prop · H903124 · 2022-02-22 00:00:00 — Marknaden för fjärrkyla är därför fortfarande i allt väsentligt en marknad mellan företag. levererade 38 av fjärrkyla till 40 städer i och till cirka 2 000 kunder eller leveranspunkter. Ytterligare fyra företag tittar på möjligheten att bygga ut fjärrkylenät. det land som är störst i på att producera fjärrkyla, följt av , se rapporten växer stadigt i – nu är absorptionskylan störst. Fjärrkylenätet i är världens största, och totalt i finns fjärrkyleledningar. Enligt statistik från och Energiföretagen uppgick användandet av energi i form av fjärrkyla (inklusive el för komfortkyla) för lokaler till 660 GWh. En del komfortkyla används i flerbostadshus, men detta utgörs huvudsakligen av kyla till olika uthyrningslokaler inom bostadsfastigheten, se forskningsprojektet ”Vår gemensamma värmemarknad”. I och med att komfortkyla i lägenheter är ovanligt, bedöms komfortkyla i lägenheter endast utgöra ett fåtal GWh. Det är troligt att det ökade kylbehovet till följd av klimatförändringarna kommer att ha en betydande påverkan på energibranschen, särskilt eftersom klimatförändringarna bidrar till ett reducerat behov av värme, se Energiforsks rapport inverkan på fjärrvärme och fjärrkyla. Fjärrkyla kan därför bli ett viktigt instrument för energibolag som säljer fjärrvärme. Enligt Energiföretagen kartläggning bedöms potentialen i fortsättningen vara stor för ett ökat utnyttjande av fjärrkyla i . Särskilt i områden där det finns utbyggda fjärrvärmenät och densiteten av potentiella fjärrkylekunder är hög kan en utbyggnad av fjärrkylenät bli lönsam. De främsta kunderna utgörs av olika typer av lokaler, men fjärrkyla kan också tänkas bli mer intressant för flerbostadshus och industrier. Det gäller särskilt i områden där utbyggnad av fjärrkylenät i första hand är motiverat av en grundkundbas med lokaler. Om fjärrkylenät fortsätter byggas ut i tätbebyggda områden med många flerbostadshus som innehåller både bostäder och lokaler, kan fjärrkyla även i bostäder bli vanligare. EU-bestämmelserna innebär att det krävs en reglering av fjärrkyleverksamhet Överföring och leverans av fjärrkyla är oreglerad. Det ansågs inte nödvändigt att införa någon reglering av fjärrkyla vid genomförandet av det ursprungliga energieffektiviseringsdirektivet. Flera remissinstanser, bl.a. Energiföretagen och , ifrågasätter behovet av att reglera fjärrkyleverksamhet även , eftersom fjärrkyleproduktionen i riktar sig till näringsidkare och inte privatpersoner. Som konstateras ovan finns det en växande marknad för fjärrkyla främst till företagare. Energieffektiviseringsdirektivet innehåller numera ett ovillkorligt krav på att slutkunder av kyla ska tillhandahållas mätare (artikel 9a.1). Slutkund definieras i direktivet som en fysisk eller juridisk person som köper energi för egen slutanvändning (artikel 2.23). En slutkund har avtal med energileverantören. Det innebär att även slutkunder som är företag ska tillhandahållas mätare. De ska också ha rätt till faktureringsinformation och information om energianvändning enligt artikel 10a. Energieffektiviseringsdirektivets krav på mätning och tillhandahållande av faktureringsinformation och information om energianvändning gäller alltså samtliga kunder, även företag. De nya EU-bestämmelserna innebär även att ändringar i fråga om mätning, funktionskrav, fakturering och information behöver göras i fjärrvär- melagen (2008:263) och i lagen (2014:267) om energimätning i byggna- Sistnämnda lag bör upphävas och ersättas av en ny lag. övervägandena i fråga om dessa ändringar behandlas i de kommande av- snitten, där även den föreslagna regleringen i fjärrkylelagen av mätning, funktionskrav, fakturering och information behandlas. En ny fjärrkylelag bör införas Fjärrvärme och fjärrkyla har mycket gemensamt, och det är i stor utsträck- ning samma aktörer som tillhandahåller de båda energibärarna. tala för att fjärrvärme och fjärrkyla bör regleras i samma regelverk. finns dock flera skäl som talar emot