prop · H903278 · 2022-07-12 00:00:00 — Det förutsätter i praktiken att användarna har möjlighet att åberopa en individuell rättighet att i vissa avseenden göra lagligt innehåll tillgängligt på tjänsten. Regeringen delar därför den uppfattning generaladvokaten ger uttryck för, att regelverket innebär att användarna har en rätt att, utan hinder av de åtgärder som vidtas för att skydda upphovsrätten, tillgängliggöra lagligt material och att tjänsteleverantörerna inte har någon möjlighet att avtala bort användarnas rättigheter i detta avseende. Även detta bör tydliggöras i det svenska genomförandet och det bör införas en skyldighet att informera om det i användarvillkoren. Det bör dock påpekas att en sådan rättighet inte innebär att användare ges en generell rätt att ladda upp vilket innehåll som helst på tjänsten i de fall det till exempel kan anses utgöra en parodi. Det finns inte något hinder mot att tjänsteleverantören av andra skäl hindrar tillgången till innehåll, till exempel då det strider mot användarvillkoren i övrigt eller annan lagstiftning. Det handlar alltså inte om att det, som är inne på, införs en skyldighet att tillgängliggöra material. Användarens möjligheter att göra sina rättigheter gällande i nu aktuellt avseende torde normalt förutsätta att användaren får besked om när visst innehåll hindras. En bestämmelse av denna innebörd bör därför, trots att det inte uttryckligen föreskrivs i direktivet, tas in i lagen. Särskilt om inskränkningar i upphovsrätten Medlemsstaterna ska enligt artikel 17.7 andra stycket säkerställa att användare som laddar upp innehåll kan förlita sig på inskränkningar som avser citat, kritik och recensioner och användning i karikatyr-, parodi- eller pastischsyfte. Dessa inskränkningar i upphovsrätten har tidigare ansetts frivilliga för medlemsstaterna att tillämpa. De görs nu obligatoriska inom de ramar direktivet ställer upp. Direktivet förefaller i denna del ta sikte på de befintliga inskränk- ningarna i direktivet om upphovsrätten i informationssamhället, artikel 5.3d och artikel 5.3 k. Enligt den förstnämnda bestämmelsen får medlemsstaterna föreskriva en inskränkning för citat för användning i till exempel kritik och recensioner, förutsatt att de avser ett verk som redan lagligen gjorts tillgängligt för allmänheten, att källan, inbegripet upphovsmannens namn, anges, om inte detta visar sig vara omöjligt, och att användningen sker i enlighet med god sed samt i den utsträckning som krävs med hänsyn till det särskilda ändamålet. I upphovsrättslagen finns en inskränkning till förmån för citat. Var och en får citera ur offentliggjorda verk i överensstämmelse med god sed och i den omfattning som motiveras av ändamålet (22 §). Upphovsmannen ska anges i den omfattning och på det sätt god sed kräver då exemplar av verket framställs eller görs tillgängligt för allmänheten (3 §). Dessutom ska källan anges i den omfattning och på det sätt god sed kräver, när ett verk återges med stöd av en inskränkning (11 §). Den citaträtt som finns i svensk rätt ger alltså, på motsvarande sätt som i direktivet om upphovsrätten i informationssamhället, möjligheter att citera för till exempel kritik och recensioner och den omfattar endast offentliggjorda verk. Även det som föreskrivs om god sed och i vilken omfattning verket får återges är förenligt med direktivet. Som redovisas i avsnitt 7.1 skiljer sig ordalydelsen i de svenska bestämmelserna dock något från direktivet när det gäller kravet på namn- och källangivelse. När det gäller användning i karikatyr-, parodi- eller pastischsyfte kan det konstateras att svensk rätt inte innehåller någon uttrycklig sådan inskränkning. Bearbetningar av verk i bland annat parodiskt syfte har dock ansetts kunna utgöra nya och självständiga verk och därmed har man redan av det skälet kunnat använda verk på det sättet. I rättstillämpningen har den svenska lagstiftningen dessutom i några fall getts en EU-konform tolkning i enlighet med direktivet om upphovsrätten i