prop · H903278 · 2022-07-12 00:00:00 — Med beaktande av att det ska vara fråga om frivillig tvistlösning kan detta inte förstås som att upphovsmannen ska kunna tvinga fram alternativ tvistlösning i fall där motparten inte är villig Innebörden torde i stället vara att det inte i avtal ska vara möjligt att hindra upphovsmannen från att påkalla alternativ tvistlösning. bestämmelse med den innebörden bör därför tas in i anslutning till de bestämmelser i övrigt som föreslås. En sådan bestämmelse hindrar inte att man – som och Film är inne på – i kollektivavtal föreskriver en särskild ordning för alternativ tvistlösning, till exempel en Prop. 2021/22:278 förhandlingsordning. När det gäller en representativ organisations möjlighet att inleda ett alternativt tvistlösningsförfarande framgår av direktivet att detta ska kunna ske på begäran av en eller flera upphovsmän och på deras vägnar (skäl 79). Regeringen har förståelse för det som bland andra KLYS och Copyswede framför om att enskilda upphovsmän kan känna tvekan inför att hävda sin rätt och att det ur den aspekten kan finnas ett behov av att stärka förhandlingspositionen för de organisationer som företräder upphovsmän. De rättigheter som bestämmelserna i ersättningskapitlet ger upphovs- männen är emellertid individuella. De kan alltså inte hävdas utan att den enskilde upphovsmannen ger sig till känna. Att det för organisationens del här skulle handla om något annat än att agera på uppdrag går alltså inte att utläsa av direktivet. Några särskilda bestämmelser i detta avseende är därför inte nödvändiga. Några remissinstanser efterfrågar att ett särskilt medlingsförfarande, som till exempel Patent– och registreringsverket står för, införs. Som konstateras i promemorian utesluter inte den omständigheten att direktivet inte kräver någon särskild ordning för alternativ tvistlösning att det ändå kan finnas skäl att överväga en sådan i de fall som är aktuella. Regeringen gav därför en särskild utredare i uppdrag att bland annat ta ställning till om det finns behov av ett nytt, frivilligt system för tvistlösning utom domstol mellan upphovsmän eller utövande konstnärer och de som förvärvat rättigheter till utnyttjandet av deras verk eller framföranden, för tvister som gäller frågor som regleras i ersättningskapitlet (dir 2021:31). I betänkandet En oavvislig ersättningsrätt? (SOU 2022:23), som överlämnades , föreslås att ges i uppdrag att tillhandahålla en förteckning över personer som har förklarat sig villiga att medla i sådana tvister. ska även ges i uppdrag att tillhandahålla information om medling som tvistlösningsform i tvister av det här slaget. Betänkandet remitteras och de förslag som läggs fram i betänkandet behandlas inte i detta lagstiftningsärende. 16Övriga bestämmelser i direktivet Regeringens bedömning: Direktivets bestämmelser i övrigt kräver inte några genomförandeåtgärder. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser tillstyrker bedömningen eller lämnar den utan invändning. efterfrågar ett resonemang om vilken typ av personuppgiftsbehandling som kan aktualiseras avseende en tjänsteleverantörers åtgärder enligt de föreslagna bestämmelserna i 52 l, 52 o och 52 q §§. Myndigheten efterfrågar vidare ett resonemang om den rättsliga grunden för sådan behandling och behovet av eventuella skyddsåtgärder. Skälen för regeringens bedömning: Direktivet innehåller – utöver vad som behandlats ovan – ytterligare några bestämmelser som kan anses vara riktade till medlemsstaterna. I artikel 1.2 anges att direktivet – med ett undantag – inte ska påverka befintliga bestämmelser i de direktiv som är i kraft på Dessa direktiv har samtliga genomförts i svensk rätt. Bestämmelserna i förevarande direktiv föreslås i denna promemoria genomföras på ett sådant sätt att de inte påverkar det befintliga regelverket på något annat sätt än vad förevarande direktiv kan anses kräva. ytterligare genomförandeåtgärder bedöms därför inte behövas. Enligt artikel 28 ska