prop · H903136 · 2022-03-01 00:00:00 — Av 2 § TSL framgår att det i lagen finns bestämmelser om standarder för tv-tjänster som sänds i bredbildsformat, har hög upplösning eller an- vänder digitala sändningssystem samt om system för villkorad tillgång till digitala ljudradio- och tv-sändningar till allmänheten. melserna i EU-direktivet endast omfattar digitala tv- och ljudradio- sändningar, bör paragrafen anpassas efter det. I 3 § första stycket TSL finns ett bemyndigande som omfattar använd- ning av standarder vid sändning av tv-tjänster och program till allmän- I andra stycket finns en skyldighet att vidaresända tv-tjänster och program i bredbildsformatet 16:9. Vidare finns i 6 § TSL ett bemyndigan- de i fråga om system för villkorad tillgång till digitala ljudradio- och tv- Bestämmelserna, som inte har någon motsvarighet i EU-direkti- vet, genomför vissa artiklar i tillträdesdirektivet och tidigare bestämmelser i det upphävda s.k. tv-standarddirektivet, dvs. rådets direktiv nr 95/47/EG av om tillämpning av standarder för sändning av televisionssignaler (se prop. s. 313 f. och 411 f. och prop. 1997/98:34 s. 23 f. och 46 f.). grunden behövs inte 3 och 6 §§ TSL. om tillsyn i lagen följdändras (se 15 §). Sammantaget innebär de föreslagna ändringarna att lagens tillämpnings- område ändras väsentligt. Det är därför lämpligt att ge lagen ett nytt namn. TSL bör benämnas lagen om standarder för digital radio och tv. En bestämmelse om interoperabilitet för digital tv-utrustning införs Genom artikel 113.3 i EU-direktivet införs en ny bestämmelse om inter- operabilitet för digital tv-utrustning. Medlemsstaterna är skyldiga att 2021/22:136 säkerställa att slutanvändare vid avtalens utgång har möjlighet att åter- lämna den digitala tv-utrustningen genom en avgiftsfri och enkel process. Kravet gäller inte om tillhandahållaren kan visa att det råder fullständig interoperabilitet mellan tillhandahållarens utrustning och andra tillhanda- hållares digitala tv-tjänster, inklusive de tjänster som slutanvändaren har bytt till. Digital tv-utrustning som överensstämmer med harmoniserade standarder eller med delar av sådana standarder ska anses uppfylla kravet på interoperabilitet. Artikeln torde i första hand särskilt träffa digitalboxar som tillhandahållare av digitala tv-tjänster tillhandahåller sina slutanvän- dare. Det har inte framkommit att slutanvändare i upplever att det finns några problem kring digitalboxen vid byte av tillhandahållare. Det är dock inte utrett i vilken utsträckning sådan utrustning som tillhandahålls på den svenska marknaden kan användas med andra tillhandahållares digitala tv-tjänster. Artikel 113 omfattas av principen om fullharmonise- ring (se avsnitt 16.1.1) och medger därmed inte någon flexibilitet vid genomförandet. Kravet på att slutanvändare ska ha möjlighet att lämna tillbaka digital tv-utrustning som inte är fullständigt interoperabel med andra tillhandahållares digitala tv-tjänster är centralt för syftet med direk- tivbestämmelsen, att garantera interoperabilitet för all utrustning som säljs inom unionen (jfr skäl 303). Kravet bör därför framgå av lag. Bestäm- melser om digital tv-utrustning finns i TSL. En skyldighet för tillhanda- hållare av digitala tv-tjänster att se till att slutanvändare kan lämna tillbaka utrustningen om den inte uppfyller kravet på interoperabilitet bör lämp- ligen föras in i den lagen. Bestämmelsen omfattas därmed av Myndigheten för press, radio och tv:s tillsynsansvar. Regeringen anser inte att tillsyns- uppgiften i stället bör tilldelas någon annan. Vid behov kan samråd ske med andra myndigheter. Av direktivet framgår att skyldigheten bör gälla till förmån för alla slut- användare och inte enbart konsumenter. Direktivets krav på att möjlig- heten att lämna tillbaka utrustningen ska erbjudas avgiftsfritt bör också framgå av lagen. Någon ytterligare precisering av skyldigheten i lag, som Myndigheten för press, radio och tv efterfrågar, är inte lämplig. Den närmare innebörden av skyldigheten får överlämnas till rättstillämpning- en. bör kunna meddela de förelägganden som behövs för att en näringsidkare ska följa skyldigheten. Regeringens förslag: Hänvisningar i lag till lagen om elektronisk kom- munikation ska ersättas med hänvisningar till den nya lagen om elek- tronisk kommunikation. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inga synpunkter på det. Skälen för regeringens förslag I ett antal lagar finns det bestämmelser som på olika sätt hänvisar till LEK. I och med att LEK ersätts av en ny lag om elektronisk kommunikation bör hänvisningar i lag till LEK ersättas med motsvarande hänvisningar till den nya lagen. I några fall skulle dock en sådan åtgärd innebära att den lag som hänvisar till lagen om elektronisk kommunikation får en delvis annan innebörd. I dessa fall krävs särskilda överväganden. Enligt 1 kap. 7 § första stycket 8 och andra stycket lagen (2010:751) om betaltjänster (betaltjänstlagen) gäller lagen inte för vissa betalningstrans- aktioner som genomförs via en leverantör av elektroniska kommunika- tionsnät eller elektroniska kommunikationstjänster. Enligt 1 kap. 4 § betaltjänstlagen betyder elektroniskt kommunikationsnät och elektronisk kommunikationstjänst detsamma som i 1 kap. 7 § LEK. En uppdatering av hänvisningarna i definitionerna i 1 kap. 4 § betal- tjänstlagen så att de hänvisar till den nya lagen om elektronisk kommuni- kation skulle leda till att lagens tillämpningsområde ändras, eftersom defi- nitionen av elektronisk kommunikationstjänst har vidgats (se avsnitt 8). Bestämmelserna i 1 kap. 4 § och 7 § första stycket 8 och andra stycket betaltjänstlagen genomför artiklarna 3 l, 4.41 och 4.42 i det s.k. betaltjänst- direktivet (EU) 2015/2366 (se prop. 2017/18:77 s. 116 f., 134 f., 333 och 336). I artikel 4.41 och 4.42 i betaltjänstdirektivet definieras elektroniskt kommunikationsnät som ett nät enligt definitionen i artikel 2 a i ramdirek- tivet och elektronisk kommunikationstjänst som en tjänst enligt definitio- nen i artikel 2 c i samma direktiv. Av artikel 125 i EU-direktivet följer att artikel 4.41 och 4.42 i betaltjänstdirektivet numera har samma innebörd som artikel 2.1 och 2.4 i EU-direktivet. För att korrekt genomföra betal- tjänstdirektivet bör detta återspeglas i betaltjänstlagen. Hänvisningarna i definitionerna av elektroniskt kommunikationsnät och elektroniskt kommunikationsnät bör därför ändras så att de hänvisar till den nya lagen om elektronisk kommunikation. Enligt 1 § lagen (2012:278) om inhämtning av uppgifter om elektronisk kommunikation i de brottsbekämpande myndigheternas underrättelseverk- samhet (inhämtningslagen) får , Säkerhetspolisen eller , under de förutsättningar som anges i lagen, i underrättelseverk- samhet i hemlighet från den som enligt LEK tillhandahåller ett elektroniskt kommunikationsnät eller en elektronisk kommunikationstjänst hämta in uppgifter om –meddelanden som i ett elektroniskt kommunikationsnät har överförts till eller från ett telefonnummer eller annan adress, –vilka elektroniska kommunikationsutrustningar som har funnits inom ett visst geografiskt område, eller –i vilket geografiskt område en viss elektronisk kommunikationsutrust- ning finns eller har funnits. 2021/22:136 En uppdatering av hänvisningen till LEK så att den hänvisar till den nya lagen om elektronisk kommunikation skulle leda till att lagens tillämp- ningsområde ändras, eftersom definitionen av elektronisk kommunika- tionstjänst har vidgats, bl.a. så att den även omfattar nummeroberoende interpersonella kommunikationstjänster (se avsnitt 8). Att låta nummeroberoende interpersonella kommunikationstjänster om- fattas av inhämtningslagen skulle medföra att lagen omfattar en helt ny kategori tjänstetillhandahållare, som inte har omfattats av skyldig- heter förknippade med inhämtning av uppgifter enligt inhämtningslagen. Det kan inte göras utan vidare överväganden. Som framgår av avsnitt 18.2 har regeringen tillsatt en utredning som