prop · H903198 · 2022-03-24 00:00:00 — Av paragrafens andra stycke framgår att sådant skadestånd som avses i första stycket inte heller får utmätas efter att det betalats ut, om skadeståndet hålls avskilt och det ska tillgodose ett kvarstående försörjningsbehov eller, i annat fall, om det har gått mindre än det betalades ut. Tvåårsregeln tar sikte på skadestånd för ideella skador. Utmätningsförbudet har funnits i dagens omfattning sedan utsökningsbalken infördes och föregicks av ett mindre omfattande förbud (se prop. 1980/81:8 s. 502 f. och prop. 1968:130 s. 149 f.). Förbudet motiveras av att de skadestånd som omfattas av det har en starkt personlig prägel. Förbudet syftar till att den ersättningsberättigade ska få använda skadeståndet fritt, under vissa förutsättningar och med viss begränsning (se rättsfallet NJA 2018 s. 966 med hänvisningar). Förbudet är alltså resultatet av en intresseavvägning där gäldenärens intresse av att egendomen inte ska få tas i anspråk av dennes borgenärer har ansetts väga tyngre än det allmänna borgenärsintresset. Utmätningsförbudet bör begränsas till förmån för brottsoffer Regleringen avseende utmätningsförbudet har kommit att kritiseras. Kritiken har framför allt avsett brottsoffers begränsade möjligheter att få utmätning av skadestånd som någon har fått från staten med anledning av ett frihetsberövande. Det har i den allmänna debatten gjorts gällande att det vore rimligt om sådan ersättning kan utmätas för betalning av skulder till brottsoffer. Som skäl för detta har det framförts att när borgenären är ett brottsoffer så väger borgenärens intresse av att få ut sitt skadestånd från gäldenären (skadevållaren) tyngre än gäldenärens intresse av att få tillgodogöra sig frihetsberövandeersättningen. Dessa aspekter av utmätningsförbudet diskuterades inte när förbudet infördes eller när det utvidgades. Enligt regeringen kan det på goda grunder ifrågasättas om den intresseavvägning som ligger bakom förbudet utan undantag bör utfalla till gäldenärens fördel. Detta gäller särskilt i de fall då borgenärens fordran avser skadestånd som grundas på brott. Sådana skadestånd är i många fall lika starkt personligt präglade som den egendom som skyddas av förbudet. Sedan förbudet infördes har brottsoffers intressen dessutom hamnat alltmer i fokus i samhällsdebatten och lagstiftaren har successivt stärkt deras ställning i olika avseenden. Samhällets stöd till brottsoffer handlar till stor del om att minska skadeverkningarna av brott och ett viktigt led i detta är att underlätta för brottsoffer att få ut sina skadestånd. I takt med denna förändring har förbudet allt oftare kommit att kritiseras för att vara för generöst mot de gäldenärer som har begått brott, på bekostnad av deras brottsoffer. Mot denna bakgrund anser regeringen att det finns anledning att begränsa förbudet till förmån för brottsoffer. Utredningen föreslår att utmätningsförbudet ska begränsas när det gäller viss frihetsberövandeersättning. När det gäller andra former av skadestånd som omfattas av utmätningsförbudet i 5 kap. 7 § utsökningsbalken anser utredningen att eventuella förändringar bör föregås av en mer allmän översyn av bestämmelserna om undantag från utmätning. Utredningens förslag innebär att ersättning enligt 2–4 §§ frihetsberövandelagen undantas från utmätningsförbudet, i de fall då utmätningsfordringen avser skadestånd på grund av brott. En sådan lösning är tilltalande av flera skäl. Till att börja med kan en sådan begränsning av förbudet förväntas inbringa betydande medel till förmån för brottsoffer och skulle därmed göra stor nytta för dem. Den ersättning som betalas ut enligt dessa regler uppgår nämligen till relativt stora belopp som en stor andel av dem som får sådan ersättning har skulder som avser skadestånd på grund av brott. Det är dessutom sådana fall där ersättning enligt de aktuella reglerna varit skyddade från utmätning som väckt mest anstöt hos allmänheten. Utmätningsförbudet upplevs alltså som mest