prop · H903186 · 2022-03-22 00:00:00 — Utredningen konstaterar att det finns ett behov av att överväga vissa 2021/22:186 förändringar för att uppnå detta. Regeringen instämmer i den bedömningen. I följande avsnitt återkommer regeringen till vilka förändringar som bör göras. För att underlätta tillämpningen av bestämmelserna bör språket i dem moderniseras. I förekommande fall bör kvalifikationsgrunder till ledning för när ett brott ska anses som grovt anges i punktlistor. Kvalifikationsgrunderna för grov mened Regeringens förslag: I bestämmelsen om grov mened ska en ny kvalifikationsgrund införas som anger att det vid bedömningen av om ett brott är grovt särskilt ska beaktas om meneden begåtts med uppsåt att försvåra eller förhindra utredningen av allvarlig brottslighet eller lagföringen av någon för sådan brottslighet. Den del av den befintliga kvalifikationsgrunden som tar sikte på att gärningspersonen haft uppsåt att en oskyldig ska fällas till ansvar för ett allvarligt brott ska ändras så att uttrycket allvarligt brott byts ut mot uttrycket allvarlig brottslighet med den innebörd uttrycket har i den nya Regeringens bedömning: Den brottslighet som meneden avser bör regelmässigt anses som allvarlig om den innefattar ett brott som har ett minimistraff fängelse eller om straffvärdet av brottsligheten i det enskilda fallet bedöms uppgå till eller överstiga Utredningens förslag och bedömning överensstämmer delvis med Utredningen föreslår uttrycket allvarligt brott i stället för Utredningens förslag innehåller inte heller att utredningen försvåras genom menedsbrottet. en delvis annorlunda språklig utformning av bestämmelsen. Remissinstanserna: En majoritet av remissinstanserna tillstyrker eller har inget att invända mot utredningens förslag. anser att kvalifikationsgrunden bör kompletteras så att den även innefattar att utredningen av ett allvarligt brott försvåras. anser vidare att det bör räcka med ett straffvärde och sex månader för att ett brott ska bedömas som allvarligt, eller att brottet begåtts inom ramen för ett kriminellt nätverk. anser att det eventuellt bör förtydligas att det är de omständigheter som gör att brottet har ett straffvärde om fängelse som ska täckas av gärningspersonens uppsåt, och inte straffvärdet som sådant. är lämpligt att konkretisera innebörden av uttrycket allvarligt brott på det sätt som föreslagits, där fokus framför allt läggs på brottets straffvärde. Skälen för regeringens förslag och bedömning Behovet av en mer nyanserad straffmätning för allvarliga fall av mened Att vittnen som hörs under ed talar sanning är av väsentlig betydelse för att de rättsvårdande myndigheterna ska ha möjlighet att fullgöra sina uppgifter att utreda brott och lagföra de personer som har begått dem. Samhället bör ingripa med kraftfulla åtgärder mot vittnen som medvetet lämnar felaktiga uppgifter eller förtiger sanningen. Det måste därför säkerställas att straffskalan för mened är utformad på ett sådant sätt att den dels svarar mot hur allvarligt brottet är, dels ger utrymme för nyanserade bedömningar i enskilda fall. Vidare måste det finnas tydliga och praktiskt användbara kriterier för när ett menedsbrott kan anses som grovt. Utredningen har i sin praxisgenomgång inte hittat något exempel på en tillämpning av straffskalan för grov mened. Ett troligt skäl till detta är enligt utredningen utformningen av kvalifikationsgrunderna. Rätten är i och för sig fri att bedöma ett brott som grovt även när det finns en omständighet som inte anges särskilt i en straffbestämmelse. Domstolarna är dock restriktiva med att bedöma ett brott som grovt på annan grund än som framgår av lagtexten. För att ett brott ska bedömas som grovt i sådana fall krävs i princip att omständigheterna i det enskilda fallet framstår som försvårande i motsvarande grad som normalt gäller i de fall som anges i lagens exemplifiering (se t.ex. rättsfallet NJA 2019 s. 747). De befintliga kvalifikationsgrunderna i menedsparagrafen avser speciella situationer som