prop · H903174 · 2022-03-22 00:00:00 — 4 § marknadsföringslagen framgår att den svarta listan gäller som lag i och att regeringen tillkännager den aktuella bilagan i Svensk för- Denna metod för att genomföra den svarta listan i svensk rätt ansågs när marknadsföringslag infördes vara den mest lämpliga (se prop. 2007/08:115 s. 106 och 107). Det finns inte anledning att nu göra någon annan bedömning. Enligt regeringen innebär det angivna förfarandet att den svarta listan genomförs korrekt i den svenska rätts- Enligt marknadsföringslagen ska bestämmelserna i punkterna 1–31 i bilagan tillämpas även om marknadsföringen riktar sig mot näringsidkare (4 § tredje stycket). Regeringen bedömer att detta bör gälla även för de nya Eftersom det redan följer av lagtexten i 4 § tredje stycket marknadsföringslagen behövs det inte någon ändring i den bestämmelsen. 5.9 Möjligheter till kompensation Regeringens bedömning: Det bör inte göras några lagändringar med anledning av den nya bestämmelsen i direktivet om otillbörliga affärs- metoder om möjligheter till kompensation för konsumenter. 2021/22:174 Utredningens bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna har inte lämnat några synpunkter på bedömningen. Skälen för regeringens bedömning Artikel 3.5 i ändringsdirektivet innebär att en ny bestämmelse om möjlig- heter till kompensation, artikel 11a, införs i direktivet om otillbörliga affärsmetoder. Enligt bestämmelsens första punkt ska konsumenter som skadats av otillbörliga affärsmetoder ha tillgång till proportionella och effektiva avhjälpande åtgärder, inbegripet skadestånd för den skada som konsumenten har lidit och, i relevanta fall, prisavdrag eller rätt att avsluta avtalet. Medlemsstaterna får fastställa villkoren för tillämpningen av dessa avhjälpande åtgärder och deras effekt. De får i lämpliga fall ta hänsyn till den otillbörliga affärsmetodens allvar och art, den skada konsumenten har lidit samt andra relevanta omständigheter. Enligt bestämmelsens andra punkt ska dessa avhjälpande åtgärder inte påverka tillämpningen av andra avhjälpande åtgärder som finns tillgängliga för konsumenter enligt unions- rätten eller nationell rätt. Som framgår av skäl 16 till ändringsdirektivet är syftet med bestäm- melsen att säkerställa att konsumenter som skadats av otillbörliga affärs- metoder ska ha tillgång till avhjälpande åtgärder som kan undanröja följderna av dessa metoder. En tydlig ram för individuella avhjälpande åtgärder underlättar privata insatser för att upprätthålla lagstiftningen. Konsumenter bör på ett proportionellt och ändamålsenligt sätt ha rätt till skadestånd, och, i tillämpliga fall, till prisavdrag eller rätt att avsluta avtalet. Medlemsstaterna är inte förhindrade att behålla eller införa rätten till andra avhjälpande åtgärder som reparation eller omleverans för konsu- menter som har skadats av otillbörliga affärsmetoder i syfte att säkerställa att följderna av sådana metoder undanröjs fullständigt. Allmänt om skadestånd enligt 37 § marknadsföringslagen Enligt 37 § marknadsföringslagen ska den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot ett förbud eller åläggande som har meddelats med stöd av 23, 24 eller 25 §§, eller mot 7 §, eller mot 8 § och någon av bestämmelserna i 9, 10, 12–17 §§, eller mot någon av bestämmelserna i 18–22 a §§, eller mot någon av punkterna i bilaga I till direktivet om otillbörliga affärsmetoder ersätta den skada som därigenom uppkommer för en konsument eller någon annan näringsidkare. Enligt förarbetena (se prop. 1994/95:123 s. 108 och 109 samt 178 och 179)är syftet med skadeståndet att reglerna ska verka förebyggande och ge goda förutsättningar för att ekonomiskt kompensera de som har lidit skada till följd av otillbörliga marknadsföringsåtgärder. Vidare framgår att bestämmelsen i första hand tar sikte på det utomobligatoriska området, dvs. situationer där det inte finns ett avtalsförhållande mellan parterna som kan grunda rätt till skadestånd. Därutöver framgår att skadeståndet