prop · H903224 · 2022-04-07 00:00:00 — För det fall det skulle framkomma att det finns ett behov av författningsändringar, i syfte att åstadkomma ett mer ändamålsenligt informationsutbyte i ärenden om betänketid, är regeringen dock beredd att återkomma i frågan. menar att barn till den som utsatts för människohandel eller människoexploatering – och barn till den som utsatt andra för sådana brott – kan ha ett behov av att vistas i under betänketid, och bör omfattas av lagstiftningen. En sådan utvidgning av bestämmelserna om betänketid som efterfrågar ryms dock inte inom ramen för detta lagstiftningsprojekt, och har inte heller ingått i utredningens uppdrag. Det kan dock konstateras att ett medföljande barn till en utlänning som vistas i , och som har utsatts för människohandel eller människoexploatering, i många fall torde vara att anse som en sådan bevisperson som i egen rätt omfattas av bestämmelserna om betänketid. Återkallelse och överklagande av ett beslut om betänketid Liksom bör det krävas att förundersökningsledaren har fått tillfälle att yttra sig innan ett uppehållstillstånd som förundersökningsledaren har ansökt om får återkallas. När det är socialnämnden som har gjort ansökan bör det i stället vara socialnämnden som har rätt att yttra sig (jfr 7 kap. 7 b § UtlL). Enligt bör det övervägas att ge förundersökningsledaren rätt att yttra sig även om ansökan gjorts av socialnämnden. Det kan dock antas att det i ärenden som rör återkallelse av betänketid – som ju är ett tillstånd som endast gäller – förhållandevis sällan kommer att ha inletts en förundersökning. En lagreglerad rätt för en förundersökningsledare att yttra sig i dessa ärenden bör därför inte införas. Däremot är det naturligtvis viktigt att ett uppehållstillstånd inte återkallas om det inte finns skäl för det. Regeringen förutsätter att de berörda myndigheterna vid behov samverkar kring detta. beslut om avslag på en ansökan om betänketid som gjorts av socialnämnden eller beslut om återkallelse av ett sådant tillstånd bör få överklagas av socialnämnden (jfr 14 kap. 4 § UtlL). Till skillnad från anser regeringen inte att det finns skäl att införa en självständig möjlighet för en förundersökningsledare att överklaga ett sådant beslut. Om ansökan däremot har gjorts av förundersökningsledaren bör rätten att överklaga även fortsättningsvis tillkomma honom eller henne. Att även socialnämnden får behörighet att i vissa fall ansöka om Prop. 2021/22:224 betänketid innebär att det även finns ett behov av följdändringar i 12 kap. 12 b § och 20 kap. 1 § UtlL. 9En översyn av skyddet mot utvisning för vissa brottsoffer 9.1Ett ökat skydd mot återkallelse av uppehållstillstånd för den som utsatts för våld eller kränkningar i en nära relation Regeringens förslag: Vid bedömningen av om ett uppehållstillstånd på grund av anknytning ska återkallas, till följd av att förhållandet som ligger till grund för uppehållstillståndet har upphört, ska det särskilt beaktas om förhållandet har upphört främst på grund av att utlänningen eller utlänningens barn, i förhållandet har utsatts för våld eller annan allvarlig kränkning av sin frihet eller frid. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningen föreslår en delvis annan teknisk och språklig utformning av bestämmelsen. Remissinstanserna är positiva till förslaget eller har inte något att invända mot det. framhåller att förslaget inte innebär att det införs ett absolut förbud mot återkallelse i de fall ett tillståndsgrundande förhållande upphört på grund av våld eller allvarliga kränkningar och att frågan om anknytning till därmed kan ha betydelse i dessa fall även fortsättningsvis. Enligt bör det övervägas att förtydliga att en bristande anknytning till ofta kan anses ursäktad i dessa fall, särskilt när det handlar om hedersrelaterad brottslighet. kommun anför att förslaget kan medföra att den som blivit utsatt för exempelvis hedersrelaterat våld inte anmäler detta av rädsla för utvisning. Skälen för regeringens