prop · H903231 · 2022-04-19 00:00:00 — I uppdraget ingick bl.a. att se över bestämmelsen om sexuellt ofredande, analysera och se över principerna för och bestämmelserna som rör straffansvaret för sexualbrott på distans och utnyttjande av barn för sexuell posering, analysera om samlagsbegreppet i 6 kap. behöver förändras, se över straffskalorna för sexualbrotten och lämna förslag på de förändringar som kan behövas för att dessa i tillräcklig mån ska spegla brottens allvar samt utreda vissa frågor om spårsäkring efter sexualbrott. Enligt tilläggsdirektiv som beslutades fick utredaren också i uppdrag att föreslå förändringar i straffskalan för köp av sexuell tjänst som innebär att minimistraffet höjs från böter till fängelse (dir. 2020:75). Utredningen, som antog namnet sexualbrottsutredning, överlämnade betänkandet Ett förstärkt skydd mot sexuella kränkningar (SOU 2021:43). En sammanfattning av betänkandet och dess lagförslag, i nu relevanta delar, finns i bilaga 1 respektive bilaga 2. Betänkandet har remissbehandlats. En förteckning över remissinstanserna för nu aktuella förslag finns i bilaga 3. Remissyttrandena finns tillgängliga i (Ju2021/02201). I detta lagstiftningsärende behandlar regeringen samtliga utredningens lagförslag utom de förslag som är kopplade till spårsäkring efter sexualbrott. Dessa behandlas i stället i ett annat lagstiftningsärende i (S2022/00136). har, i fråga om straffskalorna för sexualbrott, tillkännagett för regeringen •det som utskottet anför om att regeringen bör göra en översyn av straffskalorna för brott enligt 6 kap. i syfte att skärpa straffen (bet. 2018/19:JuU11 punkt 12, rskr. 2018/19:181) och •det som utskottet anför om att regeringen ska återkomma till med ett förslag om skärpta straffskalor för sexualbrotten i 6 kap. brotts- balken (bet. 2020/21:JuU24 punkt 8, rskr. 2020/21:344). Genom de förslag om straffskärpningar som behandlas i avsnitt 8 anser regeringen att tillkännagivanden om straffskalorna för sexualbrott är tillgodosedda. Tillkännagivandena är därmed slutbehandlade. har, i fråga om våldtäkt, tillkännagett för regeringen •det som utskottet anför om att höja straffminimum för våldtäkt av normalgraden från fängelse till fängelse (bet. 2017/18:JuU29 punkt 4, rskr. 2017/18:302), •det som utskottet anför om att regeringen skyndsamt bör återkomma till med ett förslag som innebär att minimistraffet för våldtäkt av normalgraden höjs till fängelse (bet. 2018/19:JuU11 punkt 13, rskr. 2018/19:181), •det som utskottet anför om att regeringen skyndsamt bör återkomma till med ett förslag som innebär att minimistraffet för våld- täkt av normalgraden ska höjas till fängelse (bet. punkt 9, rskr. 2019/20:258) och •det som utskottet anför om att regeringen skyndsamt ska återkomma till med ett förslag som innebär att minimistraffet för våld- täkt av normalgraden ska höjas till fängelse (bet. 2020/21:JuU24 punkt 7, rskr. 2020/21:344). Genom det förslag om straffskärpning som behandlas i avsnitt 8.2 anser regeringen att tillkännagivanden om skärpt straff för våldtäkt är tillgodosedda. Tillkännagivandena är därmed slutbehandlade. har, i fråga om sexuellt övergrepp, tillkännagett för regeringen det som utskottet anför om att straffminimum för sexuellt övergrepp bör höjas från fängelse till fängelse (bet. 2018/19:JuU11 punkt 14, rskr. 2018/19:181). Genom de förslag om straffskärpningar som behandlas i avsnitt 8.4 anser regeringen att tillkännagivande om skärpt straff för sexuellt övergrepp är tillgodosett. Tillkännagivandet är därmed slutbehandlat. har, i fråga om utnyttjande av barn genom köp av sexuell handling, tillkännagett för regeringen •det som utskottet anför om att straffskalan för köp av sexuell handling av barn bör skärpas dels genom att minimistraffet höjs från böter till fängelse i lägst , dels genom att maximistraffet höjs från fängelse till fängelse (bet. 2017/18:JuU29 punkt 8, rskr. 2017/18:302) och •det som utskottet anför om att höja straffminimum för utnyttjande av