endast avser ren förmögenhetsskada. I frågor om bl.a. uppsåt, oaktsamhet, adekvat kausalitet och bevisbörda gäller allmänna skadeståndsrättsliga principer. Rätten till skadestånd enligt 37 § marknadsföringslagen gäller både för Prop. 2021/22:174 konsumenter och näringsidkare. I förarbetena (se prop. 1994/95:123 s. 112 och 179) anges att konsumenter i de flesta fall inte lider någon ersättnings- gill skada i samband med otillbörlig marknadsföring. Som exempel på en situation där skadestånd kan bli aktuellt nämns att en konsument genom vilseledande reklam lockats att åka till ett försäljningsställe förgäves. Reskostnaderna kan i ett sådant fall utgöra en ersättningsgill skada. Detsamma gäller eventuell förlorad arbetsinkomst för den tid som har lagts ned. Ett annat exempel som anges är onödiga kostnader i form av utgifter för en fastighetsvärdering på grund av vilseledande marknadsföring. Skadeståndet till näringsidkare kan bl.a. avse att kompensera negativ inverkan på omsättningen. Ersättning kan också betalas för utgifter som en näringsidkare har haft för att motverka följderna av en otillbörlig mark- nadsföring. Av 37 § andra stycket marknadsföringslagen framgår att när ersättningen till näringsidkare bestäms får hänsyn tas även till omständig- heter av annan än ekonomisk art. Regeln kan användas för att ytterligare balansera ersättningen för den förlust som den skadade näringsidkaren gjort, inklusive ersättning för förlorad goodwill. Något om bestämmelser i andra lagar än marknadsföringslagen Konsumentköplagen reglerar köp av lösa saker som en näringsidkare säljer till en konsument. Lagen gäller även i fall när säljaren inte är en närings- idkare, om köpet förmedlas för säljaren av en näringsidkare. Lagen inne- håller bl.a. bestämmelser om vad som avses med fel på varan och vilka påföljder som kan komma i fråga vid fel (16–22 a §§). Om en vara är felaktig kan avhjälpande, omleverans, prisavdrag eller ersättning för att avhjälpa felet eller hävning av köpet komma i fråga. Dessutom får konsumenten kräva skadestånd och hålla inne betalningen (22 §). I 32–34 och 42 §§ finns regler om beräkningen och bestämningen av skadeståndets omfattning. Huvudprincipen är att konsumenten vid näringsidkarens avtalsbrott ska ha rätt till ersättning som medför att konsumenten försätts i samma ekonomiska situation som om avtalet fullgjorts på riktigt sätt, dvs. ersättning enligt det s.k. positiva kontraktsintresset (32 §). I bestämmelsen ges vissa exempel på ersättningsgilla skadeståndsposter. Bland dessa nämns ersättning för utgifter, inkomstförlust och prisskillnad. Konsumenttjänstlagen (1985:716) är tillämplig på avtal om tjänster som näringsidkare utför åt konsumenter i fall då tjänsten avser arbete på lösa saker, dock ej behandling av levande djur. Den gäller även arbete på fast egendom, på byggnader eller andra anläggningar på mark eller i vatten eller på andra fasta saker och förvaring av lösa saker, dock ej förvaring av levande djur. I lagen finns bestämmelser om i vilka fall en tjänst ska anses vara felaktig. De påföljder som i så fall kan komma i fråga är avhjälpande, prisavdrag eller hävning av köpet samt skadestånd och innehållande av betalning (19–21, 31 och 33 §§). Vissa typer av konsumenttjänster är helt eller delvis specialreglerade. Som exempel på sådan lagstiftning kan nämnas paketreselagen (2018:1217), fastighetsmäklarlagen (2021:516), lagen (2003:862) om finansiell rådgivning till konsumenter och lagen (2003:389) om elek- tronisk kommunikation. Utöver dessa finns bestämmelser om kontrakts- brott även i köplagen (1990:931). I produktansvarslagen (1992:18) finns 2021/22:174 bestämmelser som innebär att en konsument kan få skadestånd för en personskada och i vissa fall även sakskada som orsakats på grund av en säkerhetsbrist hos en produkt (1 §). En produkt anses ha en säkerhetsbrist, om produkten inte är så säker som skäligen kan förväntas (3 §). Säkerheten ska bedömas bl.a. med hänsyn till hur produkten har marknadsförts. Skadestånd