bl.a. har till uppgift att titta på möjligheterna att tillämpa bl.a. inhämtningslagens bestämmelser på num- meroberoende interpersonella kommunikationstjänster. Mot den bakgrunden bör, i det här lagstiftningsärendet, inhämtnings- lagen ändras så att lagen behåller samma tillämpningsområde som . Det bör därmed framgå att uppgifter får hämtas in från den som enligt den nya lagen om elektronisk kommunikation tillhandahåller ett elektroniskt kommunikationsnät eller en elektronisk kommunikationstjänst som inte är en nummeroberoende interpersonell kommunikationstjänst. Enligt 3 kap. 6 § lagen (2016:1145) om offentlig upphandling () gäller inte lagen för en upphandling eller en projekttävling som huvud- sakligen syftar till att ge en upphandlande myndighet möjlighet att tillhan- dahålla eller driva ett allmänt kommunikationsnät eller för allmänheten tillhandahålla en elektronisk kommunikationstjänst. Enligt 3 kap. 4 § lagen (2016:1147) om upphandling av koncessioner () gäller den lagen inte för upphandling av koncessioner i samma syfte. I bestämmel- serna anges att allmänt kommunikationsnät och elektronisk kommunika- tionstjänst har samma betydelse som i LEK. På samma sätt som redovisas ovan i fråga om betaltjänstlagen skulle en uppdatering av hänvisningarna i 3 kap. 6 § och 3 kap. 4 § så att de hänvisar till den nya lagen om elektronisk kommunikation leda till att lagarnas tillämpningsområde ändras. Paragraferna genomför artikel 8 i det s.k. LOU-direktivet 2014/24/EU och artikel 11 i det s.k. LUK-direktivet 2014/23/EU (se prop. 2015/16:195 del 1 s. 386 f. och del 2 s. 955 f. och 1321). I artiklarna anges att allmänt kommunikationsnät och elektro- nisk kommunikationstjänst ska ha samma betydelse som i ramdirektivet. Av artikel 125 i EU-direktivet följer att artiklarna numera har samma innebörd som artikel 2.4 och 2.8 i EU-direktivet. För att korrekt genomföra LOU-direktivet och LUK-direktivet bör detta återspeglas i 3 kap. 6 § och 3 kap. 4 § . Hänvisningarna i dessa paragrafer bör därför ändras så att de hänvisar till den nya lagen om elektronisk kommunikation. Uttrycket allmänt elektroniskt kommunikationsnät som används i den nya lagen bör användas i paragraferna (se avsnitt 8). Regeringens förslag: Den nya lagen om elektronisk kommunikation och övriga lagändringar ska träda i kraft . Promemorians förslag överensstämmer inte med regeringens förslag. I promemorian föreslås att de nya bestämmelserna träder i kraft . Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har ingen invändning mot det. Skälen för regeringens förslag: Enligt artikel 124 i EU-direktivet ska medlemsstaterna anta och offentliggöra de bestämmelser i lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa direktivet. Bestämmelserna ska tillämpas från och med . Som framgår av avsnitt 3 har Europeiska kommissionen inlett ett över- trädelseärende mot om för sent genomförande av direktivet. Mot den bakgrunden bör lagförslagen träda i kraft . Regeringens förslag beräknas kunna bli behandlade av i sådan tid att de kan träda i kraft . Den nya lagen om elektro- nisk kommunikation och övriga lagändringar bör därför träda i kraft . bör LEK och lagen (2003:390) om införande av lagen (2003:389) om elektronisk kommunikation upphöra att gälla. Regeringens förslag: Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser till den nya lagen ska meddelas i en särskild införandelag. Övergångs- bestämmelser till nuvarande lag som är av betydelse ska föras över till den nya införandelagen. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. I promemorian föreslås en annan utformning av bestämmelserna. Dessutom föreslås att skyldigheten om tillträde till infrastruktur för till- handahållande av mobila elektroniska kommunikationstjänster endast får åläggas den som har fått tillståndet att använda radiosändare efter ikraft- trädandet av den nya lagen. Remissinstanserna: De flesta av remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har ingen invändning mot det. PTS framhåller att det inte framgår vad som gäller för beslut som inte kan fattas med stöd av den nya lagen. Myn- digheten efterfrågar också övergångsbestämmelser när det gäller förläng- ning av tillstånd som meddelats före . anser att möjligheten till förlängning av tillstånd att använda radio- sändare i ett harmoniserat frekvensutrymme endast bör gälla tillstånd som meddelas efter ikraftträdandet. Skälen för regeringens förslag Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser ska meddelas i en särskild införandelag Den nya lagen innebär ett stort antal ändringar jämfört med LEK och innehåller även ett antal nyheter. ändras inte regleringens grund- läggande struktur när det gäller tillstånd att använda radiosändare och nummer och möjligheten att ålägga företag skyldigheter. För att undvika svårigheter i tillämpningen bör utgångspunkten därför vara att hela den nya lagen ska tillämpas när den träder i kraft. På grund av omfattningen av de övergångsbestämmelser som krävdes vid införandet av LEK beslutades dessa bestämmelser i en särskild promulga- tionslag, dvs. lagen (2003:390) om införande av lagen (2003:389) om elek- tronisk kommunikation (LEK:s införandelag, se prop. 2002/03:110 s. 336 f.). Därutöver finns ett antal övergångsbestämmelser till lagändringar i LEK. När en lag upphävs förlorar också de övergångsbestämmelser som är knutna till lagen sin verkan. Flera av övergångsbestämmelserna i införandelag har fortfarande relevans, liksom vissa övergångsbestämmel- ser till ändringar i LEK. Dessa behöver tas med i övergångsbestämmel- serna till den nya lagen. Omfattningen är sådan att de tillsammans med de övergångsbestämmelser som den nya lagen i sig ger upphov till motiverar en särskild införandelag. Fortsatt giltighet av äldre beslut Flera typer av beslut kan fattas med stöd av LEK. Besluten avser allt från tillstånd att använda radiosändare och nummer, åläggande av skyldigheter för företag och tillsynsåtgärder som förelägganden och förbud till beslut om att erkänna en operatör enligt internationella bestämmelser, att utse någon att utföra en viss uppgift eller om undantag i det enskilda fallet från vissa skyldigheter i lagen. Merparten av bestämmelserna i förs över, oförändrade eller i huvudsak oförändrade, till den nya lagen. I LEK:s införandelag finns övergångsbestämmelser om att flertalet äldre beslut ska anses meddelade med stöd av bestämmelser i som motsvarar bestäm- melser som upphävts. För att underlätta övergången till en ny lag bör utgångspunkten vara att befintliga beslut ska fortsätta att gälla efter ikraftträdandet av den nya lagen. På så sätt behöver nya beslut inte meddelas. För tydlighetens skull bör det i övergångsbestämmelserna regleras att besluten fortfarande gäller. På motsvarande sätt som enligt LEK:s införandelag bör det framgå att besluten ska anses meddelade med stöd av motsvarande bestämmelser i den nya lagen. Därmed kan den tillsynsverksamhet som pågår vid den nya lagens ikraftträdande fortsätta utan avbrott. Det blir då också möjligt för tillsynsmyndigheten att ingripa mot överträdelser av dessa beslut med stöd av den nya lagen. Enligt 5 § andra stycket och 7 § 2 LEK:s införandelag ska tillstånd och tillståndsvillkor som har meddelats enligt telelagen (1993:397) för tillhan- dahållande av mobila teletjänster eller nätkapacitet för sådana teletjänster anses meddelade med stöd av LEK för samma radioanvändning som till- ståndet avser. Exempel på sådana tillstånd är tillstånden för UMTS (). Tillstånden gäller till och med (se övergångs- bestämmelsen om förlängning av giltighetstiden nedan). Det finns därför fortsatt behov av övergångsbestämmelser för sådana tillstånd. Tillstånd och tillståndsvillkor som har meddelats enligt lagen (1993:599) om radiokommunikation omfattas av de generella bestämmelserna om fortsatt giltighet av äldre beslut och ska anses meddelade med stöd av den nya lagen, jfr 6 § LEK:s införandelag. Även om regleringens grundläggande struktur i stort sett är