barn genom köp av sexuell handling från fängelse till fängelse i lägst (bet. 2019/20:JuU7 punkt 2, rskr. 2019/20:36). Genom det förslag om straffskärpning som behandlas i avsnitt 8.8 anser regeringen att tillkännagivanden om skärpt straff för utnyttjande av barn genom köp av sexuell handling är tillgodosedda. Tillkännagivandena är därmed slutbehandlade. har, i fråga om grovt sexuellt ofredande, tillkännagett för regeringen •det som utskottet anför om grovt sexuellt ofredande (bet. 2016/17:JuU16 punkt 12, rskr. 2016/17:211 och bet. 2017/18:JuU29, rskr 2017/18:302), •det som utskottet anför om att regeringen skyndsamt bör återkomma med ett lagförslag om grovt sexuellt ofredande (bet. 2018/19:JuU11 punkt 15, rskr. 2018/19:181) och •det som utskottet anför om att regeringen ska återkomma med ett förslag om en ny brottsrubricering om grovt sexuellt ofredande (bet. 2020/21:JuU24 punkt 9, rskr. 2020/21:344). Genom de förslag som behandlas i avsnitt 8.9.2 anser regeringen att tillkännagivanden om grovt sexuellt ofredande är tillgodosedda. Tillkännagivandena är därmed slutbehandlade. Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets yttrande över de lagförslag som finns i bilaga 4. Lagrådets yttrande finns i bilaga 5. Regeringen följer delvis Lagrådets synpunkter, som behandlas i avsnitt 5.2, 7.2, 8.2, 8.3, 8.4, 8.5, 8.8, 8.9.2 och 8.9.3 samt i författningskommentaren. 2021/22:231 I förhållande till lagrådsremissen har ikraftträdandet av förslagen flyttats fram. Förslaget om senare ikraftträdande är författningstekniskt och även i övrigt av sådan beskaffenhet att Lagrådets hörande skulle sakna betydelse. Regeringen har därför inte inhämtat Lagrådets yttrande över det förslaget. 4Arbetet med ett heltäckande och tydligt straffrättsligt skydd måste fortsätta Det är en grundläggande uppgift för samhället att skydda barn och vuxna mot alla former av sexuella kränkningar. Enligt regeringen är ett heltäckande och tydligt straffrättsligt skydd en förutsättning för att ett samhälle ska kunna förebygga och bekämpa sexualbrott på ett effektivt sätt. Regeringen har mot den bakgrunden bedrivit ett mycket aktivt arbete på det straffrättsliga området. På regeringens initiativ har sexualbrottslagstiftningen reformerats. Reformen, som trädde i kraft , innebär bl.a. att gränsen för straffbar gärning numera går vid om deltagandet i en sexuell aktivitet är frivilligt eller inte. Genom reformen infördes också ett särskilt oaktsamhetsansvar för de allvarligaste sexualbrotten. stärktes det straffrättsliga skyddet vid sexualbrott mot barn vid oaktsamhet hos gärningsmannen i fråga om barnets ålder (se prop. 2017/18:177). har vidare straffskalorna skärpts för en rad sexualbrott, bl.a. grov våldtäkt och grov våldtäkt mot barn, kontakt för att träffa ett barn i sexuellt syfte (s.k. grooming) och utnyttjande av barn genom köp av sexuell handling (se prop. 2017/18:177, prop. 2016/17:214 och prop. 2018/19:157). Därutöver har straffansvaret för grooming utvidgats bl.a. så att det inträder på ett tidigare stadium (se prop. 2016/17:214). Dessutom har preskription för bl.a. våldtäktsbrott som begåtts mot barn avskaffats (se prop. 2019/20:69). Regeringen presenterade ett åtgärdspaket för att intensifiera arbetet mot mäns våld mot kvinnor. Paketet omfattar bl.a. åtgärder för att förebygga att våld utövas, stöd och skydd till utsatta samt skärpt lagstiftning när det kommer till att lagföra personer som utsatt sin partner eller före detta partner för våld. beslutade regeringen ett kraftfullt åtgärdsprogram med åtgärder för att förebygga och bekämpa mäns våld mot kvinnor. I programmet konkretiseras de åtgärder som presenterades i regeringens åtgärdspaket tillsammans med de åtgärder som regeringen aviserade i budgetpropositionen . I enlighet med en av punkterna i åtgärdspaketet beslutade regeringen att en särskild utredare bl.a. ska se över det straffrättsliga skyddet mot sexuella kränkningar av barn i åldern 15–, särskilt i förhållande till utnyttjande av barn genom köp av sexuell handling. Utredningen ska också bl.a. utvärdera hur straffansvaret för oaktsamhet avseende ålder vid sexuella kränkningar fungerar (dir. 2022:7). En rad åtgärder har alltså vidtagits och det har i närtid skett omfattande förändringar av sexualbrottslagstiftningen. Utvecklingen i samhället visar emellertid att fler åtgärder behövs. Bland annat har samhället blivit alltmer digitaliserat och internet är i hög grad integrerat med vardagen. 