problematiskt i fråga om sådan ersättning. Vidare bygger dessa regler på ett strikt ansvar för staten. Rätten till ersättning förutsätter alltså inte att den skadelidande vållats en skada eller att staten överträtt någons rättigheter enligt den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna (). Genom att begränsa undantaget till ersättning som betalas ut på strikt grund undviks orimliga resultat. Ett tydligt avgränsat undantag från förbudet är dessutom lättare att tillämpa och därmed mer lämpligt än att man i varje enskilt fall ska behöva göra en 2021/22:198 avvägning mellan gäldenärens och borgenärens motstående intressen (jfr rättsfallet NJA 2001 s. 823). Regeringen delar, till skillnad från Hovrätten för , utredningens bedömning att det är svårt att överblicka konsekvenserna av att ta bort utmätningsförbudet när det gäller ersättning enligt 5 § frihetsberövandelagen, och att det med en sådan ändring finns risk för stötande resultat. Det är inte självklart att ett brottsoffers intresse av att få sitt skadestånd betalt alltid väger tyngre än gäldenärens intresse av att få behålla ersättning enligt just den regeln, som aktualiseras endast om beslutet om frihetsberövande vilat på felaktiga grunder. Som utredningen påpekar finns det i grunden goda skäl för förbudet mot utmätning av ersättning med anledning av ett frihetsberövande, och viktiga rättssäkerhetsaspekter kan ligga till grund för rätten till sådan ersättning. Dessutom är den sammanlagda ersättning som betalas ut med stöd av 5 § frihetsberövandelagen storleksmässigt mycket begränsad. Nyttan för brottsoffer av ett undantag som omfattar även sådan ersättning är därför inte särskilt stor. Även om man ur ett strikt brottsofferperspektiv kan ha förståelse för viljan att gå längre för att stärka brottsoffers rätt att få ut sina skadestånd anser regeringen mot denna bakgrund att en begränsning med den innebörd som utredningen föreslår är väl avvägd. I detta ligger att det, i motsats till vad förordar, bör sakna betydelse vilken typ av skada brottsoffrets skadestånd avser och att det inte heller bör göras skillnad mellan olika typer av brottsoffer eller mellan brottsoffrets egen fordran och eller ett försäkringsbolags regressfordran, som ju också grundar sig på brott. Som Justitiekanslern framhåller innebär den valda lösningen att undantaget från utmätningsförbudet endast gäller i den utsträckning ersättning betalas ut med stöd av 2–4 §§ frihetsberövandelagen. Om beslutad eller utdömd ersättning grundar sig delvis på 2–4 §§ frihetsberövandelagen och delvis på någon annan regel i den lagen eller på skadeståndslagen, är det alltså endast till den del ersättningen grundar sig på de förstnämnda bestämmelserna som undantaget är tillämpligt. När det gäller Justitiekanslerns synpunkter i fråga om underrättelseskyldigheten mellan berörda myndigheter och personuppgiftbehandlingen i det sammanhanget bedömer regeringen, i likhet med utredningen, att det är frågor som kan övervägas inom ramen för arbetet med att se över behovet av förordningsändringar. Den begränsning av utmätningsförbudet som föreslås bör lämpligen utformas som just en begränsning av eller ett undantag från förbudet. Att, som Hovrätten för förespråkar, i stället utforma förslaget som en uttryckligt tillåtande regel på så sätt att ersättning enligt 2–4 §§ frihetsberövandelagen får utmätas för fordringar som avser skadestånd på grund av brott riskerar att sätta beneficiereglerna i 5 kap. utsökningsbalken ur spel, vilket inte är avsikten. Den beneficieregel som skulle kunna bli aktuell att tillämpa på de aktuella ersättningarna är 5 kap. 1 § 7 utsökningsbalken. Den regeln avser bl.a. fordringar och banktillgodohavanden och syftar till att trygga gäldenärens och dennes familjs försörjningsbehov och bör av humanitetsskäl alltid gälla. Detta kan alltså få till följd att ersättning enligt 2–4 §§ frihetsberövandelagen visserligen inte omfattas av utmätningsförbudet men ändå inte får utmätas på grund