sällan aktualiseras. Vissa oklarheter finns också när det gäller den närmare innebörden av kvalifikationsgrunderna. Utredningen har gjort en genomgång av praxis och menar med ledning av denna att det är tydligt att straffmätningen för mened är alltför komprimerad. Som framgår i avsnitt 5.1.1 bestäms straffet för mened i genomsnitt till fängelse . Det gäller i princip oavsett hur allvarlig den brottslighet som meneden tar sikte på är. Menedsbestämmelsen bör enligt utredningens uppfattning därför ändras med syftet att straffmätningen av allvarliga respektive mindre allvarliga menedsbrott ska skilja sig åt i större utsträckning än vad som är fallet. Regeringen ansluter sig till detta. En ny kvalifikationsgrund bör införas Den första kvalifikationsgrunden som enligt 15 kap. 1 § andra stycket ska beaktas vid bedömningen av om ett menedsbrott är grovt tar sikte på att gärningspersonen lämnar uppgift med uppsåt att en oskyldig ska fällas till ansvar för ett allvarligt brott. Varken lagtexten eller förarbetena ger någon mer utförlig vägledning angående vad som avses med att ett brott är allvarligt. Regeringen delar utredningens bedömning att det troligtvis är ett av skälen till att bestämmelsen inte används i praktiken. Det kan, som utredningen antar, inte uteslutas att det i rättstillämpningen har bedömts att med ett allvarligt brott avses brott liknande de mycket speciella brott som angav som exempel på när synnerlig skada tillfogas annan, nämligen att hindra en person som begått högförräderi eller spioneri från att bli fälld (SOU 1944:69 s. 319). Den andra kvalifikationsgrunden, att gärningspersonen lämnar uppgift med uppsåt att annan ska tillfogas synnerlig skada, har ett snävt och delvis oklart tillämpningsområde. De situationer som angav som exempel är särpräglade. Även om kommittén framhöll att också andra omständigheter kan tillmätas betydelse vid frågan om brottet är grovt, är 2021/22:186 det troligt att uttalandena har bidragit till att straffskalan för grovt brott inte används. Även om de befintliga kvalifikationsgrunderna inte har lett till att straffskalan för grov mened används tar, som också utredningen anser, de exempel som anges i bestämmelsen sikte på omständigheter som är, eller kan vara, straffvärdehöjande i sådan utsträckning att en mened bör anses som grov. De oklarheter som delvis finns när det gäller kvalifikations- grunderna ger dock anledning att överväga om de bör förändras i något avseende. Det finns dessutom skäl att överväga att införa en ny kvalifikationsgrund som möjliggör att fler allvarliga fall av mened kan bedömas som grova och därmed bestraffas hårdare. När det gäller behovet av en ny kvalifikationsgrund kan särskilt följande framhållas. Det kan antas vara inte alltför ovanligt att vittnen i rättegångar, särskilt om de avser allvarliga brott som begåtts inom ramen för kriminella nätverk, lämnar osanna uppgifter eller underlåter att lämna vissa uppgifter. I sådana sammanhang finns ofta en utpräglad tystnadskultur och oviljan att samarbeta med de rättsvårdande myndigheterna är påtaglig. Allvarliga brott riskerar, i större utsträckning än mindre allvarliga brott, att leda till skador på såväl enskilda som allmänna intressen, vilket i sin tur kan leda till ökad otrygghet. Samhällets intresse av att allvarliga brott som begås inom ramen för kriminella nätverk utreds är därför särskilt starkt. Regeringen ansluter sig till utredningens ståndpunkt att vid bedömningen av hur allvarlig en mened är bör den, i större utsträckning än vad som är fallet, sättas i relation till det eller de brott som utredningen eller lagföringen avser. En gärning som begås med uppsåt att förhindra utredningen av allvarliga brott eller lagföringen av någon för sådana brott har ett högre straffvärde än en gärning som begås utan ett sådant uppsåt. Det kan i och för sig hävdas att den nuvarande kvalifikationsgrunden som tar sikte på att gärningspersonen haft uppsåt att tillfoga annan – vilket i sådana fall skulle utgöra staten