densamma i den nya lagen finns det, som PTS framhåller, vissa beslut som inte kan fattas med stöd av den nya lagen. Det gäller vissa skyldigheter, t.ex. beslut om godtagande av ett frivilligt åtagande om funktionell separation enligt 12 c § LEK och åläggande av skyldigheter för företag med betydan- de inflytande på en viss slutkundsmarknad enligt 5 kap. 13 § LEK. I av- snitt 14 föreslås att dessa paragrafer inte förs över till den nya lagen. Det finns alltså undantag från utgångspunkten att befintliga beslut ska ha fort- satt verkan. Av tydlighetsskäl bör det framgå att beslut som inte kan fattas med stöd av den nya lagen inte längre gäller efter ikraftträdandet. Genom den nya lagen införs dessutom vissa begränsningar i fråga om möjligheten att ålägga SMP-skyldigheter. EU-direktivet innebär dels att Europeiska kommissionen ska fastställa en unionsomfattande terminerings- taxa för marknaderna för samtalsterminering (se avsnitt 14.2.4), dels att regleringslättnader införs för SMP-operatörer som är rena grossistföretag (se avsnitt 14.2.6). Dessa förändringar innebär att förutsättningarna för regle- ringsmyndigheten att ålägga SMP-operatörer skyldigheter delvis ändras. Av proportionalitetsprincipen följer att de medel som används vid offentlig maktutövning mot enskilda måste stå i rimligt förhållande till det som eftersträvas med åtgärderna (se avsnitt 7). Vidare finns det enligt 8 kap. 15 § LEK en uttrycklig skyldighet för regleringsmyndigheten att ändra eller upphäva skyldigheter och villkor om ändamålet med åtgärden inte längre kvarstår. I avsnitt 14.9 föreslås motsvarande reglering i fråga samtrafik och andra former av tillträde. Det innebär alltså att regleringsmyndigheten måste se över ålagda SMP-skyldigheter och upphäva eller ändra sådana skyldigheter som inte bedöms förenliga med den nya lagen. Anmälningsskyldigheten vid avveckling eller utbyte av nätdelar som omfattas av ålagda SMP-skyldigheter är ny, se avsnitt 14.2.5. Reglerings- myndigheten ska förena ett åläggande av SMP-skyldigheter med en sådan skyldighet. Som framgår av avsnittet har PTS ålagt en informationsskyldig- het i SMP-beslutet för marknaden för lokalt tillträde till nätinfrastruktur. Mot den bakgrunden och för att underlätta övergången till den nya regleringen bedömer regeringen att det är tillräckligt att den nya paragrafen tillämpas vid åläggande av skyldigheter som meddelas efter ikraftträdandet av den nya lagen. Det bör införas en övergångsbestämmelse om detta. Av 4 § och 5 § första stycket LEK:s införandelag framgår att den som vid ikraftträdandet av LEK var anmäld enligt 5 § telelagen eller hade tillstånd enligt 7 eller 14 § samma lag eller motsvarande äldre bestämmelser ska anses anmäld enligt 2 kap. 1 § LEK. Företag som hade gjort en sådan an- mälan eller fått ett sådant tillstånd behövde alltså inte göra någon anmälan enligt 2 kap. 1 § LEK. 2021/22:136 Anmälningskravet i 2 kap. 1 § LEK förs över till den nya lagen (se avsnitt 9.1). Den som redan är anmäld eller ska anses anmäld enligt LEK bör inte behöva göra en ny anmälan enligt den nya lagen. Det bör införas en övergångsbestämmelse om detta. Tillstånd att använda radiosändare Reglerna för tillstånd att använda radiosändare moderniserades och effektivi- serades genom lagändringar som trädde i kraft (se prop. 2009/10:193). Ändringarna innebar att tillstånd att använda radiosändare inte bara kan avse rätt att använda en viss radiosändare (sändartillstånd) utan också en generell rätt att använda radiosändare inom ett visst frekvensutrymme (blocktillstånd), jfr avsnitt 11.2.1. Den som har ett blocktillstånd behöver inte ha något särskilt tillstånd för varje enskild radiosändare. Enligt övergångsbestämmelser till lagen (2010:497) om ändring i lagen (2003:389) om elektronisk kommunikation ska den som hade ett tillstånd att använda radiosändare för viss radioanvändning anses ha ett tillstånd att använda radiosändare inom ett visst frekvens- utrymme. Giltighetstiden för ett sådant