prop · H903186 · 2022-03-22 00:00:00 — Även om det finns starka skäl att se allvarligt på brott som förhindrar eller riskerar att förhindra den rättskipande verksamheten delar regeringen bedömningen att den skillnaden i straffvärde mellan meneden och den brottslighet den avser kan anses vara oproportionerligt stor under vissa omständigheter. I sammanhanget måste även beaktas att meneds- bestämmelsen har ett vitt tillämpningsområde och är tillämplig även i tvistemål. De skäl för att se allvarligare på mened som förs fram som bakgrund till reformen kan inte anses föreligga i lika hög grad när det gäller tvistemål. Minimistraffet för mened av normalgraden bör därför, som också så gott som samtliga remissinstanser anser, lämnas oförändrat. Minimistraffet för grov mened bör inte ändras En utgångspunkt för de förändringar som övervägs beträffande menedsbrottet är att straffen för de allvarligare fallen av mened, som har 2021/22:186 begåtts i syfte att försvåra eller förhindra utredningen eller lagföringen av allvarlig brottslighet, bör bli väsentligt högre än . Detta gäller inte minst eftersom sådana gärningar kan antas begås inom ramen för de kriminella nätverkens brottslighet. Enligt regeringens mening uppnås det syftet genom förslaget om en ny kvalifikationsgrund som ska användas som utgångspunkt vid bedömningen av om en mened ska anses som grov och som tydligt anknyter till straffvärdet av den brottslighet som meneden tar sikte på. Bakgrunden till den bedömningen är att den föreslagna straffskärpningsgrunden kan antas leda till att straffskalan för grov mened tillämpas i praktiken, vilket i princip inte varit fallet . Som framgår av den redovisade praxisen är den genomsnittliga fängelsepåföljden för mened omkring . Tillämpning av straffskalan för det grova brottet innebär alltså en mycket kraftig repressionshöjning. Utredningen föreslår att minimistraffet för grov mened sänks till och , medan anser att det är lämpligare att behålla det nuvarande minimistraffet . menar att det kan te sig motsägelsefullt att möta ett konstaterat behov av skärpt straff med ett förslag som utgör en sänkning av straffskalan för grov mened från fängelse till fängelse och . Som skäl för sin bedömning för utredningen fram att det finns en risk att domstolarna blir återhållsamma med att bedöma ett menedsbrott som grovt om minimistraffet även i fortsättningen är fängelse , eftersom det kan uppfattas som alltför strängt i den praktiska tillämpningen. Denna risk bör, enligt regeringens mening, emellertid inte överdrivas. En sänkning av minimistraffet kan tvärtom sända signaler om att regeringen ser mindre allvarligt på menedsbrottet . Minimistraffet för grov mened bör därför inte ändras. Med hänsyn till detta saknas skäl att överväga de förändringar av maximistraffet för mened av normalgraden som utredningen föreslår av systematiska skäl. 5.3.3Utökad kriminalisering av förstadier till mened Regeringens förslag: Även stämpling till mened som består i att någon i samråd med annan beslutar gärningen eller åtar eller erbjuder sig att utföra den ska kriminaliseras. Regeringens bedömning: Försök till mened bör inte kriminaliseras. Utredningens förslag och bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna tillstyrker eller har inget att invända mot förslaget och bedömningen. Skälen för regeringens förslag och bedömning Försök till mened bör inte kriminaliseras Förberedelse till mened är kriminaliserat. Detsamma gäller stämpling till mened genom att någon söker anstifta annan till mened. Däremot är försök till mened inte kriminaliserat. Straffskalan för mened sträcker sig från böter i ringa fall till fängelse för grovt brott. ett högt artvärde. Brottets straffvärde utgör alltså inte något hinder mot en Prop. 2021/22:186 utökad kriminalisering på förstadiet. Frågan om det finns behov av en utökad kriminalisering på förstadiet är delvis sammankopplad med bestämmelsens konstruktion. Mened är ett farebrott, vilket innebär att det för straffansvar