prop · H903119 · 2022-02-15 00:00:00 — Skälen för regeringens förslag: Lagen (2005:500) om erkännande och verkställighet av frysningsbeslut i vissa fall, förkortad frysningslagen, genomför rådets rambeslut /577/RIF av om verk- ställighet i Europeiska unionen av beslut om frysning av egendom eller bevismaterial. Bestämmelserna i lagen gör det möjligt att tillfälligt för- hindra förstöring, omvandling, flyttning, överföring eller överlåtelse av egendom som i en stat kan omfattas av förverkande eller som kan utgöra bevismaterial. I förhållande till de medlemsstater som är bundna av och rådets förordning (EU) 2018/1805 av om ömsesidigt erkännande av beslut om frysning och beslut om förverkande, tillämpas i stället den förordningen och de kompletterande bestämmelserna till förordningen i fråga om beslut om frysning som syftar till att säkra ett framtida förverkande. För dessa med- lemsstater regleras så kallade bevisbeslag i lagen om en europeisk utred- ningsorder (se 1 kap. 1 a § samma lag, artikel 39 i EU-förordningen och avsnitt 8.3). EU-förordningen är bindande för samtliga medlemsstater utom och . De svenska tvångsmedelsbeslut som är att anse som frysningsbeslut enligt frysningslagen är vissa beslut om kvarstad och beslag (se 1 kap. 2 § frysningslagen). Åklagare får fatta beslut om beslag av föremål som skäligen kan antas ha betydelse för utredning om brott eller vara förverkat på grund av brott, under de förutsättningar som anges i 27 kap. 1 § tredje stycket samt 2 och 3 §§ – det vill säga med beaktande av bland annat proportionalitetsprincipen och beslagsförbudet (se 2 kap. 1 § frysningslagen). Som utredningen anger kan även kopiering av handlingar utgöra en sorts frysning. Utredningens förslag till ändringar utgår från att kopiering är ett självständigt tvångsmedel. Den utformning som regeringen föreslår när det gäller kopiering föranleder till viss del andra ändringar. För att handlingar ska kunna kopieras inom ramen för samarbetet enligt frysningslagen bör ett beslut om kopiering av handlingar i vissa fall också anses utgöra ett frysningsbeslut enligt lagen. När det gäller frysning får åklagaren besluta om beslag trots att beslagsföremålet finns utomlands och därmed inte är tillgängligt för åklagaren för beslagsbeslutet (2 kap. 1 § frysningslagen). Detta är en förutsättning för att ett nationellt beslut om beslag ska kunna ge effekt i en annan medlemsstat. På mot- svarande sätt bör åklagaren, med beaktande av proportionalitetsprincipen och kopieringsförbudet, även få fatta beslut om kopiering av handlingar, trots att de handlingar som ska kopieras inte är tillgängliga vid beslutet. Det bör dock, på samma sätt som för ett beslagsföremål, kunna antas att handlingarna kommer att påträffas i den andra medlemsstaten. I likhet med vad som gäller för ett frysningsbeslut om beslag bör ett sådant beslut inte få verkställas i . När ett beslut om beslag har verkställts i den andra medlemsstaten ska bestämmelserna i om bland annat underrättelse, hävande av beslag, domstolsprövning och protokollföring i vissa fall tillämpas (2 kap. 3 § frysningslagen). Vidare ska ett föremål, som tagits i beslag och överlämnats till , tas i förvar av åklagaren och anses vara taget i beslag enligt . Motsvarande förfaranderegler behövs i de fall handlingar har kopierats. I dessa fall bör således bestämmelserna i 2021/22:119 om underrättelse, förstörande av en kopia och domstols- prövning tillämpas (jfr avsnitt 7.6, 7.9 och 7.10). Vidare bör en kopia som överlämnats till anses vara kopierad enligt . När ett frysningsbeslut ska verkställas i ska åklagaren enligt gällande rätt besluta om frysningsbeslutet ska verkställas med tillämpning av bestämmelserna om beslag eller kvarstad (3 kap. 6 § frysningslagen). Efter åklagarens beslut blir frysningsbeslutet i verkställighetshänseende fullt ut att jämställas med ett beslags- eller kvarstadsbeslut som meddelats i ett svenskt brottmål. För att ett frysningsbeslut även ska kunna verkställas i genom att handlingar