prop · H90385 · 2022-01-18 00:00:00 — 2021/22:85 även om varudirektivet eventuellt är mer tillåtande i detta avseende. Regeringen anser mot den bakgrunden att det bör införas en preskrip- tionsfrist för konsumenten att göra gällande sådana fel på det digitala innehållet som framkommer som näringsidkaren ansvarar för felet. Att införa en sådan frist skapar förutsebarhet för parterna i fråga om ett krav med anledning av fel kan göras gällande. En tid efter det att näringsidkarens ansvarsperiod har löpt ut framstår enligt regeringens uppfattning som rimlig. Mot bakgrund av den stora variationen av de avtal som kommer att träffas av lagens regler bör det, i enlighet med vad utredningen föreslår, emellertid vara möjligt för parterna att träffa avtal om en längre preskriptionstid när så är önskvärt. En sådan frist motsvarar vad som föreslås gälla vid fel på varor. Lagrådet uppmärksammar att det i lagrådsremissen inte finns ett undantag likt det som finns för varor om att konsumenten utan begränsning får åberopa ett fel om näringsidkaren har handlat grovt vårdslöst eller i strid mot tro och heder eller om det är fråga om ett säkerhetsfel. Lagrådet anser att det bör övervägas om den skillnaden är motiverad. Undantaget avser en typ av handlande från näringsidkarens sida som är så klandervärt att det enligt regeringens mening är svårt att se varför det inte skulle finnas ett motsvarande undantag vid fel på digitalt innehåll. Därtill kommer intresset av enhetliga regler i den nya konsumentköplagen. Regeringen föreslår därför att motsvarande undantag införs (se även avsnitt 7.8.1). Eftersom det för digitalt innehåll inte ska finnas någon reklamationsplikt, avser undantaget enbart preskriptionsfristen. Regeringens bedömning: Det bör inte införas några bestämmelser om garantier avseende tillhandahållande av digitalt innehåll. Utredningens bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: De flesta av remissinstanserna delar bedömningen eller invänder inte mot den. Skälen för regeringens bedömning: I digitaldirektivet finns inte några bestämmelser om garantier. Sådana bestämmelser finns däremot i varu- direktivet och regeringen föreslår i avsnitt 6.13 att dessa genomförs genom bestämmelser i den nya lagen och i marknadsföringslagen (2008:486). att främja enhetlighet skulle det visserligen kunna övervägas att införa en motsvarande reglering även på området för digitalt innehåll. inte framkommit att det finns något behov av en civilrättslig reglering av garantier vid avtal som regleras av digitaldirektivet. anför är det också svårt att överblicka hur en sådan reglering skulle Exempelvis är det inte givet att den kan utformas på samma sätt som den som gäller för varor. Mot den bakgrunden gör regeringen bedömningen att det inte bör införas regler om garantier på området för digitalt innehåll. Det kan noteras att regleringen i 22 och 22 a §§ marknadsföringslagen om information om garantier gäller garantier avseende produkter. Med produkter förstås bl.a. tjänster (se 3 § i den lagen). Bestämmelserna i marknadsföringslagen torde 2021/22:85 således vara tillämpliga för det fall en garanti lämnas i anslutning till ett avtal om tillhandahållande av digitalt innehåll. Påföljder vid fel på det digitala innehållet Samma påföljdskatalog som för varor Regeringens förslag: De påföljder som står till buds för en konsument vid fel på digitalt innehåll ska vara samma som vid fel på en vara. Konsumenten ska vid fel få kräva avhjälpande av felet, omleverans av det digitala innehållet eller prisavdrag eller häva avtalet. konsumenten få hålla inne betalningen och kräva skadestånd. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: De flesta av remissinstanserna tillstyrker förslaget eller invänder inte mot det. Skälen för regeringens förslag: Artikel 14 i digitaldirektivet innehåller bestämmelser om påföljder vid fel på ett digitalt innehåll. hög grad lik den som finns i artikel 13 i varudirektivet, även om det i enskildheter finns skillnader mellan regleringarna som kommer att be- handlas i de följande avsnitten. Av artikel 14.1 i digitaldirektivet framgår att konsumenten vid fel har rätt att få det digitala innehållet återställt till avtalsenlighet, att få ett proportionellt prisavdrag eller att häva avtalet. i princip samma påföljder står till buds för konsumenten vid fel på en vara. För att genomföra artikel 14 bör det i den nya lagen tas in bestämmelser om att konsumenten vid fel på digitalt innehåll ska ha rätt att kräva avhjälpande av felet, omleverans eller prisavdrag eller att kunna häva Påföljdsreglerna är centrala i en köprättslig reglering och det fram- står som lämpligt att då införa särskilda bestämmelser om påföljderna vid fel på digitalt innehåll i den nya lagen. De särskilda förutsättningarna som ska gälla för att ta vissa av påföljderna i anspråk behandlas nedan. I digitaldirektivet finns, till skillnad mot varudirektivet, inte några bestämmelser om konsumentens rätt att vid fel på digitalt innehåll hålla Det finns inte heller någon reglering om konsumentens rätt till skadestånd vid fel. Det står emellertid medlemsstaterna fritt att reglera denna typ av frågor och det har förutsatts att regler om skadestånd ska finnas nationellt (se artikel 3.10 samt skäl 15 och 73). utgångspunkt är att reglerna så långt möjligt ska vara enhetliga för varor och digitalt innehåll. Mot den bakgrunden bör en konsument vid fel på digitalt innehåll ha motsvarande rätt som föreslås vid fel på varor att hålla inne sin betalning och få skadestånd (se avsnitt 6.14.4 om innehållande av betalning och skadestånd, avsnitt 6.15 om skadeståndets omfattning och avsnitt 6.16 om skadelidandes skyldighet att begränsa sin skada). visningar till dessa bestämmelser vid fel på varan bör därför tas in i lagen. Det bör avslutningsvis nämnas att digitaldirektivet inte reglerar villkoren för behandling av personuppgifter (se skäl 38 och avsnitt 7.2). att näringsidkarens eventuella rättsstridiga behandling av konsumentens personuppgifter inte utgör fel på det digitala innehållet eller på annat sätt ett avtalsbrott som ger konsumenten rätt att kräva köprättsliga påföljder, så länge inte denna fråga uttryckligen har reglerats i parternas avtal eller anses Prop. 2021/22:85 strida mot objektiva krav för avtalsenlighet (se skäl 48). I stället ska närings- idkarens felaktiga personuppgiftsbehandling hanteras med stöd av det dataskyddsrättsliga regelverket. Regeringens förslag: Konsumenten ska ha rätt att kräva att närings- idkaren återställer det digitala innehållet till avtalsenligt skick, om en sådan åtgärd är möjlig och kan vidtas utan oskälig kostnad för närings- idkaren. Vid den senare bedömningen ska särskild hänsyn tas till vilken betydelse felet har och vilket värde som det digitala innehållet skulle ha haft om det inte hade varit felaktigt. Ett återställande ska kunna ske genom avhjälpande av felet eller omleverans. Näringsidkaren ska få välja mellan de två påföljderna. Avhjälpande eller omleverans ska ske inom skälig tid efter det att konsumenten framställde sitt krav och utan kostnad eller väsentlig olägenhet för konsumenten. Om konsumenten kräver en annan påföljd, ska näringsidkaren trots detta ha rätt att vidta avhjälpande eller omleverans under samma för- utsättningar som gäller vid fel på en vara. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens men utformas på ett något annat sätt och uppställer inte som en förutsätt- ning att den återställande åtgärden ska vara möjlig att utföra. Remissinstanserna: De flesta av remissinstanserna tillstyrker förslaget eller invänder inte mot det. Skälen för regeringens förslag: Vid fel på det digitala innehållet har konsumenten rätt att få det återställt till felfritt skick. Påföljden åter- ställande i digitaldirektivet behandlas i artikel 14.2 och 14.3. Enligt artikel 14.2 ska konsumenten ha rätt att få det digitala innehållet återställt till avtalsenlighet, om detta inte skulle vara omöjligt eller ge upphov till oproportionellt höga kostnader för näringsidkaren. I sistnämnda avseende ska samtliga omständigheter i det enskilda fallet beaktas, inbegripet det värde som det digitala innehållet skulle ha haft om det inte hade funnits någon bristande avtalsenlighet och betydelsen av den bristande avtals- enligheten. I artikel 14.3 anges att återställandet ska göras inom skälig tid från den tidpunkt då näringsidkaren har underrättats av konsumenten om bristen på avtalsenlighet, vara kostnadsfritt och inte innebära någon väsentlig olägenhet för konsumenten, med hänsyn till det digitala inne- hållets natur och det ändamål för vilket konsumenten behövde innehållet. Det finns en begreppsmässig skillnad mellan digitaldirektivet och varu- direktivet. I digitaldirektivet används ordet återställa i stället för orden reparation och utbyte, som används i varudirektivet. Formen för åter- ställandet regleras inte i digitaldirektivet. I skäl 63 anges emellertid att näringsidkaren, beroende på det digitala innehållets tekniska egenskaper, bör tillåtas välja en specifik metod för att återställa det digitala innehållet till avtalsenlighet. Detta kan enligt skälet t.ex. ske genom att närings- idkaren gör en uppdatering eller gör en ny kopia av det digitala innehållet tillgänglig för konsumenten. 2021/22:85 Ett återställande kan enligt regeringens bedömning anses rymmas inom begreppsparet avhjälpande och omleverans. Även om det i vissa fall kan vara svårt att avgöra till vilken av dessa påföljder en viss teknisk åtgärd i praktiken hör anser regeringen att begreppen avhjälpande och omleverans bör kunna användas i den nya lagen när det gäller digitalt innehåll. Det är inte minst att föredra med beaktande av intresset av enhetliga regler. Mot bakgrund av innehållet i skäl 63 i direktivet anser regeringen att det i den nya lagen bör anges att det är näringsidkaren som bör få avgöra om återställandet ska ske genom avhjälpande eller omleverans. Detta är en skillnad mot vad som föreslås avseende avhjälpandeåtgärderna vid fel på en vara, där det som utgångspunkt är konsumenten som får göra valet. Regeringen föreslår att bestämmelserna i övrigt utformas i enlighet med digitaldirektivet. Artikel 14 i digitaldirektivet är uppbyggd så att den enligt regeringens mening innebär att näringsidkaren ska ha rätt att försöka återställa det digitala innehållet till avtalsenlighet innan det kan bli aktuellt med prisavdrag eller hävning, förutom när det handlar om allvarliga fel, (se artikel 14.4 som behandlas nedan). I avsnitt 6.14.2 föreslår regeringen att nuvarande 27 § konsumentköplagen om en rätt för näringsidkaren att avhjälpa fel på en vara eller göra omleverans även om konsumenten kräver en annan påföljd, med vissa justeringar får sin motsvarighet i den nya lagen. Regeringen anser att en sådan rätt för näringsidkaren bör finnas även vid fel på ett digitalt innehåll. En hänvisning bör därför i denna fråga göras till reglerna för varor i den nya lagen. Regeringens förslag: Konsumenten ska ha samma rätt till prisavdrag och hävning vid fel på ett digitalt innehåll som vid fel på en vara. Dessutom ska dessa påföljder kunna göras gällande om avhjälpande eller omleverans inte skett inom skälig tid efter det att konsumenten framställde sitt krav och utan kostnad eller väsentlig olägenhet för konsumenten. Om konsumenten har betalat för tillhandahållandet, ska han eller hon inte få häva avtalet om näringsidkaren visar att felet är ringa. Prisavdrag ska endast kunna göras om konsumenten har betalat för tillhandahållandet. Utredningens förslag överensstämmer i sak med regeringens men utformas delvis annorlunda. Remissinstanserna: De flesta av remissinstanserna tillstyrker förslaget eller invänder inte mot det. konstaterar att vissa av de påföljder som kan göras gällande vid fel inte kan komma i fråga när konsumentens