prop · H903136 · 2022-03-01 00:00:00 — För elektroniska kommunikationstjänster har anmälningskravet omfattat allmänt tillgängliga tjänster (se prop. 2002/03:110 s. 121 f.). Detta bör gälla även fortsättningsvis. Inget anmälningskrav för nummeroberoende interpersonella Av artikel 12.1 framgår att det ska råda frihet att tillhandahålla nummer- oberoende interpersonella kommunikationstjänster. I skäl 44 i direktivet anges att nummeroberoende interpersonella kommunikationstjänster, till skillnad från andra typer av elektroniska kommunikationstjänster, inte ut- nyttjar allmänna nummerresurser och inte deltar i något allmänt säkerställt Det anges vidare att det därför har bedömts inte vara lämpligt att låta dessa typer av tjänster omfattas av den allmänna Av artikel 12.2 följer att den allmänna auktorisa- 2021/22:136 tionsordningen inte omfattar nummeroberoende interpersonella kommuni- kationstjänster. tjänster omfattas därmed inte heller av den möjlighet till anmälningskrav som ges i artikel 12.3 och som bara gäller företag som omfattas av den Nummeroberoende interpersonella kommunikationstjänster utgör infor- mationssamhällets tjänster enligt definitionen i artikel 1.1 b i Europaparla- mentets och rådets direktiv (EU) 2015/1535 av om ett informationsförfarande beträffande tekniska föreskrifter och beträffan- de föreskrifter för informationssamhällets tjänster (jfr bilaga 1 till direkti- Nummeroberoende interpersonella kommunikationstjänster träffas av de bestämmelser i det direktivet som gäller för informationssamhällets tjänster i den mån EU-direktivet eller andra unionsrättsakter inte innehåller mer specifika bestämmelser om sådana tjänster (jfr skäl 10 i EU-direktivet). Bestämmelser om informationssamhällets tjänster finns i Europaparla- mentets och rådets direktiv /31/EG av om vissa rätts- liga aspekter på informationssamhällets tjänster, särskilt elektronisk han- del, på den inre marknaden (e-handelsdirektivet). tar till att säkerställa den fria rörligheten för informationssamhällets tjäns- ter mellan medlemsstaterna. Varken start eller bedrivande av verksamhet som tillhandahållare av in- formationssamhällets tjänster får underkastas bestämmelser om förhands- tillstånd eller andra krav med motsvarande effekt (artikel 4 i e-handels- Undantag gäller när systemet för tillstånd inte särskilt och ute- slutande avser informationssamhällets tjänster eller omfattas av EU-direk- Det är alltså inte möjligt att införa något tillståndskrav för nummer- oberoende interpersonella kommunikationstjänster eller något annat krav som har motsvarande effekt. Ett krav på anmälan för att få tillhandahålla vissa tjänster skulle kunna utgöra ett sådant krav med motsvarande effekt som ett förhandstillstånd som är otillåtet. Även om ett anmälningskrav endast skulle innebära en allmän skyldig- het för en verksamhetsutövare att göra en anmälan, dvs. ett förhandskrav för tillhandahållandet av tjänsterna, uppstår vissa fråge- I artikel 3.1 och 3.2 i e-handelsdirektivet fastställs den s.k. ursprungslands- Artikel 3.1 innebär att medlemsstaterna ska se till att tjänste- tillhandahållare som är etablerade i det egna landet följer de lagar och regler som gäller där och som omfattas av det s.k. samordnade området. Denna ursprungslandskontroll ska gälla även när tjänstetillhandahållarna riktar sin verksamhet mot en annan medlemsstat. Av artikel 3.2 följer att de tjänster som uppfyller kraven i ursprungslandet ska få cirkulera fritt Mottagarlandet får därför i princip inte, utom i vissa undan- tagsfall som anges i artikel 3.4, underkasta den som tillhandahåller infor- mationssamhällets tjänster krav som är strängare än de som föreskrivs i gällande materiell rätt i den medlemsstat där tjänstetillhandahållaren är etablerad (se dom eDate Advertising m.fl., C-509/09, EU:C:2011:685, Enligt artikel 3.4 får medlemsstaterna vidta åtgärder för undantag från punkt 2, bl.a. om åtgärderna är nödvändiga för den allmänna ordningen, i synnerhet