prop · H903218 · 2022-04-05 00:00:00 — Det är mot den bakgrunden lämpligt att tidsfristen inom vilken egendomen ska lämnas till företaget motsvarar den tidsfrist som gäller för skyldigheten att anmäla hittegods enligt hittegodslagen, nämligen att det ska ske utan oskäligt dröjsmål. Något motsvarande tidsrekvisit fanns inte i befordringsförordningen. Det finns inte heller i förordningen om behandling av föremål som har upphittats i spårvägs-, tunnelbane- eller busstrafik. I det avseendet blir det alltså tydligare i den nya lagen vad som gäller för upphittaren. Om det framgår vem som är ägare till egendomen så underlättar det för alla inblandade om upphittaren kan lämna den direkt till ägaren i stället för att den först ska lämnas till trafikföretaget. Det är därför lämpligt att den nya lagen ger utrymme för en sådan ordning, vilket också hittegodslagen Prop. 2021/22:218 gör. Enligt den lagen får upphittaren underrätta ägaren till godset om denne är känd i stället för att anmäla fyndet till . Enligt befordringsförordningen hade upphittaren inte rätt till hittelön för egendom som upphittats på tåg. Det finns inte heller någon rätt till hittelön för egendom som hittas i spårvägs-, tunnelbane-, buss- eller flygtrafik. Att införa en rätt till hittelön för egendom som upphittas i kollektivtrafiken skulle riskera att medföra en administrativ börda för trafikföretagen. Det är inte heller säkert att en rätt till hittelön skulle leda till att fler föremål kommer till rätta. Sammantaget bedöms det därför att upphittaren inte ska ha rätt till hittelön, vilket bör framgå uttryckligen i den nya lagen. När trafikföretaget har tagit emot omhändertagen egendom bör företaget ha en skyldighet att ta hand om den och se till att den inte förstörs eller skadas. En sådan vårdplikt kan sägas följa redan av allmänna regler om vård- och omsorgsplikt men bör av tydlighetsskäl anges i lagtexten. En motsvarande bestämmelse finns också i hittegodslagen. Det sagda bör också gälla kvarglömd eller borttappad egendom som ett trafikföretag självt tar om hand. Med hänsyn till den stora mängden föremål som glöms eller tappas i kollektivtrafiken framstår det inte som rimligt att kräva av trafikföretagen att de aktivt utreder vem som är ägare till varje föremål som omhändertas. En sådan ordning skulle ta alltför stora resurser i anspråk. I vissa fall framgår det emellertid direkt av egendomen eller omständigheterna vem som är ägare. Egendomen kan till exempel vara märkt med kontaktuppgifter. I sådana fall är det rimligt att trafikföretaget kontaktar ägaren och underrättar honom eller henne om fyndet. En skyldighet att göra det finns både i hittegodslagen och i kungörelsen om hittegods i flygtrafik. Särskilda regler bör gälla för hanteringen av legitimationshandlingar eller andra personliga handlingar, exempelvis identitetskort, pass, betalkort eller personliga dokument. I promemorian föreslås att om en ägare inte hämtar ut en sådan handling, ska den som utgångspunkt lämnas till . Som påpekar är myndigheten visserligen inte skyldig att vidta åtgärder med andra personliga handlingar än försvunna pass och nationella identitetskort. Det kan därför ifrågasättas om endast sådana handlingar ska lämnas till medan andra handlingar ska lämnas till dess respektive utställare. Som anförs i promemorian är det viktigt att hanteringen av personliga handlingar sker på ett sätt som säkerställer att de inte kommer till obehöriga personer. Detta gäller särskilt för pass och andra legitimationshandlingar, men det finns andra handlingar – exempelvis betalkort av olika former – där hanteringen också är viktig. I enlighet med förslaget i promemorian anser regeringen därför att hantering av personliga handlingar som ägaren inte hämtar ut bör gälla också för andra handlingar än pass och nationella identitetskort. Endast om ett överlämnande till framstår som uppenbart obehövligt bör trafikföretaget få göra sig av med handlingen på annat sätt. När mottar en sådan handling får