inte finns något krav på en viss effekt. Skälen för kriminalisering på förstadiet är generellt sett svagare i sådana fall än då brottet är konstruerat som ett skadebrott. Mened påbörjas då ett vittne, som avlagt ed, i förhör börjar lämna osanna uppgifter eller förtiger sanningen. Genom att undanta kriminalisering på försöksnivå ges den som påbörjar ett menedsbrott möjlighet att korrigera sina uppgifter. Enligt utredningens och regeringens uppfattning har denna ordning goda skäl för sig och försök till mened bör även fortsättningsvis vara straffritt. Kriminaliseringen av stämpling till mened bör utvidgas Skälet till att stämpling till mened genom att någon söker anstifta annan till brott – men inte övriga former av stämpling – är kriminaliserad är delvis oklart. I förarbetena anges, utan närmare motivering, att frågan om det ska vara straffbart att åta eller erbjuda sig att begå mened bör vara beroende av om ersättning lämnats eller mottagits (prop. 1948:80 s. 276). Utredningen anser att det finns skäl att ifrågasätta denna gränsdragning. Även fall då personer i samråd beslutar att begå mened eller då någon, utan att begära ersättning, åtar eller erbjuder sig att begå mened får anses straffvärda i sådan utsträckning att de bör vara kriminaliserade. Tystnadskulturen i kriminella nätverk är stark och oviljan att samarbeta med de rättsvårdande myndigheterna utbredd. Det kan antas vara vanligt förekommande att personer i och i anslutning till de kriminella nätverken samråder i avsikt att motverka att brott utreds eller att den skyldige eller de skyldiga lagförs. Bevekelsegrunderna för att så ska ske kan också antas variera. Den som exempelvis erbjuder sig att ljuga i domstol behöver inte göra det endast för att han eller hon erbjuds pengar eller annat i utbyte. Erbjudandet kan i stället grunda sig på lojalitet till gärningspersonen eller på misstro mot de rättsvårdande myndigheterna. Av studier från Brå framgår också att unga, perifera deltagare i den kriminella miljön i högre grad än tidigare tar chansen att avancera genom att begå brott, se Brås rapport i kriminella miljöer – En intervjustudie (Brå 2019:3 Det kan inte uteslutas att yngre kriminella även åtar eller erbjuder sig att begå mened i syfte att positionera sig i den kriminella miljön. Med hänsyn till det angivna ansluter sig regeringen till utredningens bedömning att även stämpling till mened som består i att någon i samråd med annan beslutar gärningen eller åtar eller erbjuder sig att utföra den bör kriminaliseras. Förändringar i bestämmelsen om övergrepp i Regeringens förslag: Minimistraffet för övergrepp i rättssak av normalgraden ska höjas till fängelse . graden ringa övergrepp i rättssak, som har straffskalan böter eller fängelse , ska tas bort och ersättas med en möjlighet att bestämma straffet till fängelse i högst vid mindre allvarliga fall av övergrepp i rättssak. Utredningens förslag överensstämmer delvis med regeringens. Utredningen föreslår inte någon höjning av minimistraffet för övergrepp i Utredningen föreslår vidare att brottsbeteckningen ringa övergrepp i rättssak ska utgå och att de ringa fallen i stället ska omfattas av den oförändrade straffskalan för brott av Remissinstanserna tillstyrker eller har inget att invända mot förslaget. anför att det är viktigt att de gärningar som bedöms som ringa kommer att bedömas som brott av normalgraden om Skälen för regeringens förslag Minimistraffet för övergrepp i rättssak av normalgraden bör höjas Bestämmelsen om övergrepp i rättssak är väsentlig för tilltron till och funktionen av rättssystemet. Det är därmed också av vikt att straffskalan och gradindelningen är utformad på ett sätt som motsvarar brottets allvar. Straffskalan är, liksom för mened, förhållandevis vid. Den sträcker sig från böter till fängelse i högst . Artvärdet är starkt även vid låga straffvärden på fängelsenivå. Kravet på gärningspersonens aktiva handlande, genom att använda våld, hot eller annan liknande gärning, i syfte