prop · H903172 · 2022-03-22 00:00:00 — Som anges i föregående avsnitt är användningen av Ecris-TCN som utgångspunkt obligatorisk i de fall som räknas upp i artikel 7.1 i förordningen. I andra stycket i artikeln anges emellertid att den myndighet som begär uppgifter i kriminalregister i vissa fall får besluta att sådan användning av Ecris-TCN som följer av första stycket inte är lämplig. Detta gäller dock inte när en tredjelandsmedborgare hos en centralmyndighet efterfrågar uppgifter om sig själv i kriminalregister eller när begäran görs i syfte att erhålla uppgifter i kriminalregister enligt artikel 10.2i och rådets direktiv /93/EU av om bekämpande av sexuella övergrepp mot barn, sexuell exploatering av barn och barnpornografi samt om ersättande av rådets rambeslut /68/RIF. Av skälen framgår att Ecris-TCN i princip bör användas i samtliga fall där det görs en begäran om uppgifter ur kriminalregister inom ramen för ett brottmålsförfarande. Den ansvariga myndigheten bör emellertid kunna besluta att Ecris-TCN inte bör användas när detta inte skulle vara lämpligt med tanke på omständigheterna, t.ex. i vissa typer av brådskande brottmålsförfaranden, i fall av transitering, om uppgifter ur kriminal- registret har erhållits via Ecris-TCN eller om de avser ringa brott (skäl 18). 2021/22:172 Vidare anges att en användning av Ecris-TCN kan vara olämplig även i andra fall, t.ex. när vissa administrativa standardkontroller behöver göras när det gäller en persons yrkeskvalifikationer (skäl 20). En myndighet som begär uppgifter ur belastningsregistret har alltså möjlighet att besluta att Ecris-TCN inte ska användas, om sådan användning inte är lämplig. Som framgår ovan får ett sådant beslut dock inte meddelas när uppgifter ur belastningsregistret begärs för en prövning som avser yrkesverksamhet eller organiserad frivilligverksamhet som innefattar direkta och regelbundna kontakter med barn. Även när en tredjelandsmedborgare begär att få ta del av uppgifter ur belastningsregistret om sig själv är användning av Ecris-TCN obligatorisk. En myndighet som beslutar att Ecris-TCN inte ska användas behöver underrätta om beslutet i samband med sin begäran om uppgifter ur belastningsregistret. En sådan underrättelseskyldighet bör regleras i den nya lagen. Till skillnad från utredningen anser regeringen inte att det bör anges uttryckligen i lag vilka omständigheter en myndighet ska ta hänsyn till vid bedömningen av om användning av Ecris-TCN är olämplig. Förordningen är direkt tillämplig och får inte göras om till svensk rätt. Det bör därför ankomma på myndigheterna att tillämpa förordningens bestämmelser, med ledning av de exempel som ges i förordningens skäl (skäl 18 och 20). Myndigheter med direktåtkomst till belastningsregistret Vissa myndigheter har direktåtkomst till belastningsregistret (19 och 20 §§ förordningen om belastningsregister). Det innebär att dessa myndigheter har direkt tillgång till informationen i belastningsregistret och på egen hand kan söka i registret, men utan att kunna påverka innehållet. framför att det skulle avlasta om får en motsvarande direktåtkomst till Ecris-TCN. Det följer emellertid direkt av förordningen att åtkomst till systemet, såvitt här är av intresse, uteslutande ska vara förbehållen vederbörligen bemyndigad personal vid medlemsstaternas centralmyndigheter (artikel 24.2). I är det alltså endast som i egenskap av centralmyndighet kommer att ha åtkomst till Ecris-TCN. När en annan myndighet med direktåtkomst till belastningsregistret, t.ex. , behöver använda Ecris-TCN måste sökningen i systemet således utföras av . Eftersom en myndighet med direktåtkomst inte behöver vända sig till för att begära uppgifter ur belastningsregistret kommer den inte att omfattas av underrättelseskyldigheten när användning av Ecris-TCN bedöms olämplig. En myndighet som själv inhämtar uppgifterna ur belastningsregistret behöver i stället underrätta om det i ett visst fall ska göras en sökning i Ecris-TCN. Det ankommer på att säkerställa att det finns rutiner för hantering av sådana underrättelser, t.ex. genom det systemstöd som myndigheten håller på att utveckla med anledning av Ecris-TCN. Sökning i Ecris-TCN på unionsmedborgare Regeringens förslag: Vid en sökning i belastningsregistret på en unionsmedborgare ska använda Ecris-TCN dels om det av lag eller annan författning följer att ett utdrag ur belastningsregistret ska visas upp eller lämnas, dels om det efterfrågas av den som begär uppgifter ur belastningsregistret. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna har inga invändningar mot förslaget. Skälen för regeringens förslag: Uppgifter om unionsmedborgare som även är medborgare i ett tredjeland kommer endast föras in i Ecris-TCN om de behöriga myndigheterna känner till att dessa personer är medborgare i ett tredjeland. Även i fall då de behöriga myndigheterna inte känner till att unionsmedborgare också är medborgare i ett tredjeland är det möjligt att sådana personer har tidigare fällande domar i egenskap av Av dessa skäl är det enligt förordningen om Ecris-TCN tillåtet att söka även på en unionsmedborgare, för att kontrollera om någon medlemsstat har uppgifter i sitt kriminalregister om den personen i egenskap av tredjelandsmedborgare (artikel 7.4. och skäl 22). Som utredningen påpekar har inte alltid kännedom om när en unionsmedborgare även är medborgare i ett tredjeland. därför behov av kompletterande nationell lagstiftning som reglerar förutsättningarna för sökningar på unionsmedborgare i Ecris-TCN. använda Ecris-TCN i samtliga fall där det görs en sökning i belastningsregistret på en unionsmedborgare skulle vara alltför I likhet med utredningen anser regeringen dock att en sådan sökning bör kunna göras i vissa situationer där det är särskilt angeläget att myndigheterna får en fullständig överblick över en persons Ett sådant angeläget intresse får anses finnas i situationer där det av lag eller annan författning följer att ett belastningsregisterutdrag ska lämnas eller visas upp. Det gäller t.ex. inför anställning i skolverksamhet eller av personal som utför stöd- och serviceinsatser åt barn med funktionshinder (2 kap. 31 § skollagen [2010:800] respektive 1 och 2 §§ lagen [2010:479] om registerkontroll av personal som utför vissa insatser åt barn med Vidare kan, som utredningen påpekar, en sökning i Ecris-TCN på en unionsmedborgare vara motiverad när myndigheten känner till att den som sökningen avser har varit tredjelandsmedborgare. även vara motiverad om det föreligger någon konkret omständighet som, utan att det framgår av folkbokföringen, talar för att unionsmedborgaren även är eller har varit medborgare i ett tredjeland. förekomma att en unionsmedborgare som efterfrågar uppgifter ur belastningsregistret om sig själv vill att en sökning görs i Ecris-TCN. kan t.ex. vara fallet om personen har varit tredjelandsmedborgare och vill kontrollera om någon medlemsstat har uppgifter i sitt kriminalregister om honom eller henne. Ecris-TCN bör därför få användas vid en sökning på unionsmedborgare även i fall då det begärs av den som efterfrågar uppgifterna ur belastningsregistret. 2021/22:172 Sammanfattningsvis anser regeringen att en sökning i Ecris-TCN på en unionsmedborgare bör göras dels om det av lag eller annan författning följer att ett utdrag ur belastningsregistret ska visas upp eller lämnas, dels om den som begär uppgifterna ur belastningsregistret särskilt har angett det. Hur en eventuell träff i Ecris-TCN ska hanteras av kan regleras i förordning. 7.3En ny upplysningsbestämmelse i lagen om belastningsregister Regeringens förslag: Det ska i lagen om belastningsregister upplysas om att det i förordningen om Ecris-TCN och i kompletteringslagen finns bestämmelser om användning av Ecris-TCN i samband med begäran om uppgifter ur belastningsregistret. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna har inga invändningar mot förslaget. Skälen för regeringens förslag: Förordningen om Ecris-TCN och den föreslagna kompletteringslagen innehåller bestämmelser som är av stor betydelse vid en begäran om uppgifter ur belastningsregistret. Det bör därför införas en ny upplysningsbestämmelse i lagen om belastnings- register som anger att det i förordningen om Ecris-TCN och i kompletteringslagen finns bestämmelser om användning av Ecris-TCN i samband med en sådan begäran. 8 Ändrade bestämmelser om fingeravtryck 8.1 Det bör tas fingeravtryck av dömda Regeringens bedömning: För att säkerställa förordningens minimi- krav bör det tas fingeravtryck av den som har dömts till fängelse . Fingeravtrycken bör tas under verkställigheten. Utredningens bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna instämmer i bedömningen eller har inte några invändningar mot den. Skälen för regeringens bedömning Det bör tas fingeravtryck av den som har dömts till fängelse i minst sex i Ecris-TCN ska enligt förordningen innehålla uppgifter om fingeravtryck i den utsträckning som sådana har samlats in i enlighet med nationell rätt under ett brottmålsförfarande (artikel 5.1 b i). Därutöver fastställer förordningen minimikriterier för uppgifter om fingeravtryck som medlemsstaterna ska föra in i Ecris-TCN (artikel 5.1 b ii). Enligt dessa ska uppgiftsposten innehålla uppgifter om fingeravtryck antingen i de fall tredjelandsmedborgaren har dömts till ett fängelsestraff eller då denne har dömts för ett brott som enligt medlemsstatens rätt är belagt med ett maximalt fängelsestraff . Det är respektive medlemsstat som avgör vilket av dessa minimikriterier som ska användas. Enligt nuvarande nationell reglering sker upptagning av fingeravtryck i brottmålsförfaranden under förundersökningen. Dessa fingeravtryck behandlas därefter i fingeravtrycksregister, tillsammans med uppgifter om fingeravtryck som tagits enligt 19 § lagen om särskild utlänningskontroll eller som har överförts till med stöd av rambeslutet om Ecris. För att uppfylla den grundläggande skyldigheten att uppgiftsposterna ska innehålla uppgifter om fingeravtryck i den utsträckning sådana har samlats in i enlighet med nationell rätt under ett brottmålsförfarande, skulle det alltså vara tillräckligt att kan föra in fingeravtrycken från fingeravtrycksregistret. Utöver detta har emellertid en skyldighet att säkerställa att uppgifter om fingeravtryck kan inkluderas i enlighet med något av ovan nämnda minimikriterier. Enligt regeringen bör använda sig av kriteriet att tredjelandsmedborgaren har dömts till ett fängelsestraff . I många fall där en person döms till ett sådant straff torde uppgifterna om dennes fingeravtryck redan finnas i fingeravtrycks- register. Nuvarande regler om upptagning av fingeravtryck under förundersökning innebär emellertid inte någon garanti för att så är fallet. Det krävs därför ändringar i de nationella reglerna om upptagning av fingeravtryck i brottmålsförfaranden. Förordningen om Ecris-TCN reglerar inte på vilket sätt medlemsstaterna ska säkerställa att uppgifterna om fingeravtryck finns tillgängliga för att föras in i uppgiftsposten. Det skulle därmed vara möjligt att genomföra ändringar som innebär ett utökat upptagande av fingeravtryck i förundersökningsskedet. Mot ett sådant förfarande talar emellertid att den slutliga utgången i brottmålsförfarandet är osäker under det skedet. För att säkerställa förordningens minikrav skulle en utökad upptagning av fingeravtryck under förundersökningen därför behöva omfatta avsevärt fler fall än de där fängelsestraff faktiskt döms ut genom domar som får laga kraft. Upptagning av fingeravtryck utgör ett intrång i den enskildes fri- och rättigheter. En utvidgning av möjligheterna att ta fingeravtryck bör därför inte gå längre än vad som är nödvändigt för att uppnå syftet med utvidgningen. Regeringen anser därför att den utökade upptagningen bör förläggas till verkställighetsskedet, dvs. då den dömde avtjänar fängelsestraffet. På så sätt kan upptagningen av fingeravtryck begränsas till personer