prop · H903194 · 2022-03-22 00:00:00 — Till skillnad från anser regeringen att de föreslagna förändringarna i straffskalorna framstår som proportionerliga, ändamålsenliga och kan förväntas leda till en höjd straffnivå för den Med de föreslagna överlappande straffskalorna skapas ett tillräckligt utrymme för en nyanserad straffmätning även i de allvarligaste fallen. Att hela straffskalan för brott av normalgraden inte används i mer än ett fåtal fall innebär inte att delar av straffskalan skulle sakna användning i praktiken. Den övre delen av straffskalan måste ha tillräckligt utrymme för de allvarligaste fallen och för övriga straffvärdehöjdande faktorer, såsom ett sådant överskjutande uppsåt som avses i 29 kap. 2 § 1 eller när det är fråga om ett sådant återfall som motiverar straffskärpning enligt 29 kap. 4 § . En följd av att fängelse införs i straffskalan är också att s.k. envarsgripande enligt 24 kap. 7 § andra stycket möjliggörs. Det innebär att t.ex. allmänhet eller väktare kan förhindra eller avbryta ett brott, vilket skulle kunna bidra till brottsuppklaringen eller göra det lättare att utreda brotten. Kvalifikationsgrunder för grova brott bör införas Några anvisningar om vilka omständigheter som särskilt ska beaktas vid bedömningen av om hemfridsbrott eller olaga intrång är grovt lämnas varken i lagtexten eller i förarbetena. Till det kommer att antalet vägledande avgöranden på området är lågt (se avsnitt 4.1.2). Dessa avgöranden har dock fått genomslag i rättstillämpningen. Vid bedömningen av om ett brott är grovt, beaktar domstolarna i relativt stor utsträckning om intrånget exempelvis skett genom inbrott eller om gärningspersonen i samband med intrånget eller kvarstannandet agerat på ett hotfullt sätt (se dom i mål nr B3877-11 och dom i mål nr B 933-13 samt jfr NJA 1990 s. 315 och NJA 2009 s. 636). För att kunna uppfylla kravet på rättssäkerhet behöver dock var och en med rimlig säkerhet i förväg kunna bedöma vilket straffrättsligt ingripande som han eller hon riskerar genom att bryta mot bestämmelsen. Lagstiftningen måste vara utformad på ett sådant sätt att den leder till att lika fall behandlas lika. Genom att ställa upp kvalifikationsgrunder kan det också säkerställas att försvårande omständigheter får ett tydligt genomslag i rättstillämpningen. Det blir dessutom allt vanligare att kvalifikationsgrunder införs i straffbestämmelser (jfr prop. 2015/16:113 Bättre straffrättsliga verktyg mot organiserad brottslighet s. 59 och prop. 2016/17:131 s. 56). Sådana grunder bör därför även införas i bestämmelserna om grovt hemfridsbrott och grovt olaga intrång. Vilka kvalifikationsgrunder bör införas? Vid gradindelningen av hemfridsbrott och olaga intrång har i praxis särskild vikt lagts vid avsikten med intrånget, om det skett systematiskt och planerat, i vilken omfattning hjälpmedel kommit till användning, om intrånget varit omfattande och i tiden utdraget, om gärningspersonen visat särskild hänsynslöshet samt om gärningspersonen utövat våld eller orsakat skadegörelse. När intrånget omfattat moment av ofredande har graden av integritetskränkning getts stor betydelse vid bedömningen. Vidare har uttalat att den som genom inbrott tränger in i annans bostadslägenhet gör sig skyldig till en sådan kränkning av hemfriden och den personliga integriteten att gärningen i regel ska bedömas som grovt brott (se NJA 1990 s. 315 och NJA 2009 s. 636). Dessa omständigheter framstår fortfarande som relevanta och en reglering av kvalifikationsgrunder för grova brott bör därför ta sin utgångspunkt i dem. Uttalanden i befintlig rättspraxis skulle på så sätt närmast kunna kodifieras och medföra att lagstiftningen blir mer informativ och förutsebar som omständigheterna får ett tydligt genomslag i lagstiftningen. Inte sällan sker intrång i hem och andra platser genom inbrott. I synnerhet bostadsinbrott innebär ofta en djup kränkning av de drabbades och personliga integritet. Med hänsyn till detta bör det vid gradindelningen särskilt