prop · H903136 · 2022-03-01 00:00:00 — Det bör av lagen framgå att ett sådant avtal avseende anläggande av en fysisk anslutning till ett elektroniskt kommunikationsnät som avses i direktivet inte får omfatta terminalutrustning och inte heller innehålla villkor som strider mot de rättigheter för slutanvändare som framgår av artikel 105, dvs. i fråga om ändring av avtal, maximal uppsäg- ningstid för avtal med bindningstid som har förlängts automatiskt, kompensation vid uppsägning av avtalet och påföljder vid fel. Även de nationella bestämmelserna om maximal uppsägningstid i konsument- avtal och operatörslåst terminalutrustning som har stöd i artikel 105 bör omfattas. I enlighet med artikel 105.2 bör bestämmelserna, utöver konsumenter, gälla även i fråga om avtal som ingås med slutanvändare som är mikro- företag, andra små företag eller organisationer som drivs utan vinstsyfte, om de inte uttryckligen har samtyckt till att bestämmelserna frångås. Regeringens förslag: Om den som tillhandahåller en slutanvändare en allmänt tillgänglig elektronisk kommunikationstjänst vill ändra avtalet, ska slutanvändaren på ett klart och begripligt sätt underrättas om ändringen minst en månad innan den träder i kraft. Underrättelsen ska lämnas på ett varaktigt medium och innehålla information om slut- användarens rätt att säga upp avtalet. från under- rättelsen ska en slutanvändare som inte godtar de nya villkoren få säga upp avtalet utan ytterligare kostnad. Skyldigheten ska inte gälla nummeroberoende interpersonella kom- munikationstjänster. Skyldigheten ska inte heller gälla om ändringen av avtalet enbart är till slutanvändarens fördel, är av rent administrativ karaktär och inte får några negativa konsekvenser för slutanvändaren eller krävs för att avtalet ska vara förenligt med unionsrätten eller nationell rätt. När det gäller överföringstjänster som används för tillhandahållande av maskin-till-maskin-tjänster ska med slutanvändare avses endast konsumenter, mikroföretag och andra små företag samt organisationer som drivs utan vinstsyfte. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. I promemorian föreslås dock inte bestämmelser i lag om på vilket sätt som underrättelsen ska lämnas och om innehållet i underrättelsen. Remissinstanserna: De flesta av remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har ingen invändning mot det. och konsumenter efterlyser dock vissa förtydliganden, bl.a. av hur bestämmel- serna förhåller sig till avtal med bindningstid. PTS anser att regleringen blir tydligare och mer rättssäker om direktivbestämmelserna genomförs helt i lag. invänder mot att tidsfristen förlängs och anser att skyddsbehovet redan tillgodoses genom nuvarande reglering samt PTS tillsyn. förut- sätter att regleringen innebär att en slutanvändare som invänder mot de nya villkoren efter att de har trätt i kraft har godkänt att de tillämpas fram till att avtalet upphör. serna ska vara dispositiva för tjänster som tillhandahålls stora företag, eftersom de inte har behov av slutanvändarskyddet. Skälen för regeringens förslag En mer detaljerad reglering om ändring av avtal I 5 kap. 16 § LEK finns bestämmelser om ändring av avtalsvillkor. som tillhandahåller abonnenter ett elektroniskt kommunikationsnät eller elektroniska kommunikationstjänster ska, om den vill ändra avtalet, under- rätta abonnenten om ändringen minst en månad innan den träder i kraft. En abonnent som inte godtar de nya villkoren får säga upp avtalet utan att drabbas av någon kostnad, avgift eller annan förpliktelse. ska abonnenten upplysas om sin rätt att säga upp avtalet. genomför artikel 20.2 i USO-direktivet. PTS har meddelat allmänna råd (PTSFS 2009:6) om underrättelse vid villkorsändring. Paragrafen omfattar villkorsändring av avtal generellt och är inte be- gränsad till endast tillsvidareavtal. Med bindningstid avses den tid som slutanvändaren förbinder sig att köpa en viss tjänst från en och samma tillhandahållare (prop. 2010/11:115 s. 