av beneficiereglerna, i den utsträckning ersättningen faktiskt skyddas av de reglerna. Regeringen instämmer i utredningens bedömning att en begränsning av utmätningsförbudet på det sätt som föreslås är förenlig med . I de fall då konventionen ställer krav på ekonomisk kompensation till någon som frihetsberövats uppfylls kravet även om ersättning för frihetsberövandet utmäts, eftersom ersättningen då bidrar till att minska gäldenärens skuldbörda och därmed innebär en ekonomisk kompensation. Begränsningen berövar alltså inte gäldenären rätten till ersättning, endast möjligheten att fritt välja vad ersättningen ska användas till. Förslaget bedöms även vara förenligt med regeringsformen och EU:s rättighetsstadga. Regleringen om samtidig utmätning behöver anpassas Vid konkurrerande utmätningsansökningar ska som huvudregel samtidig utmätning ske (4 kap. 11 § utsökningsbalken). Detta hänger samman med att utmätning i allmänhet ger en särskild förmånsrätt i den utmätta egendomen i och med beslutet om utmätning (8 § förmånsrättslagen [1970:979] och 4 kap. 30 § första stycket utsökningsbalken). Vidare ger samtidiga beslut om utmätning av samma egendom för flera fordringar i regel lika rätt (9 § fjärde stycket förmånsrättslagen). Genom förslaget om att begränsa utmätningsförbudet införs en ordning enligt vilken viss egendom får utmätas endast för vissa typer av fordringar. Detta kan hindra samtidig utmätning beroende på vad sökandenas fordringar avser. Det kan därför finnas anledning att anpassa regeln om samtidig utmätning. Som Hovrätten för anför är det visserligen inte helt givet att regleringen om samtidig utmätning behöver ändras på grund av det undantag från utmätningsförbudet som föreslås. Utan en sådan ändring skulle man kunna argumentera för att regleringen rimligen måste tolkas på så sätt att det endast är de sökande som har rätt till utmätning som också har rätt till samtidig sådan. Det kan dock ifrågasättas om regleringens utformning ger stöd för att avstå från samtidig utmätning, trots konkurrerande utmätningsansökningar, med hänvisning till vad ansökningarna avser. Regeringen anser därför, i likhet med utredningen, att det finns skäl för att i en ny bestämmelse tydliggöra att samtidig utmätning i vissa fall bara gäller för fordringar som avser skadestånd på grund av brott när det gäller utmätning av ersättning enligt 2–4 §§ frihetsberövandelagen. Brottsoffers möjlighet att få ut sin ersättning Ersättningssystemets legitimitet förutsätter att brottsoffer ges goda möjligheter att få ut sin ersättning, bl.a. genom ändamålsenligt utformade utmätningsregler. Av minst lika stor betydelse är att systemet i sin helhet fungerar tillfredsställande och dessutom uppfattas som begripligt. Vikten av ett fungerande ersättningssystem tas upp av utredningen och bejakas av flera remissinstanser, bl.a. , Rädda barnen och RAV. För att öka förståelsen för systemet utför inte minst ett värdefullt arbete i form av informationsinsatser. På uppdrag av regeringen lanserade myndigheten en ersättningsguide i syfte att tillgodose brottsoffers behov av individualiserad information om möjligheterna till ersättning. Guiden är ett led i arbetet med att förbättra den 2021/22:198 information som ges till brottsoffer och öka deras möjligheter att få ersättning. Brottsofferjouren och RAV tar upp att de helst skulle vilja ha en ordning som innebär att ersättning betalas direkt av staten. Den frågan har även varit föremål för behandling i . har tillkännagett för regeringen att en ordning där ett ersättningsbelopp som fastställts av domstolen utbetalas direkt av , utan att brottsoffret måste agera gentemot en gärningsperson, bör utredas (bet. 2020/21:JuU27 punkt 40, rskr. 2020/21:345). Den frågan kan inte övervägas inom ramen för detta lagstiftningsärende. Regeringen avser att återkomma i frågan vid lämpligt tillfälle. Ändrad företrädesordning vid löneutmätning Regeringens förslag: Fordringar som avser skadestånd på grund av brott ska ha