prop · H903166 · 2022-03-22 00:00:00 — Bestämmelser om kombinerade transporter finns i förordningen (1998:786) om internationella vägtransporter inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES). Under förutsättning att vägtransporten sker inom gränser saknar det alltså betydelse om denna transport utgör en del av en kombinerad transport som i sig utgör en internationell transport. Lastning respektive lossning av gods kan avse överflyttning av en container eller annan lastbärare innehållande gods från ett tåg eller en båt till ett vägfordon, eller vice versa. Om ett transport- företag är etablerat utanför Europeiska ekonomiska samarbetsområdet, kan en rätt att utföra tillfälliga inrikestransporter i ett annat land följa av bilaterala eller multilaterala överenskommelser. Första stycket andra punkten omfattar sådana cabotagetransporter med buss som avses i andra strecksatsen i artikel 2.7 i bussförordningen. Även i detta fall kan, i fråga om transportföretag etablerade utanför Europeiska ekonomiska samarbetsområdet, en rätt att utföra tillfälliga inrikes- transporter i samband med internationell linjetrafik i ett annat land följa av bilaterala eller multilaterala överenskommelser. Med linjetrafik avses detsamma som i förordning (EG) nr 1073/2009, dvs. persontransporter med buss som sker på regelbundna tider längs bestämda färdvägar, där passagerare får stiga på och av vid i förväg bestämda hållplatser. För att en utstationering ska föreligga ska enligt andra stycket ett anställningsförhållande råda mellan arbetsgivaren och föraren . En motsvarande bestämmelse finns i 4 § andra stycket, vilken tillämpas vid utstationering enligt 4 §. 5 c § Utstationering enligt 4 § första stycket 1 föreligger inte när en förare vid utförandet av en transport passerar genom utan att lasta eller lossa gods eller ta upp eller släppa av passagerare. I paragrafen, som är ny, anges att utstationering av en förare inte föreligger i vissa fall. Paragrafen genomför artikel 1.5 i direktiv (EU) 2020/1057. Övervägandena finns i avsnitt 6.6.1 och 6.6.2. En förare är inte utstationerad om han eller hon passerar genom med en transport utan att lasta eller lossa gods eller ta upp eller släppa av passagerare, dvs. utför s.k. transittransporter genom . Undantaget gäller fall som avses i 4 § första stycket 1. Undantaget gäller alltså inte i sådana utstationeringsfall som avses i 4 § i övrigt. 2021/22:166 5 d § Utstationering enligt 4 § första stycket 1 föreligger inte när en förare utför bilaterala transporter till eller från . Med en bilateral transport avses en gods- eller persontransport mellan transportföretagets etableringsland och ett annat land, där 1.lastning av gods eller påstigning av passagerare sker i det ena landet och lossning av gods eller avstigning av passagerare sker i det andra landet, eller 2.både på- och avstigning av passagerare sker i transportföretagets etableringsland, när transporten utförs i syfte att genomföra lokala utflykter i ett annat land. I paragrafen, som är ny, regleras att utstationering av en förare inte föreligger när han eller hon utför bilaterala transporter. Paragrafen genomför artikel 1.3 första och andra styckena och artikel 1.4 första och andra styckena i direktiv (EU) 2020/1057. Övervägandena finns i avsnitt 6.6.1 och 6.6.3. En grundläggande förutsättning för att paragrafen ska vara tillämplig är att det handlar om en situation som avses i 4 § första stycket 1, dvs. fall där ett transportföretag för egen räkning och under egen ledning sänder en hos transportföretaget anställd förare till enligt avtal som transportföretaget har ingått med den i verksamma mottagaren av tjänsten. Andra fall av utstationering enligt 4 § omfattas inte av undantaget. Enligt första stycket är föraren i det aktuella fallet inte utstationerad om han eller hon utför bilaterala transporter till eller från . Vad som avses med en bilateral transport förklaras i andra stycket men avser i korthet en internationell transport som utförs till