förebyggande, utredning, upptäckt och åtal av brott. Huruvida undantaget för bl.a. utredning och åtal av brott kan motivera ett anmälningskrav för nummeroberoende interpersonella kommunikations- tjänster ligger utanför ramen för genomförandet av EU-direktivet och detta Prop. 2021/22:136 lagstiftningsärende. Rättsakterna synes innebära begränsningar i utrymmet för ett anmälningskrav för den som tillhandahåller nummeroberoende interpersonella kommunikationstjänster och som även är etablerad i någon annan medlemsstat i EU där det inte finns något sådant krav. Mot denna bakgrund anser regeringen, till skillnad från , att kravet på anmälan inte bör utökas till att omfatta tillhandahållande av nummeroberoende interpersonella kommunikationstjänster inom ramen för detta lagstiftningsärende. Andra undantag från kravet på anmälan Enligt 2 kap. 2 § LEK är verksamhet som enbart består i att överföra sig- naler via tråd för utsändning till allmänheten av program som avses i 1 kap. 2 § YGL undantagen från kravet på anmälan, eftersom ett anmäl- ningskrav skulle komma i konflikt med den etableringsfrihet för sådana sändningar som gäller enligt 3 kap. 1 § YGL (se prop. 2002/03:110 s. 124). Dessutom får regeringen eller den myndighet som regeringen be- stämmer meddela föreskrifter om ytterligare undantag. Regleringen bör föras över till den nya lagen. Enligt 2 kap. 4 § LEK ska den som är anmäld utan dröjsmål anmäla om verksamheten upphör. Paragrafen har inte någon motsvarighet i EU- direktivet eller den tidigare direktivsregleringen. Möjligheten att kräva en anmälan även när företag upphör med sin verksamhet, bl.a. för statistiska ändamål, har förutsatts i EU-direktivet, se skäl 59. Paragrafen bör därför föras över till den nya lagen. 9.2Erkännande av operatör och registrering av maritima avräkningsorgan Regeringens förslag: Bestämmelserna i lagen om elektronisk kommu- nikation om erkännande av en operatör och om registrering av maritima avräkningsorgan enligt bestämmelser som har antagits av Internatio- nella teleunionen ska föras över till den nya lagen. Promemorians förslag överensstämmer i sak med regeringens förslag. Promemorians lagförslag har en annan utformning. Remissinstanserna: De flesta av remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har ingen invändning mot det. Skälen för regeringens förslag: Enligt 2 kap. 5 § LEK får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddela föreskrifter om erkännande av operatör enligt bestämmelser antagna av Internationella teleunionen (ITU). Med erkännande av operatör avses status som s.k. Betydelsen av erkännande som ROA har numera minskat. Ett sådant erkännande kan dock fortfarande ha viss praktisk betydelse, främst om en operatör skulle vilja få tilldelning av internationella num- 2021/22:136 merresurser direkt från ITU. Bestämmelsen i 2 kap. 5 § LEK bör därför föras över till den nya lagen. Enligt 2 kap. 6 § LEK får regeringen eller den myndighet som rege- ringen bestämmer besluta i fråga om registrering av maritima avräknings- organ enligt bestämmelser antagna av ITU samt meddela de föreskrifter som behövs för registreringen. Bakgrunden till paragrafen beskrivs när- mare i prop. 2002/03:110 s. 125 f. Maritima avräkningsorgan har till uppgift att förenkla för sjöfarten att betala för radiokommunikation som sker över kuststationer. Maritima av- räkningsorgan ska registreras hos ITU. Det finns ett fortsatt behov av be- stämmelser om registrering av maritima avräkningsorgan och om före- skrifter om sådan registrering. Bestämmelsen i 2 kap. 6 § LEK bör därför föras över till den nya lagen. 10Skyldighet att följa standarder Regeringens förslag: Bestämmelsen i lagen om elektronisk kommu- nikation om skyldighet för den som bedriver verksamhet som ska an- mälas att följa obligatoriska standarder ska föras över till den nya lagen. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har ingen invändning mot Skälen för regeringens förslag: I 2 kap. 3 § LEK anges att den som bedriver verksamhet som är anmälningspliktig enligt lagen ska tillämpa sådana standarder som Europeiska kommissionen angett som obligato- riska i en förteckning som offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning (se prop. 2002/03:110 s. 124). Paragrafen genomför artikel 17 i ramdirektivet, som i sak motsvaras av artikel 39 i EU-direktivet. Paragra- fen bör därför föras över till den nya lagen. Regeringens förslag: Bestämmelserna i lagen om elektronisk kommu- nikation om rätt att använda radiosändare ska, med de ändringar som behövs till följd av EU-direktivet, föras över till den nya lagen. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: De flesta av remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har ingen invändning mot det. PTS tycker dock att frekvensplanen borde publiceras som en officiell vägledning i stället för ett allmänt råd. Skälen för regeringens förslag: Bestämmelser om rätt att använda radio- sändare finns i 3 kap. 1–14, 23 och 24 §§ LEK. till stor del från den tidigare lagen (1993:599) om radiokommunikation (se prop. 2002/03:110 s. 127 f.). De har sedan ändrats vid olika tillfällen, bl.a. för att möta teknik- och marknadsutvecklingen och för att genomföra ändrade EU-direktiv (se t.ex. prop. 2009/10:193 s. 57 f. och prop. 2010/11:115 s. 55 f.). Efter promemorians tillkomst har det vidare införts bestämmelser om skydd för säkerhet vid tillståndsgivning (prop. 2019/20:15). Kapitlets grundläggande struktur har dock i huvudsak behållits. I 1 kap. 7 § LEK definieras radioanläggning, radiokommunikation och radiovågor samt skadlig störning. Definitionerna bör föras över till den nya lagen. När en ny lag om elektronisk kommunikation nu införs framstår det som mest lämpligt att, som utgångspunkt, överföra bestämmelserna om radio- sändare i 3 kap. 1–14, 23 och 24 §§ LEK till ett nytt kapitel i den nya lagen. EU-direktivets bestämmelser om förvaltningen av radiofrekvenser bör vid behov genomföras i nya eller ändrade bestämmelser med beaktande av denna struktur. Den som tillämpar lagen kan därmed i huvudsak utgå från att de bestämmelser som förs över oförändrade från LEK är avsedda att ha samma innebörd som . Uttalanden i äldre förarbeten och befintlig rättspraxis som rör sådana bestämmelser kan därför fortsatt ha betydelse vid tillämpningen (jfr prop. 2002/03:110 s. 127 f. och 364 f.). Ett grundläggande inslag i frekvensförvaltningen är frekvensplanen, där det för varje frekvensband anges vilken användning som är avsedd i det bandet. Den gällande frekvensplanen framgår av PTS allmänna råd (PTSFS 2019:1) om den svenska frekvensplanen. Bakgrunden till denna ordning beskrivs i prop. 1992/93:200 s. 187 f. och prop. 2002/03:110 s. 130 f. Till skillnad från PTS anser regeringen att det saknas anledning att frångå den tidigare bedömningen. Det ska därför även fortsättningsvis finnas en sammanhållen svensk frekvensplan som i form av allmänna råd ges ut av tillståndsmyndigheten. En viktig utgångspunkt är att om rätt att använda radiosändare har ett vidare tillämpningsområde än vad EU-direktivet i all- mänhet har. LEK rör förvaltningen av radiofrekvenser i allmänhet och an- vändning av radiosändare för alla ändamål. EU-direktivets bestämmelser rör däremot huvudsakligen förvaltningen av radiofrekvenser för elektro- niska kommunikationsnät och kommunikationstjänster (se artikel 45 i di- rektivet). Utanför EU-direktivet faller därmed normalt tillståndsgivning för sådan användning som enkel privat kommunikationsradio, radiostyr- ning och radiobestämning (radar). Utanför EU-direktivet faller även medlemsstaternas åtgärder till skydd för nationell säkerhet. Det följer redan av artikel 4.2 i fördraget om Euro- peiska unionen () att unionen ska respektera medlemsstater- nas väsentliga statliga funktioner, särskilt funktioner vars syfte bl.a. är att skydda den nationella säkerheten, och att den nationella säkerheten är varje medlemsstats eget ansvar. Av skäl 6 i EU-direktivet framgår bl.a. att direktivet