prop · H903218 · 2022-04-05 00:00:00 — Om ägaren meddelar trafikföretaget att han eller hon avser att hämta handlingen kan denna frist dock utsträckas något. Även andra personliga handlingar än legitimationshandlingar ska lämnas till . Så- dana handlingar ska dock överlämnas först om ägaren inte hämtar ut en sådan handling inom de frister som anges i 4 §. Med andra personliga handlingar avses till exempel betalkort, passerkort, medlemskort, eller personliga dokument såsom betygshandlingar eller biljetter utställda till en viss person. En handling behöver dock inte överlämnas till om det Prop. 2021/22:218 framstår som uppenbart obehövligt att göra det. I sådana fall får trafikföre- taget göra sig av med den på annat sätt. Det är trafikföretaget som gör bedömningen om ett överlämnande till är obehövligt. I att ett överlämnande ska vara uppenbart obehövligt ligger dock att det inte ska råda något tvivel om att det är obefogat att lämna handlingen till . Det kan till exempel vara fråga om en handling som uppenbart saknar värde och som därför kan kasseras. Det kan i paragrafens mening aldrig anses uppenbart obehövligt för trafikföretaget att återbörda ett svenskt pass eller ett nationellt identitetskort. Trafikföretaget kan dock i vissa fall välja att lämna handlingen direkt till en annan behörig mottagare, exempelvis ett körkort som lämnas till Transportstyrelsen. I ett sådant fall finns det normalt sett inget behov av att handlingen först lämnas till . Trafikföretagets rätt att genast göra sig av med egendom 3 § Trafikföretaget får genast göra sig av med kvarglömd eller borttappad egendom, om 1.den snabbt kan försämras eller bli för gammal, 2.kostnaden för vård och förvaring inte står i rimligt förhållande till egendomens värde, eller 3.det annars finns särskilda skäl för det. Paragrafen reglerar i vilka fall trafikföretaget har rätt att genast göra sig av med kvarglömd eller borttappad egendom. Övervägandena finns i avsnitt 5. Enligt paragrafen får trafikföretaget genast göra sig av med kvarglömd eller borttappad egendom om den snabbt kan försämras eller bli för gammal, kostnaden för vård och förvaring inte står i rimligt förhållande till egendomens värde eller det annars finns särskilda skäl för det. Punkten 1 omfattar bland annat alla former av färskvaror. Punkten 2 tar i första hand sikte på egendom som har ett uppenbart ringa värde. Som utgångspunkt bör egendom vars värde understiger 1/1000 av prisbasbeloppet anses ha ett sådant begränsat värde att kostnaden för dess vård och förvaring inte står i rimligt förhållande till värdet. är prisbasbeloppet , vilket innebär att ett trafikföretag behöver förvara egendom som är värd . Inget hindrar dock att företaget förvarar även sådan egendom som har ett lägre värde. Enligt punkten 3 har Trafikföretaget också rätt att genast göra sig av med kvarglömd eller borttappad egendom i andra fall, dock under förutsättning att det föreligger särskilda skäl för en sådan åtgärd. Det kan röra sig om farliga föremål eller föremål som på annat sätt är olämpliga för förvaring. När det gäller exempelvis narkotika, sprängämnen och vapen kan det dock finnas bestämmelser i annan lagstiftning som anger hur egendomen ska hanteras. Att trafikföretaget genast får göra sig av med det upphittade innebär att företaget har rätt att kassera egendomen. Trafikföretaget får dock vidta andra åtgärder för att göra sig av med egendomen, till exempel sälja eller skänka bort den. 2021/22:218 Äganderättens övergång 4 § Om ägaren inte blir känd eller inte kan underrättas från det att den kvarglömda egendomen har tagits om hand av eller lämnats till trafikföretaget, tillfaller egendomen företaget. Detsamma gäller om trafikföretaget har underrättat ägaren om fyndet och han eller hon inte hämtar egendomen inom en månad från underrättelsen eller om ägaren i annat fall kan anses ha avstått från sin rätt till egendomen. Paragrafen reglerar äganderättens övergång. Övervägandena finns i avsnitt 5. Enligt bestämmelsen övergår äganderätten till den kvarglömda egendomen till trafikföretaget om ägaren inte blir känd från det att egendomen omhändertogs av eller lämnades till företaget. Detsamma gäller om ägaren visserligen är känd men det ändå inte är möjligt att underrätta honom eller henne. Förutsatt att ägaren inte har underrättats om fyndet ska alltså tremånadersfristen beräknas från tiden