prop · H903238 · 2022-05-05 00:00:00 — Det är fråga om en produkt som utgör en risk i fråga om vilken en kombination av sannolikheten för att en farlig situation som orsaka skada ska uppkomma och skadans allvar anses kräva ett snabbt ingripande från marknadskontrollmyndigheterna, inbegripet fall där effekterna av risken inte är omedelbara. Artikel 14.4 k innehåller två led. Enligt det första ledet ska marknads- kontrollmyndigheterna ha befogenhet att, när inga andra effektiva medel står till buds för att eliminera en allvarlig risk, kräva att innehåll som hänvisar till de relaterade produkterna avlägsnas från ett onlinegränssnitt, eller att kräva tydlig visning av en varning till slutanvändarna när de använder ett onlinegränssnitt. Enligt det andra ledet ska marknadskontrollmyndigheterna ha befogenhet att, om en begäran i enlighet med det första ledet inte har iakttagits, kräva att leverantörer av informationssamhällets tjänster begränsar åtkomsten till online- gränssnittet, inbegripet genom att begära att en relevant tredje part genomför sådana åtgärder. I artikel 3.14 hänvisas till direktiv (EU) 2015/1535 för en definition av leverantör av informationssamhällets tjänster. I direktivet framgår att termen avser en leverantör av alla informationssamhällets tjänster, det vill säga tjänster som vanligtvis utförs mot ersättning på distans, på elektronisk väg och på individuell begäran av en tjänstemottagare. har inte någon marknadskontrollmyndighet lagreglerad befog- enhet att begära att visst innehåll avlägsnas från ett onlinegränssnitt eller att åtkomsten till ett onlinegränssnitt begränsas. Det finns dock fler lagar som ger behöriga myndigheter viss rätt att ingripa mot information på webbplatser. Se exempelvis 3 b § lagen (1994:1512) om avtalsvillkor i konsumentförhållanden, 8 kap. 3 c § lagen (2010:751) om betaltjänster, 14 kap. 2 b § läkemedelslagen (2015:315), 6 kap. 13 a § lagen (2016:1024) om verksamhet med bostadskrediter och 3 § lagen (2019:59) med kompletterande bestämmelser till EU:s geoblockeringsförordning. I marknadsföringslagen finns det i 41 a § en möjlighet för Konsument- ombudsmannen att förelägga en näringsidkare, värdtjänstleverantör eller internetleverantör att upprätta ett varningsmeddelande som tydligt visas i samband med besök på en webbplats. Ett föreläggande får meddelas om näringsidkarens marknadsföring på internet är otillbörlig och inga andra effektiva medel är tillgängliga. Webbplatser som omfattas av tryckfrihets- förordningens och yttrandefrihetsgrundlagens skydd undantas. ska enligt 41 b § ”när ändrade förhållanden föranleder det” besluta att en skyldighet att upprätta ett varnings- meddelande inte längre ska gälla. Det finns inte något utrymme för att avstå från att tilldela marknadskontrollmyndigheterna befogenheterna i artikel 14.4 k i EU:s marknadskontrollförordning. måste i arbetet med att komplettera förordningen med nationella bestämmelser emellertid ta hänsyn till Det så kallade hinderförbudet i 1 kap. 11 § yttrandefrihetsgrundlagen innebär bland annat att det är förbjudet för en myndighet eller ett annat allmänt organ att på grund av innehållet exempelvis hindra framställning, offentliggörande eller spridning bland allmänheten av ett program eller en teknisk upptagning, om åtgärden inte har stöd i yttrandefrihetsgrundlagen. Ett sådant organ får enligt den så kallade exklusivitetsprincipen i 1 kap. 14 § yttrandefrihetsgrundlagen inte utan stöd i den grundlagen ingripa mot någon för att han eller hon i ett program eller en teknisk upptagning har missbrukat yttrandefriheten eller medverkat till ett sådant missbruk. Inte heller får allmänna organ utan stöd i denna grundlag av sådan anledning ingripa mot programmet eller Vidare innebär principen om redaktionell självständighet att det är den som sänder program som självständigt avgör vad som ska förekomma i programmen (3 kap. 6 § yttrandefrihetsgrundlagen). därmed inte möjligt att ge en marknadskontrollmyndighet befogenhet att kräva att