görs därför bedömningen att det kan finnas skäl att återkomma till dem i ett annat sammanhang. När det sedan gäller förhållandet mellan lagen om mottagande av asylsökande m.fl. och socialtjänstlagen är det en fråga som ingår i uppdraget till Utredningen om ett ordnat initialt mottagande av asylsökande (dir. 2021:71), . Utredningens arbete bör inte föregripas. Det saknas dessutom underlag för att göra förändringar som avser detta förhållande i detta lagstiftningsärende. Frågan om när rätten till bistånd upphör Med anledning av invasion av har massflyktsdirektivets bestämmelser aktiverats . Det är naturligt att det då uppkommer ett behov av att överväga olika frågor av juridisk natur. En sådan fråga är exempelvis när rätten till bistånd enligt lagen om mottagande av asylsökande m.fl. upphör för de som ansökt om eller beviljats uppehållstillstånd med tillfälligt skydd. Regeringen instämmer i och för sig i uppfattning att det kan finnas ett behov av att se över den frågan. Det kräver dock överväganden som det inte är möjligt att göra inom ramen för detta lagstiftningsärende, som i princip enbart tar sikte på möjligheten för kommunerna att bistå när det gäller att ordna med boende för de som omfattas av massflyktsdirektivet. Frågan om när olika Prop. 2021/22:250 personkategorier inte längre ska omfattas av lagen om mottagande av asylsökande m.fl. och därmed inte längre har rätt till bistånd ingår däremot i uppdrag. Som flera remissinstanser, däribland och , påpekar kräver det delade ansvaret för att ordna boende för personer med tillfälligt skydd att och kommunerna kan utbyta information med varandra. För det fall att sådana uppgifter är föremål för sekretess enligt offentlighets- och sekretesslagen (2009:400), OSL, behövs sekretessbrytande bestämmelser i lag eller förordning (jfr 10 kap. 28 § OSL). Regeringen avser att återkomma till frågan om utbyte av nödvändiga uppgifter i de förordningar som behöver komplettera lagförslagen i propositionen. , och för fram att det finns ett behov av att se över och komplettera uppdraget till länsstyrelserna i förordningen om länsstyrelsernas uppdrag avseende insatser för asylsökande och vissa nyanlända invandrare. Uppdraget till länsstyrelserna bör enligt synpunkterna utökas till att även omfatta beredskap och kapacitet i kommunerna att ta emot skyddsbehövande samt insatser för denna grupp. Regeringen ser att det kan bli aktuellt med uppdrag åt olika aktörer på området och sådana bereds i ordinarie ordning. befinner sig nu i den inledande fasen av de utmaningar som massflyktsdirektivets ikraftträdande innebär. Om krisen blir långvarig kommer, som också antyds ovan, överväganden rörande ett antal frågor kopplade till exempelvis språkinsatser och arbetsfrämjande insatser att bli nödvändiga. Eftersom lagstiftningen måste tas fram skyndsamt är det inte möjligt att i propositionen ta ställning till alla frågor som kan komma att aktualiseras. Vilka åtgärder som kan behövas är heller inte helt klart . Regeringen kommer dock att noga följa utvecklingen och vid behov föra en dialog om utvecklingen där berörda aktörer får komma till tals. Regeringens förslag: Kommuner som har anvisats att ordna boenden för personer med tillfälligt skydd enligt massflyktsdirektivet ska ha rätt till statlig ersättning för sina kostnader. Regler om detta ska ges i förordning. Regeringens bedömning: Ersättningen bör lämnas i form av schablonbelopp som avser att täcka de genomsnittliga kostnaderna kommunerna får för att ordna boenden. Utkastets förslag och bedömning stämmer överens med regeringens. Remissinstanserna: Remissutfallet är blandat när det gäller frågan om ersättningen till kommunerna bör ges i form av schablonbelopp. remissinstanser, bl.a. , i län, kommun, kommun, och kommun, förordar en lösning där de faktiska kostnaderna i stället ersätts. SKR anser att en lösning som bygger på schablonbelopp är att föredra, men att det måste finnas en ventil för kommuner som har särskilt höga kost- Den inställningen delas av bl.a. , Fastighets- ägarna , , , , , kommun. kommun, kommun och tar inte ställning till om ersättningen bör ges i form av schablon eller på annat sätt, men betonar att det är viktigt