178). Slutanvändaren är bunden till avtalet med de villkor som överenskommits när avtalet ingicks. handahållaren däremot ändrar villkoren, finns en rätt för slutanvändaren att säga upp avtalet. Huvudregeln är dock fortfarande att avtalet gäller civilrättsligt för båda parter och att inga ändringar kan göras i avtalet. Regeringen vill understryka att rätten att frånträda av- talet utgör ett skydd för slutanvändarna. Bestämmelserna reglerar inte om och på vilket sätt en tillhandahållare kan ändra ingångna avtal. Motsvarande bestämmelser i artikel 105.4 i EU-direktivet har till stor del ändrats och blivit mer detaljerade. anges det uttryckligen vilka villkorsändringar som inte kräver en underrättelse och inte ger rätt att säga Bestämmelserna i 5 kap. 16 § första stycket LEK bör föras över till den nya lagen med de ändringar som framgår av EU-direktivet. Skyldigheterna ska i enlighet med direktivet gälla för tillhandahållare av allmänt tillgängliga elektroniska kommunikationstjänster, med undantag för nummeroberoende interpersonella kommunikationstjänster. bör det också framgå att bestämmelserna inte gäller om ändringen av av- talet enbart är till slutanvändarens fördel, är av rent administrativ karaktär och inte får några negativa konsekvenser för slutanvändaren eller före- skrivs direkt genom unionsrätten eller nationell rätt. konsumenter efterfrågar ett förtydligande av om rätten att säga upp avtalet omfattar det fallet att en operatör säljer sin kundstock till en annan operatör som konsumenten i fråga inte vill vara kund hos. ningarna för att kunna ändra ett avtal utan att slutanvändarskyddet träder in framgår av de bestämmelser som föreslås. Huruvida en ändring inte medför några nackdelar för slutanvändaren får avgöras i det enskilda fallet. Enligt artikel 105.7 i EU-direktivet ska bestämmelserna om villkors- ändring i fråga om överföringstjänster som används för maskin-till-maskin- tjänster endast gälla till förmån för slutanvändare som är konsumenter, mikroföretag, små företag eller organisationer som drivs utan vinstsyfte. De kategorier av slutanvändare som bestämmelserna om ändring av avtal ska skydda i fråga om sådana tjänster bör därför begränsas. andra elektroniska kommunikationstjänster som omfattas av bestämmel- 2021/22:136 serna är det inte förenligt med EU-direktivet att, som förordar, behandla slutanvändare som är stora företag annorlunda än övriga kategorier av slutanvändare. Artikel 105 är fullharmoniserad (se avsnitt 16.1.1). Regeringen anser därmed att alla slutanvändare bör omfattas av skyddet i fråga om internetanslutningstjänster och nummerbaserade inter- personella kommunikationstjänster som är allmänt tillgängliga. Rätten att säga upp avtalet förlängs EU-direktivet medger flexibilitet för medlemsstaterna att förlänga tids- fristen under vilken en slutanvändare ska ha rätt att säga upp avtalet utan kostnad, för det fall denne inte godtar de nya villkoren. Enligt nuvarande regler ska slutanvändaren underrättas om ändringen av avtalet minst en månad i förväg. Slutanvändaren har då en månad på sig att säga upp avtalet. Det innebär i praktiken att när villkorsändringen trätt i kraft finns det inte längre någon möjlighet att säga upp avtalet. Det är först i samband med att t.ex. en prishöjning blir synlig på fakturan som en slutanvändare får se vad villkorsändringen faktiskt innebär och vilka konsekvenser den får i realiteten. Då har det oftast gått mer än en månad sedan prishöjningen aviserades och slutanvändaren är därmed bunden av det nya villkoret. Detta kan få långtgående konsekvenser, särskilt om avtalet har 24 måna- ders bindningstid och villkorsändringen är en prishöjning. PTS har möjlighet att utöva tillsyn mot tillhandahållare om villkorsändringen inte har skett på rätt sätt. Slutanvändaren är dock fort- farande civilrättsligt bunden av avtalet. Om ändringar görs i avtalet, är slutanvändaren hänvisad till att vidta civilrättsliga åtgärder gentemot en operatör. Risken för inlåsningseffekter