exempelvis en näringsidkare visar ett varningsmeddelande på en webbplats som omfattas av grundlagsskydd utan att det strider mot Genom artikel 14.2 i EU:s marknadskontrollförordning ges medlemsstaterna utrymme att beakta nationella principer om yttrandefrihet och mediernas frihet och mångfald när marknadskontrollmyndigheternas Det finns därmed utrymme att, som utredningen föreslår, undanta onlinegränssnitt som omfattas av yttrandefrihets- grundlagens skydd från marknadskontrollmyndigheternas befogenheter enligt artikel 14.4 k. I yttrandefrihetsgrundlagen används dock begreppet databas för att ange vilka tillhandahållanden på internet som har skydd enligt yttrandefrihetsgrundlagen, se den så kallade databasregeln i 1 kap. 4 § yttrandefrihetsgrundlagen. Till skillnad från vad utredningen föreslår, och i enlighet med utkastets förslag, anser regeringen därför att det är databaser som omfattas av yttrandefrihetsgrundlagens skydd som ska undantas från marknadskontrollmyndigheternas befogenheter enligt artikel 14.4 k. Myndigheten för press, radio och tv och påpekar att det kan uppstå tillämpningsproblem när det gäller att avgöra vilka onlinegränssnitt som omfattas av yttrandefrihetsgrundlagens skydd eller andra skydd eller friheter. Myndigheten för press, radio och tv anser att det inte kan uteslutas att tryckfrihetsförordningen i undantagsfall skulle kunna vara tillämplig på databaser som berörs av EU:s marknadskontroll- Det finns mot bakgrund av dessa synpunkter anledning att i sektorslagarna även göra undantag för databaser som omfattas av Den föreslagna bestämmelsen tar här sikte på de databaser som regleras i den så kallade bilageregeln i 1 kap. 5 och 6 §§ tryckfrihetsförordningen. I den mån gränsdragningsfrågor uppkommer får detta hanteras i den praxis som kommer att skapas. finns även möjlighet för marknadskontrollmyndigheterna att diskutera gränsdragningsfrågor i de forum de medverkar i. Det bedöms inte finnas behov av att också i berörda lagar göra undantag när det gäller webbsändningar eftersom det utifrån ändamålet med bestämmelsen inte framstår som att det finns något praktiskt behov av det. Marknadskontrollmyndigheterna bör, i likhet med vad utredningen föreslår, utöva befogenheterna i artikel 14.4 k inom ramen för den egna Detta överensstämmer med Konsumentombuds- mannens befogenhet att själv få förelägga näringsidkare, värdtjänst- leverantörer och internetleverantörer att ta in varningsmeddelanden som visas i samband med besök på en webbplats. Med tanke på att befogen- heterna i artikel 14.4 k endast får användas när det är fråga om att eliminera en allvarlig risk, som innebär att det krävs ett snabbt ingripande från marknadskontrollmyndigheterna, är det till skillnad från Advokat- samfundets, Svensk Handels och inställning inte ändamålsenligt att ställa som krav att befogenheterna endast får utövas efter godkännande av en domstol. Det är tillräckligt att ett fattat beslut av en marknadskontrollmyndighet i efterhand kan överklagas till domstol (se avsnitt 5.11). och ser behov av att inhämta uppgifter om äganderätten till webbsidor från andra än ekonomiska aktörer och verket önskar att det förtydligas med stöd av vilka bestämmelser en marknadskontrollmyndighet kan kräva uppgifter om äganderätten till en webbplats från den som registrerar eller förvaltar domäner. konstateras att befogenheterna i artikel 14.4 c i EU:s marknadskontroll- förordning att kräva uppgifter för bedömningen av äganderätten till webbplatser gäller endast i förhållande till ekonomiska aktörer. uppgifter ska kunna krävas in från andra än ekonomiska aktörer, till exempel en internetoperatör, har inte berörts av utredningen. finnas anledning att återkomma till frågan . myndigheterna bör föra dialog med relevanta mellanhänder för att säkerställa att åtgärderna som en mellanhand vidtar är proportionerliga. Det finns som stiftelsen påpekar tydliga fördelar med att marknads- kontrollmyndigheterna, när så är möjligt, samtalar med leverantörer av