eller samhället – synnerlig skada kan komma till användning när det brott som meneden har anknytning till är allvarligt. Som redovisas ovan angav som exempel att någon avsett att hindra att en förrädare eller spion blir fälld. I enlighet med detta resonemang kan det hävdas att staten eller samhället lider sådan skada också av att andra allvarliga brott – med motsvarande straffvärde – inte utreds eller att den skyldige till brottet lagförs. Mot en sådan tolkning talar emellertid att det är tveksamt om staten eller samhället kan anses lida synnerlig skada bara genom att ett allvarligt brott – som visserligen kan bidra till en mer allmän känsla av otrygghet – inte utreds eller att den skyldige inte lagförs. Oavsett vilken tolkning av bestämmelsen som är möjlig kan det konstateras att åklagare och domstolar i praktiken inte har bedömt att bestämmelsen omfattar sådana situationer. Mot denna bakgrund bör det som utredningen föreslår införas en ny kvalifikationsgrund som tar sikte på gärningspersonens uppsåt att förhindra utredningen eller lagföringen av allvarliga brott. I brottmålsförfarandet begås, enligt utredningen, de allra flesta fall av mened när vittnen hörs inom ramen för rättegången i domstol. Ett vittne kan dock också begå mened när han eller hon hörs under ed under Det saknas skäl att i allvarlighetshänseende göra skillnad mellan dessa två situationer. Den nya kvalifikationsgrunden bör därför omfatta båda fallen. Utredningen föreslår att det ska uttryckas på så sätt att gärningspersonen haft uppsåt att förhindra utredningen av eller lagföringen för brott. Med uttrycket avses att gärningspersonen ska ha lämnat uppgifter eller förtigit sanningen med uppsåt att utredningen inte ska resultera i att åtal väcks eller, om åtal har väckts, den åtalade personen inte ska kunna dömas för brottet. menar att även försvårande av utredningen av eller lagföringen för brott bör omfattas av kvalifikationsgrunden. Genom att lägga till detta kommer bestämmelsen, enligt myndigheten, att bättre täcka de situationer som avses som bedömningen av gärningsmannens uppsåt underlättas vid invändning från den misstänkte att avsikten inte har varit att förhindra utredningen eller lagföringen. Enligt regeringens mening kan ett sådant tillägg som efterfrågar vara av värde av tydlighetsskäl även om det inte är avsett att ställas upp något krav i kvalifikationsgrunden att den effekt som eftersträvas också uppstår. Rent språkligt kan det också uppfattas som mer riktigt att tala om ett försvårande än ett förhindrande, särskilt under utredningsfasen. I ansvarsfrihetsregeln i 15 kap. 4 § första stycket anges att om utsagan är utan betydelse för saken döms inte till ansvar för mened. I kravet i kvalifikationsgrunden på att gärningspersonen haft uppsåt att utredningen av ett brott eller lagföringen av någon för brottet ska försvåras eller förhindras bör även ligga att det är fråga om uppgift av större betydelse för saken. Enligt utredningen bör den nya kvalifikationsgrunden innehålla en hänvisning till att det brott som gärningspersonen har uppsåt att förhindra utredningen av eller lagföringen av någon för är allvarligt. Regeringen ställer sig bakom den inriktningen. Att gärningspersonen haft uppsåt att försvåra eller förhindra utredningen eller lagföringen av ett mindre allvarligt brott bör normalt alltså inte i sig medföra att en mened bedöms som grov. Ett sådant uppsåt bör dock kunna beaktas som en straffvärdehöjande omständighet inom ramen för straffmätningen för brott av normalgraden. Frågan är då vad som ska anses utgöra ett allvarligt brott och vilket uttryck som bör användas i lagtexten. Uttrycket att ett brott är allvarligt finns redan i den befintliga kvalifikationsgrunden i den del som tar sikte på att en oskyldig person ska fällas till ansvar. Men som redovisas ovan saknas tydlig vägledning om vad som ska avses med ett allvarligt brott. Att ett brott är allvarligt är ett uttryck som också förekommer i flera andra sammanhang och har inte sällan olika