myndigheten hantera det upphittade som hittegods en- 2021/22:218 framhåller att pass och nationella identitetskort bör lämnas till myndigheten . Enligt regeringen förenklar det för ägaren om han eller hon får en möjlighet att hämta också ett pass eller en legitimationshandling hos trafikföretaget. Däremot kan det vara olämpligt att en sådan handling blir liggande hos trafikföretaget. Detta gäller också andra legitimationshandlingar än pass och nationella identitetskort. Mot bakgrund av det sagda bör alltså en legitimationshandling som inte hämtas av ägaren skyndsamt överlämnas till . Trafikföretagets rätt att genast göra sig av med egendomen I vissa fall är det inte rimligt eller ens möjligt för trafikföretaget att förvara det som har upphittats. Det kan handla om egendom som har ett mycket lågt värde eller som inte kan förvaras utan att den förstörs, såsom matvaror. Enligt kungörelsen om hittegods i flygtrafik gäller följaktligen en rätt att genast få göra sig av med egendom som är på väg att förstöras eller där kostnaden för egendomens förvaring inte står i rimligt förhållande till dess värde. Liknande regler fanns järnvägstrafiklag. Den nya lagen bör innehålla motsvarande bestämmelser. I promemorian föreslås att lagen också bör lämna utrymme för att det kan finnas andra situationer där det finns anledning att göra sig av med egendomen direkt, under förutsättning att det finns särskilda skäl för en sådan åtgärd. Enligt regeringen framstår detta som lämpligt. framhåller att det i lagtexten bör anges att trafikföretag får göra sig av med egendom som kan vålla fara för personer eller egendom. Också Lagrådet efterfrågar förtydliganden om vad som gäller för farliga föremål och sådant som inte lagligen får förvaras, exempelvis vapen och narkotika. Hur den typen av egendom ska hanteras regleras ofta genom särskilda föreskrifter i andra författningar. Det kan innebära att den upphittade egendomen ska hanteras på ett annat sätt än vad som följer av den nya lagen, exempelvis genom att eller annan berörd myndighet underrättas om fyndet. Enligt regeringen finns det inte behov av någon ytterligare reglering av sådana föremål i den nya lagen eller något förtydligande av lagtexten. Det kan förutsättas vara vanligt att kvarglömd eller borttappad egendom aldrig hämtas av ägaren. Det gäller särskilt sådant som har ett begränsat ekonomiskt värde, men även mer värdefull egendom kan bli kvar hos trafikföretagen. Frågan är vad som bör ske med denna. Enligt järnvägstrafiklag – som enligt befordringsförordningen tillämpades på egendom som tagits till vara i järnvägstrafik – gällde en ordning som innebar att järnvägsföretaget fick sälja egendomen efter att hade passerat. Samma bestämmelser har tillämpats för egendom som upphittats i buss-, spårvägs- och tunnelbanetrafik. Enligt hittegodslagen och kungörelsen om hittegods i flygtrafik gäller i stället att äganderätten till egendomen övergår till antingen upphittaren eller den som har förvarat egendomen. Om ägaren har underrättats om fyndet, gäller en tidsfrist på en månad. Annars är fristen . rätten övergår om ägaren kan anses ha avstått från sin rätt till Prop. 2021/22:218 egendomen. En ordning som innebär att trafikföretaget får sälja omhändertagen egendom medför administrativa uppgifter för företaget. Försäljningen ska organiseras och inkomna medel ska redovisas för ägarens räkning. En regel som innebär att äganderätten går över till trafikföretaget framstår som enklare att tillämpa. Med förebild i hittegodslagen och kungörelsen om hittegods i flygtrafik bör en sådan bestämmelse därför införas i den nya lagen. Tidsfristerna för äganderättens övergång bör motsvara de som finns i dessa författningar. I lagrådsremissen föreslås att tidsfristen ska beräknas från tiden för omhändertagandet och detta oavsett om ägaren senare blir känd. Lagrådet anser att detta framstår som obilligt när det gäller egendom vars ägare blir känd först i slutet av tremånadersfristen och inte kan underrättas om fyndet