som har dömts till ett fängelsestraff . Med fällande dom avses i förordningen om Ecris-TCN ett lagakraftvunnet avgörande av en brottmålsdomstol mot en fysisk person gällande ett brott, om detta avgörande registreras i den dömande medlemsstatens kriminalregister (artikel 3.1). Enligt förordningen saknar det alltså 2021/22:172 betydelse om fängelsestraffet har bestämts genom dom eller beslut, så länge avgörandet har meddelats av domstol. I linje med vad som gäller enligt förordningen bör upptagning av fingeravtryck ske oavsett om fängelsestraffet har bestämts genom en dom eller ett beslut. Beslut om sådana fängelsestraff kan t.ex. förekomma med anledning av undanröjande av villkorlig dom eller dom på skyddstillsyn (27 kap. 6 § respektive 28 kap. 8 och 9 §§ ). För att fingeravtryck ska få tas bör det framgå av det enskilda avgörandet att den dömde ska avtjäna ett fängelsestraff . Sammanläggning på verkställighetsstadiet av flera fängelsestraff som vart och ett understiger sex månaders fängelse bör alltså inte leda till att fingeravtryck tas. Utländska domar och beslut I vissa fall sker verkställighet i av domar som har meddelats utomlands. Bestämmelser om sådan verkställighet finns bl.a. i lagen (1963:193) om samarbete med , , och angående verkställighet av straff m.m. och i lagen (1972:260) om internationellt samarbete rörande verkställighet av brottmålsdom. Enligt regeringen bör fingeravtryck tas även i dessa fall, vid verkställighet av en dom eller ett beslut om fängelse i lägst . Det finns inte skäl att i den nationella regleringen behandla personer som ska verkställa sitt straff i olika, beroende på om avgörandet har meddelats här eller utomlands. Av förordningen om Ecris-TCN följer dock att det bara är avgöranden från den dömande medlemsstatens domstolar som ska ligga till grund för registrering av en uppgiftspost i Ecris-TCN (artikel 5.1). En uppgiftspost får alltså inte skapas med anledning av en dom eller ett beslut som har meddelats i utlandet och verkställs i . 8.2Fingeravtrycken bör tas oberoende av medborgarskap Regeringens bedömning: Fingeravtrycken bör tas oberoende av den dömdes medborgarskap. Utredningens bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser instämmer i bedömningen eller har inte några invändningar mot den. advokatsamfund instämmer i bedömningen med hänvisning till att lika fall bör behandlas lika. anser att en utökad upptagning av fingeravtryck är positiv och förhoppningsvis kan leda till att fler brott Justitiekanslern anför att intrånget i den personliga integriteten Myndigheten framhåller att det är ett mindre antal personer, vilka har dömts för brott genom en dom som fått laga kraft, som berörs. och Säkerhets- och integritetsskydds- nämnden anser dock att det ur ett integritetsperspektiv inte är lämpligt med en utökad upptagning av fingeravtryck som går längre än vad som krävs enligt förordningen om Ecris-TCN. Båda myndigheterna framhåller att förutsättningarna för att använda biometri som verktyg i brottsbekämpningen utreds i ett annat sammanhang. Skälen för regeringens bedömning: Till skillnad från övriga bestämmelser i förordningen om Ecris-TCN tar minimikriterierna i artikel 5.1b ii inte sikte på unionsmedborgare som även är medborgare i ett tredjeland (artikel 2). Det föreligger därmed ingen skyldighet för medlemsstaterna att införa nationella regler som säkerställer att fingeravtryck tas av dessa personer. Om fingeravtryck av en unionsmedborgare som även är medborgare i ett tredjeland tas i enlighet med nationell rätt under ett brottmålsförfarande, ska uppgifterna dock inkluderas i uppgiftsposten (artikel 2 och 5.1 b i). Utifrån de minikriterier som uppställs i förordningen om Ecris-TCN skulle det alltså vara möjligt att införa en nationell reglering om upptagning av fingeravtryck av dömda som tar sikte enbart på tredjelandsmedborgare. Enligt regeringen finns det dock skäl som talar emot en sådan begränsning. Fingeravtryck som tas av dömda under verkställigheten