prop · H90383 · 2022-01-18 00:00:00 — På grund av denna omständighet anser regeringen att det inte finns behov av några särskilda åtgärder för att ekonomiskt kompensera berörda förvaltare för förslagets nämnda potentiella konsekvenser vid ny- och återinvestering. De föreslagna ändringarna av lagen om kollektivtrafik får inga större konsekvenser för vare sig eller de regionala kollektivtrafikmyndigheternas upphandlingsverksamhet. De medför därför inget ökat resursbehov för dessa myndigheter. Miljön, jämställdheten, sysselsättningen, regional utveckling, integrationspolitiska målsättningar och den kommunala Regeringens bedömning: Förslaget får konsekvenser för den Den påverkas marginellt av den föreslagna ökade möjligheten för regionala kollektivtrafikmyndigheter att direkttilldela avtal som rör kollektivtrafik på järnväg. konsekvenser för miljön, jämställdheten, sysselsättningen, den regionala utvecklingen och de integrationspolitiska målsättningarna. Promemorians bedömning: Regeringens bedömning överensstämmer delvis med promemorians. I promemorian beaktades inte att de föreslaget ändrade bestämmelserna i lagen om kollektivtrafik kan anses innebära en begränsning av den kommunala självstyrelsen. Remissinstanserna: Kommuner och Regioner (SKR) anser att förslagets bestämmelser om direkttilldelning av avtal som rör kollektivtrafik på järnväg är onödiga och innebär en begränsning av principen om självstyrelse. SKR anför att de föreslagna bestämmelserna fråntar dessa myndigheter möjligheten att direkt tillämpa bestämmelser om direkttilldelning av avtal som rör kollektivtrafik på järnväg i förordning (EG) nr 1370/2007. Skälen för regeringens bedömning: Lagen om kollektivtrafik har sedan sin tillkomst innehållit bestämmelser som begränsat möjligheten för regionala kollektivtrafikmyndigheter att direkttilldela avtal som rör kollektivtrafik på järnväg. Dessa bestämmelser föreslås nu ändras på ett sätt som marginellt ökar kollektivtrafikmyndigheternas möjlighet att Regeringen anser att den marginellt ökade möjligheten för regionala kollektivtrafikmyndigheter att direkttilldela avtal som rör kollektivtrafik på järnväg sakligt sett är motiverad. 2021/22:83 också att SKR inte i sak invänder mot att de regionala kollektivtrafikmyndigheterna får en ökad möjlighet att direkttilldela avtal som rör kollektivtrafik på järnväg, utan i stället menar att de regionala kollektivtrafikmyndigheterna även borde få möjlighet att direkttilldela avtal i enlighet med artikel 5.4a. Järnvägsmarknadslagen, järnvägstekniklagen, järnvägssäkerhetslagen och lagen om nationella järnvägssystem ersätter järnvägslagen (2004:519). Ett stort antal paragrafer överensstämmer dock i sak med järnvägslagens. I de fallen är författningskommentaren utformad så att det anges vilken paragraf i järnvägslagen som den aktuella paragrafen motsvarar. Dessutom anges hänvisningar till äldre lagförarbeten. I fråga om vissa paragrafer anges att de delvis motsvarar en paragraf i järnvägslagen. Det kan då vara fråga om att den nya paragrafen omfattar mer än den nuvarande, t.ex. innehåller sakliga nyheter. Men det förekommer också att hittillsvarande paragraf delas upp i flera paragrafer. I de fall som en paragraf endast delvis har en motsvarighet i järnvägslagen kommenteras de sakliga skillnaderna särskilt. Motsvarande gäller om en paragraf i den nya lagen saknar motsvarighet i järnvägslagen. Därutöver kommenteras vissa paragrafer mer utförligt utan att någon skillnad finns i sak i förhållande till järnvägslagen. Det gäller främst i fall där en kommentar behövs för att beskriva paragrafens förhållande till andra bestämmelser i de nya lagarna. I de fall en paragraf ändras endast språkligt eller redaktionellt utan någon ändring i sak kommenteras detta inte särskilt. Lagens syfte och innehåll 1 § Denna lag innehåller bestämmelser om förvaltning och användning av järnvägsinfrastruktur samt tillhandahållande av tjänster åt järnvägsföretag. Syftet med lagen är att säkerställa en