informations- samhället och parodier bedömts utifrån den inskränkning som föreskrivs där (, Patent- och marknadsöverdomstolen, dom , mål PMT 1473-18 och rättsfallet NJA 2020 s. 293, Mobilfilmen). I ett annat fall, som gällde straffrättsligt ansvar, bedömdes dock parodier utgöra nya och självständiga verk i enlighet med tidigare svensk praxis (, Patent- och marknadsöverdomstolen, dom , mål B 12315-20). Det kan alltså konstateras att det i svensk rätt finns utrymme för att med stöd av en inskränkning citera ur verk, också för syften som rör kritik och recensioner. Dessutom finns utrymme för att använda verk i bland annat parodiskt syfte. Som är inne på är det emellertid inte självklart att det utrymme som förevarande direktiv avser att ge 2021/22:278 användarna sammanfaller med det utrymme som ges av de tidigare inskränkningarna i direktivet om upphovsrätten i informationssamhället. detta fall är det fråga om obligatoriska inskränkningar som gäller specifikt och endast i onlinemiljön. Det finns inte heller några ytterligare uttryckliga villkor för deras tillämpning. Det innebär – menar – att medlemsstater som redan genomfört de inskränkningsbestämmelser som finns i direktivet om upphovsrätten i informationssamhället behöver anpassa dessa såvitt avser i vart fall nu aktuella förfoganden och att medlemsstater som inte genomfört inskränkningarna måste göra det för de användningsområden som omfattas av direktivet (vägledningen, s. 20). Som Patent- och marknadsöverdomstolen och flera andra remiss- instanser är inne på finns det starka skäl för att i svensk rätt införa en generell och uttrycklig inskränkningsbestämmelse som ger utrymme för användning i bland annat parodisyfte. Regeringen har därför förståelse för att domstolen avstyrker en särskild bestämmelse i detta avseende som enbart ska gälla på de nu aktuella tjänsterna. den uppfattning som kommer till uttryck i promemorian att det inte är självklart hur en generell bestämmelse skulle utformas. med beaktande av det som framgår ovan om hur de inskränkningar som anges i artikel 17 har utformats där. Det framstår inte heller som en framkomlig väg att anpassa den nuvarande inskränkningen för citat till att omfatta också de förfoganden som kan aktualiseras. uttryckligt generellt parodiundantag och eventuella anpassningar av citaträtten till i övrigt bör därför övervägas i samband med den översyn av de svenska inskränkningsbestämmelserna som kommer att göras (se avsnitt 7.1). Som anges i promemorian bör direktivet i denna del därför genomföras genom att användarna ges en särskild rätt att på de aktuella tjänsterna använda verk för de nu aktuella syftena. Lagrådet lyfter i sammanhanget fram att det i direktivet anges att de inskränkningar användarna ska kunna förlita sig på är de (i direktivet om upphovsrätten i informationssamhället) befintliga och för medlemsstaterna frivilliga inskränkningarna i nu aktuella avseenden (artikel 17.7 andra stycket). Eftersom det direktivet inte lämnar utrymme för att använda verk för kritik eller recensioner på annat sätt än genom citat, föreslår Lagrådet att det i lagtexten tydliggörs att det även i detta sammanhang ska vara fråga om citat för användning i exempelvis kritik och recensioner. Av direktivets utformning ligger det i och för sig nära till hands att dra slutsatsen att avsikten är att de möjligheter att citera ur verk som regleras i direktivet om upphovsrätten i informationssamhället nu ska gälla i alla medlemsländer såvitt avser användning på de aktuella tjänsterna. regeringens uppfattning går det inte att bortse från att EU- lagstiftaren i det här sammanhanget valt en delvis annorlunda formulering och att avsikten med att inte uttryckligen knyta möjligheterna att använda verk för kritik och recensioner till citaträtten skulle kunna vara avsedd att i viss utsträckning skapa andra förutsättningar att använda verk . Enligt regeringens uppfattning framstår inte heller en sådan ordning som Även utan en uttrycklig koppling till citaträtten kan det typiskt