prop · H903278 · 2022-07-12 00:00:00 — Kravet på namnangivelse gäller i samtliga fall då exemplar framställs av ett verk, ett framförande eller ett fotografi eller då en sådan prestation görs tillgänglig för allmänheten. Kravet på källangivelse gäller i samtliga fall då ett verk eller en annan skyddad prestation utnyttjas med stöd av en inskränkning. Kraven på namn- respektive källangivelse är utformade på så sätt att namn respektive källa ska anges i den omfattning och på det sätt god sed kräver. Direktivet föreskriver däremot att namn och källa ska anges om detta inte visar sig vara omöjligt. , och Patent- och marknadsöverdomstolen efterfrågar mot den bakgrunden att ett krav motsvarande direktivets ska uppställas i bestämmelsen som införs. Kravet på att namn och källa ska anges om det inte är omöjligt återfinns till exempel i artikel 5.3.a i direktivet om upphovsrätten i informa- tionssamhället. I samband med genomförandet av det direktivet gjordes bedömningen att svensk rätt, genom hänvisningen till god sed, var förenlig med direktivet och att någon ändring i bestämmelserna om namn- respektive källangivelse i 3 och 11 §§ därmed inte behövde göras (prop. 2004/05:110 s. 84–88). Praxis från talar visserligen för att det kan finnas anledning att närmare överväga om de svenska bestämmel- serna ytterligare bör anpassas till i detta avseende (se till exempel avgörande i mål C-145/10 [Painer]). Som konstateras i avsnitt 7.1 bör emellertid en sådan översyn göras i ett annat sammanhang och de bestämmelser som föreslås utformas med utgångs- punkt från den hittillsvarande ordningen. Regeringen delar mot den bakgrunden promemorians bedömning att det inte i anledning av det direktiv som ska genomföras finns skäl att föreslå några nya eller änd- rade bestämmelser om namn- och källangivelse. Avtalslicensordningen bör inte påverkas av den nya inskränkningen Enligt direktivet får medlemsstaterna föreskriva att inskränkningen inte är tillämplig, eller inte är tillämplig i fråga om viss användning eller vissa typer av verk, om lämpliga licenser som tillåter motsvarande åtgärder och som täcker utbildningsinstitutionernas behov och särdrag, finns lätt till- gängliga på marknaden (artikel 5.2). Direktivet ger alltså ett tydligt utrymme för att både generellt och i särskilda fall tillämpa licenslösningar i de situationer som annars omfattas av inskränkningen. Sådana licenslösningar ska täcka i vart fall den användning som omfattas av inskränkningen och kan alltså ge ett större utrymme för användning än denna. I den utsträckning en licenslösning inte fullt ut ger motsvarande utrymme för användning som inskränkningen, ska inskränkningen gälla i dessa delar (skäl 23). Som redovisas ovan finns det i 42 c § en avtalslicensbestämmelse som gör det möjligt att avtala om exemplarframställning inom undervisnings- verksamhet. Exemplarframställningen får ske för undervisningsändamål och kan avse såväl digital som analog kopiering. Det material av vilket exemplar ska framställas måste vara offentliggjort och de framställda exemplaren får bara användas i undervisningsverksamheten. Upphovs- mannen kan hos någon av de avtalsslutande parterna meddela förbud mot användningen (42 c § andra stycket). Den generella avtalslicensen i 42 h § kan tillämpas som komplement till avtalslicensen för undervisnings- verksamhet och möjliggör att avtal ingås också för att tillgängliggöra verk på olika sätt för allmänheten. Även den generella avtalslicensen uppställer krav på att det ska vara fråga om offentliggjorda verk och ger upphovs- mannen möjlighet att meddela förbud mot användningen. Avtalslicensen för undervisningsverksamhet utgör grunden för de avtal om så kallad skolkopiering som finns på marknaden. Bestäm- melserna har sin grund i att det finns ett behov av en omfattande kopie- ringsrätt inom undervisningsområdet och att detta behov inte kan tillgodo- ses genom individuella avtal. Den svenska lagstiftaren har tidigare bedömt att det behov som finns av att använda