den behandling av personuppgifter som utförs inom ramen för direktivet ske i enlighet med och rådets direktiv /58/EG av om behandling av person- uppgifter och integritetsskydd inom sektorn för elektronisk kommunik- ation (e-dataskyddsdirektivet) och och rådets förordning (EU) 2016/679 av om skydd för fysiska personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter och om upphävande av direktiv /46/EG (dataskyddsförordningen). Flera av de bestämmelser som införs aktualiserar frågor om behandling av personuppgifter. Det gäller främst den rätt till information som upphovsmän, utövande konstnärer och fotografer ges och som innebär en skyldighet för förvärvare av deras rättigheter att lämna viss information till dem . Även i samband med åtgärder som vidtas i anledning av det nya regelverket för vissa leverantörer av onlinetjänster kan behandling av personuppgifter aktualiseras. myndigheten påpekar gäller det senare de åtgärder en tjänsteleverantör kan komma att vidta enligt de föreslagna bestämmelserna i 52 l, 52 o och 52 q När det gäller de åtgärder en tjänsteleverantör kan vidta enligt 52 l och 52 o §§ ställer bestämmelserna, som myndigheten konstaterar, inte upp något krav på att identifiera enskilda användare, eller att i övrigt behandla Sådan behandling skulle dock kunna förekomma, beroende på hur tjänsteleverantören väljer att utforma de åtgärder som vidtas för att uppfylla kraven i bestämmelserna. I praktiken lär det dock inte bli fråga om någon annan behandling än sådan som redan förekommer inom ramen för det normala användandet av tjänsten. exempelvis kunna handla om de uppgifter en tjänsteleverantör kräver för att skapa ett användarkonto. bedömer regeringen att det i sådana fall inte är fråga om en behandling som är nödvändig för att fullgöra en rättslig förpliktelse som åvilar tjänsteleverantören i enlighet med artikel 6.1 c i dataskyddsförordningen. Tjänsteleverantören måste därför i dessa fall ha stöd för behandlingen i någon annan bestämmelse i samma förordning, till exempel ett samtycke enligt artikel 6.1 a. När det gäller skyldigheten i 52 q § om att ha rutiner för att hantera klagomål från användare instämmer regeringen i bedömning att detta utgör en rättslig förpliktelse i dataskyddsförordningens mening. Frågan blir därmed, som myndigheten är inne på, om skyldigheten också medför att det kan vara nödvändigt att behandla personuppgifter. I denna del gör regeringen Varken direktivet eller promemorians förslag innehåller någon uttrycklig skyldighet för en tjänsteleverantör att behandla några personuppgifter i samband med hanteringen av klagomål. 2021/22:278 Skyldigheten att bereda rättsinnehavaren möjlighet att yttra sig innebär till exempel inte en skyldighet att informera om vilken användare som framställt ett klagomål. I likhet med bestämmelserna i 52 l och 52 o §§ kan dock behandling av personuppgifter förekomma, beroende på hur en tjänsteleverantör väljer att närmare utforma sina rutiner för hantering av klagomål. Den hantering som kan förekomma i dessa fall kan dock, enligt regeringen, inte anses nödvändig för att fullgöra den rättsliga förpliktelse som åläggs tjänsteleverantören. Även i dessa fall måste alltså tjänste- leverantören ha stöd för en eventuell behandling av personuppgifter i form av till exempel ett samtycke enligt artikel 6.1 a i dataskyddsförordningen. Som konstateras under avsnitt 14.5 tillämpar också flera tjänste- leverantörer olika tekniska lösningar för innehållsidentifiering och har även rutiner för hantering för klagomål. Den typ av rutiner som aktualiseras med anledning av förslaget tillämpas alltså redan inom ramen för dataskyddsförordningens bestämmelser. Detsamma gäller också i fråga om eventuell behandling av brottsuppgifter som Integritetsskydds- myndigheten särskilt lyfter fram. Inte heller i dessa delar ger direktivet eller nu aktuellt förslag tjänsteleverantörerna någon skyldighet eller rättsligt stöd att behandla sådana utöver vad som redan