informationssamhällets tjänster eller tredje part om hur befogenheterna i artikel 14.4 k kan utövas på bästa och minst ingripande sätt. Ett beslut som en marknadskontrollmyndighet fattar med stöd av befogenheterna i artikel 14.4 k är inte begränsat . endast gälla så länge som förutsättningarna för beslutet uppfylls. exempel en farlig produkt har korrigerats så att den inte längre innebär en allvarlig risk finns förutsättningar för de befogenheter som anges i artikel 14.4 k. Av rättssäkerhetsskäl bör, som utredningen påpekar, därför den som ett beslut är riktat mot snabbt få besked om att beslutet inte längre ska gälla. När en marknadskontrollmyndighet har fattat beslutet kan myndigheten med stöd av 37 § förvaltningslagen själv ändra beslutet. beslutet har överklagats av en aktör till domstol, och handlingarna i ärendet har överlämnats dit, är huvudregeln enligt bestämmelserna i 39 § förvaltningslagen om så kallad litispendens att myndigheten inte får ändra Om en domstol efter överklagande har fastställt en marknads- kontrollmyndighets beslut har marknadskontrollmyndigheten vidare inte någon allmän befogenhet att ändra sitt tidigare beslut i sak. Beslut om åtgärder mot onlinegränssnitt kan behöva rikta sig inte bara mot den enskilde näringsidkaren utan även mot en värdtjänstleverantör eller internetleverantör. Om näringsidkaren har anlitat en värdtjänstleverantör för lagring av informationen på internet, bör uppmaningen snarare i första hand riktas mot värdtjänstleverantören. andra fall kan i stället internetleverantören uppmanas att vidta åtgärder, 2021/22:238 såsom att ta in ett varningsmeddelande (jämför propositionen Nya befogenheter på konsumentområdet, prop. 2019/20:120 s. 100–101). Inte sällan är det alltså en tredje part inblandad i genomförandet av åtgärden mot gränssnittet. Om det inte längre finns skäl för åtgärden talar rättssäkerhetsskäl för att den ekonomiska aktören enkelt och smidigt ska kunna få ett beslut från marknadskontrollmyndigheten om att skyldigheten inte består, för att kunna visa upp för värdtjänstleverantören eller internetleverantören. Det bör därför, på liknande sätt som regleringen i 41 b § marknadsföringslagen, anges i sektorslagarna att när ändrade förhållanden motiverar det ska en marknadskontrollmyndighet besluta att en skyldighet att vidta en åtgärd enligt artikel 14.4 k inte längre ska gälla. Den föreslagna bestämmelsen är en sådan bestämmelse som, enligt 4 § förvaltningslagen, avviker från och ska tillämpas i stället för den allmänna regeln om litispendens i 39 § förvaltningslagen. Om en myndighet med stöd av den föreslagna bestämmelsen skulle ändra sitt beslut under en pågående domstolsprocess förutsätts myndigheten givetvis omgående meddela domstolen om sitt nya beslut. kan utöva sina befogenheter genom förelägganden och andra beslut I det lagstiftningsärende som innebar ändringar i nio sektorslagar, i vilka ändringar trädde i kraft (prop. 2020/21:189), har det beträffande de där tilldelade befogenheterna angetts i lagtexten att marknadskontrollmyndigheten har befogenhet att besluta om vissa närmare angivna åtgärder enligt EU:s marknadskontrollförordning. Åtgärdernas formella form preciseras inte. I utkastet och i lagrådsremissen föreslås att samma metod ska användas i detta lagstiftningsärende. Lagrådet anser att lagtexten skulle vinna på några redaktionella ändringar. Orden ”befogenhet att besluta om följande åtgärder” kan enligt Lagrådet exempelvis kortas till ”befogenhet”. är inne på en liknande tanke och föreslår att den paragraf där marknadskontroll- myndigheten ges befogenheter enligt artikel 14.4 endast ska innehålla en uppräkning av de befogenheter som ges, utan att ordet åtgärd används. Regeringen instämmer i Lagrådets och uppfattning. Av lagtexten bör det därför framgå att marknadskontroll- myndigheten, vid marknadskontroll enligt EU:s marknadskontroll- förordning, har de befogenheter som avses i artikel 14.4 i EU:s marknads- kontrollförordning. Det behöver således inte uttryckligen