prop · H903124 · 2022-02-22 00:00:00 — Fastighetsägaren får fortfarande ta ut avgifter för kravbrev och andra åtgärder för att förmå en lägenhetsinnehavare att betala en skuld i enlighet med lagen (1981:379) om ersättning för inkassokostnader m.m. Motsvarande bestämmelse om förbud att ta ut avgifter för bl.a. fakturor finns i ellagen (1997:857), naturgaslagen (2005:403) och fjärrvärmelagen (2008:263), jfr propositionen Genomförande av energieffektiviseringsdirektivet (prop. 2013/14:174 s. 276, 280 och 283). 8 § Om en samfällighetsförening ansvarar för el-, värme- eller tappvarmvattensystemet i en byggnad som består av tredimensionella fastigheter, ska det som sägs i denna lag om ägaren till en byggnad i stället tillämpas på föreningen. I paragrafen behandlas det fallet att det i en byggnad som består av tredimensionella fastigheter finns en samfällighetsförening som ansvarar för el-, värme- eller tappvarmvattensystemet. Det som sägs i lagen om ägaren till en byggnad ska då avse föreningen. Paragrafen motsvarar i sak 9 § i den upphävda lagen (2014:267) om energimätning i byggnader, jfr proposition Genomförande av energieffektiviseringsdirektivet (prop. 2013/14:174 s. 254). 9 § och den eller de statliga myndigheter som regeringen bestämmer (tillsynsmyndigheten) ska utöva tillsyn över att denna lag och föreskrifter som har meddelats i anslutning till lagen följs. Regeringen får meddela föreskrifter om tillsynen enligt första stycket. 10 § Om ett system för individuell mätning ska installeras, ska tillsynsmyndigheten lämna de upplysningar som behövs för att de skyldigheter som anges i denna lag och i föreskrifter som har meddelats i anslutning till lagen ska kunna följas. ska bestämma vilka handlingar som ska lämnas till myndigheten. 11 § Den som har en skyldighet enligt denna lag eller föreskrifter som har meddelats i anslutning till lagen ska lämna tillsynsmyndigheten de handlingar och uppgifter i övrigt som behövs för tillsynen. 12 § får besluta de förelägganden som behövs för att denna lag och föreskrifter som har meddelats i anslutning till lagen ska följas. Sådana förelägganden får förenas med vite. I9–12 §§ finns regler om tillsyn. Paragraferna motsvarar delvis 10–13 §§ i den upphävda lagen (2014:267) om energimätning i byggnader, jfr proposition Genomförande av energieffektiviseringsdirektivet (prop. 2013/14:174 s. 255 f.). Paragraferna genomför artikel 13 i direktiv (EU) 2018/2002 i dess lydelse enligt artikel 70.4 i direktiv (EU) 2019/944. Övervägandena finns i avsnitt 8. Paragraferna justeras i förhållande till den upphävda lagen på så sätt att delar av tillsynen ska kunna flyttas från de kommunala nämnder som fullgör kommunerna uppgifter inom plan- och byggområdet (byggnadsnämnderna) till den eller de statliga myndigheter som regeringen bestämmer. I 9 § regleras att eller den eller de statliga myndigheter som pekas ut av regeringen har tillsyn enligt lagen. Med stöd av bemyndigandet i andra stycket kan regeringen föreskriva hur tillsynsansvaret ska fördelas. I 10 § regleras tillsynsmyndighetens skyldighet att upplysa om lagens krav på införande av system för individuell mätning. Vidare regleras tillsynsmyndighetens möjlighet att i dessa fall se till att relevanta handlingar lämnas till tillsynsmyndigheten. I 11 § regleras skyldigheten att i andra fall än de som avses i 10 § ge in handlingar och uppgifter till tillsynsmyndigheten. I 12 § regleras en tillsynsmyndighets möjlighet att meddela förelägganden och möjligheten att förena dem med vite. Allmänna bestämmelser om föreläggande och utdömande av vite finns i lagen (1985:206) om viten. 