prop · H90385 · 2022-01-18 00:00:00 — Förslagen syftar till ökad förutsebarhet och till att begränsa antalet rättsliga tvister mellan parterna med den risk för kostnader som sådana för med sig för konsumenten. De negativa konsekvenserna för konsumenterna av förslagen i denna del bedöms bli begränsade. Handeln med varor och digitalt innehåll är betydande i . Den är gränsöverskridande och sker på många olika sätt. Detaljhandeln rymmer både dagligvaruhandel och sällanköpsvaruhandeln, både lågprishandel och lyxhandel, både stora affärskedjor och småbutiker och inte minst både butikshandel och e-handel. Handel på nätet har trefaldigats och utvecklingen ser ut att fortsätta. Enligt uppgifter från fanns det 2019 knappt 60 000 företag i detaljhandeln med nästan Detaljhandeln har haft en positiv försäljningsutveckling och nettoomsättningen uppgick före pandemin till ca . Handeln i sker fortfarande till övervägande del i butik. Den svenska detaljhandeln består av cirka av butikerna omsätter mindre än 50miljoner kronor och drygt var tredje butik omsätter . E-handeln utgör en ständigt växande del av detaljhandeln. av detaljhandelns försäljning skedde 2020 på nätet. Ett genomförande av de två direktiven i svensk rätt bidrar till att skapa mer enhetliga regler inom hela EU. De nya reglerna ges företagen möjlighet att undvika skillnader mellan olika typer av varor och digitalt innehåll, mellan olika försäljningskanaler och mellan olika länder inom EU. Reglerna skapar därmed likvärdiga konkurrensvillkor för alla företag som säljer till konsumenter (se även avsnitt 5.1). Näringsidkarna bör ha goda möjligheter att anpassa sig till de nya förhållandena. Det kan finnas ett visst behov av att justera avtalsvillkoren, vilket kan medföra vissa initiala kostnader för näringsidkarna. Mer enhet- liga regler inom EU innebär att alla företag som bedriver verk- samhet över nationsgränserna i mindre grad behöver anpassa sina avtal till olika nationella marknader, vilket bör leda till kostnadsbesparingar. Gemensamma regler i ger näringsidkarna goda förutsättningar att konkurrera på lika villkor, vilket kan ge nya kunder och ökad omsättning. När det gäller tillhandahållande av digitalt innehåll införs regler som inte har någon motsvarighet i nuvarande lagstiftning. De enskilda transak- tionerna uppgår i allmänhet till små belopp och konsumenternas ekono- miska krav vid näringsidkarens dröjsmål eller fel väntas inte bli höga. Med en tydlig reglering är det troligt att antalet missnöjda konsumenter som söker kontakt, och i förlängningen ger upphov till rättsliga tvister, blir färre, vilket innebär minskade kostnader för företagen. Förslaget om att förlänga säljarens omvända bevisbörda (avsnitt 6.11.3) bedöms leda till fler reklamationer med reparations- och omleverans- kostnader för näringsidkarna som följd. Att ursprungliga fel i en vara upp- står efter leverans bedöms dock vara ovanligt – enligt uppgift från Europeiska kommissionen är det av felen som reklameras ett till efter köpet. Med tanke på att dyrare varor i stor utsträckning omfattas av kommersiella garantier bedöms inte kostnaderna öka i någon större utsträckning. Att förlänga tiden för den omvända bevisbördan bör leda till ett ökat för- troende för marknaden och en ökad trygghet hos konsumenterna, vilket kan bidra till att fler är villiga att köpa framför allt dyrare varor. Detta gynnar näringsidkarna. Förslagen till särreglering avseende köp av levande djur (avsnitt 9) bedöms leda till att de näringsidkare som säljer framför allt hästar, hundar och katter får bättre möjligheter att träffa avtal med konsumenter som inte leder till rättsliga tvister i efterhand med den risk för kostnader som sådana för med sig. Det rör sig om främst små företag eller enskilda näringsidkare. Dessa får genom förslaget en större förutsebarhet och ökad trygghet i sin verksamhet. Regeringen konstaterar att det är svårt att ge en utförligare beskrivning av konsekvenserna för näringsidkarna som efterfrågar. Enligt