eller från det land där transportföretaget är etablerat. Undantaget omfattar även en vägtransport som utgör del av en kombinerad transport, om vägtransporten i sig utgör en bilateral transport. Även en transport som delvis sker med båt eller tåg omfattas, när en lastbil innehållande gods transporteras på en färja eller på ett tåg en del av sträckan. En förutsättning för att en utstationering inte ska anses föreligga är att föraren i fråga utför transporten även i den del som sker i etableringslandet. Om en förare exempelvis endast utför den del av en bilateral transport som sker inom gränser är undantaget inte tillämpligt. En förare som utför en godstransport mellan transportföretagets etableringsland och ska alltså inte anses vara utstationerad till men undantaget gäller inte om han eller hon byter av en annan förare och endast utför den del av den bilaterala transporten som sker inom gränser. Vidare är det endast om föraren enbart utför bilaterala transporter som undantaget i första stycket blir tillämpligt. Detta undantag omfattar därmed inte situationer där föraren utför en inrikestransport enligt 5 b § eller en internationell transport som inte är bilateral, om det inte är fråga om sådana situationer som avses i 5 e §. I fråga om godstransporter innebär detta att undantaget endast gäller om det fordon med vilket transporten utförs enbart är lastat med gods som ska transporteras till eller från transportföretagets etableringsland. I fråga om passagerartransporter gäller undantaget endast när passagerare stiger på en buss i transportföretagets etableringsland och stiger av i , eller tvärtom, eller när samtliga passagerare som kliver på bussen i etableringslandet också transporteras tillbaka dit inom ramen för samma resa utan att några nya passagerare tillkommer efter det att bussen lämnat etableringslandet. uppfylls är föraren inte utstationerad i . Enligt andra stycket avses med bilateral transport en transport som äger rum mellan två länder, om transportföretaget som utför transporten är etablerat i ett av länderna. En bilateral transport är alltså en särskild sorts Första punkten genomför artikel 1.3 andra stycket och artikel 1.4 andra stycket a och b i direktiv (EU) 2020/1057 och avser både en bilateral transport av gods och en bilateral persontransport med En förare kan i ett och samma fordon utföra flera bilaterala godstransporter , t.ex. om fordonet är lastat med flera av styckegods som ska lossas på olika ställen. transporteras till eller från företagets etableringsland för att det ska vara fråga om en bilateral transport. En godstransport ska ske med personbil Andra punkten genomför artikel 1.4 andra stycket c i direktiv (EU) 2020/1057 och avser en persontransport med buss där passagerare både stiger på och kliver av bussen i transportföretagets etableringsland men däremellan transporteras i ett annat land. Syftet ska i det fallet vara att genomföra lokala utflykter i det andra landet. Detta skulle t.ex. kunna avse s.k. rundresor. 5 e § Utstationering enligt 4 § första stycket 1 föreligger inte när en förare under en resa till eller från det land där transportföretaget är etablerat lastar gods eller tar upp passagerare vid högst ett tillfälle och lossar gods eller släpper av passagerare vid högst ett tillfälle som föraren därutöver enbart utför Om det är fråga om en godstransport, föreligger utstationering inte heller när föraren under återresan till etableringslandet lastar gods vid högst två tillfällen och lossar gods vid högst två tillfällen, om enbart bilaterala transporter utfördes under resan från etableringslandet. Första stycket gäller endast om på- och avstigningen av passagerare respektive lastningen och lossningen av gods sker i olika länder. I paragrafen, som är ny, regleras att utstationering av en förare, utöver vad som framgår av 5 d §, inte föreligger i vissa fall. artikel 1.3 tredje och fjärde styckena och artikel 1.4 tredje stycket i direktiv (EU) 2020/1057. Övervägandena finns i avsnitt 6.6.1 och 