prop · H903172 · 2022-03-22 00:00:00 — 2021/22:172 I denna proposition behandlas de lagändringar som behövs för att anpassa svensk rätt till förordningen om Ecris-TCN, i dess lydelse efter ovan nämnda ändringar, och för att genomföra ändringsdirektivet. I har vidare promemorian En kompletterande bestämmelse om villkor som andra länder ställer upp vid informationsutbyte om brott tagits fram. En sammanfattning av promemorian finns i bilaga 10. Promemorians lagförslag finns i bilaga 11. Promemorian har remissbehandlats. En förteckning över remiss- instanserna finns i bilaga 12. Remissvaren finns tillgängliga i (Ju2020/04273). Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets yttrande över de lagförslag som finns i bilaga 13. Lagrådets yttrande finns i bilaga 14. Lagrådet lämnar förslagen utan erinran. I förhållande till lagrådsremissen har vissa språkliga och redaktionella ändringar gjorts. 4Utbyte av information om brottmålsdomar inom EU Ecris är ett informationssystem för utbyte av uppgifter ur kriminalregister inom EU som har varit i bruk . Syftet med systemet är att förbättra utbytet av uppgifter ur kriminalregister mellan medlemsstaterna. Förutsättningarna för användningen av systemet regleras i rambeslutet om Ecris. Rambeslutet har genomförts i svensk rätt genom framför allt ändringar i lagen (1998:620) om belastningsregister och förordningen (1999:1134) om belastningsregister (prop. 2011/12:163). Enligt rambeslutet ska varje medlemsstat som meddelar en dom mot en annan medlemsstats medborgare informera medborgarstaten om domen. Medborgarstaten ska därefter lagra informationen. På så vis får varje medlemsstat samlad information om brottmålsdomar som har meddelats inom EU mot de egna medborgarna. Den informationen kan därefter vidarebefordras vid förfrågningar från andra medlemsstater. Detta innebär att det är tillräckligt att vända sig till medborgarstaten för att få tillgång till uppgifter om samtliga domar som har meddelats inom EU mot en viss person. Ecris är ett decentraliserat system som baseras på medlemsstaternas . Det är alltså inte fråga om en EU-gemensam databas och systemet innebär inte att medlemsstaterna har direktåtkomst till andra medlemsstaters kriminalregister. Allt utbyte av belastnings- uppgifter via Ecris går genom centralmyndigheter som varje medlemsstat har utsett för detta syfte. I är centralmyndighet (se bilagan till förordningen [2014:1102] med instruktion för ). I rambeslutet specificeras vilka uppgifter om domen och den dömde som Prop. 2021/22:172 den dömande medlemsstaten ska överföra till medborgarstaten. bl.a. om identitetsuppgifter som namn och födelsedatum. Även uppgifter om t.ex. fingeravtryck och eventuell pseudonym eller alias ska överföras om sådana uppgifter är tillgängliga för centralmyndigheten i den dömande medlemsstaten. Även om Ecris kan användas oavsett den dömdes medborgarskap innebär nuvarande ordning att systemet i praktiken endast är effektivt för utbyte av information om dömda unionsmedborgare. När en medlemsstat i stället dömer en tredjelandsmedborgare finns det inte någon medborgarstat som kan underrättas om domen via Ecris. Någon samlad information om domar mot tredjelandsmedborgare finns därför inte någonstans inom EU. En medlemsstat som är i behov av sådan information måste därför skicka förfrågningar via Ecris till samtliga medlemsstater för att vara säker på att få ett fullständigt underlag. Detta är av praktiska skäl svårt att göra. I syfte att möjliggöra ett effektivt utbyte mellan medlemsstaterna även när det gäller kriminalregisteruppgifter om tredjelandsmedborgare har EU antagit förordningen om Ecris-TCN. Förordningen, som är direkt tillämplig i medlemsstaterna, lägger fast regler om inrättandet av ett centralt system på unionsnivå. Det nya systemet – Ecris-TCN – är inte avsett att ersätta det befintliga Ecris, utan kommer att fungera som ett komplement. Ecris-TCN kommer inte att innehålla några uppgifter om domar, utan endast sådana uppgifter som