att kommunerna kompenseras fullt ut för sina , , kommun, , kommun och kommun framhåller att kommuner bör kunna få ersättning för tomma platser för att ha möjlighet Även bl.a. och Väster- anser att kommunerna bör ha möjlighet till ersättning för bered- Flera remissinstanser, bl.a. , anför att det måste finnas kostnadstäckning för avveckling när kapaciteten ska skalas ner. Region och Region anser att det är viktigt att man följer upp kostnaderna för sjukvården. Skälen för regeringens förslag och bedömning: Staten har det huvud- sakliga ansvaret för mottagande av asylsökande m.fl. och utgångspunkten är att staten ska ersätta kommunerna (och regionerna) för de kostnader som de har för insatser som de är skyldiga att tillhandahålla. slås i propositionen få befogenhet att anordna boenden för personer med tillfälligt skydd som omfattas av 1 § första stycket 2 LMA. LMA har en kommun som har lämnat bistånd enligt lagen rätt till ersätt- ning från staten för biståndet. Bestämmelser om ersättning bör liksom när det gäller andra kostnader för mottagande av asylsökande m.fl. ges i Som anges i utkastet till lagrådsremiss är utgångspunkten att ersättningssystemet ska utformas så att ersättningen kan betalas ut på ett enkelt sätt och inte ge upphov till onödiga administrativa kostnader för Enligt regeringens mening är ett system med schablon- ersättningar den modell som har störst förutsättningar att åstadkomma det. Det är också en lösning som många remissinstanser förordar eller inte har någon invändning mot så länge ersättningsnivåerna är sådana att kommu- nerna kompenseras på ett godtagbart sätt. Kommunerna bör därför, som föreslås i utkastet till lagrådsremiss, ersättas genom schablonbelopp. Vilka kostnader som ska ersättas genom schablonbelopp och vilka belopp schablonerna ska uppgå till kommer regeringen att återkomma till under det kommande förordningsarbetet. dessa delar kommer då att beaktas. En reglering av ersättningen till kommunerna kommer av naturliga skäl behöva vara på plats när lagförslagen i propositionen träder i kraft. Behovet av att anvisa kommuner som ska ordna med boende och de individuella förutsättningarna för de personer som kommunerna kommer att ordna boenden för kommer att variera . Regeringen kommer att Prop. 2021/22:250 följa utvecklingen och det är naturligt att det vid behov förs en dialog om utvecklingen och kostnadsläget där berörda aktörer får komma till tals. Ytterligare kriterier för fördelningen och ett bemyndigande avseende fördelning och Regeringens förslag: Lagen om mottagande av asylsökande m.fl. ska kompletteras med en bestämmelse om kriterier för fördelningen av anvisningar mellan kommunerna. Vid fördelningen ska hänsyn tas till kommunens arbetsmarknadsförutsättningar, befolkningsstorlek, sam- mantagna mottagande av nyanlända och ensamkommande barn samt omfattningen av asylsökande som vistas i kommunen. Lagen ska även kompletteras med ett bemyndigande som innebär att regeringen, när det gäller personer som omfattas av massflyktsdirek- tivet, ska få meddela föreskrifter om 1. antalet utlänningar för vilka det finns ett behov av att anvisa en kommun, 2. prioriteringen vid anvisningar, 3. fördelningen av anvisningar mellan kommuner, 4. vilka kriterier, utöver de som anges i 3 b §, som får beaktas vid fördelningen av anvisningar, och 5. inom vilken tid en kommun ska ordna boende. Utkastets förslag stämmer delvis överens med regeringens. föreslås inte någon lagbestämmelse som anger kriterierna för Migrations- verkets beslut om fördelning mellan kommuner eller något bemyndigande om att meddela föreskrifter om vilka kriterier utöver dessa som får beaktas vid fördelningen av anvisningar. Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna antingen tillstyrker förslaget i utkastet eller lämnar det utan invändning, däribland kommun och i . att hur kommunerna kommer att påverkas av lagstiftningen inte kan utläsas i tillräcklig mån, eftersom ersättningar och kriterier för fördelning kommer att framgå först . Även anser att det är viktigt att kommunerna ges möjlighet att ta ställning till vilka parametrar som ska ligga till grund för en eventuell tvingande lagstiftning. anser att kriterier för fördelningen bör framgå i lagen och att de i grunden bör vara samma som i bosättningslagen. Kommunen anser också att de kriterier som kommer att framgå i förordning måste ta hänsyn till både tidigare och nuvarande mottagande och att befintliga anläggningsboenden ska påverka antalet anvisningar per kommun. SKR konstaterar att utkastet endast i liten utsträckning för ett resonemang om föreskrifternas syfte och Det är därför av stor vikt att regeringen har en nära dialog med SKR och kommunerna i den fortsatta beredningsprocessen. saknar överväganden och resonemang kring förslaget om att föreskrifterna ska avse antalet utlänningar och menar att en ordning med andelar i stället för antal vore att föredra, eftersom förslaget framhåller att anvisningssystemet i viss mån behöver vara Flera remissinstanser, bl.a. , efter- lyser också klargöranden om hur länge en kommun ska anordna boende. och i menar att det regionala perspektivet saknas i utkastet. Länsstyrelserna har deltagit i genomförandet av uppdrag för en jämn fördelning av boende för vissa skyddsbehövande och välkomnar ett fortsatt uppdrag efter lagstiftningens införande. anser att antalet skyddsbehövande som om- fattas av lagstiftningen bör räknas fram utifrån länsnivå, med uppdrag till länsstyrelserna att ge möjlighet till omfördelning mellan kommuner i ifrågasätter att det inte ska vara möjligt med justering och omfördelning av läns- och kommuntalen över länsgräns. kommun anser att stabiliteten i det egna boendet behöver värde- ras om den boendeformen ska nedprioriteras vid anvisningar. , Region och ifrågasätter om perso- ner i anläggningsboende bör prioriteras framför dem som bor i eget boende, bl.a. mot bakgrund av ett barnperspektiv. Angående inom vilken tid kommunerna ska ha skyldighet att anordna boendet anser att tiden bör vara en , medan flera kommuner, bl.a. , anser att bör vara menar att tidsfristen ur ett barnperspektiv bör vara . Flera remissinstanser, bl.a. Göte- borgs kommun, anser att oklarheter kring frågan hur som kommu- nerna har på sig från anvisning till mottagande gör det svårt att fullt ut ta ställning till förslaget. , kommun, , kommun, , kommun, kommun, , SKR, , Röda Korset, ser ett behov av att systemen utformas så att antalet flyttar för de enskilda personerna minimeras. och vill lyfta alternativet med modellen för anvisning av ensamkommande barn. Eftersom dessa barn redan har anvisats till en kommun de var asylsökande, anvisas de inte igen enligt bosättningslagen vid en eventuell folkbokföring utan blir så kallat självbosatta i den kommun där de bor. Skälen för regeringens förslag Ytterligare kriterier för fördelning införs i lagen För att fördelningen av anvisningar av kommuner som ska ordna boende ska bli så jämn som möjligt och för att det ska vara tydligt vilka kriterier som ska beaktas vid fördelningen mellan kommu- nerna bör det, som för fram, på samma sätt som i bosättningslagen införas vissa kriterier för fördelningen i lagen om mot- tagande av asylsökande m.fl. En sådan bestämmelse, som inte fanns med i utkastet, föreslås därför i propositionen. På liknande sätt som anges i 7 § andra stycket bosättningslagen ska vid fördelningen hänsyn tas till kommunernas arbetsmarknadsförutsättningar, befolkningsstorlek, sammantagna mottagande av nyanlända och ensamkommande barn samt omfattningen av asylsökande som vistas i kommunen. Regeringen vill framhålla att de kriterier som anges i lagtexten bör vara de kriterier som alltid ska beaktas vid fördelningen av anvisningar. Lagen bör dock inte ges en utformning som utesluter att andra kriterier än de angivna beaktas i något led vid fördelningen. Som framgår nedan föreslås att regeringen bemyndigas att i förordning ange vilka kriterier, utöver de som anges i lagen, som får beaktas vid fördelningen. Antalet utlänningar för vilka det finns ett behov av att anvisa en kommun för boende kommer att variera från till annan. Genom att bemyndiga regeringen att meddela föreskrifter om antalet utlänningar för vilka det finns ett behov av att anvisa en kommun för boende, kan fördelningen av skyldigheten att anordna boende mellan och kommunerna anpassas till aktuella förhållanden.