13 § En statlig tillsynsmyndighet får ta ut avgifter för sin tillsyn. Regeringen får meddela föreskrifter om avgifternas storlek. Paragrafen reglerar möjligheten för en statlig myndighet att ta ut avgifter för sin tillsyn enligt lagen. Övervägandena finns i avsnitt 8. Med stöd av bemyndigandet har regeringen möjlighet att föreskriva om 14 § En kommun får ta ut avgifter för sin tillsyn. Kommunen får meddela föreskrifter om avgifternas storlek. Paragrafen innehåller bestämmelser om kommunernas avgifter för tillsyn. Den motsvarar i sak 14 § i den upphävda lagen (2014:267) om energimät- ning i byggnader, jfr propositionen Genomförande av energieffektivise- ringsdirektivet (prop. 2013/14:174 s. 256). 15 § Beslut enligt 12 § får överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. I paragrafen regleras möjligheten att överklaga beslut om förelägganden. Paragrafen motsvaras delvis av 15 § i den upphävda lagen, jfr proposi- 2013/14:174 s. 256). Övervägandena finns i avsnitt 9. Första stycket ändras i förhållande till den upphävda lagen på så sätt att ordet stryks. Ändringen görs för att delar av tillsynen ska kunna flyttas från till den eller de statliga myndigheter som regeringen bestämmer, se 9 §. Även en statlig tillsynsmyndighets beslut om förelägganden ska kunna överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Enligt andra stycket krävs prövningstillstånd vid överklagande till kammarrätten. 1.Denna lag träder i kraft . 2.Genom lagen upphävs lagen (2014:267) om energimätning i byggnader. 3.Bestämmelsen i 4 § gäller inte om ansökan om bygglov för uppförande av byggnaden har lämnats in före ikraftträdandet. I tredje punkten finns en övergångsbestämmelse till 4 § i lagen om energimätning i byggnader. Bestämmelsen i 4 § gäller inte om ansökan om bygglov för uppförande av ett flerbostadshus eller en byggnad som innehåller både bostäder och lokaler har lämnats in före ikraftträdandet. Övervägandena finns i avsnitt 10. 12.3Förslaget till lag om ändring i fjärrvärmelagen (2008:263) Information till fjärrvärmekunder och allmänheten 5 a § Ett fjärrvärmeföretag ska se till att information om energiprestanda och andelen förnybar energi i företagets fjärrvärmesystem på ett enkelt sätt finns tillgänglig för var och en. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela ytterligare föreskrifter om skyldigheten att lämna information enligt första stycket. I paragrafen, som är ny, finns regler om information om energiprestanda och andelen förnybar energi i fjärrvärmesystem. Paragrafen genomför artikel 24.1 i direktiv (EU) 2018/2001 och är utformad i enlighet med Lagrådets förslag i fråga om förslaget till ny fjärrkylelag. Övervägandena finns i avsnitt 7. Första stycket innebär att fjärrvärmeföretag ska se till att informationen på ett enkelt sätt finns tillgänglig för var och en, dvs. fjärrvärmekunderna och allmänheten. Tillhandahållandet till kunderna kan exempelvis ske på fjärrvärmeföretagets webbplats, på årsfakturor eller på begäran. Information till allmänheten kan exempelvis lämnas på företagets öppna webbplats. Med stöd av bemyndigandet i andra stycket har regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer möjlighet att föreskriva om skyldigheten att lämna information enligt första stycket, t.ex. om vilken information som ska göras tillgänglig och på vilket sätt. 5 b § Ett fjärrvärmeföretag som ingår avtal med konsumenter ska på sin webbplats lämna tydlig information om oberoende användarrådgivning där fjärrvärmekunderna och allmänheten kan få råd om tillgängliga energieffektiviseringsåtgärder och jämförelseprofiler. I paragrafen, som är ny, finns regler om information om energieffektiviseringsåtgärder och jämförelseprofiler. Paragrafen motsvarar huvudsakligen 6 d § första stycket i hittillsvarande lag, jfr propositionen Genomförande av energieffektiviseringsdirektivet (prop. 2013/14:174 s. 284). I förhållande till hittillsvarande 6 d § första stycket ändras paragrafen genom att ordet allmänheten läggs till, eftersom den oberoende användarrådgivningen även ska rikta sig mot allmänheten, vidare görs språkliga ändringar. Uttrycket konsument definieras i 2 §. 