innan fristen löper ut. Regeringen instämmer visserligen i att den föreslagna bestämmelsen i undantagsfall skulle kunna leda till att en ägare som blir känd i ett sent skede förlorar sin rätt till egendomen. Enligt regeringen bör bestämmelsen emellertid ses i ljuset av att ägaren har ett eget intresse av att själv eftersöka sin egendom. Som konstateras ovan gör den stora mängden föremål som förekommer att trafikföretagen endast kan få ett begränsat ansvar att på eget initiativ eftersöka en ägare. Det torde därmed vara ytterst ovanligt att ett trafikföretag under hand får kännedom om vem som är ägare, om det inte är ägaren själv som kontaktar företaget. De föreslagna fristerna framstår också som fullt tillräckliga för att ägaren i de allra flesta fallen ska kunna tillvarata sin rätt. Med hänsyn till detta bedömer regeringen att bestämmelsen bör utformas i enlighet med förslaget i lagrådsremissen. Trafikföretagets rätt till ersättning Skyldigheterna för trafikföretagen att förvara och vårda egendom är förenade med kostnader, till exempel för lokaler och administration. Det framstår som rimligt att företagen får ta ut en ersättning för detta, vilken bör betalas av ägaren. Eftersom kostnaderna för vård och administration åtminstone delvis uppkommer innan trafikföretaget har haft kontakt med egendomens ägare, som alltså inte har haft möjlighet att godta de vidtagna åtgärderna, ska rätten till ersättning för sådana kostnader anges i lag. Be- stämmelser om detta finns också i både hittegodslagen och kungörelsen om hittegods i flygtrafik. Regeringens förslag: Lagen ska träda i kraft . Regeringens bedömning: Det krävs inte några övergångsbestäm- 2021/22:218 Promemorians förslag och bedömning överensstämmer delvis med regeringens. I promemorian föreslås att lagen ska träda i kraft . Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser tillstyrker förslaget och bedömningen eller har inga invändningar mot dem. Skälen för regeringens förslag och bedömning: Det är angeläget att den nya lagen träder i kraft . Behovet av anpassningar hos trafikföretagen bedöms vara begränsat. Mot den bakgrunden bör den nya lagen kunna träda i kraft . Den nya lagen bör tillämpas på egendom som tas om hand från och med den dag lagen träder i kraft. Några övergångsbestämmelser behövs inte. Regeringens bedömning: Förslagen innebär att reglerna kring kvarglömd och borttappad egendom på transportområdet förtydligas och att trafikföretagens hantering av sådan egendom förenklas. Förslagen medför inte några ökade kostnader för myndigheter och har inte betydelse för jämställdhetspolitikens genomförande. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser tillstyrker bedömningen eller har inga invändningar mot den. Skälen för bedömningen: Förslagen berör samtliga företag eller andra organisationer som bedriver spårbunden trafik, busstrafik och färjetrafik. I praktiken sköts trafikföretagens hantering av upphittad egendom i många fall av en underentreprenör. Förslagen berör även dessa företag. Det kan förutsättas att den upphävda regleringen i järnvägstrafiklagen i stor utsträckning ligger till grund för trafikföretagens hantering av upphittad egendom även . Den nya lagen innebär en förenkling av regelverket och företagens hantering. De initiala kostnaderna för företagen bedöms försumbara. Det kan till exempel finnas behov av en uppdatering av företagens egna riktlinjer och information till resenärer. Sammantaget bedöms förslagen dock innebära kostnadsbesparingar för företagen. Det krav på försäljning som funnits i den äldre regleringen utfasas. Dessutom tas hittegodslagens krav på kontakter med bort för den nu aktuella typen av hittegods. Det innebär att ansvar för hittegods inom kollektivtrafiken begränsas, vilket medför kostnadsbesparingar för och bidrar till att renodla myndighetens verksamhet. Förslagen medför inga ökade kostnader för myndigheter. Förslaget till lag om kvarglömd eller borttappad egen- dom vid transport med tåg, spårvagn, tunnelbana, buss