upphovsrättsligt skyddat material i undervisningsverksamhet i huvudsak bör lösas genom avtal mellan marknadens parter. Regeringen ser inte anledning att nu göra en annan bedömning. Då direktivet ger utrymme för att låta den ordningen bestå bör den inskränkning som föreslås, under de förutsättningar som anges i direktivet, inte vara tillämp- lig i den utsträckning det är möjligt att teckna ett avtal som har avtalsli- censverkan beträffande sådan användning som omfattas av inskränk- ningen. Bestämmelserna om avtalslicens ger möjlighet att erbjuda avtal som om- fattar stora delar av den användning som kan aktualiseras inom ramarna för den inskränkning som föreslås. I dessa delar bör alltså avtalslicen- sen ha företräde, i den utsträckning sådana avtal erbjuds. I övrigt bör in- skränkningsbestämmelsen gälla. Det gäller såväl i förhållande till vilka ty- per av verk och andra prestationer som ett avtal kan omfatta, som de en- skilda förfoganden och den användning som sådana avtal ger utrymme för. I den utsträckning en viss användning inte berör någons upphovsrätt, till exempel därför att förfogandet inte utgör ett tillgängliggörande för allmänheten, krävs naturligtvis inte något avtal och användningen sker inte heller med stöd av inskränkningen. Direktivets möjligheter att göra undantag från inskränkningsbestämmel- sen är inte uttryckligen begränsade till avtal som har avtalslicensverkan. Det väcker frågan om också andra avtalsbaserade möjligheter att utnyttja verk i undervisningsverksamhet bör medföra undantag från inskränk- ningen. Som utgångspunkt kan emellertid konstateras att den typ av användning som inskränkningen aktualiserar är begränsad till användning som sker i illustrativt syfte. Annan typ av användning, som till exempel visning av hela eller annat än begränsade delar av filmer, radio- eller tv- program i undervisningsverksamhet, omfattas alltså inte. Därtill kommer att det finns anledning att skapa ett lättillgängligt system för de användare som berörs. I det ligger att man inte ska behöva förhandla om alltför många 2021/22:278 avtal (jfr skäl 23). Som anges i promemorian talar det för att endast göra undantag i förhållande till sådana avtal som erbjuds med stöd av en I den utsträckning de avtal som erbjuds inom ramarna för avtalslicensordningen inte omfattar alla de verkstyper eller förfog- anden som kan ske med stöd av den nya inskränkningen, finns det inte något hinder mot att anpassa dessa avtal eller erbjuda nya avtal. En ytterligare förutsättning för att det ska vara möjligt att ge en licens företräde framför inskränkningen är att licensen i fråga finns lätt tillgäng- lig på marknaden (artikel 5.2). Direktivet ger ingen närmare ledning i fråga om vad som avses med det uttrycket. bör dock vara att det är tillräckligt att det erbjuds en avtalslicens på mark- naden som helt eller delvis omfattar den aktuella användningen. vidare krävas att licensen i fråga är allmänt känd för de berörda användarna och att det inte är förenat med en alltför stor administrativ börda att ingå Vid bedömningen av om licensen är lätt tillgänglig torde också hänsyn behöva tas till på vilka villkor den tillhandahålls. (2016:977) om kollektiv förvaltning av upphovsrätt, som också genomför ett EU-direktiv, innehåller bestämmelser som bland annat innebär att kol- lektiva förvaltningsorganisationer inte får tillämpa licensvillkor som inte har saklig grund eller är diskriminerande, och att den ersättning som en kollektiv förvaltningsorganisation begär för användningen ska vara rimlig. Där anges även att organisationen ska informera användaren om grunderna för beräkningen av ersättningen (9 kap. 2 §). De organisationer som ingår avtal med avtalslicensverkan omfattas av dessa bestämmelser. som är känt på marknaden och som tillhandhålls under sådana förutsätt- ningar och på sådana villkor måste anses vara lätt tillgängligt i direktivets Mot den bakgrunden blir det enligt regeringens mening heller inte möjligt att i praktiken hindra att