framgå av lagtexten att befogenheterna ger en möjlighet att besluta om åtgärder. Lagtexten bör således utformas enligt Lagrådets förslag. När en marknadskontrollmyndighet utövar sina givna befogenheter enligt artikel 14.4 görs det av nödvändighet genom att myndigheten fattar beslut. Det är vidare naturligt att den marknads- kontrollmyndighet som exempelvis vill kräva handlingar från en ekonomisk aktör enligt befogenheten i artikel 14.4 a, få tillträde till en lokal enligt befogenheten i artikel 14.4 e eller kräva att åtgärder vidtas mot ett onlinegränssnitt enligt befogenheten i artikel 14.4 k riktar sitt krav mot den ekonomiska aktören genom att fatta ett beslut i formen av ett föreläggande (jämför propositionen Ny lag om leksakers säkerhet, prop. 2010/11:65 s. 73 och propositionen Kompletterande bestämmelser till EU:s förordning om personlig skyddsutrustning, prop. 2017/18:51 s. 28). 2021/22:238 Regeringen anser på grund av nämnda skäl att det inte behöver framgå uttryckligen av lagtexten att befogenheterna kan utövas genom att marknadskontrollmyndigheten fattar beslut om förelägganden eller andra slag av beslut. Artikel 14.4 i EU:s marknadskontrollförordning är utformad på så sätt att marknadskontrollmyndigheterna i punkt a–h, j och k ges befogenhet att vidta vissa specifika åtgärder. Vilka slag av åtgärder som avses med respektive punkt bör för förståelsens skull kortfattat återges i lagtexten, men själva ordet åtgärd behöver inte användas. Det kan noteras att ordet åtgärd i artikel och h i förordningen används i ett annat sammanhang än det avhandlade. Här handlar det om att marknadskontrollmyndigheten kan kräva av en ekonomisk aktör att den ska vidta lämpliga korrigerande åtgärder om en produkt brister i överensstämmelse med tillämplig harmoniserad unionslagstiftning (artikel ), och att marknadskontrollmyndigheten själv ska kunna vidta lämpliga åtgärder i dessa fall (artikel 14.4 h). Vad som kan vara lämpliga åtgärder i detta sammanhang framgår närmare av artikel 16 i förordningen. anser att den föreslagna bestämmelsen om vitesföreläggande bör kompletteras med begreppet förbud för att tydliggöra att marknadskontrollmyndigheten kan rikta både förelägganden och förbud mot ekonomiska aktörer. Det kan med anledning av den synpunkten förtydligas att i begreppet föreläggande ligger såväl att det kan röra sig om ett påbud att vidta en viss åtgärd som ett förbud mot att vidta en åtgärd (se även avsnitt 5.4). Regeringen föreslår i avsnitt 5.4 att beslut om förelägganden ska få förenas med vite. I förekommande fall kan ett föreläggande behöva riktas mot fler än en ekonomisk aktör. Att en marknadskontrollmyndighet har denna möjlighet behöver dock inte anges uttryckligen i lagtexten i sektorslagarna. 5.2Det bör inte införas en rätt att begära varuprover kostnadsfritt Regeringens bedömning: Det bör inte införas en befogenhet för marknadskontrollmyndigheterna att förelägga ekonomiska aktörer att tillhandahålla varuprover kostnadsfritt. Utredningens förslag överensstämmer inte med regeringens bedömning. Utredningen föreslår en bestämmelse i en sektors- övergripande lag om att en marknadskontrollmyndighet ska få förelägga en ekonomisk aktör att tillhandahålla varuprover kostnadsfritt. Remissinstanserna: Flertalet av de remissinstanser som uttalar sig i frågan är negativa till utredningens förslag. och Teknikföretagen påpekar att möjligheten att begära varuprover kostnadsfritt kan slå hårt mot små företag. Bedömningen i utkastet till lagrådsremiss överensstämmer med regeringens. 