det. Frågor om mätning av olika energislag regleras i separata regel- verk, som ellagen (1997:857), naturgaslagen (2005:403) och fjärrvärme- lagen (2008:263). Dessa regelverk har tillkommit och har till viss del olika syften. Fjärrvärmelagen har funnits i drygt ett decen- nium och mätning har skett betydligt längre än så. Syftet med lagen är att stärka fjärrvärmekundernas ställning och öka insynen i en fjärrvärmeverk- samhet då enskilda fjärrvärmekunder blivit allt vanligare, se propositionen Fjärrvärmelag m.m. (prop. 2007/08:60). Genom de ändringar som gjordes vid genomförandet av det ursprungliga energieffektiviseringsdirektivet stärktes kravet på information till fjärrvärmekunderna ytterligare, se pro- 2013/14:174). Fjärrvärmelagen reglerar även bl.a. tillträde till fjärr- värmenätet, medling vid tvister och redovisning av fjärrvärmeverksamhet. Ett regelverk för fjärrkyla bör begränsas till det som krävs enligt energieffektiviseringsdirektivet. Det finns inga krav eller an- nat underlag som skulle motivera en bredare reglering om t.ex. tillträde till fjärrkylenät, medling vid tvister och redovisning av fjärrkyleverksamhet. Eftersom regleringen av fjärrkyla inte bör vara lika omfattande som regleringen av fjärrvärme, är det lämpligt att införa kraven när det gäller fjärrkyla i en ny lag. Energieffektiviseringsdirektivets bestämmelser är omfattande och detal- jerade och lämpar sig därför inte för en fullständig lagreglering. ring på lägre nivå än lag ger dessutom större flexibilitet vid behov av ju- steringar till följd av ändrade bestämmelser eller tillkomsten av delegerade akter (artiklarna 22 och 24). Den nya fjärrkylelagen bör därför ha en ram- De mer grundläggande bestämmelserna om aktörernas skyl- digheter bör genomföras i lag medan de närmare kraven bör meddelas i förordning och i myndighetsföreskrifter. Regeringens förslag: Med fjärrkyleverksamhet ska avses distribution i rörledningar av kallvatten eller en annan bärare av värmeenergi för avkylning, om en obestämd grupp mottagare inom ett visst geografiskt område får anslutas till verksamheten. En fjärrkyleverksamhet ska även omfatta produktion och försäljning av den fjärrkyla som distribueras i rörledningarna, om det är distributören som bedriver produktionen och Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna har inga synpunkter på förslaget. Skälen för regeringens förslag: Fjärrkylelagen bör avse distribution i rörledningar av kallvatten eller en annan bärare av värmeenergi för avkylning. Liksom fjärrvärmelagen bör fjärrkylelagen omfatta fjärrkyleverksamheter som erbjuder en obestämd grupp mottagare leverans av fjärrkyla genom en anslutning till verksamheten. I förarbetena till fjärrvärmelagen behandlas avgränsningen av fjärrvärmeverksamhet mot annan distribution av värme i rörledningar, se propositionen Fjärrvärmelag m.m. (prop. 2007/08:60 s. 23 f.). I fråga om denna avgränsning är utgångspunkten att en verksamhet som riktar sig mot en bestämd grupp inte bör omfattas av regleringen. Fastighetsinterna rörledningssystem bör därför inte omfattas. Inte heller bör verksamhet som bedrivs för eget bruk inom en förening omfattas. Lagrådet efterfrågar en ytterligare belysning av den avgränsning som ligger i uttrycket ”en obestämd grupp mottagare”. Kravet på att kretsen av kunder ska vara obestämd innebär att fjärrkylan bjuds ut till den som önskar att ansluta sig till ett fjärrkylenät och att kunden, om det är ekonomiskt och tekniskt genomförbart, ska få göra det. En kund ska även ha möjlighet att koppla bort sig från fjärrkylan. Det ska alltså finnas en rörlighet i kundledet för att det ska vara fråga om en obestämd grupp mottagare. Fjärrvärmeverksamhet är till sin natur begränsad till ett fjärrvärmenät och till ett visst geografiskt område nära detta inom vilket det är ekonomiskt försvarbart och tekniskt möjligt att ansluta nya kunder. De som vill anslutas får betala vad anslutningen kostar. Kostnaden ökar med avståndet från ledningarna. På ett visst avstånd