som omfattas av ett beslag eller påträffas vid en husrannsakan eller genomsökning på distans kopieras, bör det anges i lagen att frysningsbeslutet även kan verkställas med tillämpning av de föreslagna bestämmelserna i om kopiering och under- rättelse om kopiering. Om den andra staten begär att ett visst förfarande ska tillämpas vid verkställighet av ett frysningsbeslut genom kopiering, bör vidare, i likhet med vad som gäller för beslag, utgångspunkten vara att det begärda förfarandet ska tillämpas, om det inte strider mot grund- läggande principer i den svenska rättsordningen. Bestämmelser om förfarandet vid verkställigheten av ett utländskt frysningsbeslut finns i 3 kap. 10 § frysningslagen. Där anges bland annat att en husrannsakan, kroppsvisitation eller kroppsbesiktning får göras när ett frysningsbeslut ska verkställas. I likhet med utredningens förslag bör genomsökning på distans läggas till i bestämmelsen som en möjlig åtgärd i samband med verkställighet av ett frysningsbeslut. Vid verkställighet av ett frysningsbeslut får en husrannsakan göras även om den gärning som beslutet avser inte motsvarar ett brott enligt svensk lag, om det för gär- ningen kan dömas till fängelse i den andra medlemsstaten (se 3 kap 10 § tredje stycket samma lag). Motsvarande undantag från kravet på dubbel straffbarhet bör gälla för en genomsökning på distans. På samma sätt som vid beslag bör även , och kunna biträda åklagaren när ett frysningsbeslut ska verkställas med tillämpning av bestämmelserna om kopiering och underrättelse om kopiering (jfr 3 kap. 12 § frysningslagen). När ett frysningsbeslut har verkställts ska åklagaren skyndsamt begära rättens prövning av verkställbarhetsförklaringen (3 kap. 16 § frysnings- lagen). Om rätten upphäver verkställbarhetsförklaringen ska verkställig- hetsåtgärder som gjorts återgå (3 kap. 17 § samma lag). Även åklagaren kan i vissa fall upphäva en verkställbarhetsförklaring och även i dessa fall ska verkställighetsåtgärder som gjorts återgå (3 kap. 14 § samma lag). Motsvarande bör gälla för det fall handlingar har kopierats. Eftersom en kopiering inte kan återgå bör dock en framställd kopia i stället förstöras om en verkställbarhetsförklaring upphävs. 8.3Lagen om en europeisk utredningsorder Regeringens förslag: En europeisk utredningsorder ska kunna avse kopiering av handlingar som kan antas komma att påträffas i en annan medlemsstat i samband med ett beslag, en husrannsakan eller en genomsökning på distans, trots att handlingarna inte är tillgängliga vid utfärdandet. När en utredningsorder har verkställts i den andra medlemsstaten, och handlingar har kopierats, ska bestämmelserna i om underrättelse, förstörande av en kopia och domstolsprövning tillämpas. En kopia som överlämnats till ska anses vara kopierad enligt . När en utredningsorder från en annan medlemsstat har verkställts i och handlingar har kopierats ska den som har drabbats av kopieringen få begära prövning av verkställbarhetsförklaringen i domstol. Behörig domstol ska vara den tingsrätt inom vars domkrets beslaget, husrannsakan eller genomsökningen på distans har verkställts. Om domstolen, eller åklagaren, upphäver verkställbarhetsförklaringen ska en kopia som framställts förstöras. Innan en åklagare utfärdar en utredningsorder för genomsökning på distans ska åklagaren få ansöka om domstolens tillstånd att utfärda utredningsordern, om åtgärden kan antas bli av stor omfattning eller medföra synnerlig olägenhet för den hos vilken åtgärden företas och det inte är fara i dröjsmål. Om en utredningsorder för en sådan åtgärd ska erkännas och verkställas i ska åklagaren få överlämna till dom- stol att pröva frågan om erkännande och verkställighet. Utredningens förslag stämmer delvis överens med regeringens. Utredningen föreslår följdändringar som utgår från att kopiering är ett självständigt tvångsmedel. Remissinstanserna: Inga remissinstanser yttrar sig särskilt i denna del. Skälen för regeringens förslag: Lagen om en europeisk utrednings- order (LEU) har till stor del ersatt lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål i förhållande till andra medlemsstater i EU när det gäller åtgärder som avser inhämtande av bevisning. Samtliga åtgärder som syftar till bevisinhämtning och som är tillgängliga för åklagare och domstol under en förundersökning och rättegång i brottmål kan omfattas av en europeisk utredningsorder som utfärdas i eller i en annan medlemsstat. En förutsättning enligt lagen är att , när en utredningsorder översänds från en annan stat, kan tillhandahålla samtliga åtgärder som en svensk åklagare eller domstol kan använda sig av. Utredningen föreslår att lagen ska kompletteras med bestämmelser om genomsökning på distans. Husrannsakan och andra åtgärder enligt 28 kap. utgör utredningsåtgärder som en europeisk utrednings- order ska avse eller motsvara (1 kap. 4 § 5 LEU). Med den föreslagna placeringen av genomsökning på distans i 28 kap. kommer tvångsmedlet att omfattas av lagen utan att några ändringar be- hövs. Det finns dock behov av andra ändringar med anledning av förslaget om genomsökning på distans. Om åklagaren ska utfärda en utredningsorder om husrannsakan, kroppsvisitation eller kroppsbesiktning i ett annat land får åklagaren i vissa fall först begära rättens tillstånd, till exempel om åtgärden kan antas bli av stor omfattning eller medföra synnerlig olägenhet för den hos vilken åtgärden företas och det inte är fara i dröjsmål. I likhet med utredningen anser regeringen att motsvarande bör gälla när det är fråga om utfärdande av en europeisk utredningsorder om genomsökning på distans. 2021/22:119 När en utredningsorder om husrannsakan, kroppsbesiktning eller kroppsvisitation från ett annat land ska erkännas och verkställas i bör åklagaren enligt nuvarande regler överlämna till domstol att pröva frågan om erkännande och verkställighet, om åtgärden kan antas bli av stor omfattning eller medföra synnerlig olägenhet för den hos vilken åtgärden företas (3 kap. 9 § andra stycket LEU). Regeringen anser i likhet med utredningen att motsvarande bör gälla vid en utredningsorder om genom- sökning på distans. När det gäller kopiering föreslår utredningen att lagen ska kompletteras med bestämmelser om kopiering som ett eget tvångsmedel. Den utform- ning som regeringen föreslår föranleder till viss del andra ändringar. En utredningsorder för beslag av ett föremål får utfärdas av en åklagare trots att föremålet inte finns tillgängligt vid utfärdandet, om föremålet kan antas komma att påträffas i den andra medlemsstaten (2 kap. 13 § LEU). På samma sätt bör en åklagare få utfärda en utredningsorder för kopiering av handlingar som kan antas komma att påträffas i en annan medlemsstat i samband med ett beslag, en husrannsakan eller en genomsökning, trots att handlingarna inte är tillgängliga vid utfärdandet. Vidare gäller för en utredningsorder om beslag att bestämmelserna i om bland annat underrättelse och domstolsprövning ska tillämpas när utredningsordern har verkställts i den andra medlemsstaten (2 kap. 14 § LEU). När föremålet för beslaget har överlämnats till ska det även tas i förvar av åklagaren och anses vara taget i beslag enligt (2 kap. 15 § LEU). Motsvarande förfaranderegler be- hövs om handlingar har kopierats inom ramen för ett beslag, en husrann- sakan eller en genomsökning på distans. De föreslagna förfarandereglerna i avsnitt 7.6, 7.9 och 7.10 om underrättelse, förstörande av en kopia och om domstolsprövning bör således vara tillämpliga i dessa fall. En kopia som överlämnats till från en annan stat bör vidare anses vara kopierad enligt . Om en utredningsorder från en annan medlemsstat har verkställts i och handlingar har kopierats bör den som har drabbats av kopieringen, i likhet med vad som gäller för beslag, få begära prövning av verkställbarhetsförklaringen i domstol. Behörig domstol bör vara den tingsrätt inom vars domkrets beslaget, husrannsakan eller genomsök- ningen på distans har verkställts. Om rätten, eller åklagaren, upphäver en verkställbarhetsförklaring ska verkställighetsåtgärder som gjorts återgå (3 kap. 32 och 42 §§ LEU). Motsvarande bör gälla för det fall handlingar har kopierats. Eftersom en kopiering inte kan återgå bör dock en framställd kopia i stället förstöras om en verkställbarhetsförklaring upphävs. 