företräde framför oprioriterade fordringar vid löneutmät- Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna tillstyrker eller har inga invändningar mot utred- påpekar att förslaget kan försvåra kreditprövningar och försätta kreditgivarna i en sämre position vid löne- Svensk Inkasso tar upp att den totala skuldbördan för den enskilda gäldenären kommer att öka och att det kommer ta innan gäldenären blir skuldfri eftersom oprioriterade fordringar ofta löper med högre räntor än fordringar som avser skadestånd på grund av brott. hovrätt efterfrågar tydligare överväganden när det gäller den inbördes ordningen mellan prioriterade fordringar. Skälen för regeringens förslag Företrädesordningen bör ändras till förmån för brottsoffer Löneutmätning utgör en särskild form av utmätning som innebär att arbets- givaren håller inne en viss del av gäldenärens lön och andra jämställda förmåner, och betalar ut den till (7 kap. 1–3 §§ Lön får tas i anspråk genom utmätning endast till den del den överstiger vad gäldenären behöver för bl.a. sitt och familjens underhåll (7 kap. 4 § utsökningsbalken). Vid utmätning av lön är vissa fordringar prioriterade framför andra enligt en särskild företrädesordning (7 kap. 14 § utsökningsbalken). företrädesordningen har fordringar på underhållsbidrag högst prioritet följt av konkursbons fordringar, som i sin tur följs av vissa statliga fordringar. Övriga fordringar är oprioriterade med inbördes lika rätt. driver in miljardbelopp genom löne- utmätning från ett stort antal gäldenärer. Löneutmätning är alltså en mycket vanlig och effektiv utmätningsform (se bl.a. Kronofogdemyndig- hetens årsredovisning s. 20 f. och prop. 2020/21:161 s. 13). Många gäldenärer som har löneutmätning har skulder som avser skade- stånd på grund av brott. Eftersom sådana skulder är oprioriterade kon- kurrerar brottsoffren och emellertid med andra fordringsägare, främst inkassobolag. Om fordringar avseende skadestånd Prop. 2021/22:198 på grund av brott skulle prioriteras högre än , skulle sådana fordringar i större utsträckning bli betalda genom löneutmätning. Det skulle också leda till att gärningspersoner med betalningsförmåga skulle få bidra till att finansiera förslagen i denna proposition, som syftar till att stärka brottsoffers ställning. Ett ytterligare argument för en ändrad företrädesordning är att gärningspersoner i större utsträckning skulle få ansvara för de skador de orsakar genom brott, vilket bl.a. kan antas vara positivt för dem ur rehabiliteringssynpunkt (jfr prop. 2013/14:94 s. 48 f.). De som skulle drabbas negativt av en ändrad företrädesordning är främst inkassobolagen, men i viss utsträckning även staten, genom att dessa borgenärers intäkter via löneutmätningsinstitutet skulle minska. Minskningen bedöms emellertid vara marginell. Mot denna bakgrund anser regeringen att det är angeläget och rimligt att vid löneutmätning prioritera upp fordringar som avser skadestånd på grund av brott. Lunds universitets och inkassos påpekanden om att detta kan påverka kreditgivare och öka gäldenärers skuldbörda är alltså visserligen riktiga, men detta är en godtagbar konsekvens av regeringens prioritering av brottsoffers anspråk på betalning. efterlyser överväganden när det gäller den inbördes ordningen mellan prioriterade fordringar. Regeringen konstaterar att frågan om den inbördes ordningen mellan prioriterade fordringar är komplex och kräver, som utredningen påpekar, ingående överväganden om bl.a. ekonomiska konsekvenser. Utredningen har inte haft i uppdrag att utreda den frågan. Det är därför inte möjligt att inom ramen för detta lagstiftningsärende överväga några förändringar av den inbördes ordningen mellan de prioriterade fordringarna. Regeringen föreslår alltså, i likhet med utredningen, att företrädesordningen vid löneutmätning ska ändras genom att fordringar som avser skadestånd på grund av brott får företräde framför oprioriterade fordringar. Regeringens förslag: Lagändringen om ändrad företrädesordning