inskränkningen används genom att – som och anför – utan vidare hävda att avtalslicenser finns lätt tillgängliga på marknaden. Det finns inte heller någon anledning att, som någon remissinstans är inne på, införa en särskild ordning för prövning av om erbjudna licenser i enskilda fall möter enskilda utbildningsanstalters behov och särdrag. Enligt direktivet ska medlemsstater som beslutar att begränsa inskränk- ningens tillämplighet i situationer där det finns en licensmöjlighet vidta nödvändiga åtgärder för att säkerställa att det föreligger lämplig tillgäng- lighet och synlighet för licenserna (artikel 5.2 andra stycket). terna bör bland annat vidta konkreta åtgärder för att säkerställa att licen- sieringssystem är lättillgängliga och att utbildningsanstalter är medvetna om förekomsten av sådana licensieringssystem, till exempel genom att ut- veckla informationsverktyg som syftar till att synliggöra de befintliga li- censieringssystemen (skäl 23). Den svenska avtalslicensordningen har funnits och är väl känd hos de aktörer som bedriver undervisningsverksamhet. SFIR pekar visserligen på att det kan finnas ett behov av ytterligare information om vilka avtal som finns på marknaden. promemorian finns emellertid information om hur ordningen fungerar bland annat hos , Kommuner och Regioner och den organisation som samordnar licenserna för rättighetshavarnas räkning. Det ligger också i de avtalsslutande organisationernas intresse att se till att information om avtalsmöjligheterna når berörda intressenter. bedömer därför att det inte finns något behov av att genomföra Prop. 2021/22:278 särskilda informationsåtgärder beträffande dessa. En ursprungslandsprincip för gränsöverskridande undervisning i säkra elektroniska miljöer Enligt direktivet ska användning via säkra elektroniska miljöer som sker i enlighet med de nationella bestämmelser som genomför artikel 5 anses äga rum uteslutande i den medlemsstat (det EES-land) där utbildningsanstalten är etablerad. Syftet är att underlätta gränsöverskridande undervisning (skäl 19). Direktivet föreskriver alltså en s.k. ursprungslandsprincip för den an- vändning som sker via säkra elektroniska miljöer, dvs. Principen måste vara avsedd att gälla såväl för den användning som sker med stöd av inskränkningen i artikel 5.1 som för användning som sker med stöd av avtal enligt artikel 5.3. Ursprungslandsprincipen reglerar var den upphovsrättsligt relevanta åt- gärden ska anses ske och därmed i praktiken vilket lands lag som kommer att bli tillämplig på användningen. Det innebär att de rättigheter som krävs för att göra verk och andra skyddade prestationer tillgängliga via säkra nätverk endast behöver prövas mot lagstiftningen i det EES-land där ut- bildningsanstalten är etablerad. Liknande bestämmelser finns sedan tidi- gare i upphovsrättslagen för bland annat satellitsändningar och bör alltså införas också för den nu aktuella användningen. Det sätt på vilket direktivets bestämmelser i detta avseende är utfor- made, men också det förhållandet att medlemsstaterna kan välja delvis olika lösningar för genomförandet, innebär att det är nödvändigt att i den svenska lagregeln hänvisa till nationella bestämmelser som genomför ar- tikel 5 i denna del. En sådan hänvisning ger den svenska lagregeln ett ma- Det kan också konstateras att eventuella framtida änd- ringar av artikel 5 i direktivet inte med nödvändighet måste omfatta den nu aktuella ursprungslandsprincipen. Den hänvisning till direktivet som nu görs bör därför vara statisk och avse direktivet i den ursprungliga lydelsen. Patent- och marknadsöverdomstolen påpekar att promemorian går längre än direktivets lydelse när det gäller den användning som träffas av inskränkningen och att det mot den bakgrunden bör belysas ytterligare om förslaget är förenligt med den ursprungslandsprincip som föreslås. Ursprungslandsprincipen tar emellertid endast sikte på de situationer där lärare och elever använder verk i samband med undervisning på distans, en typ av