väl fungerande järnvägsmarknad. Lagen genomför och rådets direktiv /34/EU av om inrättande av ett gemensamt europeiskt järnvägsområde. I paragrafen ges en översiktlig och icke-uttömmande beskrivning av lagens syfte och innehåll samt en upplysning om att lagen genomför direktiv /34/EU i svensk lagstiftning. Paragrafen motsvarar delvis hittillsvarande 1 kap. 1 § järnvägslagen (2004:519). Att lagen innehåller bestämmelser om förvaltning av järnvägsinfrastruktur innebär att bestämmelserna riktar sig till infrastrukturförvaltare. De som använder järnvägsinfrastruktur är i första hand järnvägsföretag och de som organiserar trafik, t.ex. regionala Prop. 2021/22:83 kollektivtrafikmyndigheter (s.k. andra sökande av infrastrukturkapacitet). Bestämmelserna i lagen riktar sig också till de företag som tillhandahåller tjänster som behövs för att utföra järnvägstrafik. Som exempel på sådana tjänster kan nämnas lastning och lossning vid godsterminaler, underhåll av järnvägsfordon, rangering och tillgång till drivmotorström (se vidare Syftet med lagen är att säkerställa en väl fungerande järnvägsmarknad. Med detta menas bl.a. att de som ansöker om infrastrukturkapacitet och tillträde till anläggningar för tjänster ska behandlas på ett konkurrensneutralt och icke-diskriminerande sätt när det gäller fördelning av tåglägen (7 kap.), uttag av avgifter (8 kap.) och tillgång till tjänster som behövs för att utföra järnvägstrafik (9 kap.). Bland de krav som uppställs för att säkerställa en väl fungerande järnvägsmarknad kan också nämnas krav på licens för järnvägsföretag (2 kap.), redovisning av järnvägsverksamhet (3 kap.) och en skyldighet för tillsynsmyndigheten att pröva tvister mellan järnvägsmarknadens aktörer om huruvida lagens krav i ett visst fall efterlevts (10 kap. 8 §). Hänvisningen till direktiv /34/EU är dynamisk, vilket innebär att hänvisningen avser direktivet i den gällande lydelsen. 2 § Bestämmelserna i lagen avser −inledande bestämmelser (1 kap.), −licens (2 kap.), −redovisning av järnvägsverksamhet (3 kap.), −krav för att säkerställa infrastrukturförvaltares oberoende (4 kap.), −krav för att säkerställa infrastrukturförvaltares oberoende i vertikalt integrerade företag (5 kap.), −rätt att utföra och organisera trafik (6 kap.), −infrastrukturkapacitet (7 kap.), −infrastrukturförvaltares avgifter (8 kap.), −tjänster (9 kap.), −tillsyn (10 kap.), –överklagande (11 kap.). Paragrafen innehåller en beskrivning av lagens innehåll genom en uppräkning av lagens kapitelrubriker. Beskrivningen tjänar också som innehållsförteckning till lagen. 3 § Denna lag ska tillämpas på 1.förvaltning av järnvägsinfrastruktur, 2.förvaltning av sådana privatägda anslutningslinjer eller privatägda sidospår som behövs för tillträde till en anläggning för tjänster, 3.utförande och organisation av järnvägstrafik, och 4.tillhandahållande av tjänster. Paragrafen inleder regleringen av lagens tillämpningsområde genom en uppräkning av de verksamheter som omfattas av lagen. Genom paragrafen genomförs delar av artikel 1 i direktiv /34/EU. Paragrafen motsvarar delvis hittillsvarande 1 kap. 1 § järnvägslagen (2004:519). 2021/22:83 Punkt 1 avser den verksamhet som bedrivs av infrastrukturförvaltare. I en infrastrukturförvaltares verksamhet ingår t.ex. drift (se definition i 9 §), underhåll och modernisering av järnvägsnätet (jfr artikel 7.1 i direktiv /34/EU, i lydelsen enligt direktiv (EU) 2016/2370). Punkt 2 syftar på förvaltning av sådana anslutningslinjer och sidospår som enligt förevarande lag undantas från begreppet järnvägsinfrastruktur (se definition i 9 §) och därmed från flertalet av lagens bestämmelser. Enligt 6 § ska dock även sådana linjer och spår upplåtas för trafik om det behövs för tillträde till en anläggning för tjänster. Verksamheten omfattas därmed endast av 6 kap. om rätt att utföra och organisera trafik samt av allmänna regler om tillsyn och överklagande i 10 respektive 11 kap. Punkt 3 avser utförande och organisation av