sett inte bli fråga om att använda större delar av ett verk än Inskränkningarna ska tolkas restriktivt och mot bakgrund av den så kallade trestegsregeln. Mot den bakgrunden anser regeringen att de aktuella inskränkningarna bör återges enligt direktivets ordalydelse i den svenska lagtexten. Det blir därmed ytterst upp till att avgöra den närmare betydelsen av inskränkningarna inom ramen för direktivet. En ytterligare fråga är hur dessa inskränkningar bör förhålla sig till den ideella rätten och det som anges i 11 § andra stycket om ändringsförbud och källangivelse. Den ideella rätten har inte varit föremål för harmonisering. Direktivet om upphovsrätten i informationssamhället föreskriver dock i vissa fall begränsningar av inkskränkningsbestäm- melsernas omfång som är av ideellrättslig natur, till exempel att upphovs- mannens namn ska anges i vissa fall. Som framgår av vägledningen finns inte några sådana begränsningar när det gäller de nu aktuella inskränkningarna. En möjlig tolkning är därför att inskränkningarna i detta sammanhang ska kunna tillämpas helt utan hänsyn till den ideella rätten. Att det förhåller sig på det sättet är emellertid inte självklart. Med den utgångspunkten framstår det som rimligt att de allmänna förutsättningarna för hur verk får användas med stöd av en inskränkning som följer av 3 § och 11 § andra stycket ska gälla också för den användning som är aktuell. När det gäller inskränkningar i upphovsrätten i övrigt innebär direktivets bestämmelser att användarna ska ha rätt att med stöd av de inskränkningar som föreskrivs i nationell rätt tillgängliggöra innehåll på tjänsterna (vägledningen s. 20). Sådan användning bör alltså också omfattas av användarnas rätt. Regeringen har i denna del förståelse för de remissinstanser som, i likhet med Ifpi , invänder mot att inskränkningar i upphovsrätten uttrycks som rättigheter. Det kan emellertid konstateras att uttrycker det i termer av rättigheter (dom punkt 87 som i detta avseende är i linje med tidigare avgöranden från beträffande inskränkningar i upphovsrätten). När det gäller de synpunkter som flera remissinstanser för fram om att den användning som sker på tjänsterna med stöd av inskränkningar ska vara föremål för ersättning konstaterar regeringen följande. Det är i och för sig riktigt att de gränser som sätts för tjänsteleverantörernas möjligheter och skyldigheter att hindra tillgång till innehåll kommer att innebära att innehåll som vid en senare ingående bedömning visar sig göra intrång i upphovsrätt ändå ligger kvar på tjänsten. Det finns emellertid enligt regeringens uppfattning inte någonting i direktivet som talar för att det endast är det material som uppfyller förutsättningarna för att blockeras eller plockas bort som det ska betalas ersättning för enligt de regler som gäller för licenser. Tvärtom måste utgångspunkten vara att allt upphovsrättsligt skyddat material som görs tillgängligt på tjänsterna ska licensieras enligt huvudregeln om att tjänsterna ska göra det som skäligen kan krävas i det avseendet. Däremot framstår det, enligt regeringens uppfattning, inte som rimligt att tjänsteleverantörerna ska åläggas en ersättningsskyldighet för sådant material som faktiskt faller under en inskränkning. En sådan ordning förekommer inte i något annat sammanhang och den strider också mot den ordning som direktivet ställer upp och som ytterst syftar till att säkerställa att upphovsmännen får betalt för de uppladdningar som annars sker olovligen av tjänstens användare. Förbudet mot en allmän övervakningsskyldighet Artikel 17.8 första stycket föreskriver att tillämpningen av artikel 17 inte ska leda till någon allmän övervakningsskyldighet. Bestämmelsen refererar till artikel 15 i e-handelsdirektivet som innehåller ett förbud för medlemsstater att ålägga en tjänsteleverantör en allmän skyldighet att övervaka den information de lagrar eller en allmän skyldighet att aktivt efterforska fakta eller omständigheter som tyder på olaglig verksamhet. framhåller