2021/22:231 har inneburit positiva förändringar i många avseenden. har också medfört att internet blivit en arena för utnyttjande av människor, inte minst barn och unga vuxna, och att övergrepp har tagit sig nya former. Det är mot den bakgrunden viktigt att lagstiftningen är anpassad efter den tekniska utvecklingen. Det måste också säkerställas att straffskalorna för sexualbrotten står i samklang med dagens syn på brottsligheten. Sammanfattningsvis bedömer regeringen således att arbetet med att skapa ett heltäckande och tydligt straffrättsligt skydd mot sexuella kränkningar måste fortsätta. ändrades sexualbrottslagstiftningen så att gränsen för straffbar gärning går vid om deltagandet i en sexuell handling är frivilligt eller inte. För våldtäkt (6 kap. 1 § ) eller sexuellt övergrepp (6 kap. 2 § ) döms den som genomför en sexuell handling med en person som inte deltar frivilligt. Det krävs alltså inte längre att gärningsmannen har använt sig av våld eller hot eller utnyttjat offrets särskilt utsatta situation. Det som avgör om ett brott ska rubriceras som våldtäkt eller sexuellt övergrepp är vilken typ av sexuell handling det är fråga om. För våldtäkt krävs att den sexuella handlingen är ett samlag eller att den sexuella handlingen med hänsyn till kränkningens allvar är jämförlig med samlag. Straffansvaret för sexuellt övergrepp träffar andra sexuella handlingar än de som avses i bestämmelsen om våldtäkt, dvs. sexuella handlingar som inte är samlag och inte heller är så kvalificerade att de med hänsyn till kränkningen är jämförliga med samlag. Genom reform infördes också två nya brott: oaktsam våldtäkt (6 kap. 1 a § ) och oaktsamt sexuellt övergrepp (6 kap. 3 § ). Oaktsamheten tar sikte på omständigheten att den andra personen inte deltar frivilligt. Barn har ett absolut skydd mot alla former av sexuella handlingar. Detsamma gäller i vissa fall barn . För våldtäkt mot barn (6 kap. 4 § ) eller sexuellt övergrepp mot barn (6 kap. 6 § ) döms den som genomför en sexuell handling med ett barn . Detsamma gäller den som genomför en sexuell handling med ett barn som fyllt 15 men inte och som är avkomling till gärningsmannen eller står i fostransförhållande eller liknande till gärningsmannen eller står under gärningsmannens vård på ett visst angivet sätt. Straffansvaret inträder oavsett vem som har tagit initiativ till den sexuella handlingen och således även om barnet har deltagit frivilligt. Det som avgör om ett brott ska rubriceras som våldtäkt mot barn eller sexuellt övergrepp mot barn är vilken typ av sexuell handling det är fråga om. I likhet med vad som gäller för våldtäkt krävs för ansvar för våldtäkt mot barn att den 2021/22:231 sexuella handlingen är ett samlag eller en annan sexuell handling som med hänsyn till kränkningens allvar är jämförlig med samlag. Liksom sexuellt övergrepp träffar sexuellt övergrepp mot barn andra sexuella handlingar än de som avses i bestämmelserna om våldtäkt och våldtäkt mot barn. 5.1.2 Möjligheten att döma för brott som begås på distans Straffansvar för våldtäkt och sexuellt övergrepp och motsvarande brott mot barn förutsätter inte att gärningsmannen fysiskt utfört de sexuella handlingar som utgör den brottsliga gärningen. I linje med detta finns det inte heller något krav på att gärningsmannen och offret befunnit sig på samma fysiska plats vid gärningstillfället. I rättsfallet NJA 2015 s. 501 prövade om en handling bestående i att en man hade förmått ett barn att smeka sina bröst och onanera inför honom utgjorde ett