gäller. Mot denna bakgrund bedömer regeringen att det saknas behov av att införa några särskilda skyddsåtgärder i anslutning till de aktuella bestämmelserna. Den behandling av personuppgifter som kan aktualiseras med anledning av 52 l, 52 o och 52 q §§, och andra nu föreslagna bestämmelser, måste alltså sammanfattningsvis ske inom de ramar som dataskyddsförordningen och annan relevant lagstiftning ställer upp. Några särskilda genomförande- åtgärder krävs enligt regeringens bedömning inte. Regeringens förslag: Lagändringarna ska träda i kraft . Lagen ska tillämpas även på verk och prestationer som har tillkommit före ikraftträdandet. Äldre bestämmelser ska fortfarande gälla för åtgärder som har vidtagits eller rättigheter som har förvärvats före ikraftträdandet. Den nya bestämmelsen om upphovsmäns, utövande konstnärers och fotografers rätt till ytterligare skälig ersättning gäller dock även avtal som har ingåtts före ikraftträdandet men tidigast . I fråga om sådana avtal ska upphovsmannen, den utövande konstnären eller framställaren av en fotografisk bild ha samma rätt till information som en upphovsman vars bidrag till ett verk inte är betydande. Promemorians förslag stämmer delvis överens med regeringens. I promemorian föreslås att bestämmelserna ska träda i kraft 2021/22:278 och att rätten till ytterligare skälig ersättning ska gälla för avtal som ingåtts tidigast . Remissinstansernas synpunkter kretsar kring frågan om huruvida rätten till ytterligare skälig ersättning ska gälla också för vissa avtal som ingåtts före ikraftträdandet och den rätt till information som i det sammanhanget föreslås i promemorian. Remissinstansernas invändningar i dessa avseenden behandlas i avsnitt 15.3 och 15.4. Skälen för regeringens förslag: Direktivet ska vara genomfört i medlemsstaternas lagstiftning . De lagändringar som föreslås i upphovsrättslagen bör därför träda i kraft . Ett tidigare ikraftträdande än bedöms inte möjligt. Artikel 26 i direktivet innehåller bestämmelser om tillämpningen i tiden av direktivet. Enligt artikel 26.1 ska direktivet tillämpas på alla verk och andra skyddade prestationer som skyddas av nationell lagstiftning om upphovsrätt vid ikraftträdandet eller . Av artikel 26.2 följer att direktivet inte ska påverka åtgärder som har vidtagits och rättigheter som har förvärvats före den tidpunkten. På upphovsrättens område gäller allmänt att nya regler i upphovsrättslagen tillämpas även på skyddade prestationer som har tillkommit före ikraftträdandet av de nya reglerna. Det finns inte någon anledning att här avvika från denna princip. Principen gäller även utan särskilt förordnande (jfr till exempel prop. 1993/94:122, prop. 1998/99:11 och prop. 2003/04:177). Av tydlighetsskäl är det dock lämpligt att ange detta i en särskild övergångsbestämmelse. I artikel 15 i direktivet, som tillerkänner utgivare av presspublikationer en ny närstående rättighet, anges att den rätten inte ska gälla för presspublikationer som gavs ut första gången före . Eftersom bestämmelserna föreslås träda i kraft och skyddstiden för en sådan publikation är , räknat från året efter publiceringen, kommer de svenska bestämmelserna bara att ge skydd för presspublikationer som gavs ut första gången . Det finns därför inte något behov av en motsvarande regel som i direktivet. Även den princip som kommer till uttryck i artikel 26.2, dvs. att de nya reglerna inte ska gälla för åtgärder som vidtagits eller rättigheter som har förvärvats före ikraftträdandet, tillämpas vanligen vid ändringar i upphovsrättslagen. Denna princip bör – med det undantag som anges nedan – också tas in i en särskild övergångsbestämmelse. Att de nya reglerna inte tillämpas såvitt gäller åtgärder som vidtagits eller rättigheter som har förvärvats före ikraftträdandet innebär bland annat att de nya reglerna inte påverkar redan ingångna avtal. Som Arbetsdomstolen är inne på gäller det även när till exempel ett uppdragsavtal som ingås före ikraftträdandet