användning som enbart får ske i säkra elektroniska miljöer. innebär att möjligheterna till sådan användning på samma sätt som i direktivet är begränsad till digitala överföringar till allmänheten. bedöms alltså inte avvika från direktivet såvitt avser ursprungslands- Medlemsstaterna får bestämma att rättsinnehavarna ska få rimlig kompen- sation för den användning som sker med stöd av inskränkningen (artikel Flera organisationer som företräder rättighetshavare efterfrågar en kompensationsordning för de fall då verk nyttjas i enlighet med Regeringen konstaterar att det är fråga om en begränsad 2021/22:278 inskränkning i ensamrätten. Därutöver föreslås att inskränkningen inte ska vara tillämplig om det är möjligt att teckna ett avtal som har avtalslicensverkan beträffande användningen. Inskränkningen kompletterar alltså avtalslicensordningen och kan bara användas i den utsträckning rättighetshavarnas organisationer avstår från att erbjuda sådana avtal. Genom att sådana avtal erbjuds i så hög utsträckning som möjligt säkerställs att rättsinnehavarna får ersättning inom ramarna för ett väl beprövat system och den användning som i sådana fall kan ske med stöd av inskränkningen är synnerligen begränsad. Mot den bakgrunden delar regeringen inte den uppfattning som KLYS och Copyswede ger uttryck för, att en kompensationsordning skulle krävas för att uppfylla åtaganden enligt internationella konventioner. Att den användning som kan komma i fråga om det på marknaden erbjuds breda avtal är mycket begränsad minskar naturligtvis behovet av att införa en parallell kompensationsordning. En sådan ordning skulle också innebära en administrativ börda för de berörda användarna. Det gäller även om kompensationen skulle administreras av samma organisa- tion som hanterar avtalslicensen. Regeringen instämmer därför i promemorians bedömning att det inte bör införas någon särskild rätt till kompensation. 7.4Framställning av exemplar för bevarandeändamål Regeringens förslag: Den inskränkning i upphovsrätten som gäller för framställning av exemplar av verk för bevarandeändamål inom arkiv och bibliotek ska utvidgas till att omfatta även museer som är tillgängliga för allmänheten och film- och ljudarvsinstitutioner. Den ska även utvidgas till att omfatta en rätt att framställa exemplar av datorprogram. Promemorians förslag stämmer överens med regeringens. Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna tillstyrker förslaget el- ler har inga invändningar mot det. efterfrågar ytterligare klargöranden när det gäller vilka verk hos institutionerna som omfattas av inskränkningen. Stiftelsen och välkomnar att inskränkningen utvidgas till att omfatta institut- ioner för filmarvet respektive arkiv. Stiftelsen efter- frågar dock att institutioner för filmarvet ska få framställa exemplar eller framföra verk även i andra sammanhang. Skälen för regeringens förslag Inskränkningen för framställning av exemplar för bevarandeändamål inom arkiv och bibliotek behöver anpassas till direktivet Direktivet innehåller en ny inskränkning i ensamrätten till exemplarfram- ställning som ger kulturarvsinstitutioner rätt att framställa exemplar för bevarandeändamål. Även denna inskränkning är obligatorisk att Syftet är att skapa förutsättningar för bevarande av kulturarvet Prop. 2021/22:278 och gränsöverskridande samarbete i ljuset av den digitala utvecklingen. Enligt direktivet ska bibliotek och museum som är tillgängliga för all- mänheten, arkiv och film- eller ljudarvsinstitutioner ha rätt att framställa exemplar av verk och andra prestationer som finns permanent i deras sam- lingar, oavsett form eller medium, i syfte att bevara verket eller presta- tionen och i den utsträckning det är nödvändigt för det ändamålet (arti- kel 6). Upphovsrättslagen innehåller en inskränkning som ger vissa kulturarvsinstitutioner rätt att framställa exemplar för bland annat beva- randeändamål (16 §). Statliga och kommunala arkivmyndigheter, veten- skapliga bibliotek och fackbibliotek