bör, i likhet med fingeravtryck som tas av misstänkta under förundersökningen, behandlas i fingeravtrycksregister (se avsnitt 8.5). Registret förs i syfte att bl.a. förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet och att utreda eller lagföra brott (5 kap. 11 § polisens brottsdatalag). Som utredningen anför kan det ses som ett naturligt led i ett frihetsberövande för ett allvarligt brott att den frihetsberövade också blir föremål för vissa åtgärder som kan underlätta identifieringen vid eventuella framtida brott. Nuvarande ordning utgör dock inte någon garanti för att fingeravtryck tas under ett brottmålsförfarande som avser ett sådant allvarligt brott. Det är bara i fall där den misstänkte frihetsberövas redan under förundersökningsskedet, eller där det krävs för utredningen av brottet, som fingeravtryck får tas med stöd av 28 kap. 14 § . Enligt innebär denna ordning att det är i det närmaste slumpmässigt om fingeravtryck tas eller inte. En utvidgning av möjligheten att ta fingeravtryck som omfattar dömda personer skulle alltså syfta till att underlätta utredning och lagföring vid framtida brott av personer som har gjort sig skyldiga till mer allvarlig brottslighet. Som anförs av bl.a. kan det leda till att fler brott upp. I likhet med anser regeringen att en sådan utvidgning även kan bidra till en mer enhetlig rättstillämpning. Dessa skäl för en utvidgad upptagning av fingeravtryck gör sig gällande med samma styrka oavsett vilket medborgarskap den dömde har. Regeringen bedömer därför att det i nationell reglering om upptagning av fingeravtryck i brottmålsförfaranden saknas anledning att göra skillnad mellan dömda tredjelandsmedborgare och dömda unionsmedborgare, även om förordningen om Ecris-TCN endast tar sikte på de förstnämnda. Skälen för en sådan utvidgning måste dock vägas mot det intrång i den enskildes fri- och rättigheter som utvidgningen innebär. och Säkerhets- och integritetsskydds- nämnden anser att det ur ett integritetsperspektiv inte är lämpligt med en utökad upptagning av fingeravtryck som går längre än vad som krävs enligt förordningen om Ecris-TCN. Båda myndigheterna framhåller att regeringen har gett en särskild utredare i uppdrag att se över 2021/22:172 förutsättningarna för att använda biometri som verktyg i brotts- bekämpningen (dir. 2021:34). Nationella regler om upptagning av fingeravtryck av dömda måste emellertid införas för att uppfylla minimikraven i förordningen om Ecris-TCN. Att förutsättningarna för att använda biometri, däribland fingeravtryck, utreds i ett annat sammanhang utgör enligt regeringen inte ett bärande skäl för att begränsa reglerna till tredjelandsmedborgare. framhåller finns det anledning att i den nationella regleringen eftersträva en enhetlig rättstillämpning där lika fall behandlas lika. Vid proportionalitetsavvägningen bör, som utredningen anför, särskild hänsyn tas till att utökningen endast tar sikte på den som har gjort sig skyldig till mer allvarlig brottslighet. Som framhålls även av Justitiekanslern bör vidare beaktas att utökningen avser personer som har dömts för sådan brottslighet genom en dom som får verkställas. Till skillnad från de situationer som regleras i 28 kap. 14 § är det alltså inte fråga om upptagning av fingeravtryck från personer som endast är misstänkta för brott. Mot bakgrund av det anförda gör regeringen bedömningen att begränsningen av den enskildes fri- och rättigheter inte går utöver vad som är nödvändigt med hänsyn till det ändamål som föranleder den. Regeringen bedömer alltså, även med beaktande av vad Integritetsskydds- myndigheten och framför, att en utökad upptagning av fingeravtryck oberoende av medborgarskap är förenlig med bl.a. regeringsformen, och EU:s rättighetsstadga. I likhet med utredningen anser regeringen därför att fingeravtryck bör tas av alla personer som har dömts till ett fängelsestraff , oberoende av vilket medborgarskap den dömde har. 8.3Kriminalvården eller ska ta fingeravtrycken 8.3.1Fingeravtryck vid verkställighet i anstalt Regeringens förslag: Kriminalvården eller, om det är lämpligare, ska ta fingeravtryck av en intagen som ska verkställa ett fängelsestraff . Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna tillstyrker eller har inga invändningar mot förslaget. Kriminalvården framhåller att belastningen på myndighetens lokal- och transportresurser är mycket hög, men anser trots detta att det faller sig både naturligt och effektivt att myndigheten ska kunna ta fingeravtryck i enlighet med de förslag som lämnas. Skälen för regeringens förslag Såväl Kriminalvården som bör få ta fingeravtrycken Regeringens bedömning är att fingeravtryck bör tas av den som har dömts till fängelse och att upptagningen ska förläggas till verkställighetsskedet. Enligt nuvarande reglering om upptagning av fingeravtryck i brottmålsförfaranden är det undersökningsledaren eller som beslutar om upptagningen (se 6 § förordningen om fingeravtryck m.m.). De nu aktuella fingeravtrycken ska emellertid inte tas under förundersökningen, utan under verkställigheten av ett fängelsestraff. Den som döms till fängelse avtjänar enligt huvudregeln sitt straff i kriminalvårdsanstalt. Kriminalvården är den myndigheten som ansvarar för verkställigheten. Som Kriminalvården anför är det därför både naturligt och effektivt att myndigheten ska kunna ta fingeravtrycken. Upptagningen av fingeravtryck kräver emellertid utrustning som endast har tillgång till . Utredningen konstaterar att utrustningen är utrymmeskrävande och kostsam och att det därmed inte är försvarbart att förse samtliga kriminalvårdsanstalter med sådan utrustning. Regeringen delar den bedömningen. Även bör därför kunna ta fingeravtryck under verkställighetsskedet. Regleringen bör därför utformas på så sätt att fingeravtrycken ska tas av Kriminalvården eller, om det är lämpligare, av . I enlighet med vad utredningen anför bör det ankomma på Kriminalvården att göra lämplighetsbedömningen. I praktiken kommer denna bedömning att styras av i vilken utsträckning det finns tillgång till nödvändig utrustning i kriminalvårdsanstalterna. När sådan tillgång saknas får Kriminalvården transportera den intagne till en plats där har utrustningen tillgänglig. Utredningen föreslår att Kriminalvården ska få i uppdrag att, i samverkan med , närmare utreda och lämna förslag på vilka kriminalvårdsanstalter som bör förses med utrustning för att kunna ta fingeravtryck. Regeringen avser att återkomma till frågan om ett sådant uppdrag. En ny bestämmelse bör införas i fängelselagen Regeringen anser, i likhet med utredningen, att upptagningen av fingeravtryck av dömda som verkställer ett fängelsestraff i kriminalvårds- anstalt bör regleras i fängelselagen (2010:610). Det bör således i 8 kap. fängelselagen införas en ny bestämmelse som anger att fingeravtryck ska tas av en intagen vid verkställighet av en dom eller ett beslut på fängelse i lägst . Som anges ovan bör fingeravtrycken tas av Kriminalvården eller, om det är lämpligare, . Placeringen av bestämmelsen i 8 kap. fängelselagen innebär att den våldsanvändning som är tillåten för Kriminalvården för de kontroll- och tvångsåtgärder som omfattas av kapitlet kommer att gälla även för upptagningen av fingeravtryck. Det behövs därför inte någon särskild reglering för den situationen att den dömde inte medverkar till upptagningen. 2021/22:172 8.3.2 Fingeravtryck vid verkställighet med fotboja Regeringens förslag: För dömda som ska verkställa fängelsestraff genom intensivövervakning med elektronisk kontroll, ska det vara ett villkor för intensivövervakningen att lämna fingeravtryck. ska ta fingeravtrycken efter att Kriminalvården har förelagt den dömde att lämna fingeravtryck. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningen föreslår dock att det ska anges uttryckligen att det av Kriminalvårdens föreläggande ska framgå var och inom vilken tid fingeravtrycken ska lämnas. Remissinstanserna har inga invändningar mot förslaget.