krävs för att identifiera de medlemsstater som innehar kriminalregisteruppgifter om tredjelandsmedborgare. Förordningen innehåller, förutom reglering av systemets tekniska utformning och drift, framför allt bestämmelser om vilka uppgifter som varje medlemsstats centralmyndighet ska föra in i Ecris-TCN när en tredjelandsmedborgare döms samt hur medlemsstaterna ska och får använda sig av systemet. Därutöver innehåller förordningen även bestämmelser om bl.a. lagring och ändring av uppgifter samt dataskydd och tillsyn. Nedan gås bestämmelserna i förordningen om Ecris-TCN igenom översiktligt. I kapitel I finns bestämmelser om syftet med Ecris-TCN, förordningens tillämpningsområde, definitioner och systemets tekniska utformning. Förordningen omfattar i första hand tredjelandsmedborgare, dvs. personer som inte är unionsmedborgare eller som är statslösa eller vars medborgarskap är okänt. Av artikel 2 framgår emellertid att regleringen också – med ett undantag – omfattar unionsmedborgare som även är medborgare i ett tredjeland. Det hänger samman med att en sådan medborgare kan tänkas undanhålla information om sina olika 2021/22:172 medborgarskap under ett brottmålsförfarande, vilket skulle kunna leda till att de uppgifter som lagras i Ecris-TCN blir ofullständiga (skäl 9). Med fällande dom avses i förordningen ett lagakraftvunnet avgörande av en brottmålsdomstol om avgörandet registreras i den dömande medlemsstatens kriminalregister (artikel 3.1). I artikel 3.5 anges att med centralmyndighet avses en myndighet som utsetts i enlighet med artikel 3.1 i rambeslutet om Ecris. För svensk del innebär det att är centralmyndighet enligt förordningen. 4.2.2Införande och användning av uppgifter Kapitel II innehåller bestämmelser om centralmyndigheternas införande och användning av uppgifter i Ecris-TCN. Systemet bygger på att den dömande medlemsstatens centralmyndighet skapar en uppgiftspost för varje dömd tredjelandsmedborgare. ska innehålla olika identitetsuppgifter i form av alfanumeriska uppgifter – bl.a. namn, födelsedatum och medborgarskap – och uppgifter om fingeravtryck. Uppgiftsposterna får även innehålla ansiktsbilder om den dömande medlemsstatens rätt tillåter att dömda personers ansiktsbilder samlas in och lagras (artikel 5). ska skapas automatiskt när så är möjligt och utan onödigt dröjsmål efter det att den fällande domen har förts in i kriminalregistret (artikel 5.4). I artikel 7 regleras ändamålen som Ecris-TCN ska användas för. Det framgår bl.a. att centralmyndigheterna ska använda Ecris-TCN för att identifiera de medlemsstater som har uppgifter i kriminalregister om en tredjelandsmedborgare i syfte att få uppgifter om tidigare fällande domar via Ecris när begäran om uppgifter ur kriminalregistret görs inom ramen för ett brottmålsförfarande. Om det är i enlighet med nationell rätt ska Ecris-TCN även användas för ett antal andra uppräknade ändamål. En myndighet som begär uppgifter ur kriminalregistret får emellertid besluta att användning av Ecris-TCN i ett visst fall inte är lämplig. Medlemsstaterna har även möjlighet att använda Ecris-TCN för andra ändamål än de som anges i bestämmelsen, förutsatt att det föreskrivs i nationell rätt. Kommissionen ska i så fall underrättas om ändamålen. En träff i Ecris-TCN innebär att den sökande centralmyndigheten får information om vilka andra medlemsstater som har uppgifter om fällande domar mot en viss tredjelandsmedborgare. För att få information om vad domarna innebär måste en träff i Ecris-TCN följas upp genom en ansökan via Ecris. Av artikel 7.7 a framgår att resultatet av en sökning som en centralmyndighet utför i Ecris-TCN endast får användas för att göra en sådan ansökan enligt rambeslutet om Ecris. Lagring och ändring av uppgifter I kapitel III finns bestämmelser om bl.a. lagringsperioder för uppgifter. Varje uppgiftspost ska lagras så länge som uppgifter avseende de fällande domarna lagras i kriminalregistret. centralmyndighet ska radera uppgiftsposten senast efter lagringsperiodens utgång (artikel 8). Vidare finns i artikel 9 bestämmelser om ändring och radering av Prop. 2021/22:172 uppgifter samt förfarandet när en dömande medlemsstat har anledning att tro att uppgifter som den har registrerat är felaktiga eller har behandlats i strid med förordningen. 