som drivs av det allmänna samt folkbiblioteken får framställa exemplar av verk, dock inte datorprogram, för bevarandeändamål (första stycket punkten 1). Även andra arkiv, och bibliotek som är tillgängliga för allmänheten, får framställa exemplar av sådana verk för bevarandeändamål (tredje stycket). Inskränkningen gäller även i förhållande till de närstående rättigheterna. Andra kulturarvs- institutioner än arkiv och bibliotek omfattas däremot inte av 16 §. Inskränkningen omfattar inte heller datorprogram. Det innebär att 16 § behöver anpassas till direktivet. Vilka rättigheter och användare ska omfattas av inskränkningen? Enligt direktivet ska inskränkningen gälla i förhållande till samtliga kate- gorier av verk och närstående rättigheter som skyddas av unionsrätten (ar- tikel 6). Inskränkningen för framställning av exemplar för bevarandeända- mål i 16 § omfattar de prestationer som avses i direktivet, med undantag för upphovsmän till datorprogram. Därutöver omfattas fotografiska bilder (49 a §). Inskränkningen i 16 § måste alltså utvidgas till att omfatta även datorprogram. Av direktivet följer också att inskränkningen ska gälla till förmån för kulturarvsinstitutioner, dvs. bibliotek och museer som är till- gängliga för allmänheten, arkiv samt film- eller ljudarvsinstitutioner (arti- kel 6, jfr artikel 2.3). Vad som avses därmed behandlas i avsnitt 7.2. In- skränkningen för framställning av exemplar för bevarandeändamål i 16 § omfattar sådana arkiv och bibliotek som avses i direktivet. Mu- seer som är tillgängliga för allmänheten och film- eller ljudarvsinstitu- tioner omfattas emellertid inte. Inskränkningen måste alltså utvidgas till att omfatta även dessa institutioner. Stiftelsen välkomnar att inskränkningen för beva- randeandamål utvidgas till att omfatta institutioner för filmarvet. Stiftelsen menar dock att sådana institutioner bör ges rätt att framställa exemplar även för kompletterings- eller forskningsändamål. Vidare anser stiftelsen att institutioner för filmarvet bör ges rätt att framföra filmverk offentligt. Frågan om ytterligare inskränkningar, utöver de som aktualiseras i anled- ning av direktivet, bör införas till förmån för institutioner för filmarvet kräver emellertid överväganden som inte ryms i detta lagstiftningsärende (jfr även avsnitt 6). Genom de i promemorian föreslagna ändringarna samlas de hittillsva- rande reglerna om de statliga och kommunala arkivmyndigheternas respektive andra arkivs kopiering i en gemensam reglering. menar mot den bakgrunden att det behöver utvecklas tydligare vilka arkiv 2021/22:278 som omfattas av den föreslagna bestämmelsen. Någon betydelseskillnad avses emellertid inte. Sammantaget omfattas alltså samma arkiv som . I direktivet anges att kulturarvsinstitutioner inte nödvändigtvis har de tekniska medel eller den sakkunskap som krävs för att vidta nödvändiga bevarandeåtgärder och att de därför bör tillåtas att ta hjälp av tredje parter som agerar på deras vägnar och under deras ansvar, inbegripet sådana som är baserade i andra medlemsstater, för att framställa exemplaren (skäl 28). Det innebär inte någon utvidgning av användarkretsen, utan handlar om situationer där det är institutionen som anses framställa exemplaren och är den som är ansvarig för att framställningen är tillåten. Det innebär bland annat att det inte är tillåtet för en utomstående aktör att kopiera i förväg, dvs. I detta skiljer sig direktivet inte från vad som måste anses följa av 16 §. Vilken rätt till användning ska inskränkningen medföra? I artikel 6 anges vilket förfogande som inskränkningen ska omfatta, näm- ligen rätt att framställa exemplar. Framställning får endast ske i syfte att bevara verk och andra prestationer och i den utsträckning det är nödvän- digt. Inskränkningen är avsedd att bland annat lösa problem med föråldrad teknik eller nedbrytning av det ursprungliga exemplaret. Enligt direktivet bör inskränkningen möjliggöra framställning av exemplar med lämpliga verktyg, metoder eller