från rörledningarna är det därför inte längre ekonomiskt lönsamt att ansluta någon till fjärrkyleverksamheten. En fjärrkyleverksamhet är alltså i praktiken alltid begränsad till ett visst geografiskt område. Omfattningen av området har dock ingen betydelse för frågan om huruvida en verksamhet ska omfattas av en reglering av fjärrkyleverksamhet. Fjärrkyleverksamhet verkar under motsvarande premisser som fjärrvärme. I likhet med fjärrvärmeföretag producerar ett fjärrkyleföretag ofta den fjärrkyla som distribueras i rörledningarna. Sådan produktion bör därför ingå i fjärrkyleverksamheten. Om fjärrkylan däremot produceras av någon annan än fjärrkyleföretaget, bör produktionen inte omfattas av regleringen. I likhet med fjärrvärmeföretag säljer ett fjärrkyleföretag också den fjärrkyla som distribueras i rörledningarna och som företaget även producerat (se prop. 2007/08:60 s. 24) och (Ei R2013:18). Ett fjärrkyleföretags försäljning av fjärrkyla till kunderna bör därför anses ingå i fjärrkyleverksamheten. Ett fjärrkyleföretag svarar oftast både för distributionen och försäljningen av fjärrkyla. Om ett fjärrkyleföretag endast står för distributionen av fjärrkylan medan någon annan säljer kylan till kunderna, är endast distributionen att anse som fjärrkyleverksamhet. 4.3Undantag från den kommunala lokaliseringsprincipen Regeringens förslag: Ett kommunalt företag ska kunna bedriva fjärrkyleverksamhet i en annan kommun, om det görs i geografisk närhet till fjärrkyleverksamhet inom kommunen och i syfte att uppnå en ändamålsenlig fjärrkyleverksamhet. Promemorian innehåller inget förslag om undantag från den kommunala lokaliseringsprincipen. Remissinstanserna: Energiföretagen , och Kraftringen anser att det i fjärrkylelagen bör införas undantag från självkostnads- och lokaliseringsprinciperna i kommunallagen på motsvarande sätt som finns för fjärrvärmeverksamhet. Skälen för regeringens förslag: som bedriver elnätsverksamhet, produktion av el, handel med el eller fjärrvärmeverksamhet har undantagits från den kommunala självkostnadsprincipen, vilket innebär att kommunala företag inom energiområdet ska drivas på affärsmässig grund. Fjärrvärmeverksamhet, produktion av el och handel med el har dessutom undantagits från den kommunala lokaliseringsprincipen. får därför bedriva sådan verksamhet utanför den egna kommunen. Det innebär dock inte att det är tillåtet för ett kommunalt företag att bedriva fjärrvärmeverksamhet i skilda delar av landet, se propositionen Fjärrvärmelag m.m. (prop. 2007/08:60 s. 96). Syftet med att undanta kommunala företag inom energiområdet från dessa principer är att konkurrensvillkoren för kommunala energiföretag ska vara likvärdiga med dem som gäller för övriga företag. Flera remissinstanser påpekar att det vid en reglering av fjärrkyleverksamhet bör införas motsvarande undantag från nämnda principer för kommunala fjärrkyleföretag. Det finns 38 företag som bedriver fjärrkyleverksamhet i . Många av dem är kommunala. Fjärrkylan är viktig för att målen med energipolitiken ska kunna uppnås och spelar en betydelsefull roll i omställningen av energisystemet. Fjärrkyla erbjuder en energieffektiv lösning med liten miljöpåverkan för att kyla ner lokaler och bostadshus. Tillsammans med att kraven på komfort ökar gör det att efterfrågan på fjärrkyla i blir allt större. bidrog den varma sommaren till exempel till att det levererades fjärrkyla, vilket var mer än året innan. ligger långt fram när det gäller utbyggnaden av fjärrkylenätet jämfört med många andra länder. Många svenska energiföretag satsar på att ge fler kunder tillgång till fjärrkyla, både genom att bygga ut befintliga fjärrkylenät och genom att bygga nya fjärrkylenät i städer som saknar fjärrkyla. En ökad möjlighet till kommunalt samarbete och bedrivande av fjärrkyleverksamhet utanför den egna kommunen skapar förutsättningar för kommunalt ägda företag att bygga upp rationella verksamheter. Detta främjar utvecklingen av fjärrkylan. Främst kan det bli fråga om