för omhändertagandet. Det gäller även om ägaren skulle bli känd först efter att trafikföretaget har tagit hand om egendomen. Om ägaren har underrättats om fyndet, gäller i stället att äganderätten övergår en månad från det att underrättelsen skedde. Om ägaren kan anses ha avstått sin rätt till egendomen, övergår äganderätten som det kan anses ha skett. Ett sådant avstående kan ske uttryckligen men också underförstått. Trafikföretagets rätt till ersättning 5 § Trafikföretaget har rätt till skälig ersättning av ägaren för kostnader på grund av vård och förvaring av kvarglömd eller borttappad egendom. Paragrafen reglerar trafikföretagets rätt till ersättning för vård och förvaring. Övervägandena finns i avsnitt 5. Enligt paragrafen har trafikföretaget rätt till skälig ersättning för kostnader på grund av vård och förvaring av omhändertagen egendom. Vid bestämmande av vad som utgör skälig ersättning får samtliga kostnader för vård och förvaring beaktas. När det gäller övergripande kostnader för lokaler, personal och administration måste hänsyn tas till mängden egendom som hanteras av trafikföretaget. För den enskilda egendomen torde det i praktiken bli fråga om ett mindre schablonbelopp. Om egendomen krävt särskild vård eller förvaring som orsakat kostnader får detta beaktas särskilt. Paragrafen reglerar inte trafikföretagets rätt till ersättning för fraktkostnader som kan uppkomma om ägaren vill att egendomen skickas till honom eller henne. Eftersom sådana kostnader uppkommer efter att trafikföretaget har fått kontakt med egendomens ägare kan ett företag som vill erbjuda ägaren en sådan möjlighet villkora detta av att ägaren utger ersättning för fraktkostnaden. Om egendomens ägare inte vill betala fraktkostnaden är trafikföretaget inte skyldigt att skicka egendomen till honom eller henne. I enlighet med allmänna regler om retentionsrätt har trafikföretaget rätt att kvarhålla egendomen till dess betalning har erlagts. Tvist om ersättningens storlek kan avgöras av allmän domstol. Sammanfattning av departementspromemorian Hittegods i kollektivtrafiken (Ds 2021:26) 2021/22:218 Bilaga 1 I promemorian föreslås en ny lag om kvarglömda föremål i kollektivtrafiken. Lagen ska gälla för kvarglömda föremål på tåg, spårvagnar, tunnelbana, bussar och fartyg och inom vissa anslutande områden. Lagen ska ersätta den reglering av hittegods som finns för sådan trafik. Enligt den nya lagen ska den som tar hand om ett föremål lämna det till det berörda trafikföretaget. Trafikföretagen ska förvara kvarglömda föremål åt ägarna. Om en ägare inte hämtar ut ett föremål tillfaller föremålet trafikföretaget. Företagen ska i vissa fall ha rätt att göra sig av med ett föremål direkt och ska även ha rätt till ersättning av ägaren för förvaringen. Den nya lagen föreslås träda i kraft . 2021/22:218 Bilaga 2 Förslag till lag om kvarglömda föremål i kollektivtrafiken Härigenom föreskrivs följande. Skyldigheter för den som tar hand om ett föremål 1 § Den som ombord på ett tåg, en spårvagn, ett tunnelbanetåg, en buss eller ett fartyg som används i förvärvssyfte för transport av passagerare eller gods tar hand om ett kvarglömt föremål ska utan oskäligt dröjsmål lämna föremålet till trafikföretaget. Detsamma gäller för den som tar hand om ett kvarglömt föremål inom ett område som hör till trafikföretaget. Om ägaren är känd får den som har tagit hand om föremålet i stället lämna det till honom eller henne. Den som har tagit hand om ett föremål har inte rätt till hittelön. 2 § Trafikföretaget ska förvara ett kvarglömt föremål som har tagits om hand av eller lämnats till trafikföretaget och vårda det väl. Om ägaren till föremålet är känd ska trafikföretaget underrätta honom eller henne om fyndet. 3 § Om ägaren inte blir känd från det att ett kvarglömt föremål har tagits om hand av eller lämnats till trafikföretaget, tillfaller föremålet företaget. Detsamma gäller om trafikföretaget har underrättat ägaren om fyndet och han eller hon inte hämtar ut föremålet inom en månad från underrättelsen eller om ägaren i annat fall kan anses ha avstått från sin rätt till föremålet. En legitimationshandling eller en annan personlig handling som ägaren inte hämtar ut ska lämnas till . Trafikföretaget får göra sig av med en sådan handling på annat sätt om det framstår som uppenbart obehövligt att lämna den till . Trafikföretagets rätt till ersättning 4 § Trafikföretaget har rätt till skälig ersättning av ägaren för kostnader på grund av vård och förvaring av ett kvarglömt föremål. Trafikföretagets rätt att genast göra sig av med ett föremål 5 § Trafikföretaget får genast göra sig av med ett kvarglömt föremål om det inte kan förvaras utan fara för försämring, om kostnaden för föremålets vård och förvaring inte står i rimligt förhållande till dess värde eller om det annars finns särskilda skäl. Denna lag träder i kraft . 