förslag Den som har utsatts för våld eller kränkningar i en nära relation kan i vissa fall ha rätt till fortsatt uppehållstillstånd Den som har en familjeanknytning t.ex. till någon som är bosatt i –eller till någon som har beviljats ett uppehållstillstånd för bosättning i – kan beviljas ett uppehållstillstånd här, under vissa förutsättningar. De familjeanknytningar som omfattas är bl.a. make, sambo, blivande make eller sambo samt ogifta barn till anknytningspersonens make eller sambo. Det tillstånd som beviljas är tidsbegränsat, i vart fall vid första ansökan. För att familjemedlemmen ska beviljas ett nytt tillstånd krävs som huvudregel att det anknytningsgrundande förhållandet består (5 kap. § tredje stycket Om förhållandet med anknytningspersonen tar slut, exempelvis vid 2021/22:224 en separation eller skilsmässa, kan det alltså få till följd att den före detta familjemedlemmens uppehållstillstånd inte förlängs. Det innebär som regel att personen, och i förekommande fall hans eller hennes barn, ska återvända till sitt hemland. Under vissa förutsättningar kan dock ett fortsatt tidsbegränsat uppehållstillstånd beviljas även om förhållandet har upphört. Det gäller om 1) utlänningen har särskild anknytning till , 2) förhållandet har upphört främst på grund av att i förhållandet utlänningen, eller utlänningens barn, utsatts för våld eller för annan allvarlig kränkning av sin frihet eller frid, eller 3) andra starka skäl talar för att utlänningen ska ges fortsatt uppehållstillstånd (5 kap. 16 § första stycket UtlL). Att förhållandet upphör kan också få till följd att ett tidsbegränsat uppehållstånd återkallas (7 kap. 3 § andra stycket UtlL). Även ett sådant beslut innebär som regel att utlänningen inte längre har rätt att bo i . Det är dock inte obligatoriskt att återkalla uppehållstillståndet i den situationen. Vid bedömningen ska hänsyn tas till den anknytning som utlänningen har till det svenska samhället och till om andra skäl talar mot att tillståndet återkallas (7 kap. 4 §). I avsnitt 7.2 föreslås vissa ändringar av 7 kap. 4 §. Förslagen innebär att det vid bedömningen särskilt ska beaktas i vilken utsträckning som utlänningen har etablerat sig i det svenska samhället. Om utlänningen har barn i ska barnets behov av kontakt med utlänningen, hur kontakten har varit och hur den skulle påverkas av att utlänningens uppehållstillstånd återkallades också särskilt beaktas. Även utlänningens övriga familjeförhållanden ska särskilt beaktas. Det anges inte uttryckligen i lagtexten att det i återkallelseärenden ska beaktas om det anknytningsgrundande förhållandet har upphört på grund av att utlänningen eller utlänningens barn har utsatts för våld eller andra allvarliga kränkningar, på samma sätt som i 5 kap. 16 § första stycket 2. I förarbetena framhålls dock att regleringen i 7 kap. 3 § andra stycket innebär att återkallelse av uppehållstillståndet får ske om förhållandet upphört, men att det också måste göras en bedömning i varje enskilt fall av om tillståndet ska återkallas. Vid den bedömningen ska hänsyn också tas till de omständigheter som anges i nuvarande 5 kap. 16 § första stycket, däribland den omständigheten att förhållandet upphört främst på grund av att utlänningen, eller utlänningens barn, i förhållandet har utsatts för våld eller andra kränkningar (Genomförande av EG-direktivet om rätt till familjeåterförening samt vissa frågor om handläggning och DNA-analys vid familjeåterförening, prop. 2005/06:72 s. 49). Migrationsöverdomstolen har också i ett vägledande avgörande slagit fast att sådana omständigheter som anges i nuvarande 5 kap. 16 § första stycket 2, vid sidan av de som särskilt lyfts fram i 7 kap. 4 §, ska beaktas vid bedömningen av om ett tillstånd bör återkallas (MIG 2013:5). Det bör införas en uttrycklig bestämmelse även för återkallelseärenden Våld och förtryck i nära relationer är ett stort samhällsproblem som påverkar livsvillkoren och livskvaliteten i hög grad negativt för de som