kommissionen kommer enhetliga regler att vara särskilt positivt för små- och medelstora företag, som kan vara begränsade till en liten hemmamarknad. Det bedöms inte finnas behov av att i det svenska genom- förandet införa några särskilda reglera för små och medelstora företag. Båda direktiven lyfter fram att just små och medelstora företag kan gynnas av de nya reglerna, som bl.a. bör leda till minskade transaktionskostnader och göra det lättare för företag att bedriva verksamhet inom hela unionen (se t.ex. skäl 3, 7 och 10 i varudirektivet och skäl 3, 4, 7 och 11 i digital- direktivet). Kommissionen bedömer att näringsidkarna kommer dra nytta av en högre transaktionsvolym och att en minskning av kontraktsrättsliga hinder kan medföra att det totala antalet konsumenter som handlar gränsöverskridande på nätet kan uppgå till nästan 70 miljoner. är det viktigt att understryka att det finns konsumentköpregler 2021/22:85 och att dessa i flera fall inte förändras i sak i någon betydande omfattning. För flertalet näringsidkare kommer den dagliga relationen med konsumen- terna därför inte att förändras nämnvärt genom förslagen. Sammantaget bedömer regeringen att förslagen kan antas ge goda förutsättningar för näringsidkarna att bedriva sin verksamhet och växa. Förslagen bedöms inte medföra några betydande ekonomiska följder eller andra negativa konsekvenser av betydelse för företagen. Konsekvenser för det allmänna Den nya lagen medför ett behov av informationsinsatser, framför allt riktade mot konsumentkollektivet. Sättet och tidpunkten för när informationen bäst tillhandahålls, och genom vilka kanaler, är en fråga för framför allt att avgöra. Den typ av informationsspridning som är aktuell är redan en uppgift som myndigheten utför och bör därför kunna hanteras inom befintliga anslag. Information till näringsidkarkollektivet inom detaljhandeln bör rimligen vara en uppgift för och andra intresseorganisationer för näringsidkare att ombesörja. tillsynsansvar ändras inte genom förslagen. Det kan inte uteslutas att de nya reglerna om framför allt tillhandahållande av digitalt innehåll kan leda till något fler mål i domstolarna i avvaktan på vägledande avgöranden. På motsvarande sätt kan antalet ärenden till en början öka något hos . Förslagen som rör köp av levande djur förväntas leda till färre tvister. Arbetsbelastningen i stort hos domstolarna och bör samman- taget inte påverkas mer än marginellt och eventuella merkostnader bör därför kunna hanteras inom befintliga anslag. Förslagen bedöms inte ha någon betydelse för den kommunala själv- styrelsen, för brottsligheten och det brottsförebyggande arbetet, för sysselsättning och offentlig service i olika delar av landet eller för möjlig- heterna att nå de integrationspolitiska målen. Förslagen bedöms inte heller ha någon betydelse för miljön eller jämställdheten mellan kvinnor och män. Lagen är ny och ersätter konsumentköplagen (1990:932), som fortsätt- ningsvis benämns lag. Den nya konsumentköplagen omfattar avtal i konsumentförhållanden avseende köp av varor och tillhandahållan- de av digitalt innehåll och digitala tjänster. Genom lagen genomförs dels och rådets direktiv (EU) 2019/771 av om vissa aspekter på avtal om försäljning av varor, om ändring av förord- ning (EU) 2017/2394 och direktiv /22/EG samt om upphävande av direktiv /44/EG (som fortsättningsvis benämns varudirektivet), dels och rådets direktiv (EU) 2019/770 av Prop. 2021/22:85 om vissa aspekter på avtal om tillhandahållande av digitalt innehåll och digitala tjänster (som fortsättningsvis benämns digitaldirektivet). Lagen innehåller även bestämmelser som faller utanför direktivens tillämpnings- områden. Lagen är indelad i kapitel. I 1 kap. finns grundläggande bestämmelser om lagens innehåll och tillämpningsområde. Där finns även bestämmelser om uttryck i lagen och om dess tvingande natur. Kapitlet gäller för både köp av varor och avtal om tillhandahållande av digitalt innehåll och digitala tjänster. Därefter