2021/22:218 Bilaga 2 Efter remiss har yttranden över departementspromemorian kommit in från AB lokaltrafik, , , Polismyn- digheten, , , , Svensk kol- lektivtrafik, Svensk sjöfart, (), Svenska taxiförbundet, , Kommuner och Reg- ioner (SKR), , , Transportföretagen, Trans- porthistoriskt Nätverk, Transportstyrelsen, Tågföretagen och Åklagar- Busspoolen.nu, , , , (), , Museibanor- nas (), Resenärsforum, Riksfärdtjänsten i AB, Samtrafiken i , Trafik, , Skånetrafiken, Skär- gårdsredarna, , (), , Svenskt flyg, Svenskt näringsliv, Buss och , , Vy tåg och AB har fått tillfälle att yttra sig, men inte kommit in med något yttrande. Förslag till lag om kvarglömd egendom vid resor med tåg, spårvagn, tunnelbana, buss och fartyg Härigenom föreskrivs följande. 2021/22:218 Bilaga 4 Skyldigheter för den som tar hand om kvarglömd egendom 1 § Den som ombord på ett tåg, en spårvagn, ett tunnelbanetåg, en buss eller ett fartyg som används i förvärvssyfte för transport av passagerare eller gods tar hand om kvarglömd egendom ska utan oskäligt dröjsmål lämna egendomen till trafikföretaget. Detsamma gäller för den som tar hand om kvarglömd egendom inom ett område som används för trafik med ett sådant fordon om området används av endast ett trafikföretag eller om egendomen på annat sätt kan hänföras till ett trafikföretag som trafikerar området. Om ägaren är känd får den som har tagit hand om egendomen i stället lämna den till honom eller henne. Den som har tagit hand om egendomen har inte rätt till hittelön. 2 § Trafikföretaget ska förvara kvarglömd egendom som har tagits om hand av eller lämnats till trafikföretaget och vårda den väl. Om ägaren till egendomen är känd ska trafikföretaget underrätta honom eller henne om fyndet. 3 § Om ägaren inte blir känd eller inte kan underrättas från det att den kvarglömda egendomen har tagits om hand av eller lämnats till trafikföretaget, tillfaller egendomen företaget. Detsamma gäller om trafikföretaget har underrättat ägaren om fyndet och han eller hon inte hämtar ut egendomen inom en månad från underrättelsen eller om ägaren i annat fall kan anses ha avstått från sin rätt till egendomen. En legitimationshandling eller en annan personlig handling som ägaren inte hämtar ut inom de tidsfrister som anges i första stycket ska dock lämnas till . Trafikföretaget får göra sig av med en sådan handling på annat sätt om det framstår som uppenbart obehövligt att lämna den till . Trafikföretagets rätt till ersättning 4 § Trafikföretaget har rätt till skälig ersättning av ägaren för kostnader på grund av vård och förvaring av kvarglömd egendom. Trafikföretagets rätt att genast göra sig av med egendom 5 § Trafikföretaget får genast göra sig av med kvarglömd egendom om den inte kan förvaras utan fara för försämring, om kostnaden för egendom- 2021/22:218 Bilaga 4 ens vård och förvaring inte står i rimligt förhållande till dess värde eller om det annars finns särskilda skäl för det. Denna lag träder i kraft . Utdrag ur protokoll vid sammanträde Närvarande: F.d. justitieråden och samt justitierådet Enligt en lagrådsremiss har regeringen () beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till lag om kvarglömd egendom vid resor med tåg, spårvagn, tunnelbana, buss och fartyg. Förslaget har inför Lagrådet föredragits av rättssakkunnige . Förslaget föranleder följande yttrande. I lagrådsremissen föreslås en ny lag om kvarglömd egendom vid resor med tåg, spårvagn, tunnelbana, buss och fartyg. Lagen ska gälla egendom som har glömts kvar ombord på fordonet och, i viss utsträckning, inom områden som används för trafik och som utgörs av exempelvis hållplatser eller vänthallar. Tanken är att den som påträffar egendom som får antas vara kvarglömd ska lämna denna till trafikföretaget i stället för, som lagen (1938:121) om hittegods föreskriver, till . Företaget ska förvara egendomen åt ägaren. Om egendomen inte kan återbördas