straffbart handlande enligt bestämmelsen om sexuellt övergrepp mot barn. Kontakten mellan mannen och barnet hade ägt rum genom videosamtal på Frågan var om ”genomför en annan sexuell handling … med” i bestämmelsen kunde omfatta den åtalade gärningen. fann att så var fallet och att den åtalade gärningen alltså innefattade ett straffbart handlande enligt bestämmelsen om sexuellt övergrepp mot barn. I två avgöranden (i mål nr B 4072-21 respektive B 4645-21) prövade om handlingar bestående i att gär- ningsmännen hade förmått barn att penetrera sig själva i anus eller vagina med fingrar respektive föremål var att bedöma som sexuellt övergrepp mot barn eller våldtäkt mot barn. Kontakten mellan gärningsmännen och barnen hade ägt rum genom videochatt respektive chatt och överföring av , som fann att gärningsmännen hade genomfört sexuella handlingar som med hänsyn till kränkningens allvar var jäm- förliga med samlag med barnen, dömde de båda gärningsmännen för våldtäkt mot barn. I det betänkande som lämnades av sexualbrottskommitté, och som låg till grund sexualbrottsreform, föreslogs att det i lagtext skulle tydliggöras att också sexuella handlingar som sker t.ex. via telefon, internet eller andra medier omfattas av straffansvar enligt bestäm- melserna om våldtäkt och sexuellt övergrepp och motsvarande brott mot barn (se SOU 2016:60 s. 234–236). Regeringen gick inte vidare med för- Skälet för detta var att regeringen bedömde att det genom rättsfallet NJA 2015 s. 501 hade klargjorts att straffbestämmelserna är tillämpliga även vid övergrepp som sker på internet. I propositionen påpekade reger- ingen att det i lagtexten inte ställs upp något krav på att den sexuella hand- lingen ska ha skett inför gärningsmannen (se prop. 2017/18:177 s. och 79). I rättsfallet NJA 2018 s. 1103 prövade om den som via internet förmår någon att senare i ensamhet utföra en sexuell handling på sig själv, filma detta och sedan överföra videosekvenserna till gärnings- mannen kan dömas för sexuellt övergrepp mot barn. Till skillnad från i rättsfall var det alltså inte fråga om att målsäganden skulle utföra en sexuell handling inför den tilltalade. ”genomförande” av en sexuell handling med någon annan språkligt sett måste anses innefatta ett krav på att gärningsmannen är närvarande, inte Prop. 2021/22:231 på så sätt att gärningsmannen och målsäganden måste befinna sig på samma fysiska plats, utan i den bemärkelsen att gärningsmannen på något sätt deltar under den del av händelseförloppet som innehåller det agerande av målsäganden som kan kvalificera handlingen som sexuell. Uttrycket ”att genomföra en sexuell handling med” ett barn kunde enligt därför inte omfatta att förmå ett barn att senare i ensamhet utföra en sexuell handling på sig själv, oavsett att avsikten är att händelseförloppet ska filmas och att gärningsmannen ska ta del av det sedan det avslutats. Vid sådana uppdelade händelseförlopp som det var fråga om i NJA 2018 s.1103 går det alltså inte att tillämpa de straffbestämmelser som förutsätter att gärningsmannen ”genomför” den sexuella handlingen. Däremot kan ansvar för andra brott komma i fråga. I tiden avgörande har det i underrättspraxis, i fall då gärningsmannen förmått ett barn att senare i ensamhet utföra en sexuell handling på sig själv, filma det och sedan överföra filmen till gärningsmannen, dömts till ansvar för grovt utnyttjande av barn för sexuell posering (se Hovrätten för Västra dom i mål nr B 1756-19). 