utsätts. Att motverka sådant våld och förtryck och att erbjuda skydd och stöd till brottsoffren är ett angeläget samhällsintresse. En utlänning som utsätts för våld i en nära relation – efter att ha beviljats uppehållstillstånd i på grund av anknytning – kan vara i en särskilt utsatt situation. Detta gäller inte minst de som utsätts för hedersrelaterad brottslighet Som framgår ovan finns det möjlighet att vid prövningen av ett återkallelseärende beakta att ett tillståndsgrundande förhållande har upphört främst på grund av våld eller andra allvarliga kränkningar. Enligt utredningen bör dock detta uttryckligen framgå i lagtexten. Remissinstanserna är positiva till eller har inte några invändningar mot det. En uttrycklig reglering i lag tydliggör att den som har lämnat ett förhållande där han eller hon har utsatts för våld eller andra allvarliga kränkningar normalt inte bör få sitt uppehållstillstånd återkallat. Det sänder också en signal om vikten av att myndigheterna uppmärksammar om det förekommit sådant våld eller andra allvarliga kränkningar som bör beaktas vid prövningen. Det kan i sin tur antas leda till att förekomsten av sådana omständigheter får ett ökat genomslag vid bedömningen av om ett uppehållstillstånd ska återkallas eller inte. Regeringen instämmer därför i utredningens bedömning att det bör införas en uttrycklig bestämmelse om detta för återkallelseärendena. I motsats till kommun menar regeringen att det inte finns skäl att tro att en sådan reglering får till följd att den som blivit utsatt för våld inte anmäler detta av rädsla för utvisning. Som utredningen föreslår bör 7 kap. 4 § kompletteras med ett nytt tredje stycke som är utformat efter förebild av bestämmelsen i 5 kap. 16 § första stycket 2. För att ge ordet ”förhållandet” en referens i lagtexten bör bestämmelsen utformas i linje med Lagrådets förslag. Det innebär att det vid bedömningen av om ett uppehållstillstånd ska återkallas enligt 7 kap. 3 § andra stycket också särskilt ska beaktas om det förhållande som avses där har upphört främst på grund av att utlänningen eller utlänningens barn i förhållandet har utsatts för våld eller annan allvarlig kränkning av sin frihet eller frid. Rekvisiten bör bedömas och tolkas på samma sätt och beviskraven vara desamma som vid en prövning enligt 5 kap. 16 § första stycket 2. Lagrådet påpekar också att det i lagtexten är otydligt vilka fall av våld mot barn som avses eftersom det inte anges vem som ska ha utövat våldet. Enligt Lagrådet kan lagtexten läsas så att den inkluderar fall där utlänningen själv har utsatt barnet för våld, även om orden ”i förhållandet” kan förstås som att våldet ska ha utövats av någon annan part i förhållandet. Att lagtexten inkluderar sådana fall är dock självfallet inte avsett. Lagrådet önskar därför att detta förtydligas. Som anges ovan har bestämmelsen utformats med 5 kap. 16 § första stycket 2 som förlaga och rekvisiten ska tillämpas på motsvarande sätt. I förarbetena till den bestämmelsen anges inte uttryckligen att det är anknytningspersonen som ska ha utsatt utlänningens barn för våld eller andra allvarliga kränkningar (jfr Uppehållstillstånd på grund av anknytning, prop. 1999/2000:43 och prop. 2020/21:191). Det finns i förarbetena dock inte stöd för en tolkning som innebär att det skulle kunna vara utlänningen själv som utsatt barnet för våld eller andra allvarliga kränkningar. Syftet med den nya bestämmelsen är inte heller att ett ökat skydd mot återkallelse av uppehållstillstånd ska gälla för en utlänning i en sådan situation. framhåller innebär inte förslaget att det införs ett absolut förbud mot att återkalla ett uppehållstillstånd i den angivna situationen. Att ett tillståndsgrundande förhållande har upphört 2021/22:224 främst på grund av våld eller andra allvarliga kränkningar är däremot en omständighet som särskilt ska beaktas vid prövningen – som ett skäl som talar emot att återkalla uppehållstillståndet – vid sidan av de övriga omständigheter som anges i 