i sin vägledning att artikeln, i likhet med bland annat artikel 17.7, är formulerad som en skyldighet att uppvisa resultat. Medlemsstaterna bör därför när de genomför lagstiftningen se till att dessa skyldigheter gäller i händelse av en konflikt med bestämmelserna på annat håll i artikel 17 och särskilt artikel 17.4. Det är lätt att instämma i uppfattningen att bestämmelsen i artikel 17.8 första stycket är formulerad som en skyldighet att uppnå visst resultat. Denna skyldighet, till skillnad från skyldigheten i artikel 17.7, är dock uppenbarligen inte riktad mot tjänsteleverantörerna utan till medlemsstaterna och rättstillämparen. Som anges i promemorian är bestämmelsen viktig för förståelsen av hur långt tjänsteleverantörernas skyldighet sträcker sig, särskilt i ljuset av direktivets i övrigt allmänt hållna skrivningar i det avseendet. Enligt EU- domstolen utgör bestämmelsen en ytterligare garanti för att användarnas yttrande- och informationsfrihet ska iakttas och innebär att tjänste- leverantörerna inte är skyldiga att förhindra uppladdning och tillgänglig- görande för allmänheten av innehåll som kräver att leverantörerna gör en fristående bedömning mot bakgrund av information som lämnats av rättsinnehavare samt eventuella undantag från och inskränkningar i upphovsrätten för att kunna konstatera att innehållet är olagligt (EU- domstolens dom, punkt 90). Enligt promemorian bör artikel 17.8 första stycket förstås som en påminnelse om förbudet mot allmän övervakning, och att medlemsstaterna inte får genomföra direktivet i denna del så att tjänsteleverantörerna åläggs en sådan skyldighet. uttalanden föranleder inte regeringen att göra någon annan bedömning i det avseendet. I denna proposition föreslås en rad förtydliganden och uttryckliga begränsningar av de åtgärder som tjänsteleverantörer som vill komma i åtnjutande av ansvars- frihet ska vidta. De innebär bland annat att tjänsteleverantörerna inte är skyldiga att förhindra uppladdning och tillgängliggörande av sådant innehåll som avser ovan. Med dessa begränsningar åläggs tjänsteleverantörerna inte heller någon allmän övervakningsskyldighet i den bemärkelse som lagt i begreppet (se även EU-dom- stolens avgörande i mål C-18/18 [Glawischnig-Piesczek]). Som anges i promemorian föranleder artikel 17.8 första stycket därför inte några lagstiftningsåtgärder. Regeringens förslag: Tjänsteleverantörerna ska på begäran av rätts- innehavare eller användare lämna information om de åtgärder leveran- tören vidtar för att hindra tillgång till olovligt innehåll. Om leverantören har ingått ett avtal med en rättsinnehavare om överföring till allmänheten, ska leverantören informera rättsinnehava- ren om den användning som sker med stöd av avtalet. Promemorians förslag stämmer överens med regeringens. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser tillstyrker förslagen eller lämnar dem utan avseende. Flera remissinstanser på rättighetshavarsidan, däribland , Musikförläggarna, framför att kravet på att lämna information om användning som sker med stöd av avtal bör vara mer omfattande och detaljerat. Ifpi ifrågasätter att också användare ska ha rätt få information om de åtgärder en leverantör vidtar för att hindra tillgång till olovligt innehåll. Skälen för regeringens förslag Information om åtgärder för att motverka intrång Tjänsteleverantörerna ska på begäran förse rättsinnehavare med adekvat information om hur de åtgärder fungerar som de vidtar för att säkerställa att olovligt innehåll inte är tillgängligt (artikel 17.8 andra stycket). Informationen ska innefatta vilken typ av åtgärder som vidtagits och hur åtgärderna har vidtagits. Den ska vara tillräckligt specifik för att säkerställa tillräcklig transparens för rättsinnehavare, utan att påverka företagshemligheter för tjänsteleverantörerna (skäl 68). Tjänsteleveran- törerna är inte skyldiga att ge detaljerad och individuell information för vart och ett av de verk som pekats ut. Parterna är dock fria att avtala om mer specifika