6.6.4. Av första stycket framgår att en förare som utför en bilateral transport kan utföra vissa ytterligare aktiviteter och ändå inte vara utstationerad. Den grundläggande förutsättningen för att föraren inte ska anses vara utstationerad är densamma som i 5 d §, dvs. det ska vara fråga om en situation där transportföretaget för egen räkning och under egen ledning sänder föraren till enligt avtal som transportföretaget har ingått med den i verksamma mottagaren av tjänsterna, jfr 4 § första Andra fall av utstationering enligt 4 § omfattas inte av I likhet med 5 d § omfattar undantaget inte heller situationer där andra typer av transporter utförs med sådana transporter som avses i paragrafen. En annan förutsättning är att föraren utför en eller flera Den bilaterala transporten kan utföras till eller från , men den kan också utföras mellan två andra länder. transportföretaget är etablerat i kan en bilateral transport t.ex. äga rum mellan och . En bilateral transport kan dock t.ex. också äga rum mellan och och föraren kan då färdas genom 2021/22:166 under resan. En sådan bilateral transport kan i viss utsträckning kombineras med icke-bilaterala transporter till eller från utan att föraren ska anses vara utstationerad här. I fråga om persontransporter medges att föraren utöver den bilaterala transporten under resans gång kan ta upp passagerare och släppa av passagerare . En sådan icke-bilateral transport får äga rum såväl under resan från transportföretagets etableringsland som under returresan. Även i fråga om godstransporter kan icke-bilaterala transporter utföras som den bilaterala transporten utan att föraren ska anses vara utstationerad. För godstransporter är undantaget utformat på det sättet att två icke-bilaterala transporter kan utföras under returresan till etablerings- landet, under förutsättning att ingen icke-bilateral transport ägt rum på resan från etableringslandet. Under en bilateral transport till eller från företagets etableringsland kan föraren alltså lasta ytterligare gods en gång och lossa gods en gång i de länder som föraren passerar under resan. Om ingen sådan aktivitet utförts på resan från etableringslandet kan två lastningar och lossningar äga rum på returresan. Undantagen ska räknas i förhållande till en enskild resa från och tillbaka till etableringslandet. Om föraren utför flera bilaterala transporter under en och samma resa är det inte möjligt med undantag för fler än sammanlagt två icke-bilaterala transporter under hela denna resa. Av andra stycket framgår att undantaget i första stycket enbart gäller om sådan på- och avstigning av passagerare eller lastning och lossning av gods som avses i det stycket äger rum i olika länder. De icke-bilaterala transporter som avses ska alltså vara internationella. Transporttjänsterna får med andra ord inte äga rum mellan två platser i samma land, dvs. det får inte röra sig om inrikestransporter. Paragrafen påverkar därmed inte om utstationering enligt 5 b § föreligger. gäller paragrafen endast om det fordon som föraren kör är utrustat med en särskild typ av färdskrivare, se 5 f §. 5 f § Det som sägs i 5 e § gäller endast om det fordon som används för transporten är utrustat med en smart färdskrivare i enlighet med artiklarna 8, 9 och 10 i och rådets förordning (EU) nr 165/2014 av om färdskrivare vid vägtransporter, om upphävande av rådets förordning (EEG) nr 3821/85 av om färdskrivare vid vägtransporter och om ändring av och rådets förordning (EG) nr 561/2006 av om harmonisering av viss sociallagstiftning på vägtransportområdet. Paragrafen, som är ny, reglerar en förutsättning för att 5 e § ska gälla. Paragrafen genomför artikel 1.3 femte stycket och 1.4 fjärde stycket i direktiv (EU) 2020/1057. Övervägandena finns i avsnitt 6.6.4. Enligt paragrafen är det en förutsättning för att en förare som utför sådana icke-bilaterala internationella transporter som avses i 5 e § inte ska anses vara utstationerad att det fordon som används för transporten är utrustat med en