beaktas om gärningen har skett genom inbrott. Något tillgrepp behöver inte ha skett i samband med inbrottet. Det kan också förekomma hemfridsbrott och olaga intrång med inslag av våld, hot om våld, ofredanden och skada på egendom som har framstått som så skrämmande att det orsakat rädsla och obehag hos den drabbade (jfr NJA 2009 s. 636). Även sådana omständigheter bör få ett särskilt genomslag i bedömningen av om brottet är grovt. Punkten bör delvis utformas med bestämmelsen om olaga tvång (4 kap. 4 § ) som förlaga. Brottet bör bedömas som grovt om gärningen har innefattat våld, hot om brottslig gärning, ofredande eller skada på egendom. Slutligen bör det vid bedömningen beaktas om gärningen annars har varit av särskilt hänsynslös eller farlig art. En sådan kvalifikationsgrund återfinns i t.ex. bestämmelserna om grovt olaga hot, grov stöld och grovt egenmäktigt förfarande (4 kap. 5 § andra stycket, 8 kap. 4 § respektive 8 kap. 8 § andra stycket ) och är på sin plats även i förhållande till hemfridsbrott och olaga intrång. Med särskilt hänsynslös art avses främst förhållanden som rör brottsoffrets situation eller karaktären på angreppet mot honom eller henne. En gärning kan anses vara av särskilt hänsynslös art exempelvis om gärningen riktats mot någon som på grund av ålder eller sjukdom befinner sig i en utsatt situation. Att en gärning har begåtts mot en tidigare närstående eller inför ett barn skulle i vissa kvalificerade fall också kunna ha betydelse för gradindelningen. Att någon sökts upp på ett skyddat boende av en tidigare närstående som utgör ett hot mot denne skulle t.ex. kunna utgöra en sådan situation som kan anses vara särskilt hänsynslös i bestämmelsens mening. Bedömningen får göras utifrån en helhetsbedömning av omständigheterna i det enskilda fallet. Det noteras att en gärning som varit ägnad att skada tryggheten och tilliten hos ett barn i dess förhållande till en närstående person även kan beaktas som försvårande vid bedömningen av straffvärdet (29 kap. 2 § 8 ) eller medföra straffansvar för barnfridsbrott (4 kap. 3 § ). Av särskilt farlig art kan en gärning vara om den ingått i en organiserad eller yrkesmässig verksamhet eller om gärningspersonen visat särskild förslagenhet eller använt hjälpmedel. Som ett annat exempel kan nämnas att någon obehörigen trängt in eller stannat kvar i syfte att förhindra pågående arbete genom att sabotera verksamheten på ett sådant avgörande sätt att verksamheten inte kan bedrivas. Ett intrång eller kvarstannande skulle även kunna vara av särskilt farlig art om det, utan att någon skada uppkommit, inneburit konkret fara, t.ex. genom konkret risk för skada eller sjukdom. Sådana situationer som framförts av angående intrång i olåsta djurstall skulle alltså, beroende på omständig- 2021/22:194 heterna i det enskilda fallet, kunna medföra att brottet bedöms som grovt. Däremot ser inte regeringen något behov av att uttryckligen inkludera sådana situationer i uppräkningen av kvalifikationsgrunder. Att en viss överlappning kommer kunna uppstå punkterna emellan är naturligt och utgör inte skäl mot en sådan utformning som föreslås. Uppräkningen av olika omständigheter i kvalifikationsgrunderna är inte Frågan om ett brott är grovt ska avgöras med beaktande av samtliga omständigheter vid brottet (se avsnitt 4.4.2 med anser att det i bestämmelsen även bör läggas till en särskild kvalifikationsgrund med innebörden att hemfridsbrott och olaga intrång som sker mot personer inom en viss grupp av människor och där brottet tydligt kopplas till just den grupptillhörigheten (t.ex. jägare eller jordbrukare) ska anses vara grova brott. Regeringen kan konstatera att t.ex. eftersöksjägare och jägare som bedriver skyddsjakt utför ett samhälls- viktigt arbete på uppdrag av myndigheter och att det är angeläget att sådana yrkesgrupper kan utföra sina uppdrag utan att utsättas för brottsliga Detta har även kommit till uttryck i ett tillkännagivande från har tillkännagett för regeringen det som