6 § Ett avtal om fjärrvärme ska innehålla uppgifter om 1.fjärrvärmeföretagets åtagande gentemot fjärrvärmekunden, 2.priset för fjärrvärmen och hur det bestäms, 3.var fjärrvärmekunden kan finna information om fjärrvärmeföretagets priser för fjärrvärme, 4.den tid som avtalet löper, 5.i fråga om avtal som löper , vad som gäller med avseende på förlängning av avtalet, 6. mätning av mängden levererad värmeenergi och rapportering av mätre- sultaten till kunden samt fakturering av kunden, 7. huruvida avtalet tillåter fjärrvärmeföretaget att göra en ensidig ändring av ett avtalsvillkor och om förutsättningarna för att fjärrvärmeföretaget ska få göra en 8. villkoren för uppsägning av avtalet, 9. fjärrvärmeföretagets ersättningsansvar om det inte uppfyller avtalet, 10. vem som svarar för kostnader för en återställning efter a) en anslutning till fjärrvärmeverksamheten, b) ett underhåll av rörledningarna, eller c) ett borttagande av anslutningen, 11. möjligheten att begära förhandling och att ansöka om medling enligt denna 12. när avtalet ingås med en konsument, hur fjärrvärmeföretaget på sin webb- plats eller på något annat sätt tillhandahåller den information som avses i 5 b och 6 c §§. I paragrafen anges vad ett avtal mellan ett fjärrvärmeföretag och en fjärr- värmekund ska innehålla. I punkt 6 ändras ordet debitering till fakturering, jfr ändringen i 6 b §. Punkt 7 ändras språkligt. Hänvisningarna i punkt 12 ändras. konsumentrelaterade tas bort, eftersom informationen enligt 5 b och 6 c §§ inte enbart riktar sig mot konsumenter. Mätning av värmeenergi hos fjärrvärmekunder 6 a § Ett fjärrvärmeföretag ska 1. mäta mängden levererad värmeenergi och dess fördelning , 2. tillhandahålla de mätsystem och den mätutrustning som behövs för mät- 3. beräkna använd värmeenergi vid avsaknad av mätvärden. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela ytterli- gare föreskrifter om mätning och beräkning enligt första stycket 1 och 3. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela före- skrifter om de funktionskrav som mätsystem och mätutrustning enligt första stycket 2 ska uppfylla och om undantag från dessa krav. I paragrafen finns regler om mätning av levererad värmeenergi till en fjärr- Paragrafen genomför artiklarna 9a och 9c i direktiv (EU) 2018/2002. Övervägandena finns i avsnitt 5.1 och 5.4. Paragrafens första stycke görs om till punktform. svarar hittillsvarande första stycket. Ändringarna i övrigt är endast språk- I andra punkten, som är ny, regleras att det är fjärrvärmeföretaget som ska tillhandahålla de mätsystem och den mätutrustning som behövs för mätningen enligt första punkten. Det är alltså fjärrvärmeföretaget som installerar och äger den mätutrustning som krävs för att mäta energiuttaget i kundens leveranspunkt. I tredje punkten, som är ny, regleras att mängden använd värmeenergi ska beräknas vid avsaknad av mätvärden, exempelvis om mätning fallerar på grund av fel i mätutrustningen. Andra stycket får ändrad lydelse. Med stöd av bemyndigandet har rege- ringen eller den myndighet som regeringen bestämmer möjlighet att före- skriva om mätning, t.ex. var mätning ska göras och krav på tidsintervall för mätning och avläsning och om hur energianvändningen ska beräknas för det fall att mätning inte är möjlig. Tredje stycket får ändrad lydelse. Med stöd av bemyndigandet har regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer även möjlighet att föreskriva om funktionskrav för mätsystem och mätutrustning. Föreskrifterna kan t.ex. avse att mätsystem och mätutrustningar ska vara fjärravläsbara, vilka uppgifter som ska kunna avläsas på distans samt i vilka situationer undantag från dessa krav kan medges. Upplysningsbestämmelsen i paragrafens hittillsvarande fjärde stycke utgår. Fakturering och tillhandahållande av information 6 b § Ett fjärrvärmeföretags fakturering av en fjärrvärmekund ska baseras på uppmätta mängder värmeenergi som har levererats till kunden eller, vid avsaknad av mätvärden, på beräknade mängder. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela ytterligare föreskrifter om fakturering. I paragrafen finns regler om fakturering av levererad värmeenergi till en fjärrvärmekund. Paragrafen genomför artikel 10a.1 och bilaga 7a, punkten 1 i direktiv (EU) 2018/2002. Övervägandena finns i avsnitt 6.1. I första stycket ändras ordet debitering till fakturering. Ordet fakturering innefattar vad som i lagen har avsetts med debitering. Det tydliggörs även att faktureringen ska baseras på den energi som har levererats genom att ordet avse ändras till baseras. På samma sätt som kan faktureringen även baseras på andra parametrar, som t.ex. effekt. För det fall det av någon anledning inte går att mäta den faktiska leveransen ska fakturering kunna baseras på beräknade mängder. Andra stycket får ändrad lydelse. Med stöd av det nya bemyndigandet har regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer möjlighet att föreskriva om vilken information som ska finnas i fjärrvärmeföretagens fakturor och hur de ska utformas, t.ex. information om den uppmätta energianvändningen och de aktuella priserna för fjärrvärme som fakturan baseras på. Med stöd av bemyndigandet kan föreskrifter även meddelas om tidsintervall för fakturering och om krav på att kunder ska erbjudas fakturor i elektronisk form. Upplysningsbestämmelsen i paragrafens hittillsvarande tredje stycke utgår. 6 c § Ett fjärrvärmeföretag ska lämna faktureringsinformation och information om energianvändning till en fjärrvärmekund och, på begäran, till ett företag som fjärrvärmekunden har utsett. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela ytterligare föreskrifter om tillhandahållande av information enligt första stycket och om undantag från dessa krav. I paragrafen finns regler om fjärrvärmeföretagens informationsskyldighet. Hittillsvarande innehåll i 6 c § flyttas till 6 d §. Förevarande paragraf genomför artiklarna 10a.1 och 10a.2 och bilaga 7a i direktiv (EU) 2018/2002. Övervägandena finns i avsnitt 6.2. Paragrafen får ändrad lydelse. I första stycket regleras fjärrvärmeföretagens skyldighet att lämna information till fjärrvärmekunder och till ett företag som fjärrvärmekunden har utsett, t.ex. en leverantör av energitjänster. Med faktureringsinformation avses enligt direktivet den information som finns i bilaga 7a punkten 3. Med information om energianvändning (benämns användningsinformation i direktivet) avses mätvärden. Med stöd av bemyndigandet i det nya andra stycket har regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer möjlighet att föreskriva om i vilka fall faktureringsinformation ska lämnas och vad den ska innehålla och i vilka fall information om energianvändning ska lämnas, på vilket sätt informationen ska lämnas och om krav på att kunder ska erbjudas information i elektronisk form. Vidare har regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer möjlighet att föreskriva om tidsintervall för tillhandahållande av information och om undantag från detta krav, t.ex. utanför säsong för uppvärmning. 