järnvägstrafik. Verksamheten bedrivs av järnvägsföretag och av dem som endast organiserar trafik. Järnvägsföretag tillhandahåller dragkraft och utför järnvägstrafik (se definition i 9 §). Ett järnvägsföretag kan också organisera trafik. Den som endast organiserar järnvägstrafik anlitar ett järnvägsföretag för att utföra trafiken. Som exempel kan nämnas regionala kollektivtrafikmyndigheter när det gäller persontrafik och speditörer när det gäller godstrafik. Både den som utför och den som organiserar trafik har t.ex. trafikeringsrätt (6 kap.) och kan ansöka om tåglägen och ingå trafikeringsavtal (7 kap.). Punkt 4 syftar på sådana järnvägstjänster som regleras i 9 kap. (se 7 §). Med tillhandahållande av tjänster avses här även upplåtelse av spåren i en anläggning för tjänster (se definition i 9 §). Paragrafen utformas i linje med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 6.1, jämför prop. 2003/04:123 s. 66 f. och 168 f. samt prop. 2014/15:120 s. 124. 4 § Denna lag ska inte tillämpas på verksamhet vid 1.tunnelbana och spårväg, 2.lokala och regionala järnvägsnät som är fristående och enbart avsedda för persontrafik eller museitrafik, eller 3.privatägda järnvägsnät som ägaren eller infrastrukturförvaltaren endast använder för transporter av eget gods. Bestämmelserna i 3, 10 och 11 kap. ska dock tillämpas för ett järnvägsföretag som bedriver verksamhet vid ett järnvägsnät enligt första stycket 2 och som står under direkt eller indirekt kontroll av ett företag eller någon annan som även utför eller organiserar trafik på ett järnvägsnät av annat slag. Paragrafen anger verksamheter som undantas från lagens tillämpning. Genom paragrafen genomförs artikel 2.1−2.3 i direktiv /34/EU. Paragrafen motsvarar delvis hittillsvarande 1 kap. 1 § andra stycket och 1 a § samt 4 kap. 2 § andra stycket järnvägslagen (2004:519). Utgångspunkten är att förevarande lag tillämpas på järnvägsverksamhet Från lagens tillämpning ska dock enligt första stycket undantas tunnelbana och spårväg (punkt 1). Ett motsvarande undantag har funnits i järnvägslagen. I första stycket undantas även lokala och regionala järnvägsnät som är fristående och enbart avsedda för persontrafik eller museitrafik (punkt 2). Exempel på sådana järnvägsnät är och i , såvitt avser persontrafik. privatägda järnvägsnät som ägaren eller infrastrukturförvaltaren endast använder för transporter av eget gods (punkt 3). Med sådana nät avses i första hand s.k. industrispår. Samtliga undantag omfattar såväl förvaltning Prop. 2021/22:83 av infrastrukturen som utövande av trafik vid de uppräknade näten. I andra stycket regleras ett undantag från första stycket. Stycket motsvarar hittillsvarande 4 kap. 2 § andra stycket järnvägslagen. För den som utför järnvägstrafik vid sådana lokala eller regionala järnvägsnät som är fristående och enbart avsedda för persontrafik eller museitrafik ska 3 kap. i förevarande lag, som rör krav på särredovisning, tillämpas i vissa fall. Det gäller om ett järnvägsföretag som utför trafik vid ett sådant fristående järnvägsnät står under direkt eller indirekt kontroll av ett företag eller organ som också utför eller organiserar trafik vid någon annan typ av järnvägsnät, dvs. ett järnvägsnät som inte är fristående, t.ex. det statliga järnvägsnätet som förvaltas av . För begreppet kontroll, se författningskommentaren till 5 kap. 1 §. Med någon annan avses andra än företag, t.ex. en regional kollektivtrafikmyndighet. Utöver 3 kap. ska i dessa fall även tillsynsbestämmelserna i 10 kap. och bestämmelserna om överklagande i 11 kap. tillämpas. Stycket utformas enligt Lagrådets förslag. Paragrafen placeras enligt Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 6.2.2 och 14.1, jämför prop. 2014/15:120 s. 93 f. 5 § För ett järnvägsföretag ska 2−5 kap. tillämpas endast om företaget i egenskap av järnvägsföretag har som huvudsaklig verksamhet, eller som en av flera huvudsakliga verksamheter, att tillhandahålla gods- eller persontrafik eller dragkraft för sådan