9En möjlighet att öppna biometriska spärrar Regeringens förslag: Om det finns anledning att anta att någon har möjlighet att öppna ett avläsningsbart informationssystem genom biometrisk autentisering ska han eller hon vara skyldig att på tillsägelse av en polisman medverka till detta om en genomsökning av ett beslag- taget föremål, en husrannsakan eller en genomsökning på distans annars försvåras. Om han eller hon vägrar ska en polisman få genomföra autentiseringen. Även en brottsmisstänkt under ska vara skyldig att på tillsägelse medverka till en biometrisk autentisering, om det finns särskilda skäl. En tjänsteman vid och en kustbevakningstjänsteman ska i vissa fall ha samma rätt som en polisman när det gäller biometrisk autentisering. Regeringens bedömning: Det behöver inte regleras särskilt att en biometrisk autentisering ska protokollföras. Det behöver inte heller regleras särskilt att de biometriska uppgifterna inte får sparas eller behandlas för något annat ändamål. Vidare behöver det inte regleras särskilt att en polisman, en tjänsteman vid och en kust- bevakningstjänsteman i vissa fall ska få använda våld för att med stöd av lag verkställa eller biträda vid biometrisk autentisering. Utredningens förslag och bedömning stämmer delvis överens med regeringens. Utredningen föreslår att det ska kunna antas att en genomsök- ning av ett beslagtaget föremål, en husrannsakan eller en genomsökning på distans annars försvåras. Utredningen föreslår också att det ska regleras att en biometrisk autentisering ska protokollföras. Utredningen föreslår även att det ska regleras att de biometriska uppgifterna inte får sparas eller behandlas för något annat ändamål. Vidare föreslår utredningen att det ska regleras att en polisman, en tjänsteman vid och en kust- bevakningstjänsteman i vissa fall ska få använda våld för att med stöd av lag verkställa eller biträda vid biometrisk autentisering. Remissinstanserna: En majoritet av remissinstanserna som yttrar sig i denna del, bland annat , , Ekobrotts- myndigheten, , , (juridiska fakultetsnämnden) och , är positiva till eller invänder inte mot utredningens förslag. och påtalar vikten av att lagstiftningen är teknikneutral. Ekobrotts- myndigheten anför att det tydligare bör framgå under vilka förutsättningar åtgärden får vidtas mot annan än den misstänkte. Enligt univer- sitet bör bestämmelsen inte formuleras som att någon har en skyldighet att medverka. Justitiekanslern anser att det krävs en fördjupad analys av behovet av biometrisk autentisering och det ingrepp för enskilda som åtgärden inne- bär. anför bland annat att behovet av att kunna rikta åtgärden mot andra än misstänkta behöver ana- lyseras närmare och att det är oklart om biometrisk autentisering är ett tvångsmedel eller en metod för att verkställa ett tvångsmedel. Om det är ett tvångsmedel bör det, enligt nämnden, omfattas av fler rättssäkerhets- garantier. Vidare anser nämnden att det inte behöver regleras att de bio- metriska uppgifterna inte får sparas eller behandlas för något annat ända- mål eftersom frågan regleras i brottsdatalagen. (juridiska fakulteten) påpekar att förslaget inte innebär att enskilda kan tvingas att lämna ut lösenord eller liknande. anför även att det bör krävas synnerliga skäl för att skyldigheten att medverka till viss biometrisk 2021/22:119 autentisering ska inträda och att åtgärden i vissa fall bör föregås av en mer kvalificerad rättslig prövning. Enligt (juridiska fakultetsnämnden) kan det behöva preciseras i vilka situationer polisen ska få använda våld. ifrågasätter värdet av våldsanvändning om autentiseringen förutsätter ansiktsigenkänning eller röstigenkänning. Även lämnar liknande synpunkter. Hovrätten över och