inte påverkar varje medlemsstats möjlighet att vidta nödvändiga åtgärder för att skydda sina väsentliga säkerhetsintressen, skydda allmän ordning och säkerhet samt tillåta att brott utreds, avslöjas och lagförs. Av skäl 108 framgår vidare att verksamhet som sammanhänger med radio- spektrumpolitiken i unionen inte bör påverka bl.a. de åtgärder som vid- tagits på nationell nivå, i enlighet med unionsrätten, som ett led i arbetet med att nå mål av allmänt intresse, särskilt i fråga om bl.a. offentliga myn- 2021/22:136 digheters och samt medlemsstaternas rätt att organisera och använda sitt radiospektrum för allmän ordning, allmän säkerhet och försvaret. I artikel 1.3 c i EU-direktivet anges vidare att direktivet inte påverkar de åtgärder som medlemsstater vidtagit för ändamål som rör all- män ordning och säkerhet samt försvar. Tilldelning av radiofrekvenser till försvars- eller polismyndigheter på det sätt som sker enligt 3 kap. 3 § LEK är ett exempel på ett område som inte omfattas av EU-direktivet. Mot denna bakgrund kommer genomförandet av EU-direktivets bestäm- melser om radiofrekvenser i många fall komma att behöva utformas som specialbestämmelser. De ska tillämpas när det är fråga om radiofrekvenser som särskilt lämpar sig för tillhandahållande av elektroniska kommunika- tionsnät och kommunikationstjänster. Rätt att använda radiosändare Krav på tillstånd att använda radiosändare Regeringens förslag: Bestämmelserna i lagen om elektronisk kommu- nikation om krav på tillstånd för att använda radiosändare och om undantag från tillståndsplikten ska föras över till den nya lagen. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: De flesta av remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har ingen invändning mot det. såvitt avser tilldelning till de prioriterade myndigheterna. instanser, däribland och , anser att de bör undantas från tillståndsplikt. förslaget till viss del och anser att kravet på att frekvensförvaltningen ska vara konkurrensfrämjande bör genomföras tydligare. förtydligande av begreppet effektiv användning. Skälen för regeringens förslag Grundläggande principer för förvaltningen av radiofrekvenser I artikel 45.1 i EU-direktivet finns grundläggande regler och principer för förvaltningen av radiofrekvenser för elektroniska kommunikationsnät och Eftersom radiospektrum är en kollektiv nyttighet av stort socialt, kulturellt och ekonomiskt värde, ska medlemsstaterna säkerställa en ändamålsenlig och effektiv användning av radiofrekvenser. Fördelning av frekvensband och utfärdande av allmänna auktorisationer för och beviljande av individuella rättigheter till radiospektrum för elek- troniska kommunikationsnät och kommunikationstjänster ska grundas på objektiva, transparenta, konkurrensfrämjande, icke-diskriminerande och Medlemsstaterna ska vidare ta hänsyn till gällande internationella avtal på frekvensområdet. Dessa principer och målsättningar för frekvensförvaltningen motsvarar i sak artikel 9.1 i ramdirektivet. Det har endast klargjorts att bestämmelsen även omfattar elektroniska kommunikationsnät och att förvaltningen av radiospektrum ska vara konkurrensfrämjande. Även av artikel 52.1 i EU- direktivet framgår att beslutsfattande som rör tillstånd att använda radio- sändare ska främja effektiv konkurrens och undvika konkurrenssnedvrid- Prop. 2021/22:136 ningar. Enligt 1 kap. 1 § LEK ska lagens grundläggande syften uppnås bl.a. ge- nom att konkurrensen främjas, se avsnitt 7. Det gäller bl.a. vid utformning- en av urvalsförfaranden i samband med tillståndsprövning efter allmän inbjudan till ansökan (jfr prop. 2009/10:193 s. 59). I förarbetena till LEK betonas samhällets intresse av ett effektivt resursutnyttjande samt vikten av öppenhet och konkurrens vid tillståndsgivning och fördelning av radio- frekvenser (se prop. 2002/03:110 s. 135 f. och prop. 2009/10:193 s. 59 och 64). Även vid prövning av om en överlåtelse eller uthyrning av tillstånd ska medges ska konkurrenshänsyn tas, se 