Lagen är ny. Den innehåller en samlad reglering av hur egendom som glömts eller tappats bort vid transport med tåg, spårvagn, tunnelbana, buss eller fartyg ska hanteras. Lagens rubrik och struktur utformas i huvudsak i enlighet med Lagrådets förslag. I förhållande till lagen (1938:121) om hittegods, som innehåller allmänna bestämmelser om hittegods, utgör lagen en specialreglering (se 7 § andra stycket i den lagen). Lagen motsvarar delvis regleringen i den upphävda 8 § förordningen (1985:200) om järnvägs befordringsskyldighet m.m. och förordningen (1985:201) om behandling av föremål som har upphittats i spårvägs-, tunnelbane- eller busstrafik. Skyldigheter för den som tar hand om kvarglömd eller borttappad 1 § Den som ombord på ett tåg, en spårvagn, ett tunnelbanetåg, en buss eller ett fartyg som används i förvärvssyfte för transport av passagerare eller gods tar hand om kvarglömd eller borttappad egendom ska utan oskäligt dröjsmål lämna egendomen till trafikföretaget. Detsamma gäller för den som tar hand om kvarglömd eller borttappad egendom på en plats inom ett område som används för trafik med ett sådant fordon om området används av endast ett trafikföretag eller om egendomen på annat sätt kan hänföras till ett trafikföretag som trafikerar Om ägaren är känd får den som har tagit hand om egendomen i stället lämna den till honom eller henne. Den som har tagit hand om egendomen har inte rätt till hittelön. Paragrafen anger vilka skyldigheter upphittaren av kvarglömd eller bort- tappad egendom har. Paragrafen bestämmer också lagens tillämpnings- Övervägandena finns i avsnitt 5. Enligt första stycket ska den som ombord på ett tåg, en spårvagn, ett tunnelbanetåg, en buss eller ett fartyg som används i förvärvssyfte för transport av passagerare eller gods tar hand om kvarglömd eller borttappad egendom utan oskäligt dröjsmål lämna egendomen till trafikföretaget. Bestämmelsen gäller för fordon som används i kollektivtrafik, varmed brukar avses persontransporter som har ett allmänt ekonomiskt intresse och som erbjuds fortlöpande till allmänheten. Det avser både vanlig linje- bunden kollektivtrafik, dvs. trafik som följer en bestämd resväg och trafik- eras enligt tidtabell, och så kallad anropsstyrd kollektivtrafik. bygger på att resenären anmäler intresse för en resa och förekommer där det saknas linjebunden kollektivtrafik eller när en förutbestämd resväg inte trafikeras enligt tidtabell. Bestämmelsen omfattar emellertid också fordon som används för annan slags trafik än kollektivtrafik i egentlig mening, exempelvis godstransporter, paketresor och särskilt beställda resor. Som framgår av lagtexten krävs det dock att fordonet används för trans- port i förvärvssyfte. Att det är användningen av fordonet som är avgörande 2021/22:218 innebär att bestämmelsen kan vara tillämplig även om transporterna sker inom ramarna för en ideell verksamhet, till exempel en ideell förening som erbjuder åkturer med en museijärnväg. För att sådana transporter ska anses ske i förvärvssyfte krävs det dock att resenärerna utger någon form av vederlag för resan. Den trafik som lagen omfattar kan ibland ha anknytning till ett annat Det gäller bland annat för utländska fartyg eller svenska fartyg som åtminstone delvis trafikerar ett annat lands territorium. kan frågor om bland annat svensk domsrätt och lagval uppkomma. med vad som gäller enligt hittegodslagen får sådana frågor besvaras med tillämpning av allmänna regler och principer inom internationell privat- och processrätt samt folkrätt. I praktiken innebär det att den nya lagens bestämmelser kommer att tillämpas endast i de fall då det finns en tillräckligt stark koppling till svenska intressen, exempelvis på grund av att det rör sig om ett svenskt fordon eller att trafiken sker på svenskt Också den som tar hand om kvarglömd eller borttappad egendom utan- för ett fordon men i ett område som används för trafik med fordonet ska, under vissa förutsättningar, lämna egendomen till