att knyta samman rörledningssystem i två eller flera kommuner. Sådana former av energisamarbete kan leda till mer effektiva system och en förbättrad miljö. En sådan utveckling överensstämmer med intentionerna i energipolitiken. Mot denna bakgrund är det rimligt att kommunala fjärrkyleföretag ska 2021/22:124 kunna bedriva fjärrkyleverksamhet utanför den egna kommunen på motsvarande sätt som kommunala fjärrvärmeföretag. Ett undantag från lokaliseringsprincipen bör därför införas i fjärrkylelagen. Ett eventuellt undantag från självkostnadsprincipen kräver däremot ytterligare utredning och kan inte hanteras inom ramen för det nu pågående arbetet med att ta fram en ny fjärrkylelag. Mätning och individuell mätning Mätning av fjärrvärme och fjärrkyla Regeringens förslag: Ett fjärrkyleföretag ska mäta mängden bortförd värmeenergi och dess fördelning . Fjärrvärme- och fjärrkyleföretag ska tillhandahålla de mätsystem och den mätutrustning som behövs för mätning av fjärrvärme respektive Mängden använd fjärrvärme och fjärrkyla ska beräknas vid avsaknad av mätvärden. Regeringen eller den myndighet som rege- ringen bestämmer ska få meddela ytterligare föreskrifter om mätning Promemorians förslag överensstämmer delvis med regeringens. promemorian föreslås att uttrycket levererad värmeenergi ska användas. promemorians förslag till fjärrkyle- och fjärrvärmelag anges det inte vem som ska tillhandahålla de mätsystem och den mätutrustning som behövs Förslaget om att ett fjärrvärme- eller fjärrkyleföretag ska beräkna mängden använd värmeenergi eller bortförd värmeenergi vid avsaknad av mätvärden finns inte på lagnivå i promemorian. vårdsverket föreslår att ”levererad värmeenergi” ändras, eftersom fjärr- kyleleveranser rent fysiskt handlar om att föra bort värmeenergi från kun- Skälen för regeringens förslag Tillhandahållande av mätare till slutkund Ändringsdirektivet innehåller ett generellt krav på medlemsstaterna att se till att slutkunder av värme, kyla och varmvatten för hushållsbruk (tapp- varmvatten för hushållsbruk) tillhandahålls mätare till ett konkurrenskraf- tigt pris och att mätarna visar slutkundernas faktiska energianvändning (artikel 9a.1). Hushållsbruk skulle i den svenska översättningen kunna syfta på både värme, kyla och varmvatten. Begreppet syftar dock bara på varmvatten, inte värme och kyla. Det är tydligt i den engelska versionen av direktivet där det står ”heating, district cooling and domestic hot water”. Regleringen i artikel 9a.1 är ovillkorlig och förutsätter inte, som i det ursprungliga energieffektiviseringsdirektivet, att det är tekniskt möjligt, ekonomiskt rimligt och proportionerligt i förhållande till möjliga energi- besparingar att installera mätare. Det är leveransen till slutkund som ska Vad som avses med slutkund definieras i energieffektiviserings- Det är en fysisk eller juridisk person som köper energi för egen slutanvändning, och med det menas den som har avtal om energileveran- Mätaren ska placeras vid leveranspunkten när en byggnad försörjs med värme, kyla eller tappvarmvatten för hushållsbruk från ett system för fjärrvärme eller fjärrkyla (artikel 9a.2). Vidare hänvisar artikeln inte längre till uttrycket individuella mätare. Detta uttryck används enbart i för- hållande till de bestämmelser i ändringsdirektivet som rör individuell mät- ning på lägenhetsnivå. Det är bara när det gäller fjärrvärme som det finns en reglering som ge- nomför artikel 9a.1. Den finns i fjärrvärmelagen där det anges att ett fjärr- värmeföretag är skyldigt att mäta mängden levererad värmeenergi och En motsvarande reglering som den i fjärrvärmelagen bör införas för mät- ning av fjärrkyla. Som Energiföretagen m.fl. påpekat är det mäng- den bortförd värmeenergi som ska mätas. Det bör också anges vem som ska tillhandahålla mätsystem och mätutrustning för mätningen. även anges i fjärrvärmelagen, där det saknas en sådan reglering. saknad av mätvärden bör mängden använd värmeenergi eller bortförd vär- meenergi kunna beräknas. Att