motprestation är att tillhandahålla person- uppgifter. Det är enligt nämnden oklart vad konsumentens rätt att häva avtalet har för praktisk betydelse i en sådan situation och pekar på att konsumenten inte kan ”få tillbaka” sina personuppgifter. Skälen för regeringens förslag Förutsättningar för konsumentens rätt till prisavdrag eller hävning En konsuments rätt att göra gällande påföljderna prisavdrag och hävning vid fel på det digitala innehållet regleras i artikel 14.4 i digitaldirektivet. Rätten till dessa påföljder skiljer sig i viss utsträckning åt beroende på om konsumenten har betalat för det digitala innehållet eller i stället har tillhandahållit sina personuppgifter. Att ett pris har betalats utgör en naturlig förutsättning för att överhuvudtaget kunna kräva prisavdrag. När betalning har skett, får hävning endast ske om felet inte är ringa (se vidare nedan). I digitaldirektivet anges att konsumenten i ett antal olika fall ska ha rätt antingen till ett proportionellt prisavdrag eller till att häva avtalet. Det första fallet är enligt artikel 14.4 a om åtgärden för återställandet är omöjlig eller oproportionerlig. Det andra fall som ger konsumenten rätt till hävning eller i förekommande fall prisavdrag är enligt artikel 14.4 b om näringsidkaren inte har återställt det digitala innehållet till avtalsenlighet i enlighet med artikel 14.3, dvs. kostnadsfritt, inom skälig tid och utan väsentlig olägenhet för konsumenten. Enligt artikel 14.4 c har konsumenten, som ett tredje fall, rätt till prisavdrag eller hävning om felet kvarstår trots näringsidkarens försök att återställa det digitala innehållet till avtalsenligt skick. En rätt till prisavdrag eller hävning finns dessutom enligt artikel 14.4d om felet är så allvarligt att det är motiverat att göra ett prisavdrag eller häva avtalet. Slutligen har konsumenten enligt artikel 14.4e en rätt till prisavdrag eller hävning om näringsidkaren har meddelat, eller det klart framgår av omständigheterna, att näringsidkaren inte kommer att återställa det digitala innehållet till avtalsenlighet inom skälig tid eller utan väsentlig olägenhet för konsumenten. Konsumenten har således enligt digitaldirektivet rätt till prisavdrag eller hävning i flera situationer. Regeringen föreslår att rätten till dessa påföljder under de förutsättningar som direktivet anger tas in i den nya lagen. När det gäller den närmare utformningen av bestämmelserna får direktivets formulering att ett återställande skulle vara omöjligt eller ge upphov till oproportionerligt höga kostnader för näringsidkaren (punkt a, se även artikel 14.2 första meningen), som utredningen framhåller, anses rymmas inom vad som nuvarande konsumentköplagens formulering att påföljderna ”inte kommer i fråga” (jfr nuvarande 28 § första stycket). Som regeringen anför i avsnitt 6.14.3 bör däremot den senare formuleringen inte användas när det görs klart att näringsidkaren inte kommer att kunna utföra ett återställande och utan väsentlig olägenhet för konsumenten (punkt e) eller när ett återställande har utförts men det digitala innehållet trots det inte har blivit felfritt (punkt c). Även fallet när felet är allvarligt bör uttryckligen anges i lagen (punkt d). Det ovan anförda innebär att en konsument ska ha rätt till prisavdrag, förutsatt att han eller hon har betalat för tillhandahållandet, och att häva avtalet dels när avhjälpande eller omleverans inte kommer i fråga eller inte kan ske inom skälig tid efter att konsumenten framställde sitt krav, och utan kostnad eller väsentlig olägenhet för denne, dels när felet är allvarligt, dels när ett återställande inte lett till att felet avhjälpts. Detta motsvarar vad regeringen föreslår ska gälla vid fel på varan. Till skillnad från varu- direktivet ger digitaldirektivet konsumenten därutöver en rätt till pris- 2021/22:85 avdrag eller hävning när näringsidkaren har avhjälpt felet eller företagit omleverans men återställandet inte skedde