ska trafikföretaget bli ägare till den. Rubriken på lagrådsremissen är Hittegods i kollektivtrafiken. Som Lagrådet ser det är den missvisande. I hittegodslagen finns en särskild reglering om just hittegods; jämför vad som i 1 § i den lagen sägs om att någon ”hittar något”. Den föreslagna lagen ska i stället gälla egendom som har glömts kvar på vissa särskilt angivna platser. I huvudsak rör det sig om egendom som är i någons besittning och som alltså inte är hittegods. Dessutom är den nya lagen avsedd att tillämpas även i andra sammanhang än sådana som med normalt språkbruk kan beskrivas som ”kollektivtrafik”, bl.a. gäller lagen vid godstransporter. Till detta ska läggas att lagen heller inte omfattar all kollektivtrafik; den gäller exempelvis inte vid trafik med personbilar. En ytterligare invändning mot benämningen av remissen är att den föreslagna lagen ska tillämpas också på områden som används för trafik och således inte enbart vid resor med vissa färdmedel. Lagrådet föreslår att en kommande proposition benämns Kvarglömd egendom på tåg m.m. Det förtjänar också att övervägas om inte lagen bör heta lag om kvarglömd egendom vid resor med tåg, spårvagn, tunnelbana, buss eller fartyg. 2021/22:218 Bilaga 5 2021/22:218 Bilaga 5 En annan övergripande synpunkt är att lagen borde struktureras på ett annat sätt än som har gjorts i remissen. De regler som handlar om egendom som trafikföretaget skyndsamt ska lämna över till Polisen och som i förslaget finns i 3 § andra stycket har närmast sin plats i eller direkt efter 2 §. Därefter bör upptas de bestämmelser angående företagets rätt att genast göra sig av med vissa typer av egendom som i förslaget har placerats i 5 §. Sedan är det naturligt att behandla vad som ska ske med annan egendom (föreslagna 3 § första stycket). Sist i lagen kan lämpligen trafikföretagets rätt till ersättning regleras (föreslagna 4 §). Med detta sagt övergår Lagrådet till att lämna synpunkter på de olika paragraferna i förslaget. Lagen tar sikte på det som beskrivs som ”kvarglömd egendom”. Huruvida egendom som påträffas är just kvarglömd kan det ibland vara svårt att avgöra. Den kan också vara exempelvis medvetet undanlagd eller omedvetet borttappad. I remissen anges för övrigt att lagen ska vara tillämplig på egendomen i fråga oavsett på vilket sätt som den har ”blivit kvar” i transportmedlet eller på en plats som används för trafik. Den ska alltså tillämpas både på saker som någon har lagt ifrån sig och på egendom som någon har tappat utan att ha märkt det. Enligt Lagrådet är det angeläget att den egendom som lagen ska vara tillämplig på beskrivs på ett tydligt och begripligt sätt. Det kan göras genom en inledande definitionsbestämmelse. När denna har formulerats kan uttrycket kvarglömd egendom användas i följande paragrafer. Detta, dvs. att det rör sig om just kvarglömd egendom, torde ju vara det vanligaste fallet som lagstiftningen avser. I den inledande bestämmelsen bör ett uttryck i stil med ”som får antas vara kvarglömd, borttappad eller liknande” användas för att markera att den mera exakta orsaken till att egendomen har blivit kvar inte ska ha någon betydelse. Bestämmelsen i den föreslagna andra meningen i paragrafens första stycke väcker funderingar kring hur man i olika situationer ska se på besittningsfrågan och hur det som sägs där kan komma att påverka en straffrättslig bedömning av skilda fall. Enligt Lagrådets mening bör det på ett betydligt mera utvecklat sätt än som sker i remissen redas ut hur olika situationer bör behandlas. Det kan ju vara så att den föreslagna lagen är tillämplig i fall där trafikföretaget har besittning till egendomen. Men med hänsyn till hur andra meningen i första stycket har utformats synes det också kunna inträffa att lagen blir tillämplig utan att trafikföretaget har godset i sin besittning (och lagen har då företräde framför hittegodslagen, jfr 7 § andra stycket i den lagen). Sedan kan det förstås också vara så att lagen inte alls blir tillämplig trots att det rör sig om transport av näraliggande slag, t.ex. därför att det är fråga om ett fordon som faller utanför lagens tillämpnings-område. Det kan röra sig om egendom som är kvarglömd i en taxi som har använts i kollektivtrafik (t.ex. i samband med förseningar i tågtrafik där den resande har biljett till en destination till vilken det sista anslutande tåget för dagen har