3 kap. 23 § LEK. Vidare anges i 4 § förordningen (2007:951) med instruktion för att myndigheten bl.a. har till uppgift att svara för att möjligheterna till radio- kommunikation och andra användningar av radiovågor utnyttjas effektivt, att främja en effektiv konkurrens och att upprätta och offentliggöra planer för frekvensfördelning till ledning för radioanvändningen. Till skillnad från vad anför bedömer regeringen att den nuvarande frekvensförvaltningen uppfyller de målsättningar som framgår av artiklarna 45.1 och 52.1 i EU-direktivet och att målsättningen om att främja konkurrensen med tillräcklig tydlighet framgår av de ovan nämnda bestämmelserna. Att frekvensförvaltningen ska respektera internationella avtal följer av internationell rätt och är en självklarhet för frekvensförval- tande myndigheter. Tillståndsplikt och undantag från tillståndsplikten Artikel 46 i EU-direktivet behandlar auktorisation av användning av radio- frekvenser. Med auktorisation avses såväl individuella nyttjanderätter till radiofrekvenser, dvs. tillstånd att använda radiosändare, som allmän auktorisation, dvs. undantag från tillståndsplikt. I punkt 1 i artikeln finns mål och principer för tillståndsgivning för an- vändning av radiosändare. Som huvudregel ska medlemsstaterna tillämpa undantag från tillståndsplikt. Tillstånd för att använda radiosändare får endast krävas när det är nödvändigt för att uppnå en effektiv spektrum- användning. Detta överensstämmer i huvudsak med principen enligt arti- kel 5.1 i auktorisationsdirektivet om att undantag från tillståndsplikt ska vara huvudregel och att tillståndsplikt endast ska tillämpas vid behov. Enligt 3 kap. 1 § LEK krävs det tillstånd för att här i landet eller på ett svenskt fartyg eller luftfartyg utomlands få använda radiosändare. Ett till- stånd att använda radiosändare ska avse rätten att använda en viss radio- sändare (sändartillstånd) eller att använda radiosändare inom ett visst fre- kvensutrymme (blocktillstånd). Det finns dock flera undantag från till- ståndsplikten. Enligt 3 kap. 2 § LEK gäller att om användningen av frekvensutrymme samt villkoren och förfarandet för beviljande av tillstånd att använda radio- sändare har harmoniserats i enlighet med internationella avtal som har anslutit sig till eller bestämmelser antagna med stöd av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, ska den som har beviljats sådant till- stånd anses ha tillstånd enligt 1 §. Internationell harmonisering av tilldel- ning av radiofrekvenser regleras i artikel 36 i EU-direktivet, som i sak 2021/22:136 motsvarar artikel 8 i auktorisationsdirektivet. Direktivbestämmelserna tar sikte på två fall av internationell harmonisering (se prop. s. 137 f., 149 f., 364 och 370). I 3 kap. 2 § LEK regleras det fallet att de företag som ska få tillgång till radiofrekvenser utses enligt ett helt harmoniserat förfarande i enlighet med internationella avtal eller EU- Avsikten är då att uppnå en s.k. one stop shop, där företag kan tilldelas frekvensutrymme direkt på internationell nivå, utan att tillstånd behöver sökas i flera olika stater. Detta kan bli aktuellt främst när det är fråga om tjänster som till sin natur är gränsöverskridande, t.ex. För detta fall anges att den som har fått ett sådant tillstånd ska anses ha tillstånd enligt lagen. Det andra fallet är att endast harmoniserade villkor för användning av radiofrekvenser bestäms, t.ex. i beslut som antas med stöd av och rådets beslut nr 676/2002/EG av om ett regelverk för radiospektrum- politiken i Europeiska gemenskapen (radiospektrumbeslut). givningen sker då nationellt. Denna situation behandlas i avsnitt 11.3.2. Av 3 kap. 3 § LEK framgår att , Säkerhetspolisen, Försvarsmakten, och, för viss verksamhet, För- svarets materielverk inte behöver tillstånd utan i stället tilldelas frekvenser i särskild ordning och oberoende av sådana förutsättningar som anges i 3 kap. 6 § LEK (jfr avsnitt 11.2.2). Försvarsmakten anser att de priori- terade myndigheterna