att påverka vittnen eller andra förhörspersoner, gör att övergrepp i rättssak är ett brott som det finns anledning att se särskilt allvarligt på. Sådan påverkan utgör också ett stort problem inom ramen för de kriminella nätverken och i de utsatta områdena. Utredningen har övervägt en höjning av minimistraffet för brott av normalgraden till fängelse . Utredningen anser dock att övervägande skäl talar mot en sådan höjning och föreslår att straffskalan för övergrepp i rättssak av normalgraden lämnas oförändrad. sitt ställningstagande för utredningen fram att många fall av övergrepp i rättssak begås i andra sammanhang än inom ramen för kriminella nätverks När brottet väl förekommer i ett sådant sammanhang bedömer utredningen att brottet ofta kommer att bedömas som grovt. utredningen konsekvensen att ett höjt minimistraff för brott av normalgraden får en liten påverkan på straffnivån på brott som begås inom ramen för kriminella nätverk. Utredningen anser också att det kan ifrågasättas om det är proportionerligt med ett straffvärde om minst sex månader när förbrottet har ett klart lägre straffvärde och det t.ex. handlar om ett mindre allvarligt hot. Utredningen ställer sig heller inte bakom lösningen att kombinera en höjning av straffet för brott av normalgraden med en särskild lindrigare straffskala för mindre allvarliga fall. Brott av normalgraden bör vara utgångspunkten för bedömningen i de flesta fallen. Att införa en ordning som innebär att flera av de fall som bedöms som brott av normalgraden i stället ska anses vara mindre allvarliga framstår inte som ändamålsenligt och riskerar att sända fel signaler. Regeringen anser emellertid, till skillnad från utredningen, att starka skäl talar för en höjning av minimistraffet för övergrepp i rättssak av normalgraden. Visserligen är syftet med den kompletterande kvalifikationsgrunden som föreslås i avsnitt 5.4.2 att fler övergrepp i rättssak som begås inom ramen för kriminella nätverk ska kunna bedömas som grova och därmed omfattas av en strängare straffskala. Men de skäl som talar för att öka straffnivån gäller även de övergrepp i rättssak som inte når upp till gränsen för grovt brott. Den tystnadskultur som ofta präglar kriminella nätverk, och även de områden i vilka de är aktiva, är ett betydande hinder i arbetet mot organiserad brottslighet och gängkriminalitet. Det finns därför anledning att markera kraftfullt mot gärningar som riktas mot dem som ska medverka till att brott i dessa miljöer kan utredas och få en rättslig prövning. Övergrepp i rättssak är ett brott som utgör ett direkt angrepp dels mot en enskild, dels mot en pågående, stundande eller avslutad rättsprocess. Det gäller även om gärningen inte har anknytning till brottslighet inom ramen för kriminella nätverk. Det finns alltså anledning att se allvarligare även på övergrepp i rättssak som begås i andra miljöer. En höjning av minimistraffet skulle enligt såväl utredningens som regeringens bedömning medföra en generell höjning av straffnivån för övergrepp i rättssak. Regeringen föreslår därför att minimistraffet för övergrepp i rättssak av normalgraden ska höjas till fängelse . Ett sådant förslag ligger också bättre i linje med vad tillkännagett för regeringen om straffet för övergrepp i rättssak (tillkännagivanden bet. 2018/19:JuU11 punkt 42, rskr. 2018/19:181 och bet. 2019/20:JuU26 punkt 24, rskr. 2019/20:258). Regeringens förslag när det gäller övergrepp i rättssak innebär att straffskalorna för mened och övergrepp i rättssak inte längre överensstämmer, vilket har ansetts böra vara fallet (prop. 2001/02:59 s. 46). Enligt regeringens mening finns det dock anledning att omvärdera den bedömningen och se allvarligare på övergrepp i rättssak än på mened. Även om skyddsintresset för de båda brotten delvis sammanfaller innehåller övergrepp i rättssak ett tillkommande moment av våld eller hot som gör det särskilt allvarligt. Regeringen återkommer i nästa avsnitt till frågan om det bör finnas en särskild