utskottet anför om skärpta straff för angrepp på jägare som bedriver eftersök och skyddsjakt (bet. 2020/21:JuU24 punkt 18, rskr. 2020/21:344). uttalar i fråga om hårdare straff för angrepp på eftersöksjägare och jägare som bedriver skyddsjakt att det ska ses som en försvårande omständighet vid bedömningen av straffvärdet om brottet begåtts mot en person på grund av att han eller hon eller någon närstående är jägare som bedriver eftersök och skyddsjakt (bet. 2020/21:JuU24 s. 48). Att ett brott riktar sig mot någon på grund av att denne utför ett samhällsviktigt uppdrag kan dock redan enligt gällande rätt beaktas i skärpande riktning inom ramen för den allmänna straffvärdebedömning som alltid ska göras enligt 29 kap. Bedömningen av om ett gradindelat brott är att bedöma som grovt brott ska avgöras med hänsyn till samtliga omständigheter vid brottet, oavsett om dessa har angetts uttryckligen i straffbestämmelsen eller inte (se ”Det omhändertagna körkortet” NJA 1999 s. 380). Avsikten med en uppräkning av kvalificerande omständigheter är inte att det endast är de omständigheter som anges i bestämmelsen som ska beaktas. avses att förekomsten av de uppräknade omständigheterna alltid ska leda till en användning av den strängare straffskalan. göras av samtliga omständigheter i varje enskilt fall, varvid såväl förmildrande som försvårande omständigheter ska beaktas (se SOU 2014:63 Organiserad brottslighet – förfälts- och underlåtenhetsansvar, kvalifikationsgrunder m.m. s. 229–232 samt SOU 2021:68 Skärpta straff för brott i kriminella nätverk s. 151–152 och ”De upprepade skattebrotten” NJA 2018 s. 634 p. 9–10). Avsaknad av en sådan uttrycklig kvalifikationsgrund som efterfrågar innebär alltså inte att det skulle vara uteslutet att beakta sådana omständigheter som Hemfridsbrott och olaga intrång som begåtts i syfte att förhindra eller sabotera viss verksamhet eller som utförts organiserat kan hänföras till den föreslagna kvalifikationsgrunden ”särskilt farlig art”. ett brott utgjort ett led i en brottslighet som utövats i organiserad form eller systematiskt eller om brottet föregåtts av särskild planering kan dessutom beaktas som en försvårande omständighet vid bedömningen av straffvärdet (29 kap. 2 § 6 ). Regeringen kan konstatera att om de kvalificerande omständigheterna är för snävt, specifikt eller detaljerat angivna finns det en risk för att bestämmelsen tillämpas för restriktivt. I viss utsträckning kan det vara lämpligt att kvalifikationsgrunderna är relativt vida, men de får inte heller vara för vida eftersom det då finns en risk för att det grova brottet kommer att omfatta fall som inte bör straffmätas inom den strängare straffskalan. Alltför många särskilda omständigheter som ska beaktas bör inte räknas upp i en enskild paragraf, eftersom det då finns en risk för att betydelsen av särskilda omständigheter urvattnas (se SOU 2013:85 Stärkt straffrättsligt skydd för egendom s. 265–226 och SOU 2021:68 s. 153). Detta skulle motverka förslagets syfte att minska oklarheterna vid tillämpningen av de aktuella bestämmelserna. Sammanfattningsvis ser regeringen till skillnad från inte något behov av en uttrycklig kvalifikationsgrund med den ovan angivna innebörden. Det finns inte heller skäl att införa en särskild straffskärpningsgrund för de fall när ett brott begåtts mot en person på grund av att han eller hon eller någon närstående är jägare som bedriver eftersök och skyddsjakt. Regeringen anser att det är lämpligare att beakta sådana aspekter vid den helhetsbedömning som alltid ska göras av om ett gradindelat brott är att bedöma som grovt samt inom ramen för den allmänna straffvärdebedömningen enligt 29 kap. 1 § . Tillkännagivandet får därför anses slutbehandlat. Särskilda brottsbeteckningar införs för grovt brott och följdändringar görs i bestämmelsen om åtalsbegränsning Särskilda brottsbeteckningar för grovt brott gör det tydligt när en gärning hör till brottets grova svårhetsgrad och vilken straffskala som därmed är