prop · H903169 · 2022-03-22 00:00:00 — Härigenom föreskrivs att 1 kap. 1 § lagen (2015:1016) om resolution ska ha följande lydelse. I denna lag finns bestämmelser om ett särskilt förfarande under statlig kontroll för rekonstruktion eller avveckling (resolution) av finansiell verk- samhet som bedrivs av 1.kreditinstitut och värdepappersbolag, 2.i hemmahörande företag som är a)finansiella institut som är dotterföretag till ett institut, till ett eller till ett sådant holdingföretag som anges i b, c eller d och som omfattas av gruppbaserad tillsyn, b)finansiella holdingföretag, c)blandade finansiella holdingföretag, och d)holdingföretag med blandad verksamhet, EES-filialer som är etablerade i . Lagen innehåller också bestämmelser om åtgärder som syftar till att förbereda resolution, förhindra fallissemang och om samarbete med utländska myndigheter. För ett företag som avses i första stycket och som är auktorise- rat som central motpart enligt och rådets förordning (EU) nr 648/2012 av om OTC-derivat, centrala motparter och transak- tionsregister gäller i stället rådets förordning (EU) 2021/23 av om en ram för återhämtning och resolution av centrala motparter och om ändring av förordningarna (EU) nr 1095/2010, (EU) nr 648/2012, (EU) nr 600/2014, (EU) nr 806/2014 och (EU) 2002/47/EG, 2004/25/EG, 2007/36/EG, 2014/59/EU och (EU) 2017/1132, och EU:s förordning om återhämtning och resolution av centrala motpar- Prop. 2021/22:169 ter. Denna lag träder i kraft . 2021/22:169 2.8 Förslag till lag om ändring i lagen (2015:1017) om förebyggande statligt stöd till kreditinstitut Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (2015:1017) om förebyggande statligt stöd till kreditinstitut dels att nuvarande 1 kap. 2–4 §§ ska betecknas 2 kap. 1–3 §§ och att nuvarande 2 kap. 1 och 2 §§ ska betecknas 2 kap. 4 och 5 §§, dels att rubriken till lagen samt 1 kap. 1 §, den nya 2 kap. 3 §, 3 kap. 1 och 2 §§ och rubriken till 1 kap. ska ha följande lydelse, dels att rubriken till 2 kap. ska lyda ”Förebyggande statligt stöd till kreditinstitut”. Lag om förebyggande statligt Lag om förebyggande statligt stöd till kreditinstitutstöd till kreditinstitut och om stabilitetsfonden Inledande bestämmelser 1 kap. Lagen innehåller bestämmelser om 1.förebyggande statligt stöd till kreditinstitut som avses i lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse, och 2. en särskild fond för finansie- 2. stabilitetsfonden. ring av sådant stöd och av statligt (2015:1016) om resolution. 1 kap. 4 § Förebyggande statligt stöd till kreditinstitut lämnas efter det att avtal som rör stöd har ingåtts mellan staten och stödmottagaren eller dess Garantier enligt 2 § andra stycket Garantier enligt 1 § andra stycket får lämnas efter överenskommelse får lämnas efter överenskommelse För de ändamål som anges i 1 kap. 2 § ska det finnas ett räntebärande konto i Riksgälds- kontoret. De medel som tillförts kontot utgör, tillsammans med de övriga tillgångar som anskaffats med stöd av denna lag, stabilitets- fonden. För att finansiera de åtgärder som anges i 2 § ska det finnas ett räntebärande konto i Riksgälds- kontoret. De medel som tillförts kontot utgör, tillsammans med de övriga tillgångar som anskaffats med stöd av denna lag, stabilitets- fonden. Till stabilitetsfonden ska det föras eller annan kompensation för stöd 2 kap. 2 §, – 2 kap. 5 §, och bestämmelser till EU:s förordning om återhämtning och resolution av 2. tillgångar som anskaffats med 2. tillgångar som anskaffats med medel från stabilitetsfonden, och medel från stabilitetsfonden, 3. medel som staten fått tillbaka 3. medel som staten fått tillbaka och som avser lämnat stöd enligt och som avser lämnat stöd enligt denna lag och lagen (2008:812) om denna lag och lagen (2008:812) om statliga garantier till insättare i statliga garantier till insättare i 4. medel som staten fått tillbaka enligt artiklarna 27.10 och 64 i för återhämtning och resolution av centrala motparter och om änd- ring av förordningarna (EU) nr 1095/2010, 648/2012, (EU) nr 600/2014, (EU) nr 2002/47/EG, 2004/25/EG, 2007/36/EG, 2014/59/EU och (EU) 2017/1132, 5. intäkter som staten fått till följd av avtal om finansiering enligt 2 kap. 2 § lagen med komp- letterande bestämmelser till EU:s förordning om återhämtning och resolution av centrala motparter. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om förvaltningen av stabilitetsfondens tillgångar. Medel från stabilitetsfonden ska täcka: 1. statens utgifter för stöd enligt 1. statens utgifter för stöd enligt – denna lag, och 1 och 5 §§ lagen bestämmelser till EU:s förordning om återhämtning och resolution av 2021/22:169 2. statens utgifter för att finan- siera statligt stöd enligt 22 kap. lagen (2015:1016) om resolution, 4.ersättning som betalas ut på grund av en garanti till insättare enligt lagen (2008:812) om statliga garantier till insättare i utländska instituts filialer i . 2.statens utgifter för att finan- siera statligt stöd enligt – 22 kap. lagen (2015:1016) om resolution, och –artiklarna 45–47 i Europa- parlamentets och rådets förordning (EU) 2021/23, –denna lag, och –lagen med kompletterande bestämmelser till EU:s förordning om återhämtning och resolution av centrala motparter, 4. ersättning som betalas ut på grund av en garanti till insättare enligt lagen (2008:812) om statliga garantier till insättare i utländska instituts filialer i , 5. ersättning som betalas ut till aktieägare, clearingmedlemmar eller andra borgenärer som till följd av resolution av en central motpart har fått ett sämre ekono- miskt utfall än vid konkurs eller likvidation enligt artikel 62 i och rådets förordning (EU) 2021/23, 6. statens utgifter som följer av avtal om finansiering enligt a) 2 kap. 2 § första stycket lagen med kompletterande bestämmelser till EU:s förordning om återhämt- ning och resolution av centrala motparter, eller b) 2 kap. 2 § andra stycket samma lag, och 7.resolutionsmyndighetens kost- nader och utlägg som uppkommit i samband med resolutionsåtgärder enligt och rådets förordning (EU) 2021/23, samt kostnader och utlägg som uppkommit i samband med beslut om stöd under resolution och åtgärder för att lämna sådant stöd enligt 4 kap. 10 § lagen med komp- letterande bestämmelser till EU:s förordning om återhämtning och resolution av centrala motparter. Beslut att använda medel från stabilitetsfonden för att täcka utgif- ter enligt första stycket 2 får bara fattas av regeringen. Beslut att använda medel från Prop. 2021/22:169 stabilitetsfonden för att täcka utgif- ter enligt första stycket 2 och 6 b får bara fattas av regeringen. Denna lag träder i kraft . 2021/22:169 2.9 Förslag till lag om ändring i lagen (2022:000) Härmed föreskrivs att 3 kap. 12 § lagen (2022:000) om riksbank ska ha följande lydelse. Lydelse enligt prop. 1.informera det statsråd som regeringen utser innan beslutar om en kredit enligt 7 §, 2. underrätta regeringen, Finans- 2. underrätta regeringen, Finans- och stödmyndigheten enligt lagen och stödmyndigheterna enligt lagen (2015:1017) om förebyggande stat- (2015:1017) om förebyggande stat- ligt stöd till kreditinstitut om ligt stöd till kreditinstitut och om gärder och lämna de uppgifter som bestämmelser till EU:s förordning om återhämtning och resolution av centrala motparter om genomförda lämna de uppgifter som behövs, 3.underrätta myndigheter med ansvar för gruppbaserad tillsyn inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet om en sådan kritisk situation som avses i 6 kap. 3 § första stycket 7 lagen (2014:968) om särskild tillsyn över kreditinstitut och värdepappersbolag. Ärendet och dess beredning och rådet har antagit förordning (EU) 2021/23 av om en ram för återhämtning och resolution av centrala motparter och om ändring av förordningarna (EU) nr 1095/2010, (EU) nr 648/2012, (EU) nr 600/2014, (EU) nr 806/2014 och (EU) 2015/2365 samt direktiven /47/EG, 2004/25/EG, 2007/36/EG, 2014/59/EU och (EU) 2017/1132, i det följande benämnd EU-förordningen, se bilaga 1. EU-för- ordningen trädde i