innebörd. Uttrycket finns bl.a. i bestämmelsen om falskt åtal, grovt brott (15 kap. 5 § andra stycket ). I förarbetena till den bestämmelsen ges inte närmare ledning om vad uttrycket avser. Inte heller finns sådan ledning i den praxis som utredningen tagit del av. framhöll dock att uttrycket inte endast tog sikte på brottets straffvärde, utan även på ”vanärande” brott, t.ex. ”lindrigare sedlighetsbrott” (SOU 1944:69 s. 330 och 331). Det är dock i och för sig inte nödvändigt att innebörden av uttrycket till fullo anknyter till hur det förstås i andra straffbestämmelser. Att ett brott eller en omständighet är allvarlig är ett uttryck som måste kunna anpassas 2021/22:186 och tolkas efter den straffbestämmelse där det förekommer (jfr t.ex. rättsfallet NJA 2019 s. 747 p. För att underlätta tillämpningen av såväl den befintliga som den nya föreslagna kvalifikationsgrunden finns det skäl att närmare ange vad som avses med att ett brott är allvarligt. Utredningen föreslår att ett brott ska anses som allvarligt vid tillämpningen av den nya kvalifikationsgrunden om det har eller kan förväntas ha ett straffvärde om fängelse . Detta innebär dels att brott som har ett minimistraff på fängelse , dels andra brott som inte har den straffskalan men där straffvärdet i det enskilda fallet är eller kan förväntas vara åtminstone fängelse Rekvisitet allvarligt brott skulle därmed i princip motsvara sådan allvarlig brottslighet som under en förundersökning kan föranleda användning av det hemliga tvångsmedlet hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation enligt 27 kap. 18 § . Vanligt förekommande brott inom ramen för kriminella nätverk som har ett minimistraff om fängelse är enligt utredningen bl.a. mord, dråp, människohandel, synnerligen grov misshandel, grovt rån, mordbrand, allmänfarlig ödeläggelse, grovt narkotikabrott och grovt Att brottet kan förväntas ha ett straffvärde om fängelse i minst innebär att kvalifikationsgrunden även kan komma att omfatta allvarligare former av exempelvis grov misshandel, rån och förmögenhetsbrott såsom grov stöld, grovt bedrägeri och grovt ifrågasätter om det är lämpligt att konkretisera innebörden av uttrycket allvarligt brott på det sätt som föreslagits, där fokus framför allt läggs på brottets straffvärde. Enligt hovrätten kan sådana skrivningar ge ett intryck av skenbar exakthet och därmed exkludera andra faktorer som bör kunna beaktas vid bedömningen av om ett brott ska betraktas som Detta kan i sin tur leda till en alltför stelbent rättstillämpning. anser att det bör räcka med ett straffvärde på och för att ett brott ska bedömas som allvarligt. synnerhet när det gäller ekobrott, men även vid brott som grov misshandel och andra våldsbrott, är det enligt inte ovanligt att den utdömda påföljden stannar vid fängelse och . Myndigheten menar vidare att ett brott även ska kunna bedömas som allvarligt utan att ett straffvärde föreligger, om brottet begåtts inom ramen för ett kriminellt nätverk, eftersom det är i sådana kretsar en utbredd tystnadskultur vanligtvis råder och som gör brotten särskilt svåra När det först gäller den föreslagna straffvärdegränsen instämmer regeringen i utredningens bedömning att ett straffvärde är en ändamålsenlig avgränsning att använda som utgångspunkt. värde i att anknyta till vad som avses med uttrycket allvarligt brott i andra Vidare bör framhållas att straffvärdet av de brott som meneden varit avsedd att försvåra eller förhindra bara är ett exempel på omständigheter som kan tillmätas betydelse vid bedömningen av om det varit fråga om ett allvarligt brott. Domstolen kan således inte anses vara förhindrad att med beaktande av andra omständigheter än straffvärdet anse att ett brott är allvarligt. Regeringen menar att det som framförs av om att brott som begås i kriminella nätverk ska anses vara allvarliga och därmed kunna kvalificera menedsgärningar som grova trots att inte den föreslagna tvåårsgränsen uppnås, kan få tillräckligt genomslag inom ramen för en sådan bedömning. Den