trafikföretaget. sådana ytor som kan beträdas först sedan avgift för resa har betalats, till exempel området innanför spärrarna i , kan bland annat entréhallar, väntsalar, busskurer och perronger omfattas. sättning är dock att området där egendomen påträffas används av endast ett trafikföretag eller att egendomen i fråga på annat sätt kan hänföras till ett trafikföretag som trafikerar området. Vid bedömningen av om egen- domen kan hänföras till ett trafikföretag kan hänsyn tas till platsen där den påträffas, vad det rör sig om för egendom, eventuell märkning på egen- domen och övriga omständigheter. Det kan exempelvis handla om en res- väska som påträffas på en perrong som i allt väsentligt trafikeras av ett trafikföretag eller egendom som tas om hand i områden som i praktiken endast används av den som reser med ett visst trafikföretag, och egen- domen därför kan hänföras till ett trafikföretag. Till skillnad från vad som ansetts gälla enligt den tidigare regleringen på området kommer den nya lagen ibland att vara tillämplig även på egendom som inte kan anses vara i ett trafikföretags besittning. När det gäller egen- dom som påträffas i ett fordon får den normalt anses finnas i trafikföre- Förutsatt att det är fråga om ett sådant fordon som avses i förevarande paragraf ska egendomen då hanteras i enlighet med bestäm- melserna i den nya lagen. Om egendomen i stället påträffas i en annan typ av fordon, exempelvis i en personbil, kommer den nya lagen däremot inte att vara tillämplig. Det gäller även om egendomen skulle anses vara i ett trafikföretags besittning, exempelvis egendom som kvarglöms i en taxi som används i kollektivtrafik. Detsamma gäller om fordonet inte används Egendom som påträffas i ett sådant område utanför ett fordon som avses i förvarande paragraf kan inte alltid anses vara i ett Om egendomen inte finns i någons besittning kommer den nya lagen och hittegodslagen att ha delvis överlappande tillämpningsområden. nya lagen har då företräde framför hittegodslagen, vilket innebär att egendomen ska lämnas till det berörda trafikföretaget i stället för att anmälas till (jfr 7 § andra stycket hittegodslagen). är i första hand upphittaren som gör bedömningen vart det upphittade ska Prop. 2021/22:218 lämnas eller anmälas. Det ligger dock i sakens natur att den som har tagit hand om något får förlita sig på anvisningar från det aktuella trafikföretaget och i förekommande fall också . Om trafikföretaget bedömer att egendom har hittats på en plats som inte omfattas av lagens tillämpningsområde får företaget vägra ta emot egendomen och hänvisa upphittaren till i stället. Den som tar hand om egendom som har tappats eller glömts i trafikföretagets besittning utan att lämna egendomen till företaget utan oskäligt dröjsmål kan fällas till ansvar för stöld (8 kap. 1 § ) eller egenmäktigt förfarande (8 kap. 8 § ). Om egendomen hittas på en sådan plats att den inte kan anses vara i trafikföretagets besittning kan i stället ansvar för fyndförseelse (10 kap. 8 § ) eller olovligt förfogande (10 kap. 4 § ) aktualiseras. Det saknar betydelse på vilket sätt egendomen i fråga har blivit kvar. Bestämmelsen är alltså tillämplig både på saker som någon har lagt ifrån sig och på egendom som någon har tappat utan att vara medveten om det. Bestämmelsen är tillämplig oavsett om upphittaren är resenär eller inte. En förutsättning är dock att upphittaren omhändertar egendomen. Någon skyldighet enligt bestämmelsen inträder inte om upphittaren väljer att låta egendomen ligga kvar. Den omhändertagna egendomen ska lämnas till trafikföretaget utan oskäligt dröjsmål. Hur skyndsamt upphittaren ska lämna egendomen till trafikföretaget får bedömas från fall till fall. Utgångspunkten är att upphittaren ska lämna egendomen så snart tillfälle ges. Om fordonet eller området där egendomen omhändertagits är bemannat med personal kan ett överlämnande normalt sett ske genast. Om det däremot inte finns någon personal närvarande, till exempel om egendomen