kraft och merparten av bestäm- melserna i förordningen ska tillämpas fr.o.m. . Under förhandlingarna av förordningen har en faktapromemoria upp- rättats och överlämnats till (2016/17:FPM38). I promemorian Kompletterande bestämmelser till EU:s förordning om återhämtning och resolution av centrala motparter (Ds 2020:30), som har tagits fram inom , finns förslag till resolutions- myndighet samt de författningsförslag som krävs för att anpassa svensk rätt till EU-förordningen. En sammanfattning av promemorian finns i bilaga 2 och promemorians lagförslag i bilaga 3. Promemorian har remissbehandlats. En förteckning över remissinstan- serna finns i bilaga 4. Remissvaren finns tillgängliga på regeringens webb- plats () och i (Fi2021/00428). I denna proposition behandlas lagrådsremissens förslag. Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets yttrande över de förslag som finns i bilaga 5. Lagrådets yttrande finns i bilaga 6. Lagrådet lämnade förslagen utan erinran. I förhållande till lagrådsremissen har det i propositionen gjorts några språkliga och redaktionella ändringar. 4Ett nytt regelverk om återhämtning och resolution av centrala motparter EU:s förordning om OTC-derivat, centrala G20-länderna enades 2009 om att alla standardiserade OTC-derivat bör handlas på reglerade marknader eller, i tillämpliga fall, elektroniska han- delsplattformar och clearas via centrala motparter senast . OTC-derivat är derivatkontrakt som handlas bilateralt mellan köpare och säljare vid sidan av reglerade marknader eller andra handelsplatser. tande insyn i handeln med OTC-derivat och förekomsten av stora mot- partsrisker, som inte motsvarades av tillräckliga säkerheter, i kombination med en påtaglig koncentration av risker bidrog till att förstärka den globala 2021/22:169 finanskrisen och dess förlopp . Mot bakgrund av G20- ländernas överenskommelse antogs 2012 och rådets förordning (EU) nr 648/2012 av om OTC-derivat, centrala motparter och transaktionsregister, i det följande benämnd EU:s förord- ning om OTC-derivat, centrala motparter och transaktionsregister. Som en följd av förordningen gjordes förändringar i vissa lagar och komplette- rande bestämmelser infördes i en ny lag, lagen (2013:287) med komp- letterande bestämmelser till EU:s förordning om OTC-derivat, centrala motparter och transaktionsregister (se prop. 2012/13:72). Lagändringarna trädde i kraft . 4.1.2Centrala motparter möjliggör minskade systemrisker Kravet på central clearing av standardiserade OTC-derivat innebär att så- dana derivat ska clearas via s.k. centrala motparter. En central motpart är ett företag eller en organisation som tar över de skyldigheter som säljaren av ett derivatkontrakt har mot köparen av kontraktet och de rättigheter som köparen har mot säljaren. Den centrala motparten blir således både köpare och säljare i varje affär. Genom detta förfarande reduceras de motparts- risker som köpare och säljare har gentemot varandra. Dessutom kan en central motpart genom s.k. nettning reducera antalet utestående kontrakt och därmed exponeringar mot motparterna, dvs. köpare och säljare av derivatkontrakten. Nettning innebär att clearingmedlemmars positioner – i samma typ av derivat – gentemot den centrala motparten kvittas så att antalet motpartsexponeringar minskar. Därutöver möjliggör central clearing effektivare riskhantering i andra avseenden och ökad transparens. För att skydda den centrala motparten mot motpartsrisker får de företag som är anslutna till den centrala motparten – de s.k. clearingmedlemmarna –ställa säkerheter. Säkerheterna ska avspegla dels den underliggande osäkerheten i kontraktet (s.k. initialsäkerheter), dels dagliga variationer i värdet på derivatkontraktet (s.k. variationssäkerheter). Utöver dessa säker- heter måste clearingmedlemmarna bidra till en särskild obeståndsfond. Obeståndsfonden är ett ömsesidigt finansieringsarrangemang som ska täcka förluster som uppstår om en eller flera clearingmedlemmar inte kan infria sina åtaganden gentemot den