7 kap. 4 §. Det ställs alltså inte upp något krav på att utlänningen ska ha etablerat sig i eller ha en viss familjeanknytning hit för att den nya bestämmelsen ska kunna tillämpas. Detta framgår av den föreslagna lydelsen. Något behov av ytterligare förtydliganden, som efterfrågar, finns inte. Utredningen pekar på att det kan uppstå situationer där det inte finns förutsättningar att tillämpa den nu föreslagna bestämmelsen, exempelvis om våldet inte har utövats av partnern utan av dennes familj eller släktingar. Det innebär dock inte att sådana omständigheter inte ska beaktas vid prövningen. Andra skäl som talar mot att tillståndet återkallas ska alltjämt beaktas. Detta följer redan av att det är fråga om en fakultativ grund för återkallelse, men framgår också uttryckligen av 7 kap. 4 §. Även i dessa fall finns det alltså utrymme för att göra en helhetsbedömning av den utsattas situation och låta honom eller henne stanna i , trots att det tillståndsgrundande förhållandet har upphört. Det finns ett tillräckligt skydd mot utvisning för den som utsatts för hedersrelaterad Regeringens bedömning: Bestämmelserna i 5 kap. 16 § UtlL ger ett tillräckligt skydd mot utvisning för den som drabbas av hedersrelaterad brottslighet och bör inte ändras. Utredningens bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: En klar majoritet av remissinstanserna delar bedömningen eller lämnar den utan invändningar, däribland Brottsofferjouren, , Förvaltningsrätten i , Förvaltningsrätten i , Förvaltningsrätten i , Justitiekanslern, i , i län, – Glöm aldrig Pela och och i anger att praktiken inte överensstämmer med de slutsatser som utredningen drar. har utredningen inte i tillräcklig grad tagit hänsyn till den kontext som präglar hedersrelaterad brottslighet och ser en risk att offer för hedersrelaterad brottslighet inte får ett tillräckligt skydd mot utvisning när våldet eller kränkningen i sig framstår som lindrig, men likväl är allvarlig om den ses i sitt sammanhang. bestämmelserna i 5 kap. 16 § innebär att sökanden måste ha separerat från anknytningspersonen för att även sökandens barn – som inte är gemensamma med anknytningspersonen – ska omfattas. efterfrågar också ett förtydligande huruvida barns ålder ska prövas vid ansöknings- eller prövningstillfället. att andra typer av åtgärder skulle kunna övervägas för den som drabbas av hedersrelaterad brottslighet, t.ex. en möjlighet att förordna en särskild företrädare för den som drabbas eller en möjlighet för socialnämnden eller förundersökningsledare att ansöka om ett tidsbegränsat uppehållstillstånd för sådana personer. Kommuner och Regioner (SKR) efterfrågar en analys av skyddet mot utvisning för den som utsatts för hedersrelaterad brottslighet och vistas i på någon annan grund än familjeanknytning, t.ex. asylsökande. Skälen för regeringens bedömning Skyddet mot utvisning för den som utsatts för hedersrelaterad Som anges i avsnitt 9.1 är det ett angeläget samhällsintresse att motverka våld och förtryck i nära relationer och att erbjuda skydd och stöd till Detta gäller inte minst i förhållande till den som utsätts för Hedersrelaterat våld och förtryck har en kollektiv karaktär på så sätt att det ofta understöds eller uppmanas av andra personer i släkten och är förankrat i en bredare krets. sympatiserar alltså familjen, släkten eller gruppen ofta med gärningspersonen, och den som utsätts kan sakna stöd från Den som är drabbad av hedersrelaterad brottslighet är alltså i en mycket utsatt situation. Om han eller hon har beviljats ett uppehållstillstånd på grund av anknytning till gärningspersonen innebär den omständigheten att relationen tar slut att också grunden för Detta kan innebära att han eller hon och, i förekommande fall, hans eller hennes barn av rädsla för utvisning stannar kvar i ett förhållande där de utsätts för hedersrelaterad brottslighet. Det är angeläget att så långt som möjligt motverka sådana effekter genom att säkerställa att det finns tillräckliga möjligheter