och avstyrker förslaget. De anser att skyldigheten att medverka till biometrisk autentisering riskerar att komma i konflikt med rätten att inte belasta sig själv. Även framför liknande synpunkter. Hovrätten över och ifrågasätter värdet av åtgärden och anför att det är oklart i vilken utsträckning biometrisk autentisering kan genomföras utan att personen frivilligt medverkar. advokat- samfund anför att förslaget innebär ett väsentligt avsteg från de befintliga principer som styr det allmännas våldsutövning mot enskilda. framför att myndigheten behöver få liknande befogenheter om den person som en bevissäkring riktar sig mot vägrar att medverka. föreslår att anställda vid verkets skattebrottsenhet ska ges samma rätt som polisen att uppmana en person att medverka till att öppna en informationsbärare. Skälen för regeringens förslag och bedömning Behovet av åtkomst till information genom biometrisk autentisering Den tekniska utvecklingen har inneburit att det har blivit allt vanligare att föremål som används för elektronisk kommunikation, till exempel mobil- telefoner, innehåller biometriska spärrar. En biometrisk spärr används som ett alternativ eller komplement till traditionella lösenordsspärrar och kan endast öppnas med hjälp av biometrisk autentisering. autentiseringen baseras på en elektronisk mätning av någons fysiska Det kan till exempel handla om en persons finger- eller handavtryck, ansiktsgeometri, röst eller ögats iris (jfr 1 kap. 6 § brotts- datalagen [2018:1177]). Först efter mätning och igenkänning av dessa karaktärsdrag är det är möjligt att få tillgång till uppgifter som finns lagrade i mobiltelefonen. Det är inte bara mobiltelefoner som kan innehålla biometriska spärrar. Sådana spärrar kan förekomma i alla typer av avläsningsbara informa- Med ett avläsningsbart informationssystem avses, som redo- gjorts för i avsnitt 6.3, en elektronisk kommunikationsutrustning – till exempel en mobiltelefon, surfplatta och dator – eller ett användarkonto till, eller en på motsvarande sätt avgränsad del av en kommunikationstjänst, lagringstjänst eller liknande tjänst (1 § lagen om hemlig dataavläsning [2020:62]). Det finns inte någon reglerad skyldighet att medverka till att med hjälp av biometrisk autentisering öppna ett avläsningsbart informationssystem. Inte heller finns det bestämmelser som ger brottsbekämpande myndigheter rätt att med tvång förmå någon att medverka till ett sådant öppnande. har uttalat att bestämmelsen i 28 kap. 14 § , om att i vissa fall ta fotografi och fingeravtryck, inte utgör lagstöd för att med tvång lägga en misstänkts finger på en mobiltelefon för att låsa upp telefonen eller en applikation i den (JO:s beslut , dnr 6849-2018). Utredningen föreslår att ett sådant lagstöd införs. En möjlighet till biometrisk autentisering kan innebära ett kroppsligt ingrepp för enskilda. Enligt 2 kap. 6 § första meningen regeringsformen är var och en gentemot det allmänna skyddad mot påtvingat kroppsligt in- grepp. Detta skydd får begränsas genom lag, men endast för att tillgodose ändamål som är godtagbara i ett demokratiskt samhälle (2 kap. 20 § första stycket 2 och 21 § regeringsformen). Ett sådant ändamål är utredning av brott. Den lag där tvångsåtgärder tillåts ska vara tydlig och förutsebar och måste ha ett legitimt syfte. Ingreppet måste dessutom vägas mot behovet av åtgärden och vara proportionerligt. Ju allvarligare ingrepp desto starkare bör behovet vara. Ett ingrepp i form av en biometrisk autentisering bör i normalfallet vara både kortvarigt och förhållandevis lindrigt. Det kan till exempel handla om att hålla fast en person medan ansiktsavläsning kan ske eller om att trycka hans eller hennes finger mot en mobiltelefon för att låsa upp den. Dessa åtgärder bedöms som mindre ingripande än många av de åtgärder som kan krävas vid användning av tvångsmedel, till exempel vid kroppsbesiktning. Även om ingreppet för den enskilde bedöms vara för- hållandevis lindrigt ska det vägas mot behovet av åtgärden och vara