kan även betalas ut vid förfaranden som utgör brottslig gärning, t.ex. bedrägeri. Skadeståndslagen (1972:207) är en ramlag som tillämpas i de fall där det inte finns någon kontraktsrättslig eller skade- ståndsrättslig speciallagstiftning eller allmänna avtalsrättsliga grundsatser som är tillämpliga. Den innebär bl.a. i vissa fall en rätt för den skade- lidande att få ersättning för såväl person- som sakskada (2 kap. 1 §). Ersättning för s.k. ren förmögenhetsskada kan också betalas ut om skadan orsakats genom brott (2 kap. 2 §). Överväganden när det gäller möjligheter till kompensation I syfte att uppfylla det nya kravet i artikel 11a i direktivet om otillbörliga affärsmetoder krävs att konsumenter som har skadats av otillbörliga affärs- metoder ges tillgång till proportionella och effektiva avhjälpande åtgärder, inbegripet skadestånd för den skada som konsumenten har lidit och, i rele- vanta fall, prisavdrag eller rätt att avsluta avtalet. Frågan är om de påföljder som finns i svensk rätt är tillräckliga eller om det krävs författnings- ändringar för att leva upp till direktivets krav. När det gäller skadestånd kan det konstateras att direktivbestämmelsen är brett formulerad och att den inte innehåller någon begränsning på så sätt att den endast skulle gälla kontraktsrättsliga situationer. Som har beskrivits ovan finns det i 37 § marknadsföringslagen en bestämmelse om rätt till skadestånd för konsumenter. Syftet med bestäm- melsen är att ekonomiskt kompensera de som har lidit skada till följd av otillbörliga marknadsföringsåtgärder. Som har konstaterats omfattar den i första hand utomobligatoriska situationer. Bestämmelsen täcker alla typer av överträdelser av nationella bestämmelser som har antagits med stöd av direktivet om otillbörliga affärsmetoder. När det gäller överträdelser av den s.k. generalklausulen om god marknadsföringssed i 5 § marknads- föringslagen finns det dock en begränsning. Sådana överträdelser kan endast ge rätt till skadestånd om näringsidkaren har brutit mot ett förbud eller åläggande. I andra fall är möjligheten till skadestånd enligt bestäm- melsen utesluten. Regleringen innebär en viss begränsning av konsu- menters möjligheter att få ersättning för skador som de har drabbats av till följd av att näringsidkare begår överträdelser av artiklarna 5.1 och 5.2 i direktivet om otillbörliga affärsmetoder. Som har nämnts ovan ges medlemsstaterna dock rätt att bestämma villkoren för tillämpningen av de avhjälpande åtgärderna och deras effekt. Medlemsstaterna får i lämpliga fall ta hänsyn till den otillbörliga affärsmetodens allvar och art, den skada konsumenten har lidit samt andra relevanta omständigheter. Regeringen instämmer i utredningens slutsats att kravet på att närings- idkaren har brutit mot ett förbud eller åläggande vid överträdelser av generalklausulen bör kunna anses utgöra ett sådant villkor för tillämpning- en som anges i direktivet och som medlemsstaterna har möjlighet att ta ställning till. Begränsningen när det gäller rätten till skadestånd har ansetts motiverad mot bakgrund av att ren förmögenhetsskada som allmän princip i svensk rätt inte ersätts i utomobligatoriska förhållanden. hållits att generalklausulen har ett vidsträckt tillämpningsområde. hänsyn till detta framstår begränsningen av rätten till skadestånd vid över- trädelser av generalklausulen som väl avvägd. ning måste begränsningen anses ligga inom det utrymme som medlems- staterna har enligt direktivet att bestämma villkoren för tillämpningen av skadeståndet och därmed också vara förenlig med direktivet. begränsningen att näringsidkaren ska ha handlat med uppsåt eller oakt- samhet för att konsumenten ska kunna få skadestånd enligt 37 § marknads- föringslagen bedöms vara förenlig med den EU-rättsliga regleringen. Även i andra lagar finns regler om rätt till skadestånd för konsumenter i kontraktsrättsliga situationer, som kan aktualiseras när en konsument har lidit skada på grund av en otillbörlig affärsmetod. lagen