reglerar överlåtelser av upphovsrätt till verk som färdigställs först därefter. I sådana och liknande situationer måste det dock alltid göras en bedömning av som avtalet beträffande det enskilda verket i praktiken ingås. Som konstateras i avsnitt 15.3 bör emellertid upphovsmäns, utövande konstnärers och fotografers rätt att under vissa förutsättningar få ytterligare skälig ersättning gälla också i förhållande till avtal som ingåtts före ikraftträdandet. Som framgår av avsnitt 15.4 bör den som vill kunna utnyttja den rätten ha rätt att på begäran få information om användningen av verket eller prestationen. Även detta bör Prop. 2021/22:278 regleras genom en särskild övergångsbestämmelse. I direktivet finns ytterligare en bestämmelse som avser regelverkets tillämpning i tiden. Enligt artikel 27 ska rätten till information (transparenskravet) tillämpas först från . Eftersom det ikraftträdandedatum som föreslås i denna proposition är senare än det datumet, behövs dock inte heller i den delen någon särskild övergångs- bestämmelse. Även de ändringar som föreslås i lagen (2016:977) om kollektiv förvaltning av upphovsrätt bör träda i kraft . Skyldigheten att tillhandahålla information om ingångna avtal bör inte gälla för avtal som ingåtts före ikraftträdandet. De ändringar som föreslås i lagen (2017:322) om medling i vissa upphovsrättstvister kräver inte några övergångsbestämmelser. De bör träda i kraft som övriga lagändringar. 18Ekonomiska och andra konsekvenser Regeringens bedömning: De föreslagna bestämmelserna om avtalslicenser medför inte några kostnadsökningar för det allmänna. För de organisationer som ingår avtal med avtalslicensverkan kan bestämmelserna innebära marginella kostnadsökningar. De förslagna bestämmelserna om inskränkningar och begränsningen av fotografirätten medför inte några kostnadsökningar för det allmänna eller för enskilda. För rättsinnehavarna kan de dock medföra ett visst intäktsbortfall. Den föreslagna bestämmelsen om medling i tvister om avtal för be- ställvideotjänster kan medföra marginella kostnadsökningar för det all- männa. Dessa ryms inom befintliga anslagsramar. De föreslagna bestämmelserna om en ny rättighet för framställare av presspublikationer kan medföra ökade intäkter för framställarna och upphovsmännen och motsvarande kostnadsökningar för leverantörer av informationssamhällets tjänster. Eventuella ökade kostnader för det all- männa ryms inom befintliga anslagsramar. De föreslagna bestämmelserna om upphovsrättsligt ansvar för leve- rantörer av vissa innehållstjänster medför kostnadsökningar för dessa leverantörer. De kan också förväntas leda till ökade intäkter för rätts- innehavare. Förslagen innebär inte några ökade kostnader för det all- männa. De föreslagna bestämmelserna om upphovsrättsliga överlåtelser kommer att leda till kostnadsökningar för framför allt de aktörer som förvärvar upphovsrätt och har intäkter från den verksamheten. För upp- hovsmän, utövande konstnärer och fotografer kan det leda till ökade intäkter. Konsekvenserna för det allmänna bedöms bli mycket begrän- sade och ryms inom befintliga anslagsramar. Förslagen har inte betydelse för jämställdhetspolitikens genomfö- rande. Promemorians bedömning stämmer överens med regeringens. Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna delar promemorians bedömning eller har inga invändningar mot den. () menar att den konsekvensutredning som har gjorts inte är tillräcklig. anser att flera av utredningens konsekvensbe- skrivningar är bristfälliga och att förslagens effekter för berörda företag därför inte kan bedömas. anser också att det bör beskrivas om förslaget kräver särskilda informationsinsatser. Patent- och marknadsöverdomstolen menar att det är svårt att förutse den närmare omfattningen av antal mål i domstol som de nya reglerna kan ge upphov till, men ifrågasätter promemorians bedömning att det enbart handlar om ett försumbart antal. Skälen för regeringens bedömning NNR menar bland