straffskala för mindre allvarliga fall av övergrepp i rättssak. Brottsbeteckningen ringa övergrepp i rättssak ersätts med en särskild strängare straffskala för mindre allvarliga fall finns en ringa form av övergrepp i rättssak med straffskalan böter eller fängelse . Brottet har beteckningen ringa övergrepp i rättssak (se 17 kap. 10 § fjärde stycket ). Övergrepp i rättssak innebär, precis som mened, ett hot mot intresset av att staten ska kunna utföra sin rättskipande uppgift. Brottet riktar sig dessutom mot en annan person, t.ex. genom att våld eller hot om våld 2021/22:186 används. Utredningen anser mot den bakgrunden att övergrepp i rättssak är så allvarligt att straffskalan inte bör innehålla böter. Regeringen instämmer i den bedömningen. Utredningens förslag innebär att den särskilda brottsbeteckningen ringa övergrepp i rättssak tas bort och att de fall som rubriceras som ringa övergrepp i rättssak i stället ska omfattas av den oförändrade straffskalan för övergrepp i rättssak av normalgraden. Som framgår ovan föreslår regeringen att det minsta straffet för övergrepp i rättssak av normalgraden ska höjas till fängelse . Mot bakgrund av det förslaget finns det anledning att överväga om det alltjämt bör finnas en särskild straffskala för mindre allvarliga fall av övergrepp i rättssak. Det kan då, som utredningen för fram, ifrågasättas om det alltid är proportionerligt med ett straffvärde för övergrepp i rättssak. Så kan t.ex. inte anses vara fallet när förbrottet har ett väsentligt lägre straffvärde än och övergreppet i rättssak begränsar sig till en gärning av inte alltför kvalificerat slag, t.ex. ett mindre allvarligt hot. Regeringen bedömer mot den bakgrunden att utredningens alternativa förslag med en särskild straffskala på fängelse i högst för mindre allvarliga former av övergrepp i rättssak är en systematiskt lämplig lösning. Med den lösningen finns utrymme för att göra en mer nyanserad straffmätning för de mindre allvarliga fallen. Genom att i lagtexten tala om mindre allvarliga fall undviker man vidare att beteckna en gärning som består i övergrepp av rättssak som ringa. En sådan rubricering framstår som mindre lämplig med hänsyn till brottets allvar och den straffskala som föreslås för de mindre allvarliga fallen, fängelse i högst . Den särskilda straffskalan för mindre allvarliga fall av övergrepp i rättssak bör främst komma till användning för sådan brottslighet som bedöms som ringa övergrepp i rättssak. Vid bedömningen av om en gärning är mindre allvarlig ska samtliga omständigheter beaktas. Utrymmet för att bedöma en gärning som mindre allvarlig ska emellertid, i likhet med vad som gäller för den ringa graden av övergrepp i rättssak, vara begränsat. Det bör dock också i begränsade undantagsfall kunna finnas ett utrymme att använda straffskalan för mindre allvarliga fall även för de minst straffvärda fallen som anses utgöra brott av normalgraden. Exempel på när en sådan tillämpning kan komma i fråga är om straffvärdet för brottet hade bedömts uppgå till fängelse i . Även när ett övergrepp i rättssak bedöms som mindre allvarligt bör brottet i många fall kunna vara av sådan art att det finns skäl för att bestämma påföljden till fängelse även om straffvärdet i sig eller tidigare brottslighet inte talar för det. Straffskalan för grovt övergrepp i rättssak bör inte ändras Straffskalan för grovt övergrepp i rättssak är fängelse i lägst två och högst . Av kriminalstatistiken framgår att grovt övergrepp i rättssak, framför allt , tillämpas i viss utsträckning. Regeringen föreslår också, som framgår i avsnitt 5.4.2, att det ska införas en ny kvalifikationsgrund som är särskilt inriktad på brottslighet som sker inom ramen för kriminella nätverk och som kan förväntas innebära att det grova brottet tillämpas i större utsträckning än vad som är fallet. utredningens och regeringens bedömning är straffskalan för grovt Prop. 2021/22:186 övergrepp i rättssak ändamålsenligt utformad. brottets allvar och ger ett tillräckligt