tekniker för bevarande, i varje format och medium, i det antal som behövs, när som helst under ett verks livstid och i den ut- sträckning som krävs (skäl 27). Framställning får vidare endast ske av verk och prestationer som finns permanent i kulturarvsinstitutionernas samlingar. Enligt direktivets skäl anses verk och andra prestationer ingå i kulturarvsinstitutionernas egna samlingar när exemplar av materialet ägs eller innehas permanent av in- stitutionen, till exempel som en följd av överlåtelse av äganderätt, licens- avtal, skyldigheter med avseende på pliktexemplar eller arrangemang för permanent förvar (skäl 29). Som pekar på torde alltså depositioner, dvs. sådana verk som biblioteken åtar sig att förvara på obe- stämd tid utan att äganderätten övergår, omfattas av inskränkningen. Inskränkningen i 16 § ger rätt att framställa exemplar för bevarandeändamål. Med bevarandeändamål avses framför allt kopiering av material i syfte att skydda de egna samlingarna (se till exempel prop. 2004/05:110 s. 158). Det rör sig bland annat om sådana fall där materialet är föråldrat och där kopiering måste ske för att bevara det. Möjligheterna till kopiering omfattar verk i alla former, till exempel när de finns i skriftlig form eller som inspelningar, och gäller alla typer av framställningstekniker som kan användas vid kopiering. Det ändamål som avses i direktivet omfattas alltså redan av 16 § och den ger också utrymme för att framställa exemplar av sådant material som avses i direktivet. Visserligen innehåller 16 § inte någon uttrycklig begränsning till att kopiering endast får ske i den utsträckning som är nödvändigt för bevarandet, men det måste anses ligga i bevarande- kopieringens natur att det ska finnas ett verkligt behov av bevarande. Bestämmelserna innehåller inte heller någon uttrycklig begränsning till att exemplar endast får framställas av verk som finns permanent i Som redovisas i avsnitt 7.1 får Prop. 2021/22:278 medlemsstaterna behålla inskränkningar som är förenliga med till exempel artikel 5.2.c i direktivet om upphovsrätten i informationssamhället. Den artikeln innehåller i sin tur inte någon uttrycklig sådan begränsning. Regeringen instämmer därför i promemorians bedömning att det inte behövs någon ytterligare lagändring för att genomföra direktivet i denna del. Gemensamma bestämmelser om avtalsvillkor Regeringens förslag: Avtalsvillkor som inskränker rätten att använda ett verk eller annan prestation med stöd av de nya inskränkningarna för forskning, undervisning eller bevarande ska vara ogiltiga. Användning med stöd av de nya inskränkningarna för text- och data- utvinning, undervisning och bevarande ska få ske även om verket eller prestationen skyddas av en teknisk åtgärd. Promemorians förslag stämmer överens med regeringens. Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna tillstyrker förslagen el- ler har inga invändningar mot dem. biblioteksförening anför att ytterligare åtgärder kan behövas för att möjliggöra användning av verk och prestationer som skyddas av en teknisk Skälen för regeringens förslag Vissa inskränkningar ska inte kunna åsidosättas genom avtal Enligt direktivet ska medlemsstaterna säkerställa att den tillåtna använd- ningen enligt inskränkningarna för text- och datautvinning för forsknings- ändamål, undervisning och bevarandeändamål (artiklarna 3, 5 och 6) inte kan åsidosättas genom avtal (artikel 7.1). Det behöver därför införas be- stämmelser om att avtalsvillkor som inskränker rätten att använda ett verk eller en prestation med stöd av de nya inskränkningarna är ogiltiga. hinder mot att låta en sådan reglering omfatta också inskränkningen för undervisningsändamål i de avseenden förslagen i denna proposition går längre än direktivet finns inte. En sådan ordning framstår också som lämp- Verket ska få användas även om det skyddas av en teknisk åtgärd Enligt direktivet ska användning med stöd av inskränkningarna för text- och datautvinning, undervisning och bevarandeändamål (artiklarna 3–6)