annat att det förhållandet att lagtexten emellanåt avviker för direktivets terminologi innebär en överimplementering. Regeringen kommenterar detta förhållande närmare i avsnitt 6. När de gäller frågorna kopplade till företagens förutsättningar efterfrågar ytterligare information om bland annat berörda företag utifrån, storlek och bransch, förslagens påverkan på företagens kostnader, tidsåtgång och verksamhet. Som är inne på kan det vara svårt att närmare uppskatta vissa av dessa faktorer. Även om det är svårt att ange närmare hur många företag förslagen berör, kan det konstateras att bestämmelserna – liksom bestämmelserna på upphovsrättsområdet – kommer att beröra upphovsmän och närstående rättighetshavare inom i princip alla branscher där upphovsrättsligt skyddade verk nyttjas. Det handlar alltså om upphovsmän och företag inom bland annat radio och tv-branschen, public service, dagspress, litteraturområdet, musikbranschen, företag som erbjuder streamingtjänster och andra stora internetplattformar. De förslag som regeringen lägger fram i denna proposition syftar till att genomföra ett EU-direktiv som i många avseenden inte lämnar något utrymme för andra nationella lösningar än de som följer av direktivets bestämmelser. Förslagens påverkan på företagen utvecklas dock i möjlig mån nedan i anslutning till respektive förslag. Det finns inte anledning att överväga ytterligare utredning av förslagens konsekvenser än det som framgår av det följande. efterfrågar en beskrivning av om förslagen medför ett behov av speciella informationsinsatser. I sammanhanget pekar på sin möjlighet att sprida information till företag om direktivet. Det finns dessutom ett stort antal organisationer som företräder de upphovsmän och andra rättsinnehavare som påverkas av de nya bestämmelserna. Dessa organisationer kan förväntas informera sina medlemmar och på andra sätt tillvarata deras intressen i samband med att de nya reglerna träder i kraft. Regeringen bedömer att några särskilda informationsinsatser därutöver inte är nödvändiga. När det gäller antalet mål som i anledning av de nya reglerna kan förväntas avgöras i domstol, instämmer regeringen i Patent- och marknadsöverdomstolens uppfattning att det är svårt att bedöma Regeringen delar emellertid den sammantagna bedömning Prop. 2021/22:278 som i detta avseende görs i promemorian att eventuella kostnadsökningar för domstolarna ryms inom befintliga anslagsramar. Konsekvenser av de förslag som gäller inskränkningar och avtalslicenser Förslagen om att införa nya inskränkningar för text- och datautvinning, undervisning och bevarandeändamål förväntas på användarsidan påverka främst aktörer inom utbildningssektorn och kulturarvsinstitutioner. Även företag av skiftande storlek, som exempelvis ägnar sig åt forskning och produktutveckling, kan tänkas finnas bland dem som kommer att kunna utföra text- och datautvinning med stöd av den allmänna inskränkningen. Eftersom den allmänna inskränkningen för text- och datautvinning gäller brett kan den tänkas träffa företag inom många olika typer av andra branscher. Det är dock inte möjligt att, såsom efterfrågas av , att ange hur många företag det rör sig om eller dess storlek. Det kan konstateras att förslagen i dessa delar i huvudsak följer direktivet och att valmöjligheterna därför är mycket begränsade. Inskränkningarna ger nya möjligheter för enskilda och användare som tillhör det allmänna att utnyttja upphovsrättsligt skyddat material. Använ- darna avgör själva om de vill utnyttja inskränkningarna och förslagen med- för i sig inte några kostnadsökningar för användarna. Syftet med förslagen är dessutom att minska den osäkerhet som är förknippad med användningen av skyddade verk på området. Förslagen kan på så sätt sägas vara positiva för användarna, men också i någon utsträckning för rättsinnehavarna. När det gäller de närmare uppgifter som efterfrågas av kring hur förslagen påverkar små och andra företag när det gäller