av utredningen valda hänvisningen till ett allvarligt brott väcker dock, som är inne på, frågor när det gäller sådana situationer där meneden tar sikte på flera brott som begåtts systematiskt eller där samma handling utgör flera brott och där straffvärdet för den samlade brottsligheten överstiger fängelse . Det synes exempelvis tveksamt om det av utredningen använda uttrycket skulle medge en tillämpning av kvalifikationsgrunden i fall där meneden avser exempelvis flera rån som inte var för sig bedöms ha ett straffvärde , men där det sammanlagda straffvärdet når upp till eller överstiger tvåårsgränsen. Enligt regeringens mening bör ett menedsbrott regelmässigt kunna anses som grovt även i de fallen. För att uppnå det bedöms det lämpligare att i kvalifikationsgrunden använda uttrycket allvarlig brottslighet i stället för allvarligt brott. En sådan lösning ger domstolen en uttrycklig möjlighet att göra en samlad bedömning av straffvärdet av den brottslighet som meneden avser vid rubriceringen av menedsbrottet. Som framför är det tillräckligt att de omständigheter som gör att brottsligheten har ett straffvärde om fängelse är täckta av gärningspersonens uppsåt. Uppsåtet behöver alltså inte täcka att brotten som meneden avser har ett straffvärde eller mer. Behovet av att ändra de befintliga kvalifikationsgrunderna I linje med bedömningen av att uttrycket allvarlig brottslighet ger den nya kvalifikationsgrunden en mer ändamålsenlig träffbild bör den befintliga kvalifikationsgrunden som tar sikte på att gärningspersonen haft uppsåt att en oskyldig person ska fällas till ansvar för allvarligt brott ändras på motsvarande sätt. Vid tillämpningen av den befintliga kvalifikations- grunden bör begreppet allvarlig brottslighet ha samma innebörd som i den nya föreslagna grunden. Detta innebär att om gärningspersonen har begått mened med uppsåt att oskyldig ska dömas för brottslighet som har eller kan förväntas ha ett straffvärde om fängelse bör han eller hon kunna dömas för grov mened. Inte heller detta förslag till ändring är avsedd att förhindra att även brottslighet som inte har ett straffvärde i det enskilda fallet kan bedömas som allvarlig. Som framgår ovan gör utredningen bedömningen att den befintliga kvalifikationsgrunden som avser att annan ska tillfogas synnerlig skada bör behållas. Utredningen föreslår heller inte några förändringar av den. Den nya kvalifikationsgrunden innefattar även de fall som angav som exempel på när gärningspersonen haft uppsåt att annan ska tillfogas synnerlig skada, t.ex. högförräderi och spioneri. Viss överlappning kan alltså föreligga mellan den nya och den befintliga kvalifikationsgrunden. Det finns emellertid enligt utredningen inte skäl att ändra den nuvarande kvalifikationsgrunden i sak. Regeringen instämmer i den bedömningen. Effekten av förändringarna i kvalifikationsgrunderna Utredningen bedömer att förslagen till förändringar av kvalifikations- grunderna kommer att medföra att straffskalan för grov mened kommer att tillämpas i praktiken. Regeringen ansluter sig till den bedömningen. 2021/22:186 sådan effekt av förslagen innebär, vilket också är syftet, en avsevärd höjning av straffet för de allvarligare formerna av mened. Regeringens förslag: Det grova och det ringa menedsbrottet ska få egna brottsbeteckningar, grov mened respektive ringa mened. Regeringens bedömning: Det bör inte göras någon förändring av straffskalorna för de olika graderna av mened. Utredningens förslag och bedömning överensstämmer delvis med regeringens. Utredningen föreslår att maximistraffet för mened av normalgraden ska vara fängelse och att minimistraffet för grov mened ska vara fängelse och . Remissinstanserna: En majoritet av remissinstanserna tillstyrker eller har inget att invända mot utredningens förslag och bedömning. förordar utredningens alternativa förslag att behålla de befintliga straffskalorna för mened av normalgraden och grov mened. anser att det kan te sig motsägelsefullt att sänka minimistraffen i