följer i 2–8 kap. bestämmelser som tillämpas på köp av varor. I 9 kap. finns avslutningsvis bestämmelser som tillämpas på avtal om tillhandahållande av digitalt innehåll och digitala tjänster. Ett antal av bestämmelserna lag överförs med i huvudsak endast språkliga eller redaktionella ändringar till den nya lagen. Nytt i förhållande till lag är bl.a. att det i lagen införs ett konsument- skydd när en konsument tillhandahålls digitalt innehåll eller digitala tjänster samt att det skyddet även gäller när konsumentens motprestation består av personuppgifter. En annan nyhet är att lagens bestämmelser om varor gäller även för varor med digitala delar. För den varutypen införs även vissa särregler. Det införs även några särskilda regler vid köp av levande djur. För de bestämmelser som har sina motsvarigheter lag är förarbetena till den lagen av fortsatt betydelse och kan tjäna som vägledning också för tillämpningen av den nya lagen (se framför allt prop. 1989/90:89, bet. 1989/90:LU35, prop. 2001/02:134, prop. 2004/05:13 och prop. 2013/14:15). I motsvarande mån kan rättspraxis och analogier till framför allt köplagen (1990:931) fortfarande vara relevanta vid tolkning av bestämmelserna i den nya lagen. I bilagorna 6 och 7 finns jämförelse- tabeller som beskriver vilka artiklar i direktiven som motsvaras av bestämmelser i den nya lagen och vilka bestämmelser i den nya lagen som motsvaras av bestämmelser lag. 1 § I denna lag finns bestämmelser om skydd för konsumenter vid köp av varor där köparen är konsument och säljaren är näringsidkare (2–8 kap.). I lagen finns även bestämmelser om konsumentskydd vid avtal där en näringsidkare tillhanda- håller en konsument digitalt innehåll eller digitala tjänster (9 kap.). Paragrafen ger en övergripande beskrivning av lagens huvudsakliga innehåll och innebörd. Den saknar motsvarighet lag. Övervägandena finns i avsnitt 6.2 och 7.2. I paragrafen anges upplysningsvis de två huvudtyper av konsumentavtal som lagen reglerar. På samma sätt som lag innehåller lagen bestämmelser om skydd för konsumenter när de köper varor av närings- idkare. Med näringsidkare avses i denna lag säljaren, om inte något annat anges. Med konsument avses i denna lag köparen. Som anges i 4 och 5 §§ gäller lagens regler om varuköp även när förmedlaren av köpet är närings- idkare och för byte av varor och tillverkningsköp. Med varor avses lösa 2021/22:85 saker, med eller utan digitala delar (se 2 §). I paragrafen anges att lagen därutöver innehåller bestämmelser om konsumentskydd vid avtal där en näringsidkare tillhandahåller en konsument digitalt innehåll eller digitala tjänster. Vad som avses med digitalt innehåll och digital tjänst anges i 2 §. 2 § I denna lag avses med digitalt innehåll: data som framställs och tillhandahålls i digital form, digital tjänst: en tjänst som gör det möjligt för konsumenten att skapa, bearbeta, lagra eller få tillgång till uppgifter i digital form, eller att utbyta uppgifter eller interagera på annat sätt med uppgifter i digital form som laddas upp eller skapas av konsumenten eller av andra användare av tjänsten, driftskompatibilitet: förmåga att fungera med annan hårdvara eller programvara än sådan som normalt används med samma typ av varor med digitala delar, digitalt innehåll eller digitala tjänster, kompatibilitet: förmåga att utan konvertering fungera med sådan hårdvara eller programvara som normalt används med samma typ av varor med digitala delar, digitalt innehåll eller digitala tjänster, konsument: en fysisk person som handlar huvudsakligen för ändamål som faller utanför näringsverksamhet, näringsidkare: en fysisk eller juridisk person som handlar för ändamål som har samband med den egna näringsverksamheten, offentlig auktion: en försäljningsmetod där näringsidkaren genom ett öppet budgivningsförfarande som sköts av en auktionsförrättare bjuder ut varor till försäljning till konsumenter som har möjlighet att personligen närvara vid försälj- ningen, och där den som lämnar det