centrala motparten och säkerheterna som ställts inte täcker kostnaderna för att avveckla exponeringarna. Obeståndsfonden används då för att den centrala motparten ska kunna infria sina åtaganden mot kvarvarande clearingmedlemmar. En clearing- medlem som inte kan infria sina åtaganden försätts på obestånd av den centrala motparten, varefter den medlemmen förlorar sitt medlemskap. Initialsäkerheter och obeståndsfonden utgör den större delen av det s.k. vattenfallet. Vattenfallet reglerar i vilken ordning förluster som den centrala motparten gör till följd av att en clearingmedlem hamnar på obestånd (se vidare promemorian Kompletterande bestämmelser till EU:s förordning om återhämtning och resolution av centrala motparter [Ds 2020:30] s. 53 f.). Central clearing har blivit systemviktig Efter den globala finanskrisen –2009 har omfattningen av OTC-deri- vat som är föremål för central clearing ökat kraftigt både i absoluta tal och i förhållande till världsekonomin i stort. Eftersom det finns betydande skalfördelar med central clearing domineras marknaderna för clearing- tjänster av ett fåtal aktörer. Skulle en större central motpart få allvarliga finansiella problem eller till och med fallera, kan det få stora, negativa effekter på stabiliteten i det finansiella systemet. Problemen kan sprida sig till clearingmedlemmarna och deras kunder eller till andra centrala mot- parter. De flesta centrala motparter är systemviktiga i de länder där de är auktoriserade. Vissa centrala motparter är också regionalt eller globalt systemviktiga i och med att de svarar för clearing av derivatinstrument i olika valutor och åt kunder i flera länder. Centrala motparter är inte sällan sammanlänkade. Sammanlänkningen sker dels genom att en och samma clearingmedlem kan använda sig av centrala motparter i flera länder, dels genom att centrala motparter kan ingå s.k. interoperabilitetsavtal. Sådana avtal möjliggör att en clearing- medlem i en central motpart kan handla derivatkontrakt med en clearing- medlem som använder en annan central motpart. Det innebär att de två centrala motparterna måste bli clearingmedlemmar hos varandra. 4.2EU:s förordning om återhämtning och resolution av centrala motparter Genom EU-förordningen, som antogs , har EU fått ett sammanhållet och harmoniserat regelverk för en ändamålsenlig och effek- tiv krishantering av centrala motparter för det fall att åtgärderna i det s.k. vattenfallet inte skulle räcka i en viss situation. tillämplig på samtliga centrala motparter inom EU. Det finns 14 centrala motparter som är auktoriserade enligt EU:s förordning om OTC-derivat, centrala motparter och transaktionsregister att bedriva verksamhet inom De är fördelade mellan elva medlemsstater. Syftet med EU-förordningen är först och främst att i största möjliga mån säkerställa att centrala motparter vidtar egna åtgärder för att åstadkomma en ordnad återhämtning under finansiell stress. lyckas och särskilda kriterier för resolution uppfylls ska ansvariga myndig- heter snabbt kunna agera för att fortsätta driva eller sälja livskraftig verksamhet och avveckla resterande del under ordnade former. trovärdigt ramverk för återhämtning och resolution kan de finansiella företagen fortsätta att tillhandahålla viktiga tjänster och produkter – s.k. kritiska funktioner – och på så sätt bidra till att upprätthålla den finansiella stabiliteten och undvika betydande negativa effekter på det finansiella Detta är till gagn för den reala ekonomin som de offentliga finanserna värnas. De åtgärder som behöriga myndigheter (tillsynsmyndigheter) och reso- lutionsmyndigheter vidtar ska vara proportionerliga. 