ska tilldelas det frekvensutrymme som de begär utan prövning av regleringsmyndigheten. Synpunkten har förts fram i andra lagstiftningsärenden om den svenska frekvensförvaltningen, däribland i yttrandet över betänkandet Frekvenser i samhällets tjänst (SOU 2018:92). Beredning av dessa ärenden pågår fortfarande inom . Synpunkten bör därför inte hanteras inom ramen för detta lagstiftnings- Av samma skäl är det regeringens uppfattning att någon förändring av vilka myndigheter som undantas från tillståndsplikt inte bör ske i nuläget, som bl.a. efterfrågar. Vidare finns det i 3 kap. 4 § LEK en generell rätt för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om un- dantag från tillståndsplikten. Syftet med detta är att kunna ha en rationell tillståndshantering (se prop. 2002/03:110 s. 133). skrifter finns i PTS föreskrifter (PTSFS 2020:5) om undan- tag från tillståndsplikt för användning av vissa radiosändare. undantagen från tillståndsplikt enligt dessa föreskrifter ska enligt 3 kap. 5 § LEK anses ha tillstånd vid tillämpningen av lagen. Den nuvarande ordningen att användning av radiosändare som utgångs- punkt kräver tillstånd, men att viss radioanvändning undantas från till- ståndsplikt direkt i lagen och att PTS får meddela föreskrifter om ytter- ligare undantag, har ansetts vara förenlig med auktorisationsdirektivet (se 2002/03:110 s. 132 och Ds 2010:19 s. 78 f.). Det finns inte skäl att nu göra någon annan bedömning. De grundläggande reglerna om tillstånd att använda radiosändare och undantag från tillståndsplikten i 3 kap. 1– 5 §§ LEK bör därför föras över till den nya lagen. Direktivets krav på ändamålsenlig användning skulle enligt PTS uppnås bättre genom att begreppet samhällsekonomisk effektivitet används i den Regeringen delar inte denna uppfattning. tillståndsgivning ska som vara att radioanvändningen utgör en effektiv användning av frekvensutrymmet. Som framhålls i förarbetena till LEK kan tillståndsmyndigheten ta hänsyn till vilken samhällsnytta som Prop. 2021/22:136 skilda radioanvändningar kan tillföra (se prop. 2002/03:110 s. 136 samt 2009/10:193 s. 42 och 57 f.). Som en del i prövningen av ansökning- ar kan tillståndsmyndigheten därmed göra samhällsekonomiska analyser av olika radioanvändningar. Den nya lagen medför ingen ändring i dessa avseenden. Även Utredningen om radiospektrumanvändning föreslår ett tydligare samhällsekonomiskt fokus för frekvensanvändningen (SOU 2018:92). Förslaget bereds inom . Frågan bör han- teras inom ramen för det lagstiftningsärendet. Regeringens förslag: En tillståndsansökan ska kunna avslås om radio- användningen kommer att ta i anspråk frekvensutrymme för vilket radioanvändningen har harmoniserats för annan användning. Bestäm- melserna i övrigt om prövning av ansökningar om tillstånd att använda radiosändare ska föras över till den nya lagen. Om regleringsmyndigheten bedömer att tillståndsprövning inom ett visst frekvensutrymme bör ske efter ett förfarande med allmän inbjudan till ansökan, ska myndigheten få avslå en ansökan om tillstånd i det frekvensutrymme som har gjorts utanför ett sådant förfarande. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: De flesta av remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har ingen invändning mot det. PTS anser inte att bestämmelserna om tillståndsgivning i ett harmoniserat frekvensutrymme behöver förtydligas. Myndigheten efterfrågar ett förtydligande när det gäller hanteringen av frekvensutrymme som utreds för befintlig eller ny användning. Skälen för regeringens förslag Iartikel 48.1–48.3 i EU-direktivet finns grundläggande bestämmelser om hur tillståndsgivningen ska gå till. Bestämmelserna motsvarar i sak artikel 5.2 första och andra styckena i auktorisationsdirektivet. Tillstånd som avser tillhandahållande av elektroniska kommunikationsnät eller kommu- nikationstjänster ska beviljas på begäran och genom öppna, objektiva, transparenta, icke-diskriminerande och proportionella förfaranden med god insyn.