blocktillstånd ska anses förlängd med , om tillståndet gäller längst till och med och inte har förlängts eller förnyats (punkten 3). Tillstånden gäller därmed till och med . Det finns därför fortsatt behov av övergångsbestämmelser för sådana tillstånd. Annars gäller enligt 3 kap. 12 b § LEK att tillståndstiden för block- tillstånd inte får förlängas. En sådan huvudregel ska gälla även enligt den nya lagen, se avsnitt 11.4.4. Någon rätt till förlängning av blocktillstånd fanns inte heller innan bestämmelsen infördes, utan detta ansågs vara en gällande princip. Bestämmelsen infördes dock av tydlighetsskäl (se prop. 2009/10:193 s. 72 f.). Det behövs därför inte några ytterligare övergångs- bestämmelser som PTS efterfrågar. Uppdelningen i sändar- respektive blocktillstånd har inte fått fullt genomslag. Det framgår vidare av övergångsbestämmelserna till lagen (2010:497) om ändring i lagen (2003:389) om elektronisk kommunikation att äldre föreskrifter om krav på tillstånd för att använda enskilda radiosän- dare inom ramen för ett tillstånd att använda radiosändare för viss radio- användning fortfarande gäller om tillståndet har beviljats före (punkten 4). Den som före den tidpunkten har fått ett till- stånd att använda radiosändare för viss användning måste alltså ha tillstånd att använda enskilda radiosändare inom denna användning. Skälet till detta är att det i vissa fall förekommer att det behöver meddelas tekniska villkor i de enskilda sändartillstånden som inte har någon motsvarighet i huvud- tillstånden (se prop. 2009/10:193 s. 79 f.). Samma reglering bör gälla även fortsättningsvis. En motsvarande övergångsbestämmelse bör därmed in- föras även . bör kunna utöva tillsyn över att de skyldigheter som övergångsvis ska gälla följs och kunna få del av de uppgifter som behövs för tillsynen. Den nya lagens tillsynsbestämmelser bör tillämpas på dessa skyldigheter. Möjligheten till förlängning av giltighetstiden för ett tillstånd i ett har- moniserat frekvensutrymme är ny när det gäller blocktillstånd, se av- snitt 11.4.5. finns det beviljade blocktillstånd i de aktuella frekvens- utrymmena med olika långa tillståndstider. För att bibehålla förutsebar- heten bedömer regeringen, i likhet med , att möjligheten Prop. 2021/22:136 till förlängning endast ska gälla för tillstånd som beviljas efter ikraft- trädandet av den nya lagen, oavsett om det är ett sändar- eller blocktill- stånd. Det bör införas en övergångsbestämmelse om detta. I avsnitt 14.8.3 föreslås en möjlighet för regleringsmyndigheten att under vissa förutsättningar ålägga en operatör som har rätt att använda radio- sändare att ge tillträde till infrastruktur för tillhandahållande av mobila elek- troniska kommunikationstjänster. Skyldigheten får endast åläggas om till- ståndet att använda radiosändare vid beviljandet förenades med ett förbehåll om att skyldigheten kan komma att åläggas. Förslaget innebär att den övergångsbestämmelse för tillämpning av paragrafen som föreslås i promemorian inte behövs. Av 18 § LEK:s införandelag framgår att sådana personuppgifter om en abonnent av fasta allmänt tillgängliga telefonitjänster som har införts i en allmänt tillgänglig abonnentförteckning före ikraftträdandet av LEK får stå kvar i abonnentförteckningen om inte abonnenten meddelar annat. Övergångsbestämmelsen innebär att uppgifter som har inhämtats enligt äldre bestämmelser, utan att iaktta villkoren enligt LEK, får stå kvar så länge inte abonnenten invänder mot detta. I 6 kap. 15 och 16 §§ LEK regleras villkoren för behandling av uppgifter i abonnentförteckningar, bl.a. i fråga om information till och medgivande från den abonnent som uppgifterna rör. I avsnitt 18.1 föreslås att de para- graferna förs över till den nya lagen. Sådana personuppgifter som har införts i abonnentförteckningar före ikraftträdandet av LEK bör på samma sätt som få stå kvar där, förutsatt att abonnenten inte invänder mot det. Det behövs därför fortfarande en övergångsbestämmelse som medger detta.