4.2.4Utveckling, drift och ansvarsområden I kapitel IV regleras utveckling, drift och ansvarsområden. Medlemsstaterna har sammanfattningsvis ansvar för att säkerställa de nationella anslutningarna till det centrala systemet, utbilda personal vid centralmyndigheterna samt se till att de uppgifter som registreras i Ecris-TCN är riktiga och behandlas på ett lagligt sätt och i enlighet med unionens dataskyddsregler. Det anges särskilt att medlemsstaten ska säkerställa att uppgifterna samlas in på ett lagligt sätt och med full respekt för tredjelandsmedborgarens mänskliga värdighet och grundläggande rättigheter (artikel 12 och 13.1). Vidare ska medlemsstaterna säkerställa att centralmyndigheterna vidtar de åtgärder som är nödvändiga för att följa förordningen och vid behov samarbetar med tillsynsmyndigheterna (artikel 21). En centralmyndighet får inte överföra eller tillgängliggöra uppgifter om en tredjelandsmedborgare från Ecris-TCN till ett tredjeland, internationell organisation eller privat part (artikel 18). Kapitlet innehåller även bestämmelser om rätt till ersättning och sanktioner. Det framgår bl.a. att varje person eller medlemsstat som har lidit ekonomisk eller ideell skada till följd av en olaglig behandling eller någon annan handling som är oförenlig med förordningen ska ha rätt till ersättning från den medlemsstat som är ansvarig för den uppkomna skadan (artikel 20.1). I kapitel V finns bestämmelser om dataskyddsrättigheter och tillsyn. Varje centralmyndighet är personuppgiftsansvarig för behandling av personuppgifter som utförs enligt förordningen (artikel 23). Åtkomst till uppgifterna i Ecris-TCN ska vara förbehållen bemyndigad personal vid centralmyndigheterna och vid bl.a. Europol. Åtkomsten ska begränsas till vad som är nödvändigt för att utföra arbetsuppgifterna och proportionerligt i förhållande till de mål som eftersträvas (artikel 24.2). En tredjelandsmedborgare som vill ha tillgång till sina personuppgifter, rättelse, radering eller begränsning av behandlingen av uppgifterna ska kunna rikta sig till varje medlemsstats centralmyndighet med sin begäran. Begäran ska vidarebefordras till den dömande medlemsstaten om den har gjorts hos en annan medlemsstat (artikel 25.1 och 25.2). Var och en ska i enlighet med nationell rätt eller unionsrätt ha rätt att ge in klagomål och rätt att anlita ett rättsmedel i den dömande medlemsstat som har vägrat vederbörande rätt att få åtkomst till eller rätt att rätta eller radera uppgifter om honom eller henne (artikel 27). Medlemsstaterna ska säkerställa att de nationella tillsynsmyndigheter som har utsetts enligt unionens tillämpliga dataskyddsregler kontrollerar 2021/22:172 lagligheten i behandlingen av personuppgifter vid införandet av uppgifter i Ecris-TCN och vid användningen av ansiktsbilder (artikel 28.1). I kapitlet föreskrivs också att alla uppgiftsbehandlingar i Ecris-TCN ska loggas (artikel 31). I kapitel VI finns bestämmelser om bl.a. ikraftträdande och driftstart av Ecris-TCN. Förordningen trädde i kraft (jfr artikel 42). Kommissionen kommer senare, när vissa villkor är uppfyllda, att fastställa den dag från och med vilken medlemsstaterna ska börja föra in uppgifter i Ecris-TCN (artikel 35). Medlemsstaterna ska emellertid vidta de åtgärder som är nödvändiga för att följa förordningen och därmed säkerställa att Ecris-TCN fungerar väl (artikel 41.1). Förordningen om Ecris-TCN har genomgått vissa ändringar med anledning av ett pågående arbete inom EU med s.k. interoperabilitet. Syftet är att informationen i vissa EU-gemensamma informationssystem ska kunna utnyttjas mer effektivt. Interoperabiliteten mellan systemen kan förenklat sägas innebära att de ska kunna kommunicera med