tillämplig. Särskilda brottsbeteckningar är också enklare att använda än omskrivningar som exempelvis ”hemfridsbrott som är grovt” eller ”hemfridsbrott, grovt brott”. Särskilda brottsbeteckningar har också införts för flera andra straffbestämmelser i , däribland grovt olaga tvång (4 kap. 4 § andra stycket), grovt olaga hot (4 kap. 5 § andra stycket), grovt egenmäktigt förfarande (8 kap. 8 § andra stycket) och grov utpressning (9 kap. 4 § andra stycket). Mot denna bakgrund bör särskilda brottsbeteckningar införas även för de grova svårhetsgraderna av hemfridsbrott och olaga intrång. Brotten bör betecknas ”grovt hemfridsbrott” och ”grovt olaga intrång”. Enligt 4 kap. 11 § får bl.a. hemfridsbrott eller olaga intrång som inte är grovt åtalas av åklagare endast om målsäganden anger brottet till åtal eller om åtal är påkallat från allmän synpunkt. Till följd av att hemfridsbrott och olaga intrång som är grova ges nya brottsbeteckningar i straffbestämmelsen bör ”som inte är grovt” i denna bestämmelse strykas. De grova svårhetsgraderna av brotten kommer därmed inte heller fortsättningsvis att omfattas av någon åtalsbegränsning. Av 4 kap. 3 § följer att den som begår en brottslig gärning som utgör brott enligt de i straffbestämmelsen angivna punkterna döms, om gärningen har bevittnats av ett barn som är närstående eller tidigare närstående till både gärningsmannen och den som gärningen begås mot, 2021/22:194 för barnfridsbrott. Enligt 4 kap. 3 § första stycket 2 omfattas hemfridsbrott, med vilket förstås såväl brott av normalgraden som grovt brott. Det föreslås nu att hemfridsbrott som är grova ska betecknas grovt hemfridsbrott. Av förarbetena till barnfridsbrottet framgår att alla brottsrubriceringar av tydlighetsskäl ska framgå direkt av lagtexten. Grova och mindre allvarliga fall av de brott som omfattas av brottskatalogen men som saknar egen brottsbeteckning, t.ex. grovt hemfridsbrott, omfattas genom paragrafhänvisningen (jfr prop. 2020/21:170 s. 27). För att brottet grovt hemfridsbrott även i fortsättningen tydligt ska omfattas av barnfridsbrottet föreslår regeringen att bestämmelsen ändras så att brottsbeteckningen grovt hemfridsbrott uttryckligen framgår av bestämmelsen. Förslaget innebär ingen ändring i sak. Förhållandet till annan lagstiftning När ett handlande innefattar mer än en straffbelagd gärning uppstår frågan om domstolen ska döma för ett eller flera brott (brottskonkurrens). Allt efter omständigheterna får den lösning väljas som framstår som mest följdriktig och rimlig. bör det dömas för två eller flera olika brott. I andra fall bör ett eller flera mindre allvarliga brott konsumeras av den gärning som anses vara huvudbrottet. En princip som brukar upprätthållas är att det ena brottet konsumerar det andra om bestämmelserna har samma kriminalpolitiska grund. I sådana fall bör normalt det strängare straffbudet vara tillämpligt och det mindre allvarliga brottet konsumeras, men vägas in vid bedömningen av brottets allvar (se ”Tejpningen” NJA 2013 s. 397 p. anser att det vore värdefullt med ytterligare ledning i konkurrensfrågor och efterfrågar ett förtydligande av hur kvalifikationsgrunden ”har skett genom inbrott” för grovt hemfridsbrott förhåller sig konkurrensmässigt till brottet inbrottsstöld. Normalt bör det nya brottet inbrottsstöld i 8 kap. 4 a § konsumera hemfridsbrott (se prop. 2020/21:52 s. 72 och m.fl., , en kommentar [version 19, ], kommentaren till 4 kap. 6 §). En gärning som skulle kunna bedömas både som grovt hemfridsbrott, där kvalifikationsgrunden utgörs av att gärningen har skett genom inbrott, och inbrottsstöld bör i normalfallet föranleda straffansvar endast för inbrottsstöld. Men det är inte alltid så att det brott som kan bestraffas strängast konsumerar de övriga. Skillnaden i konkret straffvärde mellan de olika brotten kan vara så stor att ett brott är uppenbart grövre än de övriga, trots att straffskalan är strängare vid ett annat brott (se , 2013, Kriminalrättens grunder, s. 490 samt jfr