5.2Ett skärpt straffansvar för sexualbrott på distans Regeringens förslag: Straffansvaret för våldtäkt och sexuellt övergrepp utvidgas till att omfatta den som förmår en person som inte deltar frivilligt att företa eller tåla en sådan sexuell handling som avses i respektive straffbestämmelse. Straffansvaret för våldtäkt mot barn och sexuellt övergrepp mot barn utvidgas till att omfatta den som på ett otillbörligt sätt förmår barnet att företa eller tåla en sådan sexuell handling som avses i respektive straffbestämmelse. Regeringens bedömning: Det utvidgade straffansvaret för distansbrott bör träffa även bestämmelserna om oaktsam våldtäkt, oaktsamt sexuellt övergrepp och sexuellt utnyttjande av barn. Det kräver inte någon lagändring. Utredningens förslag och bedömning överensstämmer i huvudsak Utredningen föreslår dock att det straffbara handlandet ska träffa den som genom olaga tvång eller annars på ett otillbörligt sätt förmår någon som inte deltar frivilligt eller ett barn till en sexuell handling. Den föreslår också att gärningarna ska vara subsidiära i förhållande till den Remissinstanserna: En stor majoritet av remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har ingen invändning mot det. Bland dem finns Barn- ombudsmannen, , Föreningen , (), , universitet (Barnafrid – nationellt centrum för kunskap om våld mot barn), Myndigheten för ungdoms- och civilsamhällesfrågor, , , bisexuellas, transpersoners, queeras och intersexpersoners rättigheter (RFSL), lysning (), för kvinnojourer och tjejjourer i 2021/22:231 (Roks), Stiftelsen , domspsykiatri, , , () och . Kvinnofronten avstyrker förslaget. Enligt Kvinnofronten är formuler- ingen om olaga tvång otydlig och skapar en oklarhet som riskerar att leda ECPAT instämmer i bedömningen att straffansvaret för distansbrott behöver utvidgas men avstyrker det föreslagna tillägget i bestämmelserna om våldtäkt mot barn och sexuellt övergrepp mot barn. ECPAT ställer sig frågande till varför tillägget innehåller rekvisiten olaga tvång och otillbörligt sätt. Eftersom olaga tvång eller otillbörligt sätt inte krävs för att sexuella handlingar med barn ska anses utgöra brott kan ECPAT inte tolka förslaget på annat vis än att utredningen även i fortsättningen vill göra en åtskillnad mellan egenhändiga brott och brott som sker på distans. ECPAT föreslår att tillägget ska formuleras ”Detsamma gäller den som i annat fall förmår barnet att företa eller tåla en sådan handling”. Även ifrågasätter varför olaga tvång eller otillbörligt sätt ska krävas när det gäller distansbrott mot barn och påpekar att barn inte kan samtycka till sexuella handlingar av något slag. ställer sig frågande till den föreslagna formuleringen ”genom olaga tvång eller annars på ett otillbörligt sätt förmår en person som inte deltar frivilligt”. Tingsrätten menar att ett olaga tvång eller otillbörligt sätt förutsätter att handlingen sker ofrivilligt och att det därför kan ifrågasättas om den valda lösningen innebär en dubbel- Tingsrätten anför vidare att den föreslagna lösningen innebär att fokus läggs på gärningspersonens handlande i stället för målsägandens fri- villiga deltagande och att det skiljer sig från den nu gällande samtyckes- baserade strukturen i lagstiftningen. () avstår från att ta ställning till förslaget med hänvisning till att olika problem med förslaget inte beaktas av utredningen. Institutionen konstaterar att om förslaget genomförs kommer en handling att betecknas som våldtäkt trots att det varken föreligger fysisk närhet eller visuell kontakt i realtid. versitetet fjärmas våldtäktsbegreppet då ytterligare från en allmän förstå- else av vad detta övergrepp innebär. Ett annat problem med utredningens förslag är enligt institutionen att det inte är klart vilka fall då det gäller vuxna som ska bedömas som våldtäkt. Institutionen anser vidare att det utredningen anger om att brottets fullbordan inte bör förutsätta att över- greppet dokumenteras är oklart. (Brå) ifrågasätter om kränkningen vid hand- lingar med uppdelat förlopp kan antas vara densamma som när handlingarna följs av gärningspersonen i realtid. Brå anför att brottsoffrets utsatthet vid utförandet av de sexuella handlingarna torde vara lägre, om än fortfarande allvarlig, när gärningspersonen inte är närvarande fysiskt eller på distans i realtid. Att graden av kränkning och lidandet i många fall ändå är lika stort som vid fysiska övergrepp eller vid distansbrott i realtid beror enligt Brå till stor del på dokumentationen av övergreppet och