särskild typ av färdskrivare. Bestämmelser om färd- skrivare finns i och rådets förordning (EU) nr 165/2014 (färdskrivarförordningen). Det finns olika typer av färdskrivare. I artikel 8–10 i färdskrivarförord- Prop. 2021/22:166 ningen finns bestämmelser om s.k. smarta färdskrivare. skrivare registrerar bl.a. fordonets position automatiskt . Genom förordning (EU) 2020/1054 har färdskrivarförordningen ändrats och enligt de nya bestämmelserna om smarta färdskrivare ska sådana färdskrivare även automatiskt registrera när ett fordon passerar en landsgräns. Dessutom kommer de ha en funktion för att registrera lastnings- och lossningsoperationer. Färdskrivare som uppfyller de nya kraven benämns vanligtvis smart färdskrivare version 2. För att föraren inte ska anses vara utstationerad när han eller hon utför sådana ytterligare aktiviteter som avses i 5 e § ska alltså fordonet vara utrustat med en smart färdskrivare version 2. Krav på att smarta färdskrivare version 2 ska monteras i fordon som registreras i en medlemsstat inom EU kommer att börja gälla , jfr bestämmelsen om ikraftträdande. Författningsreglerade villkor vid långvarig utstationering 14 a § Vid utstationering av en förare gäller, om transportföretaget är förarens arbetsgivare, i fråga om 11–14 §§ att 1.utstationeringen anses upphöra när föraren vid utförandet av en internationell transport lämnar , och 2.utstationeringstiden inte ska slås samman med den tid under vilken föraren, eller en annan förare som han eller hon ersätter, har varit utstationerad för att utföra transporter. I paragrafen, som är ny, finns bestämmelser om hur utstationeringstiden för förare i vissa fall ska beräknas vid tillämpningen av s.k. långvarig Den genomför artikel 1.8 i direktiv (EU) 2020/1057. Övervägandena finns i avsnitt 6.10. I 11–14 §§ finns regler om när arbetstagaren är utstationerad under en , s.k. långvarig utstationering. Det är fråga om situationer när en arbetstagare har varit utstationerad eller, i vissa fall, mer än 18 månader. Särskilda regler gäller om hur utstationeringstiden ska beräknas vid tillämpningen av bestämmelserna om långvarig utstation- ering när det är fråga om utstationering av förare i vissa fall. som avses i 4 § första stycket 1 och fall som avses i 5 b § om transport- företaget är förarens arbetsgivare. I andra situationer av utstationering av förare tillämpas i stället de ordinarie bestämmelserna i 11–14 §§ fullt ut. Av första punkten framgår att utstationeringen anses upphöra när föraren lämnar vid utförandet av en internationell transport vid bedöm- ningen av om bestämmelserna om långvarig utstationering blir tillämpliga. Inom EU är internationella transporter och internationella persontrans- porter definierade i godsförordningen (artikel 2.2) och i bussförordningen (artikel 2.1). Med internationell transport avses här detsamma som i dessa Det gäller även när det är ett transportföretag från tredjeland som utför transporten. Om föraren tillfälligt lämnar på ett annat sätt än genom att utföra en internationell transport, ska utstationeringen inte anses upphöra. Kortare avbrott i arbetet, exempelvis under en semesterledighet, bör alltså inte påverka bedömningen av hur länge föraren har varit utstationerad i . 2021/22:166 upphöra påverkar dock inte hur lång en utstationeringsperiod kan anses vara i andra sammanhang. En utstationeringsdeklaration bör t.ex. kunna avse en annan tidsperiod, även om föraren under den tiden utför flera internationella transporter till och från . Enligt 13 § ska den tid som två eller flera arbetstagare har varit utstatio- nerade i i vissa situationer läggas samman vid bedömningen av den sammanlagda utstationeringstiden. Av andra punkten framgår dock att utstationeringstiden för förare, i de situationer paragrafen är tillämplig, inte ska läggas samman med tid då samma förare tidigare varit utstationerad i . Om föraren ersätter en annan förare för att utföra transporter, ska utstationeringstiden inte heller slås samman med den tid som den