kan en konsument t.ex. få ersättning för skada som denne har drabbats av till följd av att en vara inte överensstämmer med sådana upp- gifter om varans egenskaper som säljaren har lämnat vid marknads- föringen (30 §). En liknande bestämmelse om skadestånd finns i 31 § kon- Även bl.a. produktansvarslagen innehåller bestämmel- ser om rätt till skadestånd för konsumenter i situationer kopplade till Regeringen bedömer mot den nu angivna bakgrunden att de skade- ståndsbestämmelser som finns i marknadsföringslagen och andra konsu- menträttsliga lagar uppfyller ändringsdirektivets krav på att konsumenter ska ges rätt till skadestånd vid näringsidkares användning av otillbörliga Enligt ändringsdirektivet ska konsumenter, i relevanta fall, även ges tillgång till andra avhjälpande åtgärder i form av prisavdrag eller rätt att avsluta avtalet (hävning). Det framgår inte av direktivet vad som mer i detalj avses med uttrycket relevanta fall. Med tanke på att medlemsstaterna får fastställa villkoren för tillämpningen av de avhjälpande åtgärderna och deras effekt bör det dock finnas ett visst utrymme att bestämma i vilka situationer som påföljderna ska gälla, så länge det inte strider mot direktivets krav på proportionalitet och effektivitet. Därtill kommer att en medlemsstat även får ha andra påföljder än de som nämns i direktivet. Påföljder i form av prisavdrag och hävning aktualiseras endast i Detta tydliggörs i direktivtexten genom att åtgärderna ska vara tillgängliga ”i relevanta fall”. Det är alltså inte fråga om att en konsument ska ha rätt att häva köpet på grund av en i och för sig otillbörlig marknadsföring om det inte finns något fel i varan eller tjänsten. Som har beskrivits ovan innehåller både konsumentköplagen och konsu- menttjänstlagen bestämmelser som ger konsumenter rätt till såväl pris- avdrag som hävning av köpet i olika situationer. ett brett tillämpningsområde och knyter an till de paragrafer som handlar Det finns även bestämmelser som reglerar konsumenters rätt till prisavdrag och hävning i andra lagar som rör Slutligen finns det också allmänna köprättsliga principer som kan tillämpas på avtal som inte omfattas av tillämpnings- området för de köprättsliga lagarna. Enligt regeringen måste dessa bestäm- melser och allmänna principer anses innebära att konsumenter ges tillgång till avhjälpande åtgärder i relevanta fall på det sätt som anges i ändrings- 2021/22:174 Sammantaget bedömer regeringen att de regler som finns om rätt till påföljder i situationer när en konsument har drabbats av skada till följd av otillbörliga affärsmetoder är förenliga med krav på proportio- nalitet och effektivitet. Därtill kommer att det även finns andra avhjälpan- de åtgärder i svensk rätt, t.ex. rätt att kräva avhjälpande och omleverans samt att hålla inne betalning. Det finns således inte behov av författnings- ändringar med anledning av den nya bestämmelsen i direktivet om otill- börliga affärsmetoder om möjligheter till kompensation för konsumenter. Regeringens förslag: Det ska införas en ny bestämmelse i pris- informationslagen som innebär att om en produkt tillhandahålls med angivande av att priset har sänkts även det tidigare priset ska anges. Det tidigare pris som ska anges ska vara det lägsta pris som närings- idkaren har tillämpat för produkten före i stället det pris som gällde före den första prissänkningen anges. Skyldigheten att informera om prissänkningar ska inte gälla varor som snabbt kan försämras eller bli för gamla. Utredningens förslag överensstämmer i sak med regeringens. ningens förslag till lagtext är något annorlunda utformat. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser ställer sig i huvudsak bakom förslaget eller invänder inte mot det. att bestämmelsen kommer att ge både konsumenter och näringsidkare tydliga regler om vad som gäller när en näringsidkare vill bjuda ut varor och tjänster till lägre priser än sitt ordinarie pris. (Patent- och ) förespråkar att det, på motsvarande sätt som i direktivet, förtydligas att det tidigare priset avser det pris som ”näringsidkaren har tillämpat” före prissänk- Enligt domstolen bör det övervägas att utveckla vad som utgör ”information om att priset på en produkt har sänkts”. vidare att det bör klargöras att om prissänkningen har skett gradvis avses ”det pris som gällde före den första prissänk- anser att bestämmelsen bör utformas i närmare anslutning Energiföretagen anser att det behöver klargöras hur bestämmelsen om prissänkningar ska tillämpas på ett ändamålsenligt sätt på en marknad likt elmarknaden, där priserna är volatila. önskar organisationen att det tydliggörs att rabatter av det slag som tilläm- pas på elmarknaden inte omfattas av bestämmelsen. frågande till hur begreppet tidigare pris förhåller sig till ordinarie pris. Myndigheten är positiv till förslaget men ser en risk för att näringsidkare kommer att frångå användningen av prissänkningar och i högre grad använda sig av jämförelser med rekommenderade priser i syfte att framhäva prisfördelar. Vidare är myndigheten positiv till att den nya anför att det troligen Prop. 2021/22:174 räcker med en mindre modifiering – t.ex. att ändra något i en förpackning, tillbehör, betaltid eller annat – för den näringsidkare som vill kringgå regeln. understryker att undantaget för varor som snabbt kan försämras eller bli för gamla är viktigt. framhåller att förslaget även gäller tjänster, medan direktivet endast är tillämpligt för varor och föredrar en annan lagteknisk lösning. Enligt företaget skulle det vara en fördel om en komparativ studie gjordes för att inte det svenska regelverket ska skilja sig för mycket från övriga regler på den inre marknaden. Annonsörer anser att det i någon mån är befogat med en bestämmelse, men att det kan finnas en risk för att tillämpningen blir kom- plicerad och att det finns bestämmelser i marknadsföringslagen som tar sikte på prisangivelser och reapriser. Enligt organisationen är det för tillämpningen viktigt att det klargörs hur dessa bestämmelser överlappar varandra. TU – Medier i påpekar att det är självklart att påståenden om prissänkningar måste vara korrekta, tydliga och transparenta samt att det i svensk rättspraxis finns väl utvecklat vad som gäller avseende pris- sänkningar och liknande förfaranden, varför det får anses tveksamt om ytterligare reglering behövs. Svensk Dagligvaruhandel anför att det finns en risk för att förslaget får olyckliga och långtgående konsekvenser för dagligvaruhandeln, om inte dess annonsering undantas på det sätt som organisationen anser att förslaget ger en möjlighet till. Organisationen framhåller att reglerna kan tolkas som att de inte omfattar dagligvaru- aktörernas kampanjaktiviteter och att det finns en osäkerhet om vilka kampanjbudskap som omfattas av lagstiftningen. Enligt organisationen ger inte undantaget för varor som snabbt kan försämras eller bli för gamla tillräcklig vägledning kring vilka varor som omfattas och den anser att en bättre metod är att koppla undantaget till livsmedelslagstiftningen. Skälen för regeringens förslag Genom ändringsdirektivet införs en ny artikel, 6a, i prisinformationsdirek- tivet som reglerar vilka uppgifter ett tillkännagivande av en prissänkning ska innehålla. Bestämmelsen är tillämplig när en näringsidkare tillkänna- ger en prissänkning av en vara som näringsidkaren har salufört tidigare. Enligt den nya regleringen ska varje tillkännagivande om en pris- sänkning innehålla uppgift om det tidigare pris som näringsidkaren har tillämpat inte understigande före tillämpning- en av prissänkningen. Medlemsstaterna får föreskriva andra regler för varor som sannolikt kan försämras eller har kort sista förbrukningsdatum. Om produkten har funnits på marknaden i får medlemsstaterna även föreskriva . För fall då prissänkningen ökats gradvis får medlemsstaterna föreskriva att det tidigare priset är priset utan pris- sänkningen före den första tillämpningen av prissänkningen. Prisinformationslagen genomför prisinformationsdirektivet