gått). till skillnad från tidigare reglering, synes innebära att lagen kan vara att tillämpa också i fall där egendomen inte är i någons besittning och de därmed förändrar grundförutsättningarna för bedömningen av olika situationer finns det anledning för lagstiftaren att vara relativt utförlig i denna del. I sammanhanget bör vidare framhållas att ett uppdelat regelverk som innebär att upphittade saker ska lämnas till olika mottagare skapar risker för att den som vill göra rätt för sig av misstag begår brott. En person som tar hand om något påträffat föremål på exempelvis en järnvägsperrong och därvid bedömer besittningsfrågan på ett felaktigt sätt och lämnar saken till fel trafikföretag, torde i princip ha begått brott. Motsvarande gäller den som misstar sig om lagens tillämplighet och lämnar egendomen till ett trafikföretag när den ska lämnas till polisen eller, omvänt, till polisen när den ska lämnas till ett trafikföretag. Lagrådet vill här påminna om att en felaktig bedömning av innebörden av begreppet besittning regelmässigt inte har någon betydelse för frågan, om den handlande har haft ett för förmögenhetsbrott erforderligt uppsåt. Motsvarande torde gälla en felaktig bedömning av om den nu föreslagna lagen är tillämplig eller ej. Ett regelverk uppbyggt på detta sätt kan – när det innebär risker för den som söker göra rätt – motverka det syfte som regelverket ytterst har, nämligen att den kvarglömda egendomen ska återföras till ägaren. Lagrådet vill därför framhålla att det finns skäl att göra en samlad översyn av lagstiftningen avseende kvarglömt och borttappat gods. Lagrådet noterar att det i författningskommentaren talas om ”hittegodsverksamhet” respektive ”hittegodshanteringen” när det syftas på den föreslagna lagen. Som Lagrådet ser det bör man undvika denna terminologi eftersom begreppen ”kvarglömd egendom” och ”hittegods” inte är synonyma. Och det gäller särskilt som det i många tillämpningssituationer är av betydelse att just hålla isär hittegods och egendom som faller under den föreslagna lagen. Här kan påminnas om den kritik som Lagrådet i det föregående har riktat mot hur lagrådsremissen benämns. Reglerna i föreslagna första stycket väcker frågan vad som ska gälla om ägaren blir känd först mot slutet av tremånadersfristen, men inte går att underrätta under den angivna tidsrymden. Att egendomen i ett sådant fall ska tillfalla trafikföretaget redan när tiden går ut förefaller obilligt och kan riskera att leda till ett minskat förtroende för trafikföretagens hantering av kvarglömd egendom. Om man trots vad som har sagts om lagens struktur vill ha kvar 3 § andra stycket på den plats det har i lagrådsremissen bör stycket inledas 2021/22:218 Bilaga 5 2021/22:218 Bilaga 5 med en mening som klargör att äganderätten inte, på sätt som anges i första stycket, övergår såvitt gäller pass och andra personliga handlingar. I andra styckets andra mening bör ordet ”för” bytas ut till ”beträffande” eller ”i fråga om”. Och den sista meningen i det stycket bör skrivas: Är det uppenbart obehövligt att lämna handlingen till får trafikföretaget göra sig av med den på det sätt som företaget väljer. Skriver man på detta sätt vinner man även den fördelen, att man inte behöver säga att man ”gör sig av med en handling” genom att lämna den till Polisen, vilket kan framstå som aningen motsägelsefullt. En fråga som inte behandlas i remissen är hur den som påträffar ett farligt föremål eller något som inte lagligen får innehas förväntas agera. Det kan exempelvis röra sig om ett vapen eller narkotika av något slag. Sprängämnen i form av en handgranat kan vara ett annat exempel. Farliga föremål nämns i författningskommentaren till denna paragraf, dock utan att saken utvecklas. Som Lagrådet ser det finns det anledning att inte bara här utan också inledningsvis behandla denna fråga. Det kan visserligen sägas att hur man får agera främst styrs av regler i annan lagstiftning och allmänna principer, men när man i lag ger trafikföretag vissa skyldigheter så finns anledning att åtminstone i allmänna ordalag överväga hur lagstiftningen förhåller sig till andra regelverk. Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde Närvarande: statsminister , ordförande, och statsråden , , , Shekarabi, Ygeman, , , , , , , , , , , , , , Karkiainen Regeringen beslutar proposition 2021/22:218 Hittegods i kollektivtrafiken