tidigare föraren varit utstationerad. Samarbete mellan myndigheter och information 27 § En behörig myndighet i ska på begäran av en behörig myndighet i ett annat land inom EES lämna bistånd till den myndigheten. En behörig myndighet i får begära att en behörig myndighet i ett annat land inom EES lämnar bistånd när det kan underlätta handläggningen av ett ärende eller om det i något annat fall behövs för att kontrollera att denna lag eller villkor i kollektivavtal har följts. Begäran om bistånd får särskilt avse information samt utförande av kontroller, inspektioner och utredningar när det gäller utstationering av arbetstagare. Paragrafen reglerar bistånd mellan behöriga myndigheter. Övervägandena finns i avsnitt 6.8. Ändringen i andra stycket innebär att en behörig myndighet i får begära bistånd från en behörig myndighet i ett annat land inom EES, även om information som efterfrågas inte har betydelse för hand- läggningen av ett ärende hos myndigheten. Informationen kan t.ex. behövas hos arbetsmarknadens parter. Anmälningsskyldighet och skyldighet att tillhandahålla dokumentation vid vissa vägtransporter Särskilda bestämmelser vid utstationering av förare 45 a § Vid utstationering av förare till för att utföra transporter åt ett transportföretag som är etablerat i ett annat land än tillämpas inte 29– 31 §§ om anmälningsskyldighet. Om transportföretaget är förarens arbetsgivare tillämpas inte heller någon av 1.22 § om skyldighet att tillhandahålla handlingar, 2.32 och 33 §§ om skyldighet att utse en kontaktperson, eller 3.45 § om skyldighet att utse en företrädare som har behörighet att förhandla om och sluta kollektivavtal. I sådana fall tillämpas i stället 45 b–45 h §§. I paragrafen, som är ny, anges att vissa paragrafer i lagen inte ska gälla vid utstationering av förare i vissa fall. Paragrafen genomför första ledet i artikel 1.11 i direktiv (EU) 2020/1057 men ges en vidare utformning än vad artikeln kräver. Övervägandena finns i avsnitt 6.7.1. En del av de bestämmelser i lagen som reglerar administrativa krav och kontrollåtgärder ska inte gälla vid utstationering av förare i vissa fall. De paragrafer som räknas upp i första stycket ska inte tillämpas när arbetsgivaren sänder förare till för att utföra transporter åt ett Prop. 2021/22:166 transportföretag etablerat i ett annat land. Det gäller kraven i 29–31 §§ om att arbetsgivaren ska anmäla en utstationering. Detta gäller oavsett vilken utstationeringssituation enligt 4 § eller 5 b § som föreligger. Ett avgörande rekvisit för paragrafens tillämplighet är dock att transportföretaget ska vara etablerat utanför . Detta innebär att paragrafen inte omfattas av situationer där en förare utstationeras till ett användarföretag eller ett koncernföretag som är etablerat i . I dessa situationer tillämpas i stället fullt ut de vanliga administrativa kraven och kontrollåtgärderna i 22 §, 29–33 §§ och 45 §. Om transportföretaget är förarens arbetsgivare, dvs. i fall som avses i 4 § första stycket 1 och 5 b §, framgår av andra stycket att ytterligare paragrafer inte ska tillämpas. Dessa är 22 § om skyldighet för utstatio- nerande arbetsgivare att i vissa fall tillhandahålla handlingar, 32 och 33 §§ om att arbetsgivaren ska anmäla en utstationering och utse en kontakt- person i och 45 § om att utse en behörig företrädare vid kollektiv- avtalsförhandlingar. Av tredje stycket framgår att i 45 b–45 h §§ finns bestämmelser som gäller i stället i dessa fall. Skyldighet för arbetsgivare att ge in en utstationeringsdeklaration 45 b § En arbetsgivare som utstationerar en förare till för att utföra en transport åt ett transportföretag som är etablerat i ett annat land än ska lämna in en utstationeringsdeklaration till senast när föraren påbörjar arbetet i . Om förändringar sker i verksamheten på ett sätt som har betydelse för de uppgifter som har lämnats i utstationeringsdeklarationen, ska arbetsgivaren omgående anmäla de ändrade uppgifterna till . Paragrafen, som är ny, innehåller bestämmelser om