utrymme att mäta ut tillräckligt stränga straff för de allvarligaste fallen av övergrepp i rättssak. Kvalifikationsgrunderna för grovt övergrepp i Regeringens förslag: Hot av allvarligt slag ska brytas ut ur den befintliga kvalifikationsgrunden som innebär att gärningen har innefattat våld eller hot av allvarligt slag och ersättas av en mer preciserad kvalifikationsgrund som tar sikte på hot. av om ett brott är grovt ska det enligt den nya kvalifikationsgrunden särskilt beaktas om gärningen har innefattat hot som påtagligt har förstärkts med hjälp av vapen, sprängämne eller vapenattrapp eller genom anspelning på ett våldskapital eller som annars har varit av Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: En majoritet av remissinstanserna tillstyrker eller har inget att invända mot förslaget. anser att det finns skäl att närmare se över definitionen av övergrepp i rättssak så att hot och våld mot närstående till vittnen tydligt omfattas. Skälen för regeringens förslag Införandet av den nuvarande kvalifikationsgrunden om hot gjordes lagändringar som innebar att det i flera straff- bestämmelser, där hot utgör ett gärningsmoment, infördes en kvalifikationsgrund som tar sikte på hur hotet har framställts. kvalifikationsgrund infördes t.ex. i bestämmelserna om olaga tvång och olaga hot i 4 kap. 4 och 5 §§ . Enligt dessa bestämmelser ska särskilt beaktas om hotet påtagligt har förstärkts med hjälp av vapen, sprängämne eller vapenattrapp eller genom anspelning på ett våldskapital eller annars har varit av allvarligt slag. dock inte i bestämmelsen om grovt övergrepp i rättssak med motiveringen att det riskerade att utvidga det grova brottets tillämpningsområde på ett sätt som inte var avsett. I stället infördes den mer allmänt utformade kvalifikationsgrunden att gärningen har innefattat våld eller hot av allvarligt slag, se propositionen Bättre straffrättsliga verktyg mot organiserad brottslighet (prop. 2015/16:113 s. 15, 78 och 79). Behovet av en ny kvalifikationsgrund Skrämselkapital är en central beståndsdel som genomsyrar alla kriminella Tystnadskulturen är också utbredd inom ramen för de kriminella nätverken och i de utsatta områdena. Vittnens och målsägandes ovilja att samarbeta i utredningar och rättsprocesser försvårar myndigheternas I längden riskerar det också att undergräva förtroendet för och tilltron till rättsväsendet. Det är därför viktigt att de straffbestämmelser till att skydda de rättsvårdande myndigheternas arbete är 2021/22:186 utformade så att de på ett effektivt sätt kan användas i kampen mot de kriminella nätverken. Mot den bakgrunden finns det anledning att se mycket allvarligt på hot som riktas mot vittnen och andra förhörspersoner i syfte att påverka dem. Det finns också starka skäl att anta att oviljan hos förhörspersoner att samarbeta med myndigheterna ökar om hotet förstärkts med hjälp av vapen eller andra liknande föremål, eller genom anspelning på ett våldskapital. Som regeringen konstaterade vid lagändring kan sådana omständigheter visserligen beaktas inom ramen för kvalifikationsgrunden att gärningen har innefattat hot av allvarligt slag. Utredningen anför, i likhet med Utredningen om skärpta straffrättsliga åtgärder mot organiserad brottslighet, se betänkandet Organiserad brottslighet (SOU 2014:63 s. 263 och 264), att övergrepp i rättssak som skett genom hot som har förstärkts på sådana sätt är så allvarliga att de regelmässigt bör anses som grova. Mot bakgrund av utvecklingen med en ökad brottslighet med anknytning till kriminella nätverk, ansluter sig regeringen nu till denna uppfattning. Detta gäller också för flera andra brott där hot utgör ett gärningsmoment, t.ex. olaga hot och våld eller hot mot tjänsteman. Att minimistraffet för grovt övergrepp i rättssak är högre än vad som gäller för dessa brott föranleder ingen annan bedömning. Det är tvärtom befogat med ett minimistraff fängelse vid övergrepp i rättssak då gärningen har utförts på ett sådant sätt att den angivna