syfte att åstadkomma en generell höjning av straffnivån, även om de skäl som utredningen har angett i denna del framstår som rimliga. Skälen för regeringens förslag och bedömning mened och grov mened bör få egna brottsbeteckningar För att göra menedsbestämmelsen tydligare anser utredningen att det grova respektive det ringa brottet bör få egna brottsbeteckningar, grov mened och ringa mened. Regeringen instämmer i detta. Böter tas inte bort ur straffskalan för ringa mened Straffskalan för ringa mened är böter eller fängelse . För den som av grov oaktsamhet begår en gärning som objektivt sett utgör mened finns dessutom ett särskilt brott i 15 kap. 3 § , ovarsam utsaga, med samma straffskala. Utredningen har mot bakgrund av menedsbrottets allvar övervägt om böter bör tas bort ur straffskalan för ringa mened, men landat i bedömningen att det lägsta straffet även fortsättningsvis bör vara böter. Som skäl för sin bedömning pekar utredningen särskilt på att det undantagsvis kan finnas omständigheter som gör att straffvärdet av en mened inte ligger på fängelsenivå. Det kan handla om situationer när någon under ed lämnar uppgifter som visserligen inte är utan betydelse för saken (jfr ansvarsfrihetsbestämmelsen i 15 kap. 4 § ), men som har en mycket liten inverkan på den. Att ett vittne lämnar oriktiga uppgifter som han eller hon inte är skyldig att lämna kan det också finnas skäl att se betydligt mildare på än om personen har en sådan skyldighet. Menedsbrottet omfattar dessutom ett stort område som sträcker sig utanför straffprocessen. Det kan finnas anledning att bedöma en mened som begås inom ramen för ett civilrättsligt mål eller ett ärende som mindre straffvärd. Sammantaget delar regeringen utredningens bedömning att övervägande skäl talar för att böter även fortsättningsvis ska ingå i straffskalan för ringa mened. Maximistraffet för grov mened förändras inte När det gäller straffskalans övre gräns, dvs. fängelse för grov mened, anser utredningen att det inte finns skäl att göra någon förändring. Det förhållandevis höga maximistraffet för grov mened understryker brottstypens allvar och ger ett tillräckligt utrymme för att mäta ut proportionerliga straff för de allvarligaste formerna av mened. Regeringen instämmer i utredningens bedömning. Minimistraffet för mened av normalgraden bör inte ändras Straffskalan för mened av normalgraden är fängelse i högst . Utredningen har övervägt en höjning av minimistraffet till fängelse . Utredningen anser dock att övervägande skäl talar mot en sådan höjning. Om minimistraffet för normalgradsbrottet höjs kommer det att bli utgångspunkten för straffvärdebedömningen i samtliga de fall då det inte finns några förmildrande eller försvårande omständig- heter hänförliga till brottet – dvs. i de allra flesta fallen. Enligt utredningen kan det ifrågasättas om ett så högt straffvärde alltid är proportionerligt. Som anges i övervägandena när det gäller kvalifikationsgrunderna för grov mened bör hänsyn tas bl.a. till allvaret i den brottslighet som utredningen eller lagföringen avser. Det är alltså rimligt att straffet för mened till viss del sätts i proportion till den brottslighet meneden avser. Detta bör gälla såväl i försvårande som i mildrande riktning. Den som begår en mened med uppsåt att försvåra eller förhindra utredningen eller lagföringen av allvarlig brottslighet bör straffas hårdare än den som begått en mened som har anknytning till mindre allvarlig brottslighet. Ett minimistraff innebär att det i fler fall än kommer att dömas till straff för mened som är väsentligt strängare än det straff som döms ut för den brottslighet som meneden tar sikte på. Om någon exempelvis begår en mened inom ramen för en rättegång om rattfylleri, stöld eller misshandel – vilka alla utgör brott som är mycket vanligt förekommande och där straffvärdet inte sällan ligger på fängelse i en månad – kommer straffet som döms ut för meneden i många fall att vara sex gånger högre än straffet för den brottslighet meneden avser.