fjärrvärme- och fjärrkyleföretag ska utföra en sådan beräkning bör framgå av fjärrvärmelagen och fjärrkylelagen. ytterligare föreskrifter som behövs om mätning och beräkning kan medde- las på lägre nivå än lag. För tappvarmvatten för hushållsbruk finns inte något behov av reglering för att genomföra artikel 9a.1. Vid genomförandet av det ursprungliga energieffektiviseringsdirektivet konstaterades att det är byggnadsägaren som med en varmvattenberedare värmer upp det vatten som tillförs bygg- naden till den temperatur som krävs, se propositionen Genomförande av energieffektiviseringsdirektivet (prop. 2013/14:174 s. 122). är fortfarande desamma. Någon överföring och leverans av tappvarmvat- ten för hushållsbruk från en central källa till slutkunder, dvs. juridiska personer som köper energi för egen slutanvändning, förekommer Byggnader som försörjs med värme, kyla eller tappvarmvatten från en central källa som försörjer flera byggnader Av den nya artikel 9a.2 i ändringsdirektivet framgår också att medlems- staterna ska säkerställa att mätare installeras vid värmeväxlaren för det fall att en byggnad försörjs med värme, kyla eller tappvarmvatten för hus- hållsbruk från en central källa som försörjer flera byggnader. svarande reglering fanns tidigare i artikel 9.3. Den artikeln har genomförts i byggregler (BBR 2011:6, avsnitt 9.7). 5.2Individuell mätning av värme och tappvarmvatten för hushållsbruk Regeringens förslag: Den energi som används för uppvärmning och tappvarmvatten för hushållsbruk ska mätas på lägenhetsnivå i befintliga flerbostadshus och byggnader med både bostäder och lokaler om dessa försörjs med värme från en central källa eller från ett system för fjärrvärme. Det är den som äger en sådan byggnad som ska säkerställa att mätning görs. Kravet ska endast gälla om det är tekniskt genomförbart och proportionellt i förhållande till möjliga energibesparingar. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ska få meddela föreskrifter om i vilka fall det är tekniskt genomförbart och proportionellt i förhållande till möjliga energibesparingar att installera system för individuell mätning och vilka mätmetoder som i så fall ska användas. Användning av tappvarmvatten för hushållsbruk ska alltid mätas på lägenhetsnivå i nya flerbostadshus eller i bostadsdelarna av nya byggnader med både bostäder och lokaler. Det är den som för egen räkning uppför eller låter uppföra ett sådant hus eller en sådan byggnad som ska säkerställa att mätning görs. Promemorians förslag överensstämmer i sak med regeringens. Promemorians lagförslag har en annan utformning. Remissinstanserna: Energiföretagen anser att individuell mätning av värme inte bidrar till energibesparingar utan tvärtemot syftet riskerar ge incitament till att öka inomhustemperaturer. Installatörsföretagen anser att mätningar på individuell nivå bidrar till ett effektivt nyttjande av energisystemet. Flertalet av de remissinstanser som uttalar sig i frågan är positiva till att hänsyn ska tas till teknisk genomförbarhet och proportionalitet vid krav på installation av individuell mätning i befintliga byggnader. Installatörsföretagen anser att det bör tydliggöras att kravet på teknisk genomförbarhet och proportionalitet inte hindrar byggnadsägaren från att installera mätning av värme på lägenhetsnivå för att kunna driftoptimera och följa upp energianvändningen i en byggnad. Installatörsföretagen anser vidare att system för individuell mätning även bör omfatta mätning i enheter som kan vara funktioner, exempelvis en tvättstuga. anser inte att kravet på individuell mätning av värme och kyla vid uppförande eller ombyggnad av en byggnad och kravet på individuell mätning av tappvarmvatten för hushållsbruk vid ombyggnad ska strykas. Flera remissinstanser, bl.a. och , anser att det finns behov av att kunna undanta byggnader med vissa boendeformer från kravet på individuell mätning, som äldreboenden och gruppbostäder. Energiföretagen framför att regelverket om energimätning i byggnader