kvalifikationsgrunden blir tillämplig. Det bör också understrykas att ett övergrepp i rättssak, till skillnad från exempelvis ett olaga hot, utgör ett direkt angrepp dels mot en enskild, dels mot en pågående, stundande eller avslutad rättsprocess. De övergrepp i rättssak som begås inom ramen för kriminella nätverk är typiskt sett också av allvarlig karaktär. anser att det finns skäl att närmare se över definitionen av övergrepp i rättssak så att hot och våld mot närstående till vittnen tydligt omfattas. Här kan påpekas att när det gäller vittnen och andra förhörspersoner är det tillräckligt för straffansvar att det varit fråga om en gärning som medför lidande, skada eller olägenhet eller hot om en sådan gärning. Det kan då handla även om brottslighet som riktar sig mot annan än förhörspersonen. Utredningen har inte behandlat frågan om det finns skäl att ytterligare förtydliga vad som ska gälla för hot och våld mot närstående. Det saknas därför tillräckligt underlag för att överväga frågan ytterligare inom ramen för detta lagstiftningsärende. Utformningen av en ny kvalifikationsgrund Regeringen delar utredningens bedömning att hot bör brytas ut ur den befintliga kvalifikationsgrunden som innebär att gärningen har innefattat våld eller hot av allvarligt slag och ersättas av en mer preciserad kvalifikationsgrund som tar sikte på hot. Vid bedömningen av om ett brott är grovt ska det, i enlighet med vad som gäller för andra liknande brottstyper, särskilt beaktas om gärningen har innefattat hot som påtagligt har förstärkts med hjälp av vapen, sprängämne eller vapenattrapp eller genom anspelning på ett våldskapital eller som annars har varit av allvarligt slag. Förslaget om att införa en ny och preciserad kvalifikationsgrund för fall Prop. 2021/22:186 då gärningen har innefattat hot kan enligt utredningen förväntas leda till att fler personer döms för grovt övergrepp i rättssak. Utredningen bedömer också att det kommer innebära en generell höjning av straffnivån för övergrepp i rättssak. En sådan utveckling utgör enligt regeringens mening en nödvändig del i arbetet mot den organiserade brottsligheten. Ingen förändring i övrigt av de befintliga kvalifikationsgrunderna De befintliga kvalifikationsgrunderna i övrigt – dvs. om det har uppkommit eller funnits risk för betydande men för det allmänna, om gärningen har innefattat våld av allvarligt slag, eller om gärningen annars har varit av särskilt hänsynslös eller farlig art – bör finnas kvar. De tar sikte på omständigheter som är försvårande i sådan utsträckning att brottet regelmässigt bör anses som grovt. Bestämmelsen överensstämmer därmed också, med undantag för den första kvalifikationsgrunden, med vad som bl.a. gäller enligt straffbestämmelsen om våld eller hot mot tjänsteman. 5.5Förändringar i bestämmelsen om skyddande av brottsling 5.5.1Skärpta straffskalor och en särskild brottsbeteckning för grovt skyddande av brottsling Regeringens förslag: Maximistraffet för skyddande av brottsling av normalgraden ska höjas till fängelse . Minimistraffet för grovt brott ska höjas till fängelse och maximistraffet till fängelse . Det grova brottet ska också få en egen brottsbeteckning, grovt skyddande av brottsling. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna tillstyrker eller har inget att invända mot förslaget. Skälen för regeringens förslag Straffskalan för skyddande av brottsling i förhållande till liknande brott Straffskalorna för brotten i 15 och 17 kap. varierar i förhållandevis stor utsträckning. Det finns skäl för att, utifrån ett straffvärdemässigt perspektiv, till viss del behandla brotten olika. Det direkta, och potentiellt våldsamma, angreppet mot rättsprocessen som ett övergrepp i rättssak innebär, bör exempelvis som utgångspunkt anses mer straffvärt än att skydda någon som begått ett brott. Däremot anser regeringen, i likhet med utredningen, att det inte framstår som motiverat att skillnaderna mellan brottens straffskalor är så stora som är fallet.