minskar om fristen för att säga upp avtalet från underrättelsen förlängs så att slutanvändare t.ex. ges möjlighet att, i samband med efterföljande fakturering, se de faktiska konsekvenser som villkorsändringen medför. Även om slutanvändaren förutsätts ta del av information om nya avtalsvillkor möjliggör nuvarande reglering inte ett informerat agerande från slutanvändarens sida. Regeringen håller därför inte med om att nuvarande bestämmelser är tillräckliga för att säkerställa ett effektivt slutanvändarskydd. Slutanvän- dare bör ha möjlighet att ta ställning till en villkorsändring till dess två faktureringstillfällen har passerat. Regeringen anser därför att det är motiverat att förlänga fristen för uppsägning av avtalet med anledning av villkorsändringar till totalt . Om underrättelsen sker en månad innan ändringen träder i kraft har slutanvändaren därmed, efter ikraft- trädandet, ytterligare på sig att säga upp avtalet. Mot den bak- grunden anser regeringen att det av den nya lagen bör framgå att en slut- användare som inte godtar de nya villkoren, från under- rättelsen, får säga upp avtalet utan ytterligare kostnad. Den förlängda tidsfristen innebär att en slutanvändare har rätt att säga upp avtalet även efter det att det nya avtalsvillkoret har trätt i kraft och tillämpas i avtalsförhållandet mellan tillhandahållaren och slutanvändaren. noterar reglerar bestämmel- serna inte om det nya avtalsvillkoret ska gälla under tidsfristen. Närmare reglering om underrättelsen Artikel 105.4 i EU-direktivet föreskriver att medlemsstaterna ska säker- ställa att underrättelsen görs på ett tydligt och begripligt sätt på ett var- Av artikeln framgår också att tillhandahållaren med underrättelsen ska informera slutanvändarna om rätten att säga upp avtalet utan ytterligare kostnad om de inte godtar de nya villkoren. när det gäller bestämmelserna om information som ska lämnas innan ett avtal ingås (se avsnitt 16.4) anser regeringen att kvalitetskravet enligt EU- direktivet om att underrättelse ska ske på ett klart och begripligt sätt med fördel bör framgå direkt av lagen. I promemorian föreslås att den reglering som i övrigt behövs för att genomföra artikeln när det gäller på vilket sätt som underrättelsen ska lämnas och om innehållet i underrättelsen bör meddelas i verkställighets- Regeringen instämmer i PTS uppfattning att det blir tydligare om regleringen genomförs helt i lag. Att underrättelsen ska göras på ett varaktigt medium bör därför framgå av lagen. Av 5 kap. 16 § första stycket LEK framgår att underrättelsen ska inne- hålla en upplysning om rätten att säga upp avtalet. melse bör tas in i den nya lagen för att genomföra direktivet. Regeringens förslag: Bestämmelserna i lagen om elektronisk kommu- nikation om maximal uppsägningstid i konsumentavtal ska föras över till den nya lagen. De ska inte gälla nummeroberoende interpersonella kommunikationstjänster eller överföringstjänster som används för till- handahållande av maskin-till-maskin-tjänster. Den som tillhandahåller en elektronisk kommunikationstjänst ska i ett avtal med bindningstid där avtalet förlängs automatiskt inte få ställa upp villkor som innebär att en slutanvändare, efter en sådan förlängning, inte har rätt att när som helst säga upp avtalet med högst en månads upp- sägningstid, utan annan kostnad än avgifter för användning av tjänsten Detta ska inte gälla nummeroberoende inter- personella kommunikationstjänster eller överföringstjänster som används för tillhandahållande av maskin-till-maskin-tjänster. den myndighet som regeringen bestämmer ska få meddela föreskrifter om skyldighet för tillhandahållaren att till slutanvändaren lämna information inför en avtalsförlängning och årlig information om prisvillkor. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens I promemorian föreslås att bestämmelserna om maximal uppsäg- ningstid i konsumentavtal ska omfatta alla allmänt tillgängliga elektro- Remissinstanserna: De flesta av remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har ingen invändning mot det. anser dock att det behöver förtydligas vad som avses med en månads uppsägningstid i be- stämmelserna om konsumentavtal. förtydligande av hur uppsägningstiden ska räknas för avtal med automa- tisk avtalsförlängning och anser att det även bör införas ett slutanvända- rskydd när det gäller uppsägning av avtal vid byte av bostadsort. 2021/22:136 anser att de bestämmelser som omfattar alla slutanvändare bör göras dispositiva i fråga om tjänster som tillhandahålls stora företag. Skälen för regeringens förslag Maximalt en månads uppsägningstid för konsumenter behålls I 5 kap. 15 b § LEK finns bestämmelser om uppsägning av avtal mellan konsumenter och tillhandahållare av allmänt tillgängliga elektroniska kom- munikationstjänster. Enligt paragrafen får tillhandahållaren i ett sådant av- tal inte ställa upp villkor som innebär att uppsägningstiden för konsumen- ten är längre än en månad. I fråga om avtal med bindningstid får villkoren inte innebära att konsumenten måste säga upp avtalet tidigare än en månad före bindningstidens utgång för att avtalet ska upphöra att gälla . Paragrafen har till syfte att göra det enklare för konsumenter att säga upp abonnemang på elektroniska kommunikationstjänster. För närmare bak- grund till bestämmelserna se prop. 2013/14:79. USO-direktivet innehåller inte någon närmare reglering om uppsägning av avtal. I artikel 30.6 i USO- direktivet föreskrivs endast att medlemsstaterna ska se till att villkor och förfaranden vid uppsägning av avtal om elektroniska kommunikations- tjänster inte hämmar byte av tjänsteleverantör. Artikel 30.6 i USO-direktivet har förts över till artikel 105.1 i EU- direktivet. Där anges också att medlemsstaterna får anta eller behålla bestämmelser som föreskriver kortare maximala bindningstider än 24 månader. Artikel 105 är fullharmoniserad (se avsnitt 16.1.1), vilket hindrar bestämmelser i nationell rätt som avviker från direktivet. I skäl 257 i EU-direktivet anges att medlemsstaterna bör kunna behålla nationella bestämmelser i frågor som inte specifikt behandlas i direktivet. Utöver bestämmelserna i artikel 105.3, som endast avser tidsbegränsade avtal med automatisk avtalsförlängning, finns det inte någon reglering om uppsägningstidens längd i EU-direktivet. Bestämmelserna om maximal uppsägningstid i LEK korresponderar med möjligheten enligt direktivet att nationellt bestämma kortare maximala bindningstider. Mot den bakgrun- den är det enligt regeringens bedömning förenligt med EU-direktivet att behålla bestämmelserna i 5 kap. 15 b § LEK. I och med införandet av bestämmelserna har praxis när det gäller uppsägningstid i konsumentavtal gått från till en månad (jfr prop. 2013/14:79 s. 7). Konsument- nyttan som bestämmelserna medför bedöms fortfarande hög. Paragrafen bör därför föras över till den nya lagen. Nummeroberoende interpersonella kommunikationstjänster och över- föringstjänster som används för tillhandahållande av maskin-till-maskin- tjänster är undantagna från EU-direktivets reglering om maximala bindnings- tider. Det är inte möjligt att avvika från det tillämpningsområde som fast- ställs i direktivet. Tillhandahållare av sådana tjänster bör därför i enlighet med direktivet undantas från regleringen om uppsägningstid i konsumentavtal. Regeringen konstaterar att förslaget i övrigt inte innebär någon ändring av gällande rätt. efterfrågar ett förtydligande av hur upp- sägningstiden ska tolkas. Innebörden är att konsumenten efter att maximalt en månad har förflutit inte längre ska vara bunden av avtalet. I lagen (1930: 173) om beräkning av lagstadgad tid finns bestämmelser om hur tiden ska Ny reglering om uppsägning av ett avtal med automatisk förlängning En nyhet i EU-direktivet är bestämmelserna om rätt till uppsägning av ett tidsbegränsat avtal efter en automatisk avtalsförlängning. 