skyldigheter i fråga om utstationeringsdeklarationer i vissa fall. Den utformas delvis med 29 § som förebild. Paragrafen genomför delar av artikel 1.11 första stycket a och artikel 1.12 i direktiv (EU) 2020/1057 men ges en vidare utformning än vad artikel 1.11 kräver. Övervägandena finns i avsnitt 6.7.2. Enligt första stycket ska en arbetsgivare som utstationerar förare till för att utföra transporter åt ett transportföretag etablerat utanför ge in en utstationeringsdeklaration senast när föraren påbörjar arbetet här. Det gäller samtliga fall som avses i 4 och 5 b §§. Utstationeringsdeklarationen ska ges in till . När en skyldighet att ge in en utstationeringsdeklaration föreligger ska inte en anmälan enligt 29 § ske, jfr 45 a §. Enligt 5 c, 5 d och 5 e §§ ska en förare inte anses utstationerad i vissa särskilda fall och i sådana fall ska en utstationeringsdeklaration inte lämnas in. Enligt andra stycket ska arbetsgivaren omgående till anmäla om det sker förändringar på ett sätt som har betydelse för de uppgifter som har lämnats. Det kan t.ex. gälla förändringar i fråga om start- eller slutdatum för utstationeringen, vilket fordon som används samt vilken eller vilka typer av transporttjänster som ska utföras. Enligt 45 i § får regeringen meddela föreskrifter om vilka uppgifter en utstationerings- deklaration ska innehålla. Regeringen eller den myndighet regeringen 2021/22:166 bestämmer får även meddela ytterligare föreskrifter om inlämning av utstationeringsdeklaration och anmälan av ändrade uppgifter. Skyldighet för arbetsgivare att ge in dokumentation efter utstationeringsperioden 45 c § En arbetsgivare som ska ge in en utstationeringsdeklaration enligt 45 b § ska efter utstationeringsperioden på begäran av lämna in kopior av anställningsavtal, lönespecifikationer, tidrapporter och intyg över gjorda löneutbetalningar samt bevis om utförda transporter och färdskrivardata. Skyldigheten enligt första stycket ska fullgöras från det att begäran framställdes. Paragrafen, som är ny, innehåller en skyldighet för arbetsgivaren att lämna in viss dokumentation efter utstationeringsperioden. Den utformas delvis med ledning av 22 §. Paragrafen genomför delar av artikel 1.11 första stycket c i direktiv (EU) 2020/1057. Övervägandena finns i avsnitt 6.7.3. Enligt första stycket ska en arbetsgivare som omfattas av kravet på att ge in en utstationeringsdeklaration lämna in viss ytterligare dokumentation efter utstationeringen, om detta begärs av . Den doku- mentation som avses gäller handlingar i form av kopior av anställnings- avtal, lönespecifikationer, tidrapporter och intyg över gjorda löneutbetal- ningar. Även bevis om de transporter som har utförts och uppgifter från färdskrivaren ska på begäran ges in. Enligt andra stycket ska dokumentationen lämnas in till Arbetsmiljö- verket från tidpunkten för begäran. Enligt 45 i § får reger- ingen eller den myndighet regeringen bestämmer meddela ytterligare föreskrifter om hur dokumentationen ska lämnas in. Skyldighet för transportföretag och förare att tillhandahålla dokumentation vid vägkontroll 45 d § Ett transportföretag som är etablerat i ett annat land än och som utför en transport med en utstationerad förare ska säkerställa att föraren för en kontrolltjänsteman vid en vägkontroll på begäran visar upp 1.en kopia av den inlämnade utstationeringsdeklarationen, 2.bevis om de transporter som har betydelse för bedömningen av utstationeringsfrågan, och Paragrafen, som är ny, inför en skyldighet för vissa transportföretag att säkerställa att viss dokumentation visas upp vid en vägkontroll. Den genomför artikel 1.11 första stycket b i direktiv (EU) 2020/1057. Övervägandena finns i avsnitt 6.7.4. Enligt paragrafen har ett transportföretag som är etablerat i ett annat land än en skyldighet att säkerställa att en utstationerad förare för en kontrolltjänsteman vid en vägkontroll visar upp viss dokumentation. Skyldigheten gäller oavsett vilken utstationeringssituation enligt 4 eller 5 b §§ som föreligger.