omhändertas på en obemannad station, kan överlämnandet komma att dröja något. avses det företag som bedriver trafiken eller är ansvarig för den, oavsett vilken juridisk form företaget har. Även en fysisk person kan vara att anse som ett trafikföretag. När det gäller upphandlad kollektivtrafik är det företaget som faktiskt tillhandahåller trafiken som är att anse som trafikföretag i paragrafens mening. För att upphittaren ska fullgöra sin skyldighet räcker det med att han eller hon överlämnar egendomen till en anställd eller till någon som fullgör ett uppdrag för trafikföretaget. I stället för att överlämna egendomen till trafikföretaget får upphittaren enligt andra stycket överlämna egendomen till dess ägare. Det kan exempelvis röra sig om egendom som är försett med kontaktuppgifter till ägaren. I praktiken blir det upp till ägaren att acceptera upphittarens erbjudande om att lämna egendomen direkt till denne. Enligt tredje stycket har den som tagit hand om egendom inte rätt till hittelön. 2 § Trafikföretaget ska förvara kvarglömd eller borttappad egendom som har tagits om hand av eller lämnats till trafikföretaget och vårda den väl. Om ägaren till egendomen är känd ska trafikföretaget underrätta honom eller henne om fyndet. 2021/22:218 En legitimationshandling som ägaren inte hämtar ska skyndsamt lämnas till . Detsamma gäller beträffande en annan personlig handling som ägaren inte hämtar inom de tidsfrister som anges i 4 §. Om det är uppenbart obehövligt att en legitimationshandling eller annan personlig handling lämnas till får trafikföretaget göra sig av med den på annat sätt. Paragrafen, som utformas i huvudsak i enlighet med Lagrådets förslag, reglerar trafikföretagets skyldigheter i förhållande till den kvarglömda eller borttappade egendomens ägare. Övervägandena finns i avsnitt 5. Enligt första stycket ska egendom som har lämnats till trafikföretaget förvaras och vårdas väl. Som framgår av lagtexten gäller detsamma för egendom som har tagits om hand av trafikföretaget självt, till exempel något som upphittats av föraren eller en konduktör. I vårdplikten ligger att trafikföretagets verksamhet ska vara organiserad på sådant sätt att det finns en reell möjlighet för ägaren att återfå sin egendom. Trafikföretaget är även skyldigt att efter omständigheterna säkerställa att egendomen återlämnas till rätt person. Vid utlämnande bör därför identiteten på mottagaren säkerställas, särskilt om det är fråga om något som har ett större värde. I övrigt gäller en allmän vård- och omsorgsplikt. När det upphittade utgörs av ett djur, exempelvis en hund eller katt, är den lämpligaste åtgärden för vård och förvaring i många fall att djuret lämnas till en organisation som tar hand om hemlösa djur. Det finns inget hinder mot att trafikföretaget anlitar en underentreprenör för hanteringen av upphittad egendom. I förhållande till egendomens ägare kvarstår dock trafikföretagets ansvar även om en underentreprenör har anlitats. Enligt andra stycket ska trafikföretaget underrätta ägaren om fyndet, om det framgår vem som är ägare. Några mer ingående efterforskningar krävs inte av trafikföretaget. Skyldigheten att meddela ägaren sträcker sig inte längre än att trafikföretaget gör ett eller några få kontaktförsök. Valet av kommunikationssätt får avgöras efter vad som är lämpligast i det enskilda fallet. Tredje stycket reglerar trafikföretagets hantering av kvarglömda eller borttappade legitimationshandlingar och andra personliga handlingar. När ett trafikföretag omhändertar ett pass, ett nationellt identitetskort eller en annan legitimationshandling, och ägaren inte hämtar ut handlingen, ska trafikföretaget skyndsamt överlämna handlingen till . Det innebär att ägaren har möjlighet att hämta ut handlingen från trafikföretaget endast under en . Därefter ska trafikföretaget överlämna handlingen till . I praktiken innebär detta att legitimationshandlingar inte ska förvaras hos trafikföretaget annat än helt tillfälligt, vilket i normalfallet är .