villkor i detta avseende. framhåller i sin vägledning att medlemsstaterna uppmuntras att ge information om vilken typ av uppgifter tjänsteleveran- törerna ska lämna och det ges också exempel på detta. Den information som tillhandahålls bör vara tillräckligt specifik och transparent för att ge rättsinnehavarna insyn i hur de verktyg fungerar som syftar till att undvika otillåtet innehåll. Sådan information kan till exempel innehålla en beskrivning av den teknik eller andra medel som används av tjänste- leverantörerna, information om leverantörer av tredjepartsteknik vars tjänster leverantören använder, verktygens genomsnittliga effektivitets- nivå och eventuella ändringar av de verktyg och tjänster som används. Tjänsteleverantörer bör däremot inte vara skyldiga att lämna specifik information som strider mot deras affärshemligheter, såsom detaljerade egenskaper hos den använda programvaran, som kan vara skyddad (vägledningen s. 27). Både rättsinnehavare och användare bör ha rätt till information För att genomföra direktivet i denna del bör det införas en skyldighet för tjänsteleverantörer att tillhandahålla informationen till rättsinnehavare på 2021/22:278 det sätt som föreskrivs. Det är emellertid inte bara rättsinnehavare som berörs av de åtgärder som vidtas för att skydda upphovsrätten. Även användarna har – som bland andra SFIR lyfter fram – behov av att få veta vilka åtgärder som vidtas och hur de fungerar för att kunna avgöra om tjänsteleverantörerna uppfyller sina skyldigheter mot dem. Användarna bör därför också ha rätt till information. Information om användning med stöd av avtal Den information som redogörs för ovan är inte den enda som ska lämnas till rättsinnehavarna. Enligt samma artikel ska de även ha rätt till information om användningen av innehåll som omfattas av avtal, om sådana har ingåtts (artikel 17.8 andra stycket). Det handlar alltså om uppladdningar av innehåll som användare gör och som täcks av de avtal som ingåtts mellan tjänsteleverantörerna och rättsinnehavarna. Även i denna del erbjuder viss vägledning. Sådan information bör omfatta uppgifter om utnyttjandet av rättsinnehavarnas verk och de intäkter som genereras av tjänsteleverantörerna (vägledningen s. 27). Med hänvisning till skäl 68 menar att tjänsteleverantörerna inte behöver tillhandahålla detaljerad och individuell information om varje verk. Det bör införas en skyldighet för tjänsteleverantörerna i enlighet med vad som föreskrivs i direktivet. Det kan antas att parterna i de avtal som ingås mer i detalj kan komma att reglera vilken information som ska lämnas. Med det sagt kan det ifrågasättas om hänvisning till skäl 68 är riktig när det gäller den information som ska lämnas om användningen av licensierat innehåll. Artikeltexten skiljer mellan information om å ena sidan de metoder som används med avseende på det samarbete som avses i punkt 4 och å andra sidan information om användningen av innehåll som omfattas av ingångna avtal. Skäl 68 tycks gälla endast åtgärder som vidtas i samband med samarbetet. Det, i förening med de goda tekniska möjligheter som finns när det gäller rapportering och användning, gör att det finns skäl att ifrågasätta varför tjänsteleverantörerna inte skulle behöva lämna information om i vilken omfattning varje verk som identifierats har använts. Det torde vara en förutsättning för att rätt ersättning ska kunna betalas ut. Det nu anförda talar alltså för att den information som ska lämnas bör omfatta individuell information om varje verk i den utsträckning sådan information är möjlig att lämna. Att i den svenska lagstiftningen i detalj reglera vilken information som ska lämnas, som efterfrågas av flera remissinstanser, bör dock inte komma i fråga. Som konstaterar finns det också beträffande avtal som ingås av kollektiva förvaltningsorganisationer redan vissa mer specifika krav på användarnas rapportering och som följer av direktivet om kollektiv förvaltning av upphovsrätt. Som framgår av artikel 1.2 påverkas inte de