för denna grupp att få ett uppehållstillstånd i , i vart fall . är det naturligtvis av vikt att en sådan möjlighet endast tillkommer den som har ett verkligt behov av det och inte kan användas för att kringgå bestämmelserna om uppehållstillstånd. I betänkandet analyseras ingående frågan om skyddet mot utvisning för den som drabbas av hedersrelaterad brottslighet är tillräckligt, i förhållande till bestämmelserna om fortsatt uppehållstillstånd vid s.k. brustna anknytningar enligt 5 kap. 16 § UtlL (se även avsnitt 9.1). Utredningen tittar bl.a. på vilka krav som ställs upp, vilken personkrets som omfattas, hur tillämpningen ser ut och vilket beviskrav som gäller. Sammantaget gör utredningen bedömningen att de befintliga bestämmelserna ger ett tillräckligt skydd mot utvisning för den aktuella De flesta remissinstanserna delar utredningens bedömning eller har inga synpunkter på den. delar dock inte utredningens slutsats. för bl.a. fram att det finns en risk att offer för hedersrelaterad brottslighet inte får ett tillräckligt skydd mot utvisning när våldet eller kränkningen i sig framstår som lindrig, men likväl är allvarlig om den ses i sitt sammanhang. Som är inne på kan hedersrelaterat våld och förtryck omfatta handlingar av vitt skilda slag. Det kan röra sig om allt ifrån subtila inskränkningar i de utsattas levnadsvillkor till grovt våld eller hot om I förarbetena till 5 kap. 16 § berörs inte uttryckligen vilken betydelse det har för bedömningen av kränkningarnas allvar att de varit 2021/22:224 hedersrelaterade. Däremot anges att övergreppen måste ses i sitt sammanhang och att det i varje ärende således bör tas hänsyn till under vilka omständigheter övergreppet ägt rum, hur allvarligt det har varit och om det rört sig om en enstaka episod eller systematiska övergrepp (prop. 1999/2000:43 s. 54). Att det på ett generellt plan finns skäl att se särskilt allvarligt på våldsbrott och brott mot någons frihet och frid när de begås i en hederskontext har också kommit till uttryck i lagstiftningen på flera sätt, bl.a. genom införandet av den särskilda straffskärpningsgrunden i 29 kap. 2 § 10 som tar sikte på brott med hedersmotiv och genom förslaget om att införa ett nytt brott med beteckningen hedersförtryck (se prop. 2021/22:138). Enligt regeringen måste därför den omständigheten att kränkningarna skett inom ramen för en hederskontext som regel betraktas som försvårande vid bedömningen av om kränkningarna varit av sådant slag som bestämmelsen avser. Till detta kommer att det vid hedersrelaterad brottslighet sällan är fråga om ett enstaka tillfälle utan vanligen om systematiska övergrepp, eftersom brottsligheten är en följd av rådande normer inom den ifrågavarande kretsen. Även av den anledningen bör hedersrelaterad brottslighet typiskt sett uppfylla kravet på att kränkningarna ska vara av visst allvar. Dessutom kan bestämmelserna i 5 kap. 16 § första stycket 3 – dvs. om andra starka skäl talar för att utlänningen ska ges fortsatt uppehållstillstånd – träda in för den som drabbats av hedersrelaterad brottslighet t.ex. i de fall kränkningarna inte varit sådana som avses i andra punkten (jfr prop. 1999/2000:43 s. 54). Mot denna bakgrund menar regeringen att regelverket ger ett tillräckligt utrymme för att beakta även sådana kränkningar som i sig inte framstår som allvarliga men som likväl är det, sedda i sitt sammanhang. tar upp situationen att föräldern inte har separerat från den som är anknytningsperson och hur det kan påverka barnets möjlighet till fortsatt uppehållstillstånd. I princip har barnet i den situationen – dvs. om förhållandet mellan föräldern och anknytningspersonen består – rätt till fortsatt uppehållstillstånd på samma sätt som föräldern. Tillstånd för barnet skulle också kunna beviljas med stöd av t.ex. 5 kap. 6 § andra stycket, dvs. om omständigheterna är särskilt ömmande. efterfrågar även ett förtydligande av barnets ålder ska beaktas, dvs. vid ansöknings- eller prövningstillfället. Som regeringen