inom skälig tid efter det att konsumenten framställde sitt krav eller utan kostnad eller väsentlig olägenhet för konsumenten (punkt b). Det framgår genom hänvisningen i artikel 14.4 till artikel 14.3. Denna möjlighet bör därför också komma till uttryck i den nya lagen. Eftersom konsumenten i en sådan situation har fått tillbaka ett felfritt digitalt innehåll lär det i praktiken inte bli aktuellt med prisavdrag. Däremot kan skadestånd aktualiseras. Om det digitala innehållet tillhandahålls mot betalning, bör konsumen- ten, i enlighet med vad som anges i artikel 14.6, ha rätt att häva avtalet endast om den bristande avtalsenligheten inte är ringa. Näringsidkaren har bevisbördan för att felet är ringa (se avsnitt 6.14.3 om motsvarande börda vid fel på en vara). Någon motsvarande begränsning av hävningsrätten finns inte om konsumenten i stället har tillhandahållit sina personuppgifter. Skälet till detta är att en konsument som enbart tillhandahåller personuppgifter i utbyte mot ett digitalt innehåll annars inte skulle kunna göra gällande någon påföljd när ett avhjälpande eller en omleverans inte kommer till stånd; eftersom konsumenten inte kan få något prisavdrag när han eller hon inte har betalat för det digitala innehållet (se skäl 67 i digitaldirektivet). Att prisavdrag förutsätter att konsumenten har betalat ett pris för det digitala innehållet är självklart och behöver inte uttryckligen anges. Någon rätt till prisavdrag i det fall konsumenten enbart tillhandahållit sina person- uppgifter finns alltså inte. I artikel 14.5 i digitaldirektivet anges att det prisavdrag som konsumenten har rätt till ska stå i proportion till värdeminskningen på det digitala innehåll som tillhandahållits konsumenten jämfört med det värde som det digitala innehållet skulle ha haft om det inte hade funnits ett fel på innehållet. Om det i avtalet anges att det digitala innehållet ska tillhanda- hållas kontinuerligt mot betalning , ska prisavdraget avse den del av perioden under vilken det digitala innehållet inte var avtalsenligt, dvs. I 28 § första stycket i den nuvarande konsumentköplagen anges att prisavdraget vid köp av en vara ska svara mot felet. Prisavdraget ska beräknas på objektiva grunder och motsvara skillnaden i värde vid tiden för avlämnandet mellan en vara i avtalsenligt skick och den felaktiga varan. En sådan beräkning måste av förklarliga skäl ofta ske på ett ganska schablonmässigt sätt (se prop. 1989/90:89 s. 126). Regeringen gör i avsnitt 6.14.3bedömningen att varudirektivets artikel om beräkning av prisavdrag i sak motsvarar bestämmelsen i nuvarande konsumentköplagen, som därmed kan föras över till den nya lagen. Det finns inte anledning att i fråga om beräkning av prisavdrag vid fel på ett digitalt innehåll göra någon annan bedömning. Regeringen föreslår därför att en motsvarande bestämmelse som ska gälla för varor i denna del införs i den nya lagen för prisavdrag vid fel på digitalt innehåll. Enligt artikel 15 i digitaldirektivet ska konsumenten utöva rätten att häva avtalet genom ett uttalande till näringsidkaren där konsumenten ger uttryck för sitt beslut att häva avtalet. Det föreslås i avsnitt 6.14.3 att motsvarande regel för varor i varudirektivet tas in i den nya lagen. Regeringen föreslår att det även vid hävning av ett avtal om tillhanda- hållande av digitalt innehåll tas in en sådan skyldighet för konsumenten i den nya lagen. Det finns inte anledning att uppställa några särskilda form- krav för ett sådant uttalande från konsumenten. En konsument kan därför lämna meddelandet på valfritt sätt, t.ex. muntligen. När det gäller vem som bär risken för meddelandet bör det i den nya lagen tas in en hänvisning till bestämmelserna om detta för varor (se Restitution och fortsatt användning Regeringens förslag: Verkningarna av hävning vid fel på det digitala innehållet och vid näringsidkarens eller konsumentens dröjsmål ska införas i den nya konsumentköplagen. Om ett