2021/22:169 säkerställs bl.a. genom att vissa krav anpassas efter respektive företag och dess betydelse för det finansiella systemet. Av EU-förordningen följer en skyldighet för medlemsstaterna att utse en eller flera resolutionsmyndigheter med befogenhet att genomföra för- beredande åtgärder och ingripa i resolution (se avsnitt 4.2.5). De för- beredande åtgärderna innefattar upprättande av resolutionsplaner och bedömning av förutsättningarna att försätta en central motpart i resolution. Befogenheterna vid resolution beskrivs mer utförligt i avsnitt 4.2.7. kan vara medlemsstatens centralbank, det s.k. behöriga ministeriet, den behöriga myndigheten, en offentlig förvaltnings- myndighet eller annan myndighet med förvaltningsbefogenheter. Om resolutionsmyndigheten har andra uppgifter ska den ha adekvata struktu- rella arrangemang som säkerställer att det inte uppstår intressekonflikter mellan myndighetens olika funktioner och uppdrag. Detta gäller i synner- het om resolutionsmyndigheten även är den behöriga myndigheten. Enligt EU-förordningen ska resolutionsmyndigheten bl.a. få i uppdrag att tillsätta ett resolutionskollegium för varje central motpart. Kollegiets sammansättning motsvarar i hög utsträckning tillsynskollegiet för centrala motparter enligt EU:s förordning om OTC-derivat, centrala motparter och transaktionsregister. Resolutionskollegiet ska, utöver resolutionsmyndig- heten för den centrala motparten, utgöras av bl.a. den behöriga myndig- heten för den centrala motparten, de behöriga myndigheterna respektive resolutionsmyndigheterna för clearingmedlemmarna, behöriga myndig- heter för värdepapperscentraler och handelsplatser som deltar i tillsyns- kollegiet samt berörda centralbanker, Europeiska värdepappers- och marknadsmyndigheten () och Europeiska bankmyndigheten (). Centrala motparter ska enligt EU-förordningen upprätta en s.k. återhämt- ningsplan. I återhämtningsplanen ska de åtgärder framgå som den centrala motparten ska vidta för att återställa sin finansiella situation vid en betydande försämrad finansiell ställning eller när det finns en risk att den bryter mot kraven i EU:s förordning om OTC-derivat, centrala motparter och transaktionsregister. Syftet med återhämtningsplanen är att så långt det är möjligt förhindra att den centrala motparten fallerar och att det upp- står allvarliga spridningseffekter i det finansiella systemet. I enlighet med internationella riktlinjer ska återhämtningsplanen vara heltäckande, effektiv, transparent och mätbar för berörda aktörer samt säkerställa lämpliga incitament och minimera negativ påverkan för alla berörda intressenter och det finansiella systemet i stort. Med utgångspunkt i dessa principer ska den centrala motparten förbereda lämpliga åtgärder för återhämtning. Dessa åtgärder inkluderar verktyg för att återställa en balanserad derivatportfölj, dvs. det läge där den centrala motparten inte själv exponeras mot marknadsrörelser. Det ska därför finnas arrangemang som syftar till detta, t.ex. att kvarstående clearingmedlemmar genom Prop. 2021/22:169 auktioner frivilligt tar över positioner från clearingmedlemmar som är på Den centrala motparten ska även upprätta avtal om att inhämta ytterligare finansiella resurser från clearingmedlemmarna genom direkta krav på inbetalning av likvida medel (eng. cash call) eller genom att behålla en andel av vinster som clearingmedlemmarna gjort på derivat- kontrakt (eng. Variation , VMGH). IEU-förordningen anges tre åtgärder som ska omfattas av återhämt- ningsplanen, men förordningen utesluter inte andra åtgärder. Enligt förordningen ska återhämtningsplanen innehålla krav på att derivat- kontrakt helt eller delvis kan sägas upp och att clearingmedlemmarna tillhandahåller finansiella resurser i form av cash calls eller VMGH. Centralbanker och myndigheter som ansvarar för eller bidrar till förvalt- ningen av en medlemsstats statsskuld är dock undantagna från dessa krav Planen får inte förutsätta extraordinärt offentlig- finansiellt stöd, i det följande benämnt statligt stöd, eller likviditetsstöd från . De återhämtningsåtgärder som innebär finansiella eller andra skyldigheter för clearingmedlemmarna, men även deras kunder och andra berörda, ska ingå i den centrala motpartens verksamhetsregler. Därmed säkerställs att åtgärderna kan genomföras. Återhämtningsplanen ska överlämnas till och bedömas av den