kostnader, tidsåtgång, verksamhet och konkurrenssituation kan konstateras att särskilt mindre, men även större företag kan gynnas genom att rättsosäkerheten kring hur verk får användas för text- och datautvinning minskar. Detta kan också bidra till att stärka deras konkurrensförmåga och minska deras kostnader. Vidare kommer de sannolikt i viss utsträckning stärkas i sin verksamhet genom den användning som inskränkningarna möjliggör. För rättsinnehavare innebär förslagen i övrigt begränsningar i de ekonomiska ensamrättigheter som de har enligt upphovsrättslagen. På så vis skulle inskränkningarna i viss utsträckning kunna påverka privatpersoner och företag inom berörda branscher negativt. De ekonom- iska konsekvenserna förväntas dock bli begränsade eftersom inskränk- ningarna främst möjliggör användning som är icke-kommersiell. I de fall inskränkningarna möjliggör användning som i någon mån kan betecknas som kommersiellt relevant gäller de inte om rättighetshavarna har förbehållit sig användningen (allmän text- och datautvinning) eller om motsvarande användning kan ske med stöd av ett avtal med avtalslicensverkan som finns lätt tillgängligt på marknaden (undervisning). Mot den bakgrunden bedöms inte förslaget i denna del medföra några konkurrensnackdelar eller andra konsekvenser för dessa företag. De nya inskränkningarna bedöms endast föranleda ett försumbart antal mål i domstol. Eventuella kostnader för domstolarna ryms inom 2021/22:278 Förslaget om en ny avtalslicens när det gäller vissa kulturarvs- institutioners användning av verk som finns i de egna samlingarna och som inte finns i handeln innebär i första hand att det skapas utrymme för nya licensavtal för användning av upphovsrättsligt skyddade verk. Förslaget följer direktivet och det finns inte några möjligheter att genomföra det på något annat sätt. Den nya avtalslicensen kan öka utnyttjandet av verk och därmed ge upphov till ökade intäkter för upphovsmän och andra rättsinnehavare, även om det bedöms bli begränsade effekter i detta avseende. Förslaget i denna del bedöms inte få någon påverkan på konkurrensförhållandena för rättsinnehavare eller i övrigt påverka sådana företags verksamhet. Förslaget innebär ökade kostnader för berörda kulturarvsinstitutioner. Kostnaderna kan avse det administrativa arbetet med att ta fram nya avtal men även den utökade möjligheten att utnyttja skyddade verk kan föra med sig vissa kostnader. Detsamma gäller den skyldighet att lämna information om användningen till EU:s immaterial- rättsmyndighet. Huruvida parterna väljer att ingå avtal med den verkan som följer av avtalslicensen beror på om de ser några fördelar med detta. Den nya avtalslicensen påverkar inte nuvarande möjligheter att ingå andra typer av avtal. Ändringen som sådan innebär därför inte några ökade kostnader eller andra konsekvenser för verksamheten, vare sig för det allmänna eller för enskilda. Detsamma gäller den nya möjligheten för samma kulturarvsinstitutioner att använda den inskränkning som är tillämplig för det fall det inte finns möjlighet att licensiera användningen. Dessa förslag bedöms inte påverka företag i något avseende. Förslaget om att organisationer som ingår avtal med avtalslicensverkan ska tillhandahålla viss information om sådana avtal kan bidra till att utanförstående rättighetshavare i än större utsträckningen än tillförsäkras möjligheter att tillvarata sina rättigheter. I ett större perspektiv kan det också bidra till att den kollektiva rättighetsförvaltningen av upphovsrätt fungerar väl. Det antal organisationer som berörs av förslagen är mycket begränsat. Förslaget innebär kostnader för dessa organisationer, men de bedöms bli marginella. Förslaget bedöms inte påverka företagens konkurrensförhållanden eller i övrigt medföra några ekonomiska eller andra konsekvenser för företagen. Det medför inte heller några ökade kostnader för det allmänna. Konsekvenser av förslaget som gäller medling i tvister om avtal för beställvideotjänster