varandra. antogs och rådets förordningar (EU) 2019/817 och 2019/818, som reglerar inrättandet av en ram för interoperabilitet. Genom den senare förordningen har vissa ändringar gjorts i förordningen om Ecris-TCN. Ändringarna innebär bl.a. att Ecris-TCN ska kunna bidra till att underlätta korrekt identifiering av personer som är registrerade i systemet. Detta ska ske genom att identitetsuppgifter lagras i , den gemensamma databas för identitetsuppgifter som inrättas genom förordning (EU) 2019/818 (artikel 1 c och 3.19 i förordningen om Ecris-TCN). Uppgifter som registreras i Ecris-TCN kommer på så sätt kunna användas bl.a. för spårning av multipla identiteter, vilket innebär att falska identiteter kan upptäckas. Ytterligare ändringar i förordningen om Ecris-TCN har gjorts genom och rådets förordningar (EU) 2021/1133 och (EU) 2021/1151. Syftet med ändringarna är att EU-informationssystemen för viseringar (VIS) och för reseuppgifter och resetillstånd (Etias) ska ha åtkomst till vissa uppgifter som lagras i Ecris-TCN. Åtkomsten ska vara begränsad till uppgifter för vilka en särskild flaggning har lagts till (artikel 7a och 7b). Det har därför i artikel 5.1 c införts bestämmelser om att centralmyndigheten i den dömande medlemsstaten ska förse en uppgiftspost i Ecris-TCN med en flaggning om den berörda tredjelandsmedborgaren har dömts för vissa särskilt angivna allvarliga brott. Inrättandet av Ecris-TCN innebär att det befintliga Ecris-systemet i mycket större utsträckning kommer att användas för utbyte av kriminalregisteruppgifter om tredjelandsmedborgare. I syfte att möjliggöra ett ändamålsenligt sådant utbyte har ändringsdirektivet antagits. Till skillnad från förordningen om Ecris-TCN är ändringsdirektivet inte direkt tillämpligt, utan ska genomföras i svensk rätt. Medlemsstaterna ska sätta i kraft de bestämmelser i lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa direktivet (artikel 3.1). Av ändringsdirektivet följer bl.a. en skyldighet för den dömande medlemsstaten att säkerställa att domar som har meddelats på dess territorium åtföljs av uppgifter om den dömda personens samtliga medborgarskap, om den dömda personen är medborgare i annan medlemsstat eller en tredjelandsmedborgare (artikel 1.3). Vidare regleras hur en centralmyndighet ska ansöka om uppgifter ur kriminalregistret hos andra medlemsstater för att kunna tillhandahålla dessa till en tredjelandsmedborgare som ansöker om uppgifter om sig själv (artikel 1.4 b). Det görs även ett tillägg som innebär att en medlemsstat som besvarar en ansökan om uppgifter om domar avseende en tredjelandsmedborgare ska överföra uppgifter om fällande domar både i den staten och i tredjeländer, i den mån uppgifterna har förts in i statens kriminalregister (artikel 1.5 b) Genom ändringsdirektivet införs en skyldighet för medlemsstaterna att bifoga tillgängliga ansiktsbilder vid underrättelser om domar (artikel 1.8 a). Ändringsdirektivet föreskriver också vissa tekniska ändringar. Uppgifter om den som har dömts eller på annat sätt lagförts för brott finns i det belastningsregister som förs av . belastningsregistret finns i lagen om belastningsregister med tillhörande Det övergripande syftet med belastningsregistret är att olika myndigheter, framför allt de brottsbekämpande och rättsvårdande myndigheterna, på ett enkelt sätt ska få tillgång till sådana belastningsuppgifter som behövs i deras verksamhet. innehålla uppgifter om bl.a. påföljder för brott, förvandlingsstraff för böter, åtalsunderlåtelser samt kontakt- och tillträdesförbud (3 § lagen om Närmare regler om vilka uppgifter belastnings- registret ska innehålla finns i 2–9 §§ förordningen om belastningsregister. Registret ska enligt 4 § lagen om belastningsregister innehålla även uppgifter om domar och beslut som har meddelats i utlandet. 