behöriga myndigheten. Tillsyns- kollegiet ska involveras i bedömningen av planen. Om kollegiet inte lyckas fatta ett gemensamt beslut kan få i uppdrag att komma fram till beslut genom s.k. bindande medling, vilket är en mekanism för tvist- lösning mellan nationella behöriga myndigheter. ska upprätta en s.k. resolutionsplan för hur en central motpart kan rekonstrueras och dess kritiska funktioner kan upprätt- hållas vid fallissemang. Planen ska beskriva vilka åtgärder och befogen- heter som resolutionsmyndigheten har till sitt förfogande för det fall en central motpart uppfyller kriterierna för resolution (se avsnitt 4.2.5). Inte heller resolutionsplanen får förutsätta statligt stöd eller likviditetsstöd från . Planen ska ta hänsyn till den centrala motpartens affärs- modell, marknadsandelar och relevans för det finansiella systemet, både i det land motparten är auktoriserad och i andra länder (jurisdiktioner). Som en del i det resolutionsförberedande arbetet ska resolutionsmyndig- heten göra en bedömning av förutsättningarna för resolution av den cen- trala motparten och tillse att eventuella hinder mot resolution åtgärdas. ska ha möjlighet att härvid begära ändringar av den centrala motpartens affärsverksamhet eller dess operationella och rättsliga struktur samt kräva ändringar i koncernstrukturer eller en ökning av de medel som den centrala motparten avsatt för att täcka eventuella för- luster. Resolutionskollegiet ska involveras i framtagandet av resolutions- planen och i bedömningen av åtgärder för att säkerställa goda förutsätt- ningar för resolution. Om kollegiet inte lyckas fatta ett gemensamt beslut kan få i uppdrag att komma fram till ett beslut genom bindande med- ling. 2021/22:169 4.2.4 EU-förordningen ger den behöriga myndigheten särskilda befogenheter att ingripa mot den centrala motpartens verksamhet när dess finansiella ställ- ning är i fara, men innan resolutionskriterierna är uppfyllda, eller när den centrala motpartens agerande riskerar att skapa finansiell instabilitet. De åtgärder som kan komma i fråga som ett tidigt ingripande kompletterar de tillsynsåtgärder som den behöriga myndigheten har rätt att vidta om en central motpart bryter mot kraven i EU:s förordning om OTC-derivat, centrala motparter och transaktionsregister. Vid tidigt ingripande har den behöriga myndigheten möjlighet att t.ex. kräva verkställande av åtgärder i återhämtningsplanen, begära förändringar när det gäller den centrala mot- partens styrelse och ledning, affärsmodell eller dess rättsliga och opera- struktur. De globala standarderna för effektiv krishantering, som EU-förordningen bygger på, ålägger i första hand den centrala motparten och clearing- medlemmarna ansvaret för att verksamheten ska komma på fötter och hantera förluster som uppstått till följd av en obeståndssituation. För det fall ingen återhämtning sker och verksamheten inte bedöms vara livs- kraftig är utgångspunkten att den centrala motparten ska försättas i kon- kurs eller likvideras. Om en central motpart som har stor betydelse för det finansiella systemet försätts i konkurs eller likvideras finns det emellertid en stor risk att det kan få allvarliga effekter på den finansiella stabiliteten och att den finansiella infrastrukturen skadas. För att effektivt kunna hantera en systemviktig central motpart som fallerar eller sannolikt kommer att göra det införs genom förordningen därför resolution som ett alternativ till konkurs eller likvidation. Resolution är ett förfarande som gör det möjligt att bedriva den livskraftiga verksamheten vidare, t.ex. i ett nytt företag, eller sälja hela eller delar av den livskraftiga verksamheten och avveckla resterande del under ordnade former. I EU-förordningen anges fyra mål med resolution. –säkerställa upprätthållandet av den centrala motpartens kritiska funk- tioner, –säkerställa kontinuitet i förbindelserna med andra finansmarknads- infrastrukturer som, om de störs, har en betydande negativ inverkan på den finansiella stabiliteten,