trafik. I paragrafen görs en avgränsning av de järnvägsföretag som är skyldiga att tillämpa vissa kapitel i lagen. Genom paragrafen genomförs del av artikel 3.1i direktiv /34/EU. Paragrafen saknar motsvarighet i hittillsvarande järnvägslag (2004:519). I paragrafen anges att för ett järnvägsföretag ska 2−5 kap. tillämpas endast om företaget har som huvudsaklig verksamhet, eller som en av flera huvudsakliga verksamheter, att bedriva gods- eller persontrafik på järnväg eller att tillhandahålla dragkraft för sådan trafik. När järnvägsföretag nämns i dessa kapitel avses alltså endast järnvägsföretag av nu nämnt slag. Med att tillhandahålla dragkraft för sådan trafik avses att ett företag tillhandahåller och framför ett lok som drar person- eller godsvagnar alternativt ett tåg med motorvagnar (jfr kommentaren till definitionen av järnvägsföretag i 9 §). Bedömningen av om verksamheten är en huvudsaklig verksamhet görs enbart med avseende på företagets järnvägsverksamhet. I de fall ett företag t.ex. bedriver både busstrafik och järnvägstrafik är det alltså enbart järnvägsverksamheten som ska bedömas. Som en huvudsaklig verksamhet räknas också de fall där tillhandahållandet av gods- och persontrafik eller dragkraft för sådan trafik är av betydelse och viss omfattning, även om annan järnvägsverksamhet, t.ex. underhållsverksamhet, skulle vara ännu större. En utgångspunkt för bedömningen av om en verksamhet ska anses vara huvudsaklig, är att verksamheten är av sådan omfattning att företaget kan anses vara en aktör på person- eller godstransportmarknaden och att därför samma krav bör uppställas för detta företag som för övriga aktörer på dessa marknader. Som ett exempel kan nämnas att de som bedriver museitrafik vanligtvis 2021/22:83 inte bedriver persontrafik i den mening som avses här, dvs. som en aktör på persontrafikmarknaden. De som enbart bedriver museitrafik behöver alltså t.ex. inte ha en licens enligt 2 kap., även om de utför trafik på det allmänna järnvägsnätet (jfr 4 § 2). Paragrafen utformas och placeras enligt Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 6.2.3. 6 § För den som förvaltar en privatägd anslutningslinje eller ett privatägt sidospår som behövs för tillträde till en anläggning för tjänster ska endast 6, 10 och 11 kap. tillämpas. Paragrafen reglerar när och i vilken utsträckning den som förvaltar privatägda anslutningslinjer och sidospår omfattas av lagen. Genom paragrafen genomförs delvis artikel 3.3 i direktiv /34/EU. Paragrafen saknar motsvarighet i hittillsvarande järnvägslag (2004:519). Enligt definitionen av järnvägsinfrastruktur i 9 § omfattas inte privatägda anslutningslinjer och privatägda sidospår av begreppet. De som endast förvaltar sådana linjer och sidospår är alltså inte infrastrukturförvaltare i lagens mening. De kan därför undantas från de flesta av lagens bestämmelser, vilket görs genom förevarande paragraf. Även de som enbart förvaltar privatägda sidolinjer och sidospår omfattas dock av lagen i ett avseende. De har en skyldighet att upplåta spåren för trafik om det behövs för att ett järnvägsföretag eller annan sökande ska få tillgång till en anläggning för tjänster (jfr skäl 12 i direktiv /34/EU). Det betyder att 6 kap., där det regleras vilka som har rätt att utföra och organisera trafik, dvs. har trafikeringsrätt, ska tillämpas. Utöver 6 kap. ska även 10 kap. om tillsyn och 11 kap. om överklagande tillämpas. Paragrafen avser endast förvaltningen av de privatägda sidospåren och anslutningslinjerna och innebär inte att infrastrukturförvaltare som därutöver även förvaltar järnvägsinfrastruktur ska undantas från lagen vad gäller förvaltningen av denna. Med sidospår avses i huvudsak spår som inte används för att bedriva linjetrafik, och med anslutningslinjer avses spår som förbinder t.ex. en anläggning för tjänster eller ett s.k. industrispår (jfr 4 § första stycket 3) med det övriga järnvägsnätet. Spårens användning kan dock variera . Paragrafen utformas och placeras enligt Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 6.2.4. 