2021/22:172 dels uppgifter från en myndighet i en stat som tillhör , från eller från Europol, om uppgiften avser en svensk medborgare eller någon som har hemvist i , dels uppgifter som lämnas från en stat enligt en överenskommelse mellan och den staten. En förutsättning för att sådana uppgifter ska föras in är att de motsvarar domar eller beslut enligt 3 §. I 4 a § lagen om belastningsregister finns särskilda bestämmelser för uppgifter om domar eller beslut som har meddelats i en annan medlemsstat och överförts till med stöd av rambeslutet om Ecris. Sådana uppgifter ska alltid föras in i belastningsregistret. Det gäller även uppgifter som avser en gärning som inte motsvarar brott enligt svensk lag eller en gärning som någon har begått innan han eller hon har fyllt . Av 6 § tredje stycket framgår emellertid att sådana uppgifter inte får lämnas ut till svenska myndigheter i andra fall än när de behövs för tillsyn över personuppgiftsbehandling enligt lagen om belastningsregister. I 6 § lagen om belastningsregister anges vilka svenska myndigheter som har rätt att begära utdrag ur belastningsregistret. Uppgifter ur registret får även lämnas till andra myndigheter i den utsträckning som regeringen för vissa slag av ärenden föreskriver det eller för ett särskilt fall ger tillstånd till det. I förordningen om belastningsregister finns bestämmelser, meddelade med stöd av bemyndigandet, som ger andra myndigheter rätt till uppgifter ur belastningsregistret för olika typer av ärenden (10–18 §§). Enligt 19 och 20 §§ får vissa myndigheter ha direktåtkomst till uppgifter i registret. Lagen om belastningsregister innehåller även bestämmelser om bl.a. en enskilds rätt att få uppgifter om sig själv, utlämnande av uppgifter till en annan enskild och om gallring av uppgifter i registret. 5.2Insamling av fingeravtryck och fotografier 5.2.1Fingeravtryck och fotografier i brottmålsförfaranden Bestämmelser om när bl.a. fingeravtryck och fotografier får tas av personer inom ramen för ett brottmålsförfarande finns i . Av 28 kap. 14 § framgår att fotografi och fingeravtryck får tas av den som är anhållen eller häktad. för att utreda brott på vilket fängelse kan följa får fingeravtryck tas även av andra, t.ex. av misstänkta som inte är frihetsberövade. Kompletterande bestämmelser finns i förordningen (1992:824) om fingeravtryck m.m. Av 2 § framgår bl.a. att det är obligatoriskt att ta fingeravtryck och fotografi av den som har häktats och i vissa fall även av den som har anhållits. Beslut om upptagningen fattas av förundersökningsledaren, om åtgärden behövs för utredningen, och i andra fall av (6 §). Om någon annan myndighet än har tagit bl.a. fingeravtryck eller fotografi av någon som är misstänkt för brott, ska dessa skyndsamt sändas till tillsammans med en beskrivning av personen (7 §). Det gäller dock inte avtryck eller fotografi som har tagits av en misstänkt som är , Prop. 2021/22:172 med stöd av 36 § första stycket 2 lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare. 5.2.2Fingeravtryck och fotografier i andra situationer Det är enligt svensk rätt möjligt att ta fingeravtryck och fotografier även i en rad andra situationer än i brottmålsförfaranden. Enligt 19 § lagen (1991:572) om särskild utlänningskontroll är det tillåtet att ta fingeravtryck eller fotografi av en utlänning om det är av betydelse för att utreda om utlänningen eller en organisation eller grupp som han eller hon tillhör eller verkar för planlägger eller förbereder terroristbrott enligt 2 § lagen (2003:148) om straff för terroristbrott. I propositionen Nytt regelverk för kvalificerade säkerhetsärenden (prop. 2021/22:131) föreslås att lagen om särskild utlänningskontroll ska ersättas av en ny lag, lagen om särskild kontroll av vissa utlänningar. I 5 kap. 3 § i den nya lagen finns bestämmelser om bl.a. fingeravtryck och fotografering. Paragrafen motsvarar delvis 19 § lagen om särskild utlänningskontroll. Möjligheten att ta en utlännings fingeravtryck, utan att det finns någon koppling till brottslig verksamhet, regleras i bl.a. 9 kap. utlänningslagen (2005:716). I passlagen (1978:302), vilken gäller pass för svenska medborgare, finns också bestämmelser om skyldighet att låta sig fotograferas och lämna fingeravtryck (5 a och 6 §§). I sammanhanget kan även nämnas lagen (2017:496) om internationellt polisiärt samarbete, som bl.a. innehåller bestämmelser om utbyte av fingeravtryck vid samarbete enligt Prümrådsbeslutet. 