vinnande budet är skyldig att köpa varan, personuppgifter: sådan information som avses i artikel 4 i och rådets förordning (EU) 2016/679 av om skydd för fysiska personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter och om upphävande av direktiv /46/EG (allmän dataskydds- förordning), tillverkare: den som tillverkar varor eller som genom att sätta sitt namn, varu- märke eller annat kännetecken på varor uppger sig vara tillverkare, eller den som importerar varor till Europeiska ekonomiska samarbetsområdet, vara: lös sak, med eller utan digitala delar, vara med digitala delar: lös sak som är integrerad eller sammankopplad med ett digitalt innehåll eller en digital tjänst på ett sådant sätt att avsaknaden av det digitala innehållet eller den digitala tjänsten gör att varan inte kan användas på det sätt som är avsett. I paragrafen, som utformas enligt Lagrådets förslag, förklaras några av de uttryck som används i lagen. Den motsvarar delvis 1 § fjärde stycket lag. Genom paragrafen genomförs artikel 2 i varudirektivet och artikel 2 i digitaldirektivet. Övervägandena finns i avsnitt 5.3 och 8.2. Med digitalt innehåll avses data som framställs och tillhandahålls i digital form. Uttrycket används redan i lagstiftning som genomför direktiv på konsumentskyddets område, se t.ex. 1 kap. 2 § lagen (2005:59) om distansavtal och avtal utanför affärslokaler. Det kan t.ex. röra sig om dator- program, applikationer, spel, ljudfiler, musik, videor eller texter. Åtkomsten kan ske genom nedladdning eller direktuppspelning, från ett fysiskt medium eller på något annat sätt (se prop. 2013/14:15 s. 75 och prop. 2019/20:63 s. 54). Däremot är inte digitala värderepresentationer att anse som digitalt innehåll i lagen. Definitionen av digital tjänst är bred och omfattar allt tillhandahållande där konsumentens tillgång inte baseras på att denne får en egen (varaktig) kopia. Däribland finns streamingtjänster, sociala medier, video- och ljud- delningstjänster och annan fillagring. Uttrycket omfattar även t.ex. ord- behandling och spel som erbjuds i molnbaserad datortjänstmiljö eller annars genom uppkoppling, molnlagring och webbaserad e-post (se skäl 19 i digitaldirektivet). För att det ska vara en digital tjänst krävs att det är själva tjänsten som är digital. I fall där föremålet för avtalet t.ex. är tillhandahållande av en yrkesmässig tjänst som utförs personligen av näringsidkaren, är det inte en digital tjänst bara för att digitala medel används för att framställa resultatet av tjänsten eller för att leverera eller överföra detta till konsumenten, se artikel 3.5 a i digitaldirektivet. Det kan vara svårt att göra åtskillnad mellan vissa typer av digitalt innehåll och digitala tjänster, bl.a. eftersom båda kan tillhandahållas kontinuerligt av näringsidkaren under avtalets löptid. För lagens tillämp- ning saknar det dock i princip betydelse eftersom det inte finns några bestämmelser som skiljer på de två. Den åtskillnad lagen i stället gör är mellan de olika sätten som digitalt innehåll och digitala tjänster kan tillhandahållas. Ett avtal kan avse två olika typer av tillhandahållande av ett digitalt innehåll eller en digital tjänst. Sådana tillhandahållanden finns för både varor med digitala delar och fristående digitalt innehåll eller digitala tjänster. Ett avtal kan för det första gälla ett enstaka (enskilt) tillhandahållande eller flera sådana tillhandahållanden av ett digitalt innehåll eller en digital tjänst. Att konsumenten får tillgång till ett digitalt innehåll genom ett enstaka tillhandahållande kan i vissa avseenden liknas vid ett traditionellt köp av en vara. Konsumenten tillhandahålls (levereras) det digitala innehållet eller den digitala tjänsten och kan därefter normalt använda innehållet eller tjänsten . Det kan t.ex. handla om en e-bok som konsumenten laddar ner och lagrar på sin dator. På samma sätt kan tillhandahållandet bestå av en rad sådana enskilda tillhandahållanden, t.ex. att konsumenter får en länk för