avtal om tillhandahållande av digitalt innehåll hävs, ska näringsidkaren betala tillbaka det som konsumenten har betalat. innehåll som tillhandahålls kontinuerligt ska närings- idkaren betala tillbaka dels den andel av betalningen som svarar mot den tid under vilken det förelåg fel, dels det som har betalats i förskott avseende tid efter det att avtalet hävts. Vid hävning ska konsumenten som utgångspunkt avstå från att använda det digitala innehållet och näringsidkaren få förhindra sådan Näringsidkaren ska endast i vissa fall få använda innehåll som har tillhandahållits eller skapats av konsumenten vid dennes använd- ning av det digitala innehållet. Konsumenten ska, utom i vissa undan- tagsfall, på begäran ha rätt att få del av sådant innehåll. Utredningens förslag överensstämmer delvis med regeringens. Utredningen föreslår att det införs en bestämmelse som upplyser om att EU:s dataskyddsförordning gäller vid hävning för näringsidkarens skyl- digheter avseende konsumentens personuppgifter. vidare en särskild bestämmelse om att konsumenten vid hävning inte ska behöva betala för användning av det digitala innehållet innehållet var felaktigt. Remissinstanserna: De flesta av remissinstanserna tillstyrker förslagen eller invänder inte mot dem. anser att utformningen av bestämmelsen om användning av konsumentens innehåll och använd- ningen av ord som aggregerats och genererats i den är svårbegriplig. bör enligt verket klargöras vilka personuppgifter som omfattas av bestämmelsen och vad näringsidkaren kan göra med dessa efter att ett avtal noterar att en konsument som enbart tillhandahållit sina personuppgifter inte kan ”få tillbaka” dem och framhåller att näringsidkaren i många situationer dessutom förmodligen 2021/22:85 redan samlat in och dragit nytta av uppgifterna när hävningen sker. Swedma är tveksam till en upplysningsbestämmelse i lagen om att näringsidkaren är skyldig att följa den allmänna dataskyddsförordningen eftersom det blir en dubbelreglering. anser det vara en orimlig konsekvens, som knappast kan ha varit avsedd, om en konsument , medveten om att fel föreligger, nyttjat en digital tjänst och tagit del av omfattande innehåll och senare undkommer betalningsansvar. Bolaget önskar vidare ett tydliggörande av att effekten av konsumentens hävning när prestationen bestått i personuppgifter är att avtalet och näringsidkarens användning av uppgifterna upphör att gälla och att konsumenten därför inte kan få tillbaka sina personuppgifter. Skälen för regeringens förslag Verkningar av hävning enligt digitaldirektivet Iartiklarna 15–18 i digitaldirektivet finns bestämmelser om verkningarna av hävning. Dessa gäller vid konsumentens hävning med anledning av såväl fel på det digitala innehållet (artikel 14) som näringsidkarens dröjsmål att tillhandahålla det digitala innehållet (artikel 13.3). I direktivet saknas uttryckliga bestämmelser om följderna av näringsidkarens hävning vid konsumentens dröjsmål (se artikel 3.10). Det framstår som lämpligt att de verkningar av hävning som föreslås nedan tillämpas vid samtliga fall av hävning, dvs. vid fel och vid såväl näringsidkarens som konsumentens dröjsmål. Artikel 15 anger att konsumenten ska meddela näringsidkaren att han eller hon häver avtalet. I avsnitt 7.4 och 7.11.3 föreslår regeringen att bestämmelser av sådan innebörd införs i den nya lagen. I detta avsnitt behandlas artiklarna 16 och 17 om näringsidkarens respektive konsu- mentens skyldigheter vid hävning av ett avtal. I avsnitt 7.12.2 behandlas artikel 18 om tidsfrister och återbetalningsmetoder för näringsidkaren. Den artikeln gäller även vid prisavdrag. Näringsidkarens återbetalning vid hävning I artikel 16.1 första stycket i digitaldirektivet anges att näringsidkaren vid hävning av avtalet ska återbetala alla belopp som konsumenten erlagt i enlighet med avtalet. I skäl 68 anges angående detta att näringsidkaren bör återbetala det pris konsumenten har betalat.