5.3Grundläggande fri- och rättigheter Av 2 kap. 6 § regeringsformen framgår att var och en är skyddad mot påtvingade kroppsliga ingrepp från det allmännas sida. Därutöver är var och en gentemot det allmänna skyddad mot betydande intrång i den personliga integriteten, om det sker utan samtycke och innebär övervakning eller kartläggning av den enskildes personliga förhållanden. Fotografering räknas inte som ett kroppsligt ingrepp (se prop. 2017/18:35 s. 12). Det gör däremot fingeravtryckstagning. Var och en har alltså ett skydd mot påtvingad fingeravtryckstagning. Skyddet enligt 2 kap. 6 § regeringsformen är inte absolut utan får i vissa fall begränsas genom lag (2 kap. 20 §). Begränsningar får göras endast för att tillgodose ändamål som är godtagbara i ett demokratiskt samhälle och får aldrig gå utöver vad som är nödvändigt med hänsyn till det ändamål som har föranlett dem. Även vissa andra villkor ska vara uppfyllda (2 kap. 21 §). För den som inte är svensk medborgare får särskilda begränsningar göras genom lag utan att de förutsättningar som anges i 2 kap. 21 § är uppfyllda (2 kap. 25 §). Ett skydd mot integritetsintrång av olika slag följer även av . I artikel 8.1 anges att var och en har rätt till respekt för sitt privat- och familjeliv, sitt hem och sin korrespondens. rättighet innefattar bl.a. ett skydd mot att bli fotograferad. Det får antas att 2021/22:172 även tagande av fingeravtryck omfattas av skyddet (se prop. 2014/15:32 s. 26). Inskränkningar i skyddet godtas bara om de har stöd i lag och i ett demokratiskt samhälle är nödvändiga med hänsyn till vissa uppräknade ändamål, däribland statens säkerhet, den allmänna säkerheten eller förebyggande av oordning eller brott. gäller som lag i . Enligt 2 kap. 19 § regeringsformen gäller vidare att lagar eller andra föreskrifter inte får meddelas i strid med åtaganden på grund av konventionen. Ett likartat skydd mot integritetsintrång följer av artikel 7 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna (EU:s rättighetsstadga). I den mån stadgan omfattar rättigheter som motsvarar sådana som garanteras av ska de ha samma innebörd och räckvidd som i konventionen. Även FN:s konvention om barnets rättigheter gäller som lag i . Av artikel 16 följer att inget barn får utsättas för godtyckliga eller olagliga ingripanden i sitt privat- och familjeliv. Vidare framgår av artikel 3 att vid alla åtgärder som rör barn, vare sig de vidtas av offentliga eller privata sociala välfärdsinstitutioner, domstolar, administrativa myndigheter eller lagstiftande organ, ska i första hand beaktas vad som bedöms vara barnets bästa. Barnets bästa kan inte frikopplas från övriga rättigheter i konventionen. Rättigheterna ska ses som en helhet. Den generella regleringen för behandling av fysiska personers personuppgifter inom EU utgörs av och rådets förordning (EU) 2016/679 av om skydd för fysiska personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter och om upphävande av direktiv /46/EG (allmän dataskyddsförordning), nedan dataskyddsförordningen. Lagen (2018:218) med kompletterande bestämmelser till EU:s dataskyddsförordning innehåller generella nationella kompletteringar till Dataskyddsförordningen är inte tillämplig på den behandling av personuppgifter som behöriga myndigheter utför i syfte att förebygga, förhindra, utreda, avslöja eller lagföra brott eller verkställa straffrättsliga påföljder (artikel 2.2 d). För personuppgiftsbehandling inom detta område gäller i stället och rådets direktiv (EU) 2016/680 av om skydd för fysiska personer med avseende på behöriga myndigheters behandling av personuppgifter för att förebygga, förhindra, utreda, avslöja eller lagföra brott eller verkställa straffrättsliga påföljder,