2021/22:238 Remissinstanserna: En majoritet av remissinstanserna har inga synpunkter på utkastets bedömning men några remissinstanser instämmer i bedömningen. Skälen för regeringens bedömning: Som framgår i avsnitt 5.1 kan marknadskontrollmyndigheterna med stöd av artikel 14.4 j införskaffa varuprover på olika sätt, i syfte att identifiera bristande överensstämmelse och erhålla bevis. Utredningen anför att de flesta marknadskontrollmyndigheter har möjlighet att begära varuprover kostnadsfritt från ekonomiska aktörer. Utredningen anser att en sådan möjlighet även bör finnas framöver och har därför föreslagit att det i en sektorsövergripande lag ska framgå att en marknadskontrollmyndighet får förelägga en ekonomisk aktör att tillhandahålla varuprover kostnadsfritt. Det finns sektorsreglering i unionsrätten som innebär att den ekonomiska aktören kan avkrävas provexemplar av produkterna kostnadsfritt (se exempelvis artikel 93.3 a i förordning (EU) 2017/745). Det finns också flera sektorslagar där huvudregeln är att varuprover och liknande ska vara kostnadsfria, men där marknadskontrollmyndigheten ska ersätta den ekonomiska aktören för dessa om det finns särskilda skäl för det (se exempelvis 6 § lagen med kompletterande bestämmelser till EU:s textilmärkningsförordning och 9 § lagen med kompletterande bestämmelser till EU:s energimärkningsförordning). Om det i samtliga sektorslagar skulle införas en generell rätt för marknadskontrollmyndigheterna att begära varuprover kostnadsfritt, skulle det minska risken för att kostnaden blir styrande vid marknads- kontrollmyndighetens val av vilka produkter som ska kontrolleras. En marknadskontrollmyndighet skulle självfallet också ha att beakta propor- tionalitetsprincipen vid utövandet av en sådan befogenhet och således behöva överväga andra, för den ekonomiska aktören mindre ingripande, alternativ än att begära att få ett varuprov kostnadsfritt. Åandra sidan kan, som och Teknikföretagen framhåller, en möjlighet att begära varuprover kostnadsfritt slå hårt mot små företag. En sådan reglering är inte heller något som krävs för att ska uppfylla de unionsrättsliga förpliktelser som följer av EU:s marknadskontrollförordning. När de befintliga bestämmelserna om kostnadsfria varuprover har införts i vissa av sektorslagarna har det föregåtts av överväganden rörande lämpligheten av en sådan reglering inom just den berörda sektorn. Om ett generellt kostnadsansvar för ekonomiska aktörer skulle införas, i samtliga sektorslagar, skulle det kunna få orimliga konsekvenser för enskilda aktörer i vissa sektorer. Små företag skulle kunna behöva betala höga kostnader för att tillhandahålla varuprover, vilka efter kontroll av marknadskontrollmyndigheten kan visa att företagen följer gällande regelverk. Regeringen bedömer därför sammantaget att utredningens förslag om att marknadskontrollmyndigheterna ska få förelägga ekonomiska aktörer att tillhandahålla varuprover kostnadsfritt inte bör genomföras. 5.3Marknadskontrollmyndigheter ska ha möjlighet att ta hjälp av Regeringens förslag: ska på begäran av marknads- kontrollmyndigheten lämna den hjälp som behövs för att marknads- kontrollmyndigheten ska kunna vidta åtgärder för marknadskontroll enligt artikel 14.4 i EU:s marknadskontrollförordning. Sådan hjälp ska endast få begäras om det på grund av särskilda omständigheter kan befaras att åtgärden inte kan utföras utan att en polismans särskilda våldsbefogenheter enligt polislagen behöver tillgripas, eller om det annars finns synnerliga skäl. Regeringens bedömning: Det bör inte införas bestämmelser om rätt för marknadskontrollmyndigheten att vid en inspektion omhänderta handlingar eller varuprover eller om att begära handräckning av Krono- fogdemyndigheten för att genomföra sådana omhändertaganden eller för att få tillträde till lokaler. Utredningens förslag och bedömning överensstämmer delvis med regeringens. Utredningen föreslår att en marknadskontrollmyndighet ska få begära att lämnar den hjälp som behövs för att tillträde i samband med en inspektion ska kunna ske. Utredningen föreslår att en marknadskontrollmyndighet vid en inspektion på plats ska få omhänderta handlingar och liknande som avses i artikel 14.4 a–14.4 c i EU:s marknadskontrollförordning och varuprover som avses i artikel 14.4 j, om det kan befaras att en produkt utgör en allvarlig risk och den ekonomiska aktören inte följer ett föreläggande om att lämna ut handlingen eller varuprovet eller om det kan befaras att aktören kommer att undanhålla, förvanska eller förstöra handlingar eller varuprover. Utredningen föreslår att en marknadskontrollmyndighet ska få begära handräckning av för att genomföra sådana omhändertaganden av handlingar eller varuprover samt för att få tillträde vid en oanmäld inspektion i ett utrymme som inte är tillgängligt för allmänheten. Vid handräckning gäller enligt utredningen bestämmelserna i utsökningsbalken om verkställighet av förpliktelser som inte avser betalningsskyldighet eller avhysning. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser tillstyrker eller har inga synpunkter på utredningens förslag. anser att även avlägsnande bör anges i bestämmelsen om tillämpliga bestämmelser i utsökningsbalken. anser att det bör finnas en uttalad skyldighet för marknadskontrollmyndigheter att återlämna det som omhändertas i samband med en inspektion om misstankarna visar sig vara ogrundade. Förslaget och bedömningen i utkastet till lagrådsremiss överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utkastets lagförslag har en annan språklig utformning. Remissinstanserna: En majoritet av remissinstanserna har inga syn- punkter på utkastets förslag och bedömning. har inte något att invända mot att förslagen i utkastet genomförs. påpekar att det krävs biträde av Kronofogden för åtgärden att omhänderta bevisning. Skälen för regeringens förslag och bedömning: Vid utövandet av befogenheterna enligt artikel 14.4 i EU:s marknadskontrollförordning kan marknadskontrollmyndigheterna i vissa situationer behöva hjälp av Det kan till exempel handla om att en ekonomisk aktör motsätter sig att en marknadskontrollmyndighet får tillträde till aktörens lokaler för att kontrollera att produkterna uppfyller gällande krav. Det finns som utredningen redogör för i flera fall i sektorslagarna möjlighet att begära hjälp av för att produktkontroll i praktiken ska kunna utföras. I åtta av de nio sektorslagar där nya bestämmelser om marknadskontroll trädde i kraft anges det att på begäran av en marknadskontrollmyndighet ska lämna den hjälp som behövs när myndigheten vidtar åtgärder enligt artikel 14.4 a, 14.4 b, 14.4 j i EU:s Detta gäller under förutsättning att det på grund av särskilda omständigheter kan befaras att åtgärden inte kan vidtas utan att polisens polislagen (1984:387) behöver tillgripas, eller om det annars finns synnerliga skäl. I 10 § 6 polislagen anges att en polisman får, i den mån andra medel är otillräckliga och det med hänsyn till omständigheterna är försvarligt, använda våld för att genomföra en tjänsteåtgärd, om polismannen med laga stöd har att bereda sig tillträde till, avspärra, tillstänga eller utrymma byggnad, rum eller område, biträda någon i myndighetens utövning med en sådan eller någon liknande åtgärd eller vid exekutiv förrättning enligt vad som är föreskrivet För att marknadskontrollmyndigheterna effektivt ska kunna använda sig av de befogenheter som anges i artikel 14.4 i EU:s marknadskontroll- förordning bör det för kontrollen av produkterna finnas möjlighet för marknadskontrollmyndigheterna att när så är nödvändigt ta hjälp av Samtliga sektorslagar bör därför innehålla en möjlighet för marknadskontrollmyndigheten att begära hjälp av när den vidtar åtgärder enligt artikel 14.4. En förutsättning för en begäran bör vara att det kan befaras att en åtgärd inte kan utföras utan att en polismans särskilda befogenheter enligt 10 § polislagen behöver användas, eller om det annars finns synnerliga skäl. I enlighet med Lagrådets förslag ska paragraferna ges en formulering som ligger i linje med den som finns i vissa andra lagar (till exempel 8 kap. 16 § djurskyddslagen [2018:1192]). Det är marknadskontrollmyndigheten som har att pröva om det finns förutsättningar att begära hjälp av . till exempel finnas om det finns en överhängande risk för att produkter eller handlingar kommer att förstöras och man inte kan avvakta med att verkställigheten löses på annat sätt (jämför prop. 2010/11:65 s. 67–68 och