även fortsättningsvis bör ge möjligheter att undanta installation av individuell mätning av värme till förmån för bra energieffektiviseringsåtgärder. Skälen för regeringens förslag Individuell mätning i befintliga byggnader Individuell mätning av värme, kyla och tappvarmvatten för hushållsbruk i befintliga byggnader reglerades redan i det ursprungliga energieffektiviseringsdirektivet. Regleringen i ändringsdirektivet (artikel 9b) är i stort sett densamma. Behovet av genomförandeåtgärder med anledning av ändringsdirektivet är därför begränsat. Det ursprungliga energieffektiviseringsdirektivet genomfördes i lagen om energimätning i byggnader och förordningen (2014:348) om energimätning i byggnader, men bara när det gäller kravet på individuell mätning av värme och tappvarmvatten för hushållsbruk. Några genomförandeåtgärder vidtogs inte i fråga om motsvarande krav för fjärrkyla. Som konstateras i avsnitt 2.1 är fjärrkylemarknaden fortfarande mycket begränsad, och det finns få flerbostadshus eller byggnader med både bostäder och lokaler som är anslutna till fjärrkyla. Det finns alltså inget behov av att reglera individuell mätning av fjärrkyla. Direktivet innebär att individuella system för mätning ska installeras i flerbostadshus och byggnader med flera användningsområden, dvs. byggnader som innehåller både bostäder och lokaler, för att mäta användningen av värme, kyla eller tappvarmvatten för hushållsbruk i varje enhet. Individuell mätning innebär krav på mätning av varje enhet, typiskt sett en lägenhet, när lägenhetsinnehavaren inte är slutkund, dvs. en fysisk eller juridisk person som köper energi för egen slutanvändning. Med lägenhetsinnehavare avses hyresgäst och bostadsrättshavare. Flerbostadshuset eller byggnaden med både bostäder och lokaler ska ha en central källa för värme eller kyla eller försörjas från ett system för fjärrvärme eller fjärrkyla. Detta bör anges i den nya lagen om energimätning i byggnader. Med central källa för värme avses en värmecentral. Det kan vara fråga om en undercentral till flerbostadshus som är kopplade till ett fjärrvärmenät eller en lokal värmecentral som är gemensam för två eller flera fastigheter. Att en byggnad försörjs från ett system för fjärrvärme innebär inte att det varmvatten som levereras i fjärrvärmenätet förs över till byggnadens egna system. Värmen överförs i stället genom byggnadens värmecentrals värmeväxlare till fjärrvärmekundens eget värmesystem, som värmer upp både byggnaden och tappvarmvattnet för hushållsbruk. Det är alltså värmecentralen som utgör leveranspunkten och därmed avgränsningen mellan fjärrvärmekundens värmesystem och fjärrvärmesystemet. Lagrådet anser att när det gäller en försörjning av tappvarmvatten för hushållsbruk från ett system för fjärrvärme kan förslaget uppfattas så att tappvarmvattnet kommer från själva systemet för fjärrvärme. Med de tydliggöranden som görs i denna proposition är det inte nödvändigt att ändra i den föreslagna lagtexten. Lagrådet anser vidare att uttrycket tappvarmvatten för hushållsbruk ska utvecklas. Med tappvarmvatten för hushållsbruk avses tappvarmvatten som används i lägenheter i flerbostadshus. Tappvarmvatten som används i pentryn och i andra personalutrymmen i byggnader som innehåller både bostäder och lokaler anses också vara tappvarmvatten för hushållsbruk. Tappvarmvatten som används i verksamhetsdelarna i lokaler i byggnader som innehåller både bostäder och lokaler utgör inte tappvarmvatten för hushållsbruk. En majoritet av flerbostadshusen och byggnaderna med både bostäder och lokaler i försörjs med värme och tappvarmvatten för hushållsbruk från ett fjärrvärmenät eller en värmecentral. De omfattas därför redan av kravet på individuell mätning. Med ett flerbostadshus avses ett bostadshus med minst tre bostadslägenheter, där av byggnadens area ska utgöras av bostäder, se definition i Rikstermbanken (TNC 95). Med en byggnad som innehåller både bostäder och lokaler avses detsamma som i fastighetstaxeringsregistret.