rädslan för spridning av övergreppsmaterialet och inte i första hand på kränkningen genom den sexuella handlingen i sig. Brå menar att detta talar för en särreglering som fokuserar på kombinationen av den sexuella kränkningen och rädslan för spridning snarare än att jämställa den sexuella kränkningen vid de två typerna av brott. Brå anför vidare att en utvidgning av våldtäktsbrottet till att omfatta även handlingar utan samtidig interaktion kan leda till stor diskrepans mellan allmänhetens uppfattning av vad som ingår i begreppet våldtäkt och det juridiska begreppet. ifrågasätter om graden av kränkning verkligen är densamma vid så vitt skilda fall som att en gärningsperson med våld tvingat en målsägande till samlag respektive att en gärningsperson genom olaga tvång, eller annars på ett otillbörligt sätt, förmått en person som inte deltagit frivilligt att i enrum utföra en med samlag jämförlig handling på sig själv. Tingsrätten konstaterar att de angivna gärningarna visserligen kan bedömas ha olika straffvärden även om de rubriceras på samma sätt men anser att en eventuellt förändrad lagstiftning måste tillåta att gärningarna rubriceras olika utifrån en bedömning av kränkningens allvar i det enskilda fallet. menar däremot att den kränkning som brottsoffret utsätts för är densamma och i vart fall lika allvarlig som om gärningspersonen tagit del av övergreppet i realtid. ECPAT anser att brott med uppdelat förlopp bör medföra straffansvar på samma nivå som gäller för de allvarligaste sexualbrotten och anses lika straffvärda som dessa brott. ECPAT anför att en gärningsman genom hot och påtryckningar kan få ett barn att uppleva att barnet är i gärningsmannens totala kontroll och makt. Enligt ECPAT känner barn som förmås att utföra handlingar på sig själva inte sällan en stor skuld och skam samt ett stort medansvar. Inget tyder enligt ECPAT på att det skulle göra någon skillnad om förövaren närvarar i realtid under övergreppet eller inte, utan ECPAT menar tvärtom att det inte är omöjligt att barnet känner en än större skam och skuld när förövaren inte närvarar i realtid eftersom omgivningen kan anse att barnet haft möjlighet att agera på annat sätt. Enligt är det för brottsoffret av underordnad betydelse om gärningsmannen närvarar i realtid eller inte. framhåller vikten av att redan begränsade eller subtila påtryckningar ska anses vara otillbörliga om de sker mot ett barn eller en person med en nedsatt förmåga, exempelvis till följd av en intellektuell funktionsnedsättning. Bedömningen av otillbörligen förmå bör enligt myndigheten i dessa fall som huvudregel utgå från att en gärningsperson som har vilselett, manipulerat eller på annat sätt utnyttjat ett barn eller en person med en intellektuell funktionsnedsättning har agerat otillbörligt. Fatta anför att om det förekommit ersättning till barnet bör det vara en faktor som kan medföra att påtryckningen bedöms som otillbörlig. , Kvinnofronten och Kvinnolobby invänder mot rekvisitet tåla. Enligt Brottsoffermyndigheten kan ”tåla” tolkas som att offret accepterar att bli utsatt sexuellt. föreslår att rekvisitet ska ersättas med ”utstå” eller ”utsättas för”. Kvinnolobby föreslår att det ska ersättas med ”uthärda” eller ”genomlida”. i pekar på en annan typ av distansfall än de som utredningen tar upp. Myndigheten anför att det i sammanhang där det utövas hedersrelaterat våld och förtryck genom barn- och tvångsäktenskap förekommer att någon förmår parterna att mot sin vilja genomföra samlag i syfte att fullborda äktenskapet. Myndigheten tillägger att syftet med påtryckningarna således inte är sexuellt men att nivån på kränkningen är hög. 2021/22:231 delar utredningens bedömning att det bör vara graden av kränkning som avgör rubriceringen av gärningen. Enligt bör lagstiftaren ge tydlig vägledning om vilka omständigheter som ska ligga till grund för bedömningen. Det är enligt rimligt att omständigheten att dokumentation ägt rum beaktas vid bedömningen av kränkningens allvar.