vid löneutmätning ska träda i kraft och övriga lagändringar . Regeringens bedömning: Det behövs inga övergångsbestämmelser. Utredningens förslag och bedömning: Utredningens förslag överensstämmer delvis med regeringens. Utredningen föreslår att samtliga lagändringar ska träda i kraft . Utredningens bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: föreslår att lagändringen om ändrad företrädesordning ska träda i kraft för att myndigheten ska hinna med omfattande it-utveckling. I övrigt invänder ingen remissinstans mot utredningens förslag eller bedömning. Skälen för regeringens förslag och bedömning De lagändringar som föreslås i denna proposition innebär förbättringar för brottsoffer. Det är därför angeläget att ändringarna träder i kraft . behöver för att anpassa sina it-system efter förslaget om ändrad företrädesordning vid löneutmätning. Ett tidigare ikraftträdande än bedöms därför inte möjligt beträffande den lagändringen. Övriga lagändringar bör dock träda i kraft . Enligt allmänna skadeståndsrättsliga principer tillämpas nya skadeståndsregler endast på skadefall som har inträffat efter ikraftträdandet. Dessa principer bör tillämpas även på de skadeståndsregler som föreslås. Det behövs ingen övergångsbestämmelse om detta (se prop. 2000/01:68 s. 62 med hänvisningar). De nya skadeståndsreglerna blir alltså tillämpliga direkt från ikraftträdandet. Samma principer som gäller för de nya reglerna i skadeståndslagen bör gälla för de nya reglerna i brottsskadelagen (jfr prop. 1987/88:92 s. 12 med hänvisning). Några övergångsbestämmelser bedöms heller inte behövas när det gäller de föreslagna reglerna i utsökningsbalken. Lagrådet efterfrågar att skälen för denna bedömning utvecklas något. De regler som föreslås innebär att utmätning av viss frihetsberövandeersättning får ske till förmån för brottsoffer och reglerar vad som gäller vid samtidig utmätning av sådan ersättning. Vidare innebär reglerna att fordringar som avser skadestånd på grund av brott vid löneutmätning ska ha företräde framför oprioriterade fordringar. Enligt regeringen är reglerna av processrättslig karaktär. Utgångspunkten när det gäller processrättslig lagstiftning är att nya regler blir tillämpliga . Detta innebär att de nya reglerna ska tillämpas på varje processuell företeelse som inträffar efter det att reglerna trätt i kraft. Några övergångsbestämmelser behövs därför inte (se bl.a. prop. 1980/81:84 s. 117 f., 392 f. och 422, , Övergångsbestämmelser i civilrättslig och processrättslig lagstiftning i till , 2008, s. 524 och prop. 2020/21:161 s. 24 f.). Regeringens bedömning: Förslagen bedöms få positiva konsekvenser för brottsoffer genom att deras rätt till skadestånd och möjlighet att få ut sådan ersättning stärks. Fler brottsoffer kommer att få rätt till skadestånd och brottsskadeersättning, och dessa ersättningar blir högre än . bedöms förslagen leda till en ökad belastning på skadeståndsskyldigas ekonomi, vilket får negativa konsekvenser för dem och deras familjer. Förslagen innebär ökade kostnader för brottsskadeersättning. Kostnadsökningarna ryms inom den återställning och ökning av ersättningsanslag som genomförs efter förslag i budgetpropositionen . Förslagen medför även en engångsvis kostnad för . Kostnaden ryms inom de medel som överförts från ersättningsanslag till . Eventuella övriga kostnader för det allmänna bedöms kunna hanteras inom befintliga anslagsramar. Förslagen om att begränsa utmätningsförbudet och ändra företrädesordningen vid löneutmätning bedöms leda till att regressintäkter kommer att öka. Förslagen bedöms kunna få viss negativ effekt på brottsligheten och det brottsförebyggande arbetet. Förslagen bedöms ha vissa positiva konsekvenser för jämställdheten mellan kvinnor och män. De bedöms även i viss mån stärka barnrättsperspektivet i lagstiftningen. Utredningens bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser har inga synpunkter på bedömer att reformen kommer att påverka myndighetens behov