nedladdning av en ny e-bok (se skäl 56 i digitaldirektivet). Ett avtal kan för det andra gälla ett kontinuerligt tillhandahållande av ett digitalt innehåll eller en digital tjänst . Det digitala innehållet eller den digitala tjänsten är då tillgänglig för konsumenter som avtalet löper. Det kan handla om t.ex. ett tvåårigt avtal om molnlagring eller ett tillsvidaremedlemskap i en plattform för sociala medier. Tillhandahållandeperioden bedöms utifrån det tillhandahållande som sker inom ramen för parternas avtal. Det innebär normalt att även uppsägningstiden ingår i perioden. Däremot kan en förlängning av ett tidsbegränsat tillhandahållande innebära att en ny period påbörjas. Det krävs inte att tillhandahållandet är långvarigt. När ett videoklipp strömmas via nätet är det ett kontinuerligt tillhandahållande , oavsett den audiovisuella filens faktiska längd. Detsamma gäller fall där specifika delar av det digitala innehållet eller den digitala tjänsten görs tillgängliga periodiskt eller under avtalets fast- ställda löptid eller så länge som tillsvidareavtalet är i kraft. Exempel på detta är när avtalet innebär att ett antivirusprogram kan användas och kommer att uppdateras automatiskt i 2021/22:85 , eller att näringsidkaren kommer att tillhandahålla upp- dateringar varje gång nya inslag i ett digitalt spel blir tillgängliga, och att konsumenten har tillgång eller åtkomst till det digitala innehållet eller den digitala tjänsten endast under avtalets fastställda löptid eller så länge tillsvidareavtalet är i kraft (se skäl 57 i digitaldirektivet). Tillhandahållan- det sker alltså i detta fall under hela avtalsperioden snarare än vid en viss bestämd leveranstidpunkt som för varor eller enstaka tillhandahållanden av digitalt innehåll eller digitala tjänster. Definitionerna av driftskompatibilitet och kompatibilitet är, med vissa språkliga justeringar, utformade på samma sätt som i varudirektivet och digitaldirektivet (se skäl 27 och 43 i respektive direktiv). Definitionerna av konsument och näringsidkare överensstämmer med de definitioner som finns i 1 § lag. En konsument är köparen och näringsidkaren är säljaren. En näringsidkare kan dock vara även någon annan, t.ex. någon i ett tidigare säljled. När så är fallet specificeras det i lagen vilken näringsidkare som avses. Inom ramen för definitionen av näringsidkare är det, beroende på omständigheterna i det enskilda fallet, möjligt att anse en plattformsleverantör vara näringsidkare enligt denna lag (se skäl 23 i varudirektivet och skäl 18 i digitaldirektivet). För att så ska vara fallet krävs att plattformsleverantören är direkt avtalspart i för- hållande till konsumenten och att förutsättningarna i övrigt i definitionen är uppfyllda. Med offentlig auktion avses en auktion som tillåter att budgivare är per- sonligen närvarande. Detta innebär att försäljning på en auktion som ute- slutande sker på distans, t.ex. en internetauktion, inte är en sådan offentlig auktion som avses i lagen. Med personuppgifter menas sådan information som avses i artikel 4 i EU:s dataskyddsförordning. Det är fråga om all slags information som direkt eller indirekt kan hänföras till en fysisk person som är i livet. Med tillverkare avses den som tillverkar varor eller som genom att sätta sitt namn, varumärke eller annat kännetecken på varorna uppger sig vara tillverkare. Även en importör av varor omfattas av definitionen. Med vara menas alla lösa saker med eller utan digitala delar. Det innebär bl.a. att när bestämmelser i lagen enbart anger varan så omfattar de även en vara med digitala delar, om inte annat anges. Med vara med digitala delar avses varor som består av både en eller flera lösa saker och digitalt innehåll eller digitala tjänster och där frånvaron av de digitala delarna gör att varan inte kan utföra sina avsedda funktioner. Definitionen tydliggör att även en vara som innehåller funktionskritiska digitala delar utgör en vara vid tillämpning av lagen. Det som är avgörande för bedömningen av