7 § För en tjänsteleverantör ska endast 9, 10 och 11 kap. tillämpas. Detsamma gäller för den som förvaltar spår inom en anläggning för tjänster, när det gäller dessa spår. Genom paragrafen undantas tjänsteleverantörer och de som förvaltar spår inom anläggningar för tjänster från andra bestämmelser i lagen än de i 9, 10 och 11 kap. Paragrafen motsvarar delvis hittillsvarande 1 kap. 1 b § järnvägslagen (2004:519). Samtliga bestämmelser som riktar sig till tjänsteleverantörer och förvaltare av spår i tjänsteanläggningar samlas i ett kapitel, 9 kap. Även lagens allmänna bestämmelser om tillsyn och överklagande i 10 och 11 kap. ska tillämpas för dessa aktörer. Den som förvaltar spår inom en anläggning för tjänster är inte infrastrukturförvaltare enligt förevarande lag (se kommentaren till begreppet järnvägsinfrastruktur i 9 §). Paragrafen placeras enligt Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 6.2.5, jämför prop. 2014/15:120 s. 56 f. 8 § Den myndighet som regeringen bestämmer (tillsynsmyndigheten) ska utöva tillsyn, pröva ansökningar om licens och utföra andra uppgifter enligt vad som framgår av denna lag. är tillståndsmyndighet enligt artikel 16 och regleringsorgan enligt artikel 55 i direktiv /34/EU och fullgör de uppgifter som framgår av direkt tillämpliga EU-rättsakter som har utfärdats med stöd av direktivet och av och rådets förordning (EU) nr 913/2010 av om ett europeiskt järnvägsnät för konkurrenskraftig godstrafik. Paragrafen anger att den myndighet som regeringen bestämmer ska vara tillsynsmyndighet. Genom paragrafen genomförs delar av artikel 16 och 55 i direktiv /34/EU. Paragrafen motsvarar delvis hittillsvarande 1 kap. 3 § järnvägslagen (2004:519). Enligt första stycket ska regeringen utse den myndighet som ska pröva ansökningar om licens (2 kap.) och utöva tillsyn. Vad gäller tillsynens omfattning, se 10 kap. 1 §. ska också utföra de andra uppgifter som framgår av lagen. Med andra uppgifter avses t.ex. att hantera sådan tvistlösning som avses i 10 kap. 8 §. I andra stycket anges att tillsynsmyndigheten i fullgör uppgiften som tillståndsmyndighet och regleringsorgan enligt direktiv /34/EU. Med tillståndsmyndighet avses den myndighet som prövar sådana tillstånd som utgör ett krav för att ett järnvägsföretag ska få agera på den europeiska järnvägsmarknaden och som i förevarande lag kallas licens. Med regleringsorgan avses den oberoende myndighet som varje medlemsstat ska inrätta och som bl.a. ska pröva tvister mellan järnvägsmarknadens aktörer om huruvida uppställda krav efterlevs. Hänvisningen till direktiv /34/EU är dynamisk, vilket innebär att hänvisningen avser direktivet i den gällande lydelsen. Paragrafen placeras enligt Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 17.1, 17.3 och 17.6.1, jämför prop. 2003/04:123 s. 143 f. och s. 169. Ord och uttryck i lagen 9 § I lagen avses med anläggning för tjänster: mark, spår, installationer, byggnader och utrustning som iordningställts för att det ska gå att utföra eller tillhandahålla en sådan tjänst som avses i 9 kap., drift av järnvägsinfrastruktur: beslutsfattande om tilldelning av tåglägen och beslutsfattande om uttag av avgifter för användning av järnvägsinfrastruktur och trafikledning, EES: Europeiska ekonomiska samarbetsområdet, infrastrukturförvaltare: den som förvaltar järnvägsinfrastruktur och driver anläggningar som hör till infrastrukturen, järnvägsföretag: den som tillhandahåller dragkraft och utför järnvägstrafik, järnvägsinfrastruktur: spår-, signal- och säkerhetsanläggningar avsedda för järnvägstrafik, trafikledningsanläggningar, anordningar för elförsörjning av trafiken samt övriga fasta anordningar som behövs för anläggningarnas bestånd, drift eller brukande, dock inte om anläggningarna och anordningarna utgör, eller är belägna inom, privatägda anslutningslinjer, privatägda sidospår eller andra anläggningar för tjänster än stationer för passagerare, järnvägsnät: sammanhängande järnvägsinfrastruktur som förvaltas av en och tjänsteleverantör: den som ansvarar för förvaltning av en anläggning för tjänster eller för tillhandahållande av sådana tjänster som avses i 9 kap., tågläge: den infrastrukturkapacitet som enligt en tågplan får tas i anspråk för att framföra ett tåg från en plats till en annan , tågplan: en plan över alla tåglägen under en viss angiven period, väsentliga uppgifter: beslutsfattande om tilldelning av tåglägen och beslutsfattande om uttag av avgifter för användning av järnvägsinfrastruktur. Paragrafen anger vad som i lagen avses med vissa ord och uttryck. Definitionerna av anläggning för tjänster, EES, infrastrukturförvaltare och tjänsteleverantör motsvarar definitionerna i hittillsvarande 1 kap. 4 § järnvägslagen (2004:519), se prop. 2003/04:123 s. 63, 124 och 170. Med drift av järnvägsinfrastruktur avses beslutsfattande om tilldelning av tåglägen och beslutsfattande som rör uttag av avgifter för användning av järnvägsinfrastruktur samt trafikledning. Det innebär att med drift av järnvägsinfrastruktur avses väsentliga uppgifter (jfr definition nedan) och Uttrycket är av betydelse vid tillämpning av 4 kap. 6 §. Definitionen överensstämmer i sak med artikel 3.2b i direktiv /34/EU, i lydelsen enligt direktiv (EU) 2016/2370. avses den som tillhandahåller dragkraft och utför Med dragkraft avses lok och motorvagnar. tillhandahåller dragkraft tillhandahåller alltså lok eller motorvagnar och Ett järnvägsföretag kan utföra trafik i egen regi genom att t.ex. äga eller leasa vagnar och själv sälja biljetter och godstransporttjänster eller enbart framföra loket, till vilket någon annans vagnar kopplas. Definitionen skiljer sig från hittillsvarande definition i järnvägslagen genom att den inte innehåller en hänvisning till innehav av licens eller särskilt tillstånd, se avsnitt 10.1.1. och jämför prop. 2003/04:123 s. 170. Definitionen av begreppet järnvägsinfrastruktur motsvarar med vissa justeringar järnvägslagens definition av begreppet. Skillnaden är att enligt nya lydelsen undantas de i definitionen uppräknade anläggningarna inom privatägda anslutningslinjer, privatägda sidospår och andra anläggningar för tjänster än stationer för passagerare. De i definitionen uppräknade anläggningarna är alltså inte järnvägsinfrastruktur i förevarande lags mening om de är belägna inom privatägda anslutningslinjer eller sidospår eller i en anläggning för tjänster (jfr 9 kap. 1 §). Den som förvaltar spår i en anläggning för tjänster är därmed inte heller infrastrukturförvaltare i lagens mening. Från denna regel görs dock ett Det gäller stationer för passagerare. visserligen anläggning för tjänster enligt 9 kap. 1 § 1, men spåren och övriga uppräknade anläggningar inom denna utgör järnvägsinfrastruktur. Ändringen görs som en anpassning till direktivets definition av järnvägsinfrastruktur enligt artikel 3.3, som hänvisar till den förteckning över järnvägsinfrastrukturanläggningar som finns i bilaga I till direktiv 2012/34/EU. I bilagan undantas privata anslutningslinjer och privata sidospår från begreppet järnvägsinfrastruktur. För att tydliggöra begreppet används i förevarande definition i stället begreppet privatägd. Det får till följd att i begreppet järnvägsinfrastruktur ingår anslutningslinjer och sidospår som ägs av det allmänna, dvs. av staten, regioner eller av kommuner antingen direkt eller indirekt via bolag. Som exempel kan nämnas anslutningslinjer och sidospår som ägs av staten och förvaltas av . Detsamma gäller anslutningslinjer och sidospår som ägs av staten och förvaltas av ett bolag med stöd av avtal, t.ex. anslutningslinjer och sidospår i anslutning till , och . Inte heller kommunalägda anslutningslinjer och sidospår omfattas av undantaget i definitionen, utan dessa utgör järnvägsinfrastruktur. Däremot utgör anslutningslinjer och sidospår som ägs av t.ex. ett industriföretag inte järnvägsinfrastruktur. Övervägandena finns i avsnitt 6.1.1, jämför prop. 2003/04:123 s. 170.