av resurser. Enligt myndigheten innebär förslagen bl.a. att antalet ärenden hos myndigheten kan komma att öka, att myndighetens praxisskapande arbete behöver intensifieras och att dess regressverksamhet behöver utvidgas. Utan utökade resurser finns det en stor risk för ökade ärendebalanser, längre handläggningstider och sämre service vilket ytterst kommer att slå mot brottsoffren. uppskattar efter en ny beräkning kostnaderna för myndigheten till , varav utgör kostnad för itutveckling. Vidare påpekar myndigheten att det kan finnas anledning att se över beräkningarna avseende statens minskade utgifter, om beneficiereglerna generellt ska beaktas vid utmätning av frihetsberövandeersättning. Svensk Försäkring anför att det inte är självklart att försäkringsbolagen kommer att anpassa ersättningsnivåerna i sina hemförsäkringar efter de föreslagna nivåerna på kränkningsersättning. Om så sker kommer det att leda till höjd premienivå, vilket inte är eftersträvansvärt eftersom det kan resultera i att färre personer tecknar en hemförsäkring. När det gäller förslaget om särskild anhörigersättning anser organisationen att det kan ifrågasättas om försäkringsbolagen skulle tillföra något ytterligare genom att inkorporera ett sådant försäkringsskydd i villkoren. Svensk Inkasso bedömer att det bortfall av utmätta fordringar som kan komma att drabba borgenärerna förefaller relativt litet mot bakgrund av Kronofogde- 2021/22:198 myndighetens analys, men pekar på att en förnyad simulering av konsekvenserna för borgenärerna bör genomföras om beräkningarna utgått från de skadeståndsnivåer som tillämpas . bedömer att den eventuella ökningen av antalet mål i allmän domstol sannolikt inte blir större än att den kan hanteras inom givna anslagsramar. Enligt kan förslaget om utvidgad rätt till kränkningsersättning för poliser och andra yrkesgrupper med särskild beredskap leda till en inte obetydlig ökning av mål i domstolarna, varför det kan finnas anledning att ta förslagen i beaktande vid kommande tilldelning av resurser till domstolarna. uppger att den, baserat på det presenterade underlaget, inte kan ange om de föreslagna ändringarna ryms inom myndighetens befintliga anslag. Skälen för regeringens bedömning Förslagen om höjda nivåer på kränkningsersättning kommer att leda till att de brottsoffer som har rätt till sådan ersättning får en högre ersättning än . Vidare kommer förslaget om utvidgad rätt till kränkningsersättning för poliser och andra yrkesgrupper med särskild beredskap att leda till att fler får rätt till sådan ersättning. Dessutom medför förslaget om särskild anhörigersättning att de som förlorar en nära anhörig till följd av ett allvarligt brott får rätt till en ny form av ideell ersättning. Detta innebär att brottsoffer generellt får en mer adekvat kompensation för sina ideella skador och upprättelse för de brott de utsatts för eller drabbats av. Förslagen får alltså positiva konsekvenser för brottsoffer. kommer de som begått brott att behöva betala skadestånd till fler och med högre belopp. Detta innebär oundvikligen att de skuldsätts i högre utsträckning än , vilket sannolikt kommer att leda till att fler av dem inte kommer att kunna betala sina skulder. Denna ytterligare belastning på skadeståndsskyldigas ekonomi har negativa konsekvenser för dem och deras familjer. Vidare kan den ökade skuldsättningen försvåra deras återanpassning i samhället med följden att de i högre utsträckning återfaller i brott. Även om förslagen alltså innebär stora vinster för brottsoffer kan förslagen få viss negativ effekt för de skadeståndsskyldiga och deras familjer samt brottsligheten och det brottsförebyggande arbetet. Vidare kommer förslaget om ändrad företrädesordning vid löneutmätning att leda till att borgenärer med oprioriterade fordringar inte kommer att få betalt i samma utsträckning som . De enskilda borgenärer som främst drabbas av detta är inkassobolagen. Intäktsminskningarna för dessa bör emellertid bli endast marginella.