om det digitala innehållet eller den digitala tjänsten utgör en digital del av varan är således att det digitala innehållet eller den digitala tjänsten behövs för att varan ska fungera på avsett vis och i prakti- ken vara avtalsenlig. För att det ska vara fråga om en digital del är det inte nödvändigt att den bidrar till någon av varans huvudfunktioner. En vara kan undantagsvis ha integrerat digitalt innehåll utan att betraktas som en vara med digitala delar. Det gäller om det digitala innehållet inte påverkar varans funktioner. Se även 3 § andra stycket om att vid köp av en vara med digitala delar ingår det digitala innehållet eller den digitala tjänsten i köpet om inte något annat avtalas. Digitalt innehåll som är integrerat eller sammankopplat med en vara kan Prop. 2021/22:85 vara alla typer av data som framställs och tillhandahålls i elektronisk form, som operativsystem, applikationer och annan programvara. Innehållet kan vara förinstallerat vid tiden för avtalets ingående eller kan, enligt avtalet, installeras . Digitala tjänster som är sammankopplade med en vara omfattar tjänster som möjliggör skapande, behandling eller lagring av data i digital form, eller åtkomst till denna. Det kan bl.a. vara fråga om programvara som tjänst som erbjuds i molnbaserad datormiljö eller kontinuerligt tillhandahållande av trafikdata i ett navigationssystem eller av individuellt anpassade träningsplaner för en smartklocka. Ett ytterligare exempel på en vara med digitala delar är en smarttelefon som enligt avtalet tillhandahålls tillsammans med applikationer som krävs för att funktioner i varan ska fungera, t.ex. alarm eller kamera. 3 § Denna lag gäller köp av en vara som en näringsidkare säljer till en konsu- ment. Vid köp av en vara med digitala delar ingår det digitala innehållet eller den digitala tjänsten i köpet av varan, om något annat inte har avtalats. Det gäller även i fall då det digitala innehållet eller den digitala tjänsten tillhandahålls av någon annan än näringsidkaren. I paragrafen anges att lagen är tillämplig på konsumentköp av varor. Den kompletteras av 4, 5 och 6 §§ som utsträcker tillämpningsområdet i fråga om varor ytterligare. Paragrafens första stycke motsvarar 1 § första stycket lag. Andra stycket saknar motsvarighet i den lagen. Genom paragrafen genomförs artikel 3.1 och 3.3 i varudirektivet och artikel 3.4 i digitaldirektivet. Övervägandena finns i avsnitt 6.2 och 8.2. Med köp avses enligt första stycket ett avtal enligt vilket näringsidkaren överför eller åtar sig att överföra äganderätten till en vara till en konsument, och konsumenten betalar eller åtar sig att betala för detta (se artikel 2.1 i varudirektivet). I paragrafen är även avsett att installation av en köpt vara ingår i köpet av varan om installationen utgör en del av köpeavtalet och ska utföras av näringsidkaren eller under näringsidkarens ansvar (jfr 4 kap. 9 §). I 2 § finns definitioner av konsument, näringsidkare och vara. Andra stycket innehåller bestämmelser om varor med digitala delar. Uttrycket vara med digitala delar definieras i 2 §. När en vara innehåller digitalt innehåll eller digitala tjänster är utgångspunkten att dessa digitala delar ingår i köpet av varan. Parterna kan dock avtala om annat och det är således parternas avtal som avgör vad konsumenten har köpt. Om det inte uttryckligen framgår av avtalet får innehållet eller tjänsten i regel anses utgöra en del av köpeavtalet när detta är normalt för varor av samma typ och något som konsumenten med fog kan förutsätta med hänsyn till varornas art och med beaktande av eventuella offentliga uttalanden som gjorts av eller på uppdrag av näringsidkaren eller personer i tidigare led i transaktionskedjan, t.ex. tillverkaren (jfr 4 kap. 2 §). Om en smart-tv enligt reklamen har en särskild videoapplikation ska den anses ingå i köpet. Detta gäller oavsett om det digitala innehållet eller den digitala tjänsten har förinstallerats i själva varan eller måste laddas ned senare på en annan