105.3ska medlemsstaterna säkerställa att slutanvändare som ingått ett tids- begränsat avtal som med stöd av avtalet eller nationell rätt får förlängas automatiskt, efter en sådan förlängning, har rätt att när som helst säga upp avtalet med högst en månads uppsägningstid. Slutanvändaren ska i ett så- dant fall inte behöva betala någon annan kostnad än avgifterna för erhållan- det av tjänsten . Vidare anges i artikeln att innan avtalet förlängs automatiskt, ska tillhandahållaren tydligt, och på ett varaktigt medium informera slutanvändaren om när avtalet löper ut och om hur avtalet kan sägas upp. Tillhandahållarna ska ge slutanvän- darna råd om de förmånligaste prisvillkoren som gäller för slutanvända- rens tjänster. Slutligen anges också att tillhandahållare minst en gång ska ge slutanvändarna information om de förmånligaste prisvillkoren. Regleringen omfattar tidsbegränsade avtal med automatisk avtalsför- längning. I skäl 274 i EU-direktivet anges att slutanvändare i ett fall med automatisk avtalsförlängning bör ha möjlighet att säga upp avtalet utan kostnad efter utgången av bindningstiden. Direktivet gör ingen skillnad på om avtalet förlängs eller tills vidare. En slutanvändare ska efter en automatisk förlängning av avtalet ha möjlighet att när som helst avsluta avtalet med en månads uppsägningstid. Bestämmelser som gäller när ett tidsbestämt avtal mellan en närings- idkare och en konsument innehåller villkor om att avtalet förlängs om kon- sumenten inte säger upp avtalet finns i lagen (2014:1449) om konsument- skydd vid automatisk avtalsförlängning. Av bestämmelserna framgår bl.a. att en näringsidkare inför en förlängning av avtalet skriftligen ska påminna konsumenten om innebörden av villkoret om automatisk avtalsförläng- ning. Om en sådan påminnelse inte görs, har konsumenten rätt att säga upp avtalet med omedelbar verkan, dock tidigast till avtalstidens utgång (3 §). Lagens tillämpningsområde är begränsat till konsumentavtal. Lagen gäller inte heller om det finns särskilda bestämmelser om förlängning av avtal i annan lagstiftning eller om konsumenten efter förlängningen kan säga upp avtalet till upphörande från uppsägningen (1 §). Artikel 105.3 i EU-direktivet är fullharmoniserad (se avsnitt 16.1.1) och medger därmed inte någon flexibilitet vid genomförandet. Artikeln är en sådan central skyddsregel för slutanvändare som bör framgå av lag. Efter- som den ställer upp ytterligare krav, bl.a. på maximal uppsägningstid, än de som redan följer av svensk rätt och dessutom gäller till förmån för alla slutanvändare, inte enbart konsumenter, behöver bestämmelsen genom- föras i den nya lagen. Villkor som innebär att en slutanvändare, efter en automatisk avtals- förlängning, inte har rätt att när som helst säga upp avtalet med högst en månads uppsägningstid bör alltså förbjudas i den nya lagen. Slutanvända- ren bör inte behöva betala någon annan kostnad än avgifter för användning av tjänsten . Det är inte förenligt med EU-direk- tivet att som anser behandla slutanvändare som är stora företag annorlunda än övriga kategorier av slutanvändare. Alla slut- användare bör omfattas av skyddet. Regleringen bör omfatta tillhanda- hållare av elektroniska kommunikationstjänster, med undantag för nummer- 2021/22:136 oberoende interpersonella kommunikationstjänster och överförings- tjänster för tillhandahållande av maskin-till-maskin-tjänster. konsumenter efterfrågar ett förtydligande av hur uppsägnings- tiden ska räknas. Innebörden av högst en månads uppsägningstid bör enligt regeringens mening vara densamma som i bestämmelsen om uppsägnings- tid i konsumentavtal, se ovan. Skyldigheten enligt artikel 105.3 att informera innan en avtalsförläng- ning liksom de kvalitetskrav som anges i artikeln på den information som ska lämnas behöver också regleras särskilt. Som framgår ovan föreskriver artikel 105.3 också skyldigheter i fråga om råd och information om för- månligaste prisvillkor. Bestämmelserna har en sådan detaljnivå att de lämpligen bör genomföras i myndighetsföreskrifter. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer bör därför få meddela föreskrifter om skyldighet för tillhandahållaren att till slutanvändaren lämna infor- mation inför en avtalsförlängning och årlig information om prisvillkor. Bemyndigandet omfattar råd om de förmånligaste prisvillkoren. Som konsumenter noterar anges i skäl 276 i EU-direktivet att medlemsstaterna bör kunna föreskriva skydd för slutanvändarna när det gäller uppsägning av avtal om slutanvändare byter bostadsort. Regeringen konstaterar att artikel 105 inte innehåller några bestämmelser i detta avseende. Det saknas i detta ärende också underlag för att kunna bedöma behovet av att införa en sådan reglering. Regeringens förslag: Bestämmelserna i lagen om elektronisk kommu- nikation om borttagande av operatörslås på terminalutrustning efter att bindningstiden har löpt ut ska i allt väsentligt föras över till den nya lagen. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har ingen invändning mot Skälen för regeringens förslag: I 5 kap. 15 c § LEK finns en skyldig- het för den som tillhandahåller allmänt tillgängliga elektroniska kom- munikationstjänster och som har träffat avtal med en konsument om abonnemang med bindningstid, i kombination med tillhandahållande av terminalutrustning, att efter den inledande bindningstiden på begäran av konsumenten ta bort operatörslås kostnadsfritt och utan dröjsmål. Bestäm- melsen träffar t.ex. operatörslås på en smarttelefon som har sålts tillsam- mans med ett mobiltelefonabonnemang. Paragrafen syftar, i likhet med bestämmelserna om uppsägningstidens längd, till att göra det lättare att välja och byta leverantör (se prop. 2013/14:79 s. 12 f.). Operatörslås definieras i paragrafens andra stycke. Med operatörslås avses sådana begränsningar när det gäller användningen av terminalutrust- ning som en tjänsteleverantör har infört eller låtit införa för att hindra att utrustningen används för nyttjande av andra leverantörers elektroniska kommunikationstjänster. I paragrafens tredje stycke finns en skyldighet för tjänsteleverantören att efter den inledande bindningstidens utgång på ett tydligt sätt underrätta konsumenten om sin rätt att få ett operatörslås borttaget. I tredje Prop. 2021/22:136 stycket finns också en upplysningsbestämmelse om verkställighets- PTS har inte meddelat några sådana föreskrifter. Som redogörs för i föregående avsnitt reglerar EU-direktivet borttag- ande av operatörslås när en slutanvändare har rätt att säga upp avtalet . Direktivet innehåller inte några andra bestämmelser om operatörs- lås. Bestämmelserna i 5 kap. 15 c § LEK träffas enligt regeringens be- dömning därmed inte av direktivets fullharmoniserade område (se avsnitt 16.1.1). Syftet med bestämmelserna, att främja själva bytet av leverantör, har sin grund i skyldigheten enligt USO-direktivet att se till att villkor och förfaranden vid uppsägning av avtal inte hämmar byte av tjänsteleverantör. Den skyldigheten har förts över till artikel 105.1 i EU-direktivet. En skyldighet att ta bort operatörslås finns enligt direktivet vid uppsägning av avtalet . Regeringen anser mot den bakgrunden att de svenska be- stämmelserna är förenliga med direktivet inom det fullharmoniserade om- rådet. Sammantaget bedöms det inte finnas något hinder mot att behålla den svenska regleringen. Bestämmelserna i 5 kap. 15 c § LEK bör föras över till den nya lagen. 16.7.5Kompensation vid uppsägning av avtalet Regeringens förslag: När en slutanvändare, med stöd av unionsrätten eller nationell rätt, säger upp eller häver ett avtal som avser en allmänt tillgänglig elektronisk kommunikationstjänst som inte är en num- meroberoende interpersonell kommunikationstjänst, ska tillhandahålla- ren endast få begära kompensation för subventionerad terminalutrust- ning som slutanvändaren behåller. I ett sådant fall ska kompensationen inte få överstiga det lägsta beloppet av det tidsproportionellt beräknade restvärdet av utrustningen och summan av avgifterna för tjänsten under den återstående avtalsperioden.