och innehåller bestämmelser om den prisinformation som en näringsidkare ska lämna när denne tillhandahåller bestämda produkter. Enligt 11 § prisinformationslagen får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddela föreskrifter om skyldigheten att läm- na prisinformation och om beräkningen av pris och jämförpris. Bemyndig- andet omfattar inte bara föreskrifter om uppgiftsskyldigheten som sådan, utan även bestämmelser om hur och på vilket sätt prisinformation ska läm- nas. Enligt 4 § förordningen (2009:607) med instruktion för Konsument- verket får myndigheten meddela föreskrifter om skyldigheten att lämna prisinformation och om beräkningen av pris och jämförpris enligt pris- informationslagen. Med stöd av bestämmelsen har med- delat föreskrifter om prisinformation (KOVFS 2012:01). Föreskrifterna innehåller bestämmelser om skyldigheten att lämna prisinformation och om beräkningsgrunderna för pris och jämförpris. Det framgår bl.a. att när en bestämd produkt bjuds ut i en försäljningslokal, i ett skyltfönster eller i omedelbar anslutning till säljstället ska priset och, i tillämpliga fall, jämförpriset anges. Prisinformationen ska som huvudregel vara skriftlig. Sådan prisinformation lämnas på varan eller dess förpackning, eller på en hyllkantsetikett, skylt eller på annat likvärdigt sätt i produktens omedel- bara närhet. I prisinformationslagen finns inte någon bestämmelse som reglerar prissänkningar. Det finns dock vissa bestämmelser i marknadsförings- lagen som kan vara tillämpliga när en näringsidkare annonserar en pris- sänkning. Enligt 10 § marknadsföringslagen är det förbjudet för en näringsidkare att använda sig av felaktiga påståenden eller andra fram- ställningar som är vilseledande i fråga om en produkts pris, grunderna för prisberäkningen, särskilda prisfördelar och betalningsvillkor. En närings- idkare får vidare enligt 17 § marknadsföringslagen vid marknadsföring av produkter endast använda uttrycket ”realisation” eller något annat uttryck med motsvarande innebörd om försäljningen avser produkter som ingår i näringsidkarens ordinarie sortiment, försäljningen sker under en begrän- sad tid, och priserna är väsentligt lägre än näringsidkarens normala priser för motsvarande produkter. En ny bestämmelse om prissänkningar i prisinformationslagen finns det alltså, som Annonsörer konstaterar, bestäm- melser om prisinformation. Den nya bestämmelsen i prisinformations- direktivet innebär dock att det tillkommer en ny specifik reglering. I syfte att genomföra bestämmelsen behöver det därför införas en ny bestämmelse i prisinformationslagen. Det gäller trots att, som TU – Medier i framhåller, det finns praxis i frågan vad som gäller för pris- sänkningar. I vilken närmare utsträckning bestämmelsen överlappar med den existerande regleringen i marknadsföringslagen är inte möjligt att ange, utan frågan om vilken eller vilka bestämmelser som är tillämpliga i ett visst fall får överlämnas till rättstillämpningen. Av den nya bestämmelsen bör det framgå att om en produkt tillhanda- hålls med angivande av att priset har sänkts ska även det tidigare priset Utredningens förslag till lagtext bör justeras något för att detta ska Prop. 2021/22:174 framgå tydligare. Vad som avses med tidigare pris bör, i enlighet med vad anfört, definieras i nära anslutning till direktivtexten. Regeringen delar vad (Patent- och ) för fram om att det uttryckligen bör anges att vad som avses är det pris som näringsidkaren har tillämpat. Regeringen instämmer i Konsumenters uppfattning att bestäm- melsen kan tydliggöra för både konsumenter och näringsidkare vad som gäller när varor och tjänster bjuds ut till lägre priser än ordinarie pris. Visserligen kan det inte uteslutas att, som och påpekar, en näringsidkare i vissa fall skulle kunna försöka kringgå regeln eller utforma informationen på ett sätt som inte träffas av bestämmelsen. Det utgör dock inte skäl att inte genomföra den nya bestämmelsen i svensk rätt. Som har redovisats ovan finns det också