har angett är detta en fråga för rättstillämparen att ta ställning till, bl.a. med beaktande av praxis från (jfr prop. 2020/21:191 s. 87 f.). Sammantaget delar regeringen den bedömning som utredningen landar i, dvs. att bestämmelserna i 5 kap. 16 § UtlL ger ett tillräckligt skydd mot utvisning för den som drabbas av hedersrelaterad brottslighet. Någon ändring av dessa bestämmelser är därför inte nödvändig. SKR efterfrågar en fördjupad analys av hur skyddet mot utvisning ser ut för andra grupper av utlänningar som också kan vara utsatta för hedersrelaterad brottslighet, exempelvis asylsökande. En sådan analys ligger dock inte inom ramen för detta lagstiftningsarbete. Detsamma gäller synpunkt om vilka andra typer av åtgärder som skulle kunna övervägas för den som drabbas av hedersrelaterad brottslighet, t.ex. om det bör införas en möjlighet att förordna en särskild företrädare för den som drabbas. Regeringens förslag: Lagändringarna ska träda i kraft Vid tillämpningen av bestämmelserna om särskilt tillstånd till kort besök i 8 a kap. 13 § UtlL ska med beslut som där nämns likställas motsvarande beslut enligt äldre bestämmelser. Regeringens bedömning: I övrigt behövs inte några särskilda Utredningens förslag och bedömning överensstämmer delvis med Utredningen föreslår att lagändringarna ska träda i kraft den Remissinstanserna uttalar sig inte särskilt i denna del. Skälen för regeringens förslag och bedömning: De föreslagna ändringarna bör träda i kraft . ikraftträdandet bör därför bestämmas till . Förslaget att det införs ett nytt 8 a kap. med en ny struktur föranleder ändrade paragrafhänvisningar i vissa bestämmelser i utlänningslagen. den nya 8 a kap. 13 § om särskilt tillstånd till kort besök finns en hänvisning till återreseförbud som meddelats enligt 10 §. bestämmelsen är i det gällande 8 a kap. placerad i 8 §. därför behov av en övergångsbestämmelse som innebär att vid tillämpningen av 8 a kap. 13 § ska med beslut som där nämns likställas motsvarande beslut enligt äldre bestämmelser. Enligt 2 kap. 10 § första stycket regeringsformen får det inte dömas ut en svårare brottspåföljd för en gärning än vad som var föreskrivet när den Detta förbud mot retroaktiv strafflagstiftning kommer till uttryck också i lagen (1964:163) om införande av . ska straff bestämmas efter den lag som gällde när gärningen företogs, om inte den lag som gäller när domen meddelas leder till frihet från straff eller till lindrigare straff (5 § andra stycket). Av dessa bestämmelser följer att den föreslagna lydelsen av 29 kap. 5 § bara får tillämpas på övergångsbestämmelse behövs inte. Förbudet mot retroaktiv strafflagstiftning gäller också när det är fråga om en annan särskild rättsverkan av brott, såsom utvisning. Bestämmelserna i det nya 8 a kap. UtlL får därför bara tillämpas om det brott som ligger till grund för utvisningen har begåtts efter ikraftträdandet. Några särskilda övergångsbestämmelser behövs inte om detta. av de föreslagna bestämmelserna, bl.a. 8 a kap. 1 § första stycket 1, om utvisning på grund av återfallsrisk, och 8 a kap. 5 §, om utvisning av den som kom till som ung, kan även brott som begåtts före det brott som aktualiserat utvisningsfrågan vara av betydelse för prövningen. Regeringen delar utredningens bedömning att det – under förutsättning att det utvisningsgrundande brottet har begåtts efter ikraftträdandet – inte finns något hinder mot att i dessa situationer vid tillämpningen av de föreslagna bestämmelserna beakta brottslighet som ligger i tiden före det att de föreslagna bestämmelserna har trätt i kraft. 2021/22:224 det utvisningsgrundande brottet nämligen möjligt att förutse att brottet, med beaktande även av den tidigare brottsligheten, kan föranleda utvisning. Någon konflikt med förbudet mot retroaktiv strafflagstiftning uppkommer alltså inte i nämnda fall (jfr Förverkande av utbyte av brottslig verksamhet, prop. 2007/08:68 s. 91 f. och Utökade möjligheter till förverkande, prop. 2015/16:155 s. 37).