6 d § Ett fjärrvärmeföretag får inte ta ut någon avgift för att tillhandahålla en fjärrvärmekund fakturor, faktureringsinformation och information om energianvändning. Paragrafen innehåller ett förbud för fjärrvärmeföretag att ta ut avgifter för att tillhandahålla sina kunder fakturor, faktureringsinformation och information om energianvändning. Paragrafen motsvarar huvudsakligen hittillsvarande 6 c §, jfr propositionen Genomförande av energieffektiviseringsdirektivet (prop. 2013/14:174 s. 283). Paragrafen genomför artikel 11a.1 i direktiv (EU) 2018/2002. Övervägandena finns i avsnitt 6.3. Paragrafen får ändrad lydelse. Både fakturor i elektronisk form och i pappersform omfattas av förbudet mot avgifter. Förbudet att ta ut avgifter omfattar även tillhandahållande av information om energianvändning. Jfr kommentaren till 6 c § i fråga om vad som avses med faktureringsinformation och information om energianvändning. Paragrafens hittillsvarande andra och tredje styckena utgår. 52 § ska utöva tillsyn över att fjärrvärmeföretag följer 5– 9, 18–21, 25–29, 31 och 37–43 §§ samt föreskrifter och beslut som har meddelats i anslutning till lagen. har rätt att på begäran få de upplysningar och ta del av de handlingar som behövs för tillsynen. I paragrafen finns regler om tillsyn. Andra stycket motsvarar delvis hittillsvarande 53 §, jfr propositionen Fjärrvärmelag m.m. (prop. 2007/08:60 s. 101 f.). Paragrafen genomför artikel 13 i direktiv (EU) 2018/2002 i dess lydelse enligt artikel 70.4 i direktiv (EU) 2019/944. Övervägandena finns i avsnitt 8. I första stycket tydliggörs att tillsynsmyndigheten även ska ha tillsyn över att fjärrvärmeföretag följer föreskrifter och beslut som har meddelats i anslutning till lagen. Beslut kan meddelas med stöd av 37 d § i lagen. Tillsynen omfattar nu även de nya bestämmelserna i 5 a och 5 b §§ samt de ändrade bestämmelserna i 6 a–6 d §§. I andra stycket regleras tillsynsmyndighetens befogenheter att kräva in de uppgifter och handlingar som behövs för tillsynen. Beträffande möjligheten att besluta förelägganden och förena dem med vite, se 53 §. 53 § får besluta de förelägganden som behövs för att denna lag och föreskrifter och beslut som har meddelats i anslutning till lagen ska följas. Sådana förelägganden får förenas med vite. Paragrafen reglerar en tillsynsmyndighets möjlighet att besluta de förelägganden som behövs för att denna lag och föreskrifter och beslut som har meddelats i anslutning till lagen ska följas. Den motsvarar i huvudsak hittillsvarande 52 § andra stycket och 53 §, jfr propositionen Fjärrvärmelag m.m. (prop. 2007/08:60 s. 100 f.). Övervägandena finns i avsnitt 8. Det tydliggörs att förelägganden kan beslutas för att föreskrifter och beslut som har meddelats i anslutning till lagen ska följas. Förelägganden kan t.ex. beslutas för det fall en begäran om att få upplysningar eller handlingar inte följs (se 52 § andra stycket). Förelägganden får förenas med vite. Allmänna bestämmelser om bl.a. föreläggande och utdömande av vite finns i lagen (1985:206) om viten. 54 § Beslut om föreläggande enligt 16 § andra stycket och 53 §, beslut enligt 37 d § och beslut om förseningsavgift får överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. Andra beslut enligt denna lag får inte överklagas. I paragrafen regleras möjligheten att överklaga beslut enligt lagen. Övervägandena finns i avsnitt 9. I första stycket regleras bl.a. möjligheten att överklaga beslut om förelägganden enligt 53 §. Ändringen innebär att sådana beslut får överklagas till allmän förvaltningsdomstol även om de inte har förenats med vite. Öv- riga ändringar i paragrafen är redaktionella. L 328/210 Europeiska unionens officiella tidning OCH RÅDETS DIREKTIV (EU) 2018/2002 om ändring av direktiv /27/EU om energieffektivitet (Text av betydelse för EES) OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 194.2, med beaktande av Europeiska kommissionens förslag, efter översändande av utkastet till lagstiftningsakt till de nationella parlamenten, med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs yttrande (1), med beaktande av yttrande (2), i enlighet med det ordinarie lagstiftningsförfarandet (3), av följande skäl: (1)Dämpad efterfrågan på energi är en av de fem dimensionerna i strategin för energiunionen som infördes genom kommissionens meddelande En ramstrategi för en motståndskraftig energiunion med en framåtblickande klimatpolitik. Att förbättra energieffektiviteten i hela energikedjan, inbegripet produktion, överföring, distribution och slutanvändning av energi, kommer att gynna miljön, förbättra luftkvaliteten och folkhälsan, minska utsläppen av växthusgaser, förbättra energitryggheten genom att minska beroendet av energiimport från länder utanför unionen, sänka energikostnaderna för hushåll och företag, bidra till att lindra energifattigdomen och leda till ökad konkurrenskraft, fler jobb och ökad ekonomisk verksamhet i hela ekonomin och därmed förbättra livskvaliteten för medborgarna. Detta är i linje med unionens åtaganden inom ramen för energiunionen och med den globala klimatagenda som upprättats genom Parisavtal om klimatförändrin gar till följd av den tjugoförsta konferensen med parterna i ramkonvention om klimatförän dring (4) (nedan kallat ); dessa åtaganden innebär att hålla ökningen i den globala medeltemperaturen långt över förindustriell nivå samt göra ansträngningar för att begränsa temperaturökningen till över förindustriell nivå. (2)och rådets direktiv /27/EU (5) är ett steg i riktning mot energiunionen, enligt vilken energieffektivitet ska behandlas som en energikälla i sig. Principen om energieffektivitet först bör beaktas när nya regler fastställs för försörjningssidan och andra politikområden. Kommissionen bör säkerställa att energieffektivitet och efterfrågeflexibilitet kan konkurrera på lika villkor med produktionskapaciteten. Energieffektivitet behöver övervägas inför varje beslut om planering av energisystemet eller finansiering. Förbättringar av energieffektiviteten behöver göras så fort de är mer kostnadseffektiva än motsvarande lösningar på försörjningssidan. Detta borde bidra till möjligheten att utnyttja de många fördelarna med energieffektivitet för unionen, särskilt för dess medborgare och företag. (3)Energieffektivitet bör erkännas som en avgörande faktor och ges prioritet vid framtida beslut om investeringar i unionens energiinfrastruktur. (4)För att uppnå ambitiösa energieffektivitetsmål är det nödvändigt att undanröja hinder för att göra det lättare att investera i energieffektivitetsåtgärder. Ett steg i den riktningen är klargörande av om hur energiprestandakontrakt registreras i nationalräkenskaper, vilket undanröjer oklarheter och underlättar användningen av sådana kontrakt. (1) EUT C 246, 28.7.2017, s. 42. (2) EUT C 342, 12.10.2017, s. 119. (3) ståndpunkt av (ännu ej offentliggjord i EUT) och rådets beslut av . (4) EUT L 282, 19.10.2016, s. 4. (5) och rådets direktiv /27/EU av om energieffektivitet, om ändring av direktiven /125/EG och 2010/30/EU och om upphävande av direktiven /8/EG och 2006/32/EG (EUT L 315, 14.11.2012, s. 1). Europeiska unionens officiella tidning L 328/211 (5)ställde sig bakom ett energieffektivitetsmål på på unionsnivå, med en översyn med siktet inställt på en unionsnivå på . I sin resolution På väg mot en europeisk energiunion uppmanade att dessutom bedöma genomförbarheten av ett energieffektivitetsmål på . Det är därför lämpligt att ändra direktiv /27/EU för att anpassa det till perspektivet mot 2030. (6)Unionens behov av att uppnå sina energieffektivitetsmål på unionsnivå, uttryckt i primär och/eller slutlig energianvändning, bör anges tydligt i form av ett mål på åtminstone . Prognoser visade på, , en primärenergianvändning på 1 887 Mtoe och en slutlig energianvändning på 1 416 Mtoe. En minskning innebär 1 273 Mtoe