bestämmelserna av förevarande direktiv. De krav på rapportering som följer av 9 kap. 5 § eller – i vissa fall – 11 kap. 8 § lagen om kollektiv förvaltning av upphovsrätt gäller alltså även fortsättningsvis och för tjänsteleverantörernas avtal med organisationer som omfattas av bestämmelserna om kollektiv förvaltning. Direktivet ger i detta avseende inte något utrymme för den uppfattning som förs fram av bland andra KLYS och Copyswede om att direktivets bestämmelser skulle innebära en Prop. 2021/22:278 utökad skyldighet i förhållande till dessa krav. Inte heller är det möjligt att i detta lagstiftningsärende, som efterfrågar, ge uttryck för någon närmare uppfattning om hur den rapporteringsskyldighet som följer av lagen om kollektiv förvaltning av upphovsrätt bör tolkas. Regeringens förslag: En tjänsteleverantör ska ha rutiner för att kunna hantera klagomål från användare av tjänsten när tillgången till innehåll som de laddat upp har hindrats. Den berörda rättsinnehavaren ska ges tillfälle att yttra sig över klagomålet och motivera sin begäran om att tillgången till innehållet ska hindras. Klagomål ska avgöras skyndsamt. Om rättsinnehavarens begäran inte är vederbörligen motiverad, ska innehållet återställas. Ett beslut om att inte återställa tillgången till innehållet ska föregås av en granskning. ska tillhandahålla en förteckning över personer som förklarat sig villiga att medla i tvister om tillämpningen av bestämmelserna. Promemorians förslag stämmer delvis överens med regeringens. I promemorian föreslås en yttersta gräns inom vilken klagomål måste avgöras. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser tillstyrker förslagen eller lämnar dem utan invändning. anser att bestämmelserna om att rättsinnehavare ska ges tillfälle att yttra sig över klagomål samt den yttersta tidsgränsen går utöver direktivets bestämmelser i dessa delar. Google och Twitter invänder också mot tidsgränsen och önskar förtydliganden om hur innehåll ska hanteras inom klagomåls- processen, exempelvis när en rättsinnehavare väljer att inte yttra sig. Även Patent- och marknadsöverdomstolen invänder mot förslaget om en yttersta tidsgräns. Remissinstanser som företräder användarintresset, däribland Wikimedia och konsumenter önskar en uttrycklig bestämmelse om att innehåll ska finnas tillgängligt på tjänsterna klagomåls- processen pågår. Några remissinstanser har synpunkter på möjligheterna till alternativ tvistlösning som föreslås i promemorian. SFIR lyfter fram att en sådan bör ge möjlighet till kostnadsfri prövning för användarna. () lyfter frågan om huruvida de aktuella tvisterna alltid är hänförliga till avtal på det sätt som krävs för att ska vara behöriga att pröva tvister och understryker att nämnden saknar immaterialrättslig specialistkompetens. Myndigheten för press, radio och tv (MPRT) uppmärksammar det uppdrag de har att förbereda i anledning av genomförandet av ett annat EU-direktiv. Skälen för regeringens förslag Tjänsteleverantörerna ska tillhandahålla en klagomåls- och avhjälpningsmekanism Medlemsstaterna ska föreskriva att tjänsteleverantörerna ska tillhandahålla en effektiv och snabb klagomåls- och avhjälpnings- mekanism för användare för tvister om omöjliggörandet av åtkomst till, eller avlägsnandet av, verk som användare av tjänsten laddat upp. Rätts- innehavare, som begär att åtkomst till något av deras verk ska omöjlig- göras eller att verket ska avlägsnas, ska vederbörligen motivera sin begäran. Klagomål ska behandlas utan otillbörligt dröjsmål och beslut att omöjliggöra åtkomst till eller avlägsna uppladdat innehåll ska vara föremål för mänsklig granskning. Direktivet ska inte på något sätt påverka legitim användning, såsom användning inom ramen för de undantag och inskränkningar som föreskrivs i unionslagstiftningen, och det ska inte leda till identifiering av enskilda användare eller behandling av deras personuppgifter, utom i enlighet med direktiv /58/EG och förordning (EU) 2016/679 (artikel 17.9 första–tredje styckena).