proportionerligt. Som konstaterar innebär avsaknaden av en möj- lighet att kunna öppna biometriska spärrar en risk för att beslutade utred- ningsåtgärder inte kan verkställas på ett effektivt sätt. Förekomsten av bio- metriska spärrar kan försvåra eller till och med förhindra en genomsökning av ett beslagtaget föremål, en husrannsakan eller en genomsökning på distans. Så är fallet om det inte är möjligt att öppna ett informationssystem med hjälp av tekniska hjälpmedel, till exempel sådana som kringgår eller bryter spärrar, eller om användningen av tekniska hjälpmedel är alltför resurskrävande eller leder till en sådan tidsutdräkt att ändamålet med åt- gärden går förlorat. Detta kan få en betydande negativ inverkan på de brottsbekämpande myndigheternas möjligheter att utreda och lagföra brott. Det är därför angeläget att det finns tillvägagångssätt som myndig- heterna kan använda sig av för att öppna dessa spärrar. Att vissa autenti- seringsmetoder, till exempel röstigenkänning, bygger på ett visst mått av frivillig medverkan hos den som ska hjälpa till att öppna informations- systemet, vilket Hovrätten över och påpekar, förtar inte värdet av att införa en möjlighet till biometrisk autentisering. Sammantaget anser regeringen att nyttan och behovet av att kunna använda biometrisk autentisering för att utreda och lagföra brott överväger det ingrepp som åtgärden kan innebära för enskilda. Vidare bedöms det proportionerligt med en möjlighet att använda biometrisk autentisering. En möjlighet att låsa upp biometriska spärrar genom biometrisk autentisering bör därför införas. De närmare förutsättningarna för användandet av biometrisk autentisering Utredningen föreslår att det ska införas en skyldighet för personer att efter tillsägelse medverka till att öppna en informationsbärare eller ett annat informationssystem med hjälp av biometrisk autentisering, om det kan 2021/22:119 antas att personen har en sådan möjlighet och det kan antas att en genom- sökning av en beslagtagen informationsbärare, en husrannsakan eller en genomsökning på distans annars försvåras. Om han eller hon vägrar ska en polisman få verkställa autentiseringen. diska fakulteten) konstaterar innebär utredningens förslag inte att enskilda kan tvingas att lämna ut lösenord eller liknande för att öppna föremål eller system som innehåller digitalt lagrad information. Enligt utredningen bör tillämpningsområdet för biometrisk autentisering avse föremål som kan användas för lagring av olika upptagningar, till exempel mobiltelefoner, datorer eller surfplattor. till en kommunikationstjänst, lagringstjänst eller annan liknande tjänst bör enligt utredningen omfattas. Regeringen delar utredningens bedömning. För att regleringen ska bli så effektiv som möjligt är det viktigt att användningsområdet täcker in såväl fysiska föremål som system som innehåller elektroniskt lagrad information. För att definiera användningsområdet använder sig utredningen av begreppen informationsbärare och informationssystem. ningen lämnade sitt förslag har emellertid lagen om hemlig dataavläsning (2020:62) trätt i kraft. I den lagstiftningen används begreppet avläsnings- bart informationssystem för att definiera inom vilket område hemlig data- avläsning får användas. Ett avläsningsbart informationssystem definieras i lagen som en elektronisk kommunikationsutrustning eller ett användar- konto till, eller en på motsvarande sätt avgränsad del av, en kommunika- tionstjänst, lagringstjänst eller liknande tjänst. regeringen att avläsningsbart informationssystem omfattar samma an- vändningsområde som det som utredningen föreslår ska gälla för bio- Lagrådet väcker frågan om det valda uttrycket om- fattar utrustning som för omhändertagandet inte är eller kan bli ansluten till ett elektroniskt kommunikationsnät. tillämpningsområdet för biometrisk autentisering, såvitt gäller uttrycket elektronisk kommunikationsutrustning, övervägas ytterligare. Som redogörs för i avsnitt 6.1 omfattar uttrycket elektronisk kommuni-