prop. 2020/21:52 s. 113). I regel bör det dömas endast för ett brott när konkurrens uppstår mellan hemfridsbrott och olaga intrång respektive t.ex. egenmäktigt förfarande, ofredande eller skadegörelse. Det blir då avgörande vilken typ av kränkning som i det särskilda fallet framstår som mest framträdande. Omständigheter som utgör t.ex. egenmäktigt förfarande, ofredande eller skadegörelse kan inverka på bedömningen av om brottet är grovt. Om sådana omständigheter påverkar gradindelningen i skärpande riktning bör det dömas särskilt för grovt hemfridsbrott eller grovt olaga intrång och inte därutöver för t.ex. ofredande (se NJA 1990 s. 315, NJA 2009 s. 636 och ”Tejpningen” NJA 2013 s. 397 p. 16–17). Ytterst får domstolen göra en prövning i varje enskilt fall enligt gällande Prop. 2021/22:194 konkurrensprinciper. 6.4Försök, förberedelse och stämpling till grovt hemfridsbrott och grovt olaga intrång kriminaliseras Regeringens förslag: Försök, förberedelse och stämpling till grovt hemfridsbrott och grovt olaga intrång kriminaliseras. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna tillstyrker eller har inte några invändningar mot promemorians förslag. avstyrker kriminalisering av försök, förberedelse och stämpling till grovt hemfridsbrott och grovt olaga intrång och anför att kriminalisering av osjälvständiga brottsformer är tänkt att förbehållas brott av visst allvar och att hemfridsbrott och olaga intrång inte når upp till denna allvarsgrad. Skälen för regeringens förslag Vad bör särskilt beaktas vid bedömningen av om osjälvständiga brottsformer ska kriminaliseras? Kriminalisering av förstadier till brott i svensk rätt är tänkt att förbehållas brott av visst allvar. En utgångspunkt för bedömningen av om ett brott bör straffbeläggas på försöks-, förberedelse- eller stämplingsstadiet är således det fullbordade brottets abstrakta straffvärde. Även skyddsintresset är av betydelse. Det bör i större utsträckning vara möjligt att kriminalisera förstadier till brott i de fall skyddsintresset t.ex. är frihet och frid än vid angrepp på förmögenhet. Därutöver bör det också i praktiken finnas gärningar som är så allvarliga att ett ingripande redan på förstadiet framstår som motiverat. Vid bedömningen av om förstadier till ett brott bör kriminaliseras måste dessutom hänsyn tas till det självständiga brottets konstruktion. Som regel finns starkare skäl för en kriminalisering om det självständiga brottet är konstruerat som ett skadebrott än som ett s.k. farebrott. Liksom vid annan kriminalisering måste det i fråga om förstadier till brott finnas skäl att anta att kriminaliseringen har någon effekt. Det innebär att det måste undersökas om det för den aktuella brottstypen finns något reellt tillämpningsområde för den tänkta osjälvständiga brottsformen. Det måste också krävas att införandet av ett straffansvar skulle få praktisk betydelse och att det blir möjligt att i praktiken upprätthålla kriminaliseringen (se prop. 1994/95:23 Ett effektivare brottmålsförfarande s. 52–56, prop. 2015/16:113 s. 39–40 och SOU 2014:63 s. 91–96 och 98–100). Utrymmet för att straffbelägga försök till brott är något större än beträffande förberedelse och stämpling eftersom de senare brottsformerna avser gärningar som i regel befinner sig på ett längre avstånd från fullbordat brott. När det gäller förberedelse och stämpling till brott är dessa även tänkta att förbehållas sådana gärningar som med hänsyn till risken för att brott begås är samhällsfarliga till sin typ. 2021/22:194 lett till att försök till brott är kriminaliserat i betydligt större utsträckning än förberedelse och stämpling till brott. Det förekommer att förberedelse men inte stämpling är kriminaliserat. Det saknas dock skäl att göra den åtskillnaden och betrakta stämpling som en mindre allvarlig osjälvständig brottsform än förberedelse (se prop. 2015/16:113 s. 40–41 och bet. 2015/16:JuU16 s. 10–11). Försök, förberedelse och stämpling till grovt hemfridsbrott och grovt olaga intrång bör kriminaliseras För att det ska vara befogat att kriminalisera förstadier till brott krävs som sagt att brottet är av visst allvar. I avsnitt 6.3 föreslås att maximistraffet för hemfridsbrott och olaga intrång av normalgraden ska skärpas till fängelse i högst . Vidare föreslås att brottsbeteckningarna grovt hemfridsbrott och grovt olaga intrång ska införas för brottets grova grad samt att straffskalan för dessa brott ska skärpas till fängelse i lägst och högst . Därtill föreslås att kvalifikationsgrunder införs i straffbestämmelsen. Som framgår av avsnitt 4.1.3 är inte förstadier till vare sig brott av normalgraden eller grovt brott kriminaliserade . Straff på liknande nivåer som föreslås för grovt hemfridsbrott och grovt olaga intrång är föreskrivet för flera andra brott mot den enskildes personliga integritet, frihet eller frid. Vissa av dessa brott är kriminaliserade på försöks-, förberedelse- och stämplingsstadiet. Två exempel är grovt olaga hot och grovt olaga tvång (se 4 kap. 10 § ). I jämförelse med andra brott får alltså grovt hemfridsbrott och grovt olaga intrång anses vara så allvarliga brott att en kriminalisering av såväl försök som förberedelse och stämpling till dessa framstår som befogad. Regeringens förslag om införande av kvalifikationsgrunder (se avsnitt 6.3) innebär att bl.a. gärningar som har innefattat ofredande eller skada på egendom utgör sådana omständigheter som bör få ett särskilt genomslag vid bedömningen av om brottet är grovt. Enligt regeringens bedömning är sådan brottslighet, som inte sällan begås mot t.ex. lantbrukare eller jägare, så pass allvarlig att det även av detta skäl framstår som befogat att kriminalisera såväl försök som förberedelse och stämpling till grovt hemfridsbrott och grovt olaga intrång. Regeringen instämmer med att det är angeläget att dessa brott, som ofta utgör ett led i en organiserad och långsiktig förföljelse av vissa personer, beivras. När det gäller den praktiska tillämpningen kan det exempelvis beträffande försök till grovt hemfridsbrott eller grovt olaga intrång förekomma situationer då en gärningsperson försöker tränga sig in i en bostad eller företagslokal genom inbrott men att intrånget avbryts på grund av att gärningspersonen stoppas av den drabbade eller någon annan. Förberedelsegärningar kan t.ex. bestå i att två eller flera gärningspersoner tillsammans noggrant planerar sitt intrång i en företagslokal genom att skaffa dyrk eller andra tekniska hjälpmedel, i syfte att försöka förhindra eller sabotera en pågående verksamhet av något slag. Även om vissa bevissvårigheter kan tänkas uppstå, finns det likväl praktiskt tänkbara, straffvärda fall som skulle kunna träffas av en kriminalisering i ett tidigare skede än . Mot denna bakgrund och med beaktande av de fullbordade brottens abstrakta straffvärde anser regeringen till skillnad från advokatsamfund att försök och förberedelse till grovt hemfridsbrott och Prop. 2021/22:194 grovt olaga intrång bör kriminaliseras. Beträffande stämplingsgärningar har regeringen uttalat att stämpling till brott som huvudregel inte bör betraktas som en mindre allvarlig osjälvständig brottsform än förberedelse till samma brott. har ställt sig bakom uttalandet (se prop. 2015/16:113 s. 40 och bet. s.1 och 10–11). Detta talar för att kriminalisera stämpling till grovt hemfridsbrott respektive grovt olaga intrång när förberedelse kriminaliseras. Därtill kan t.ex. tänkas att det vid ingripanden på ett tidigt stadium kan vara svårt att styrka gärningspersonens uppsåt till moment i ett mer kvalificerat brott, exempelvis grovt olaga tvång eller det införda brottet inbrottsstöld (4 kap. 4 § andra stycket respektive 8 kap. 4 a § ). Om det i en sådan situation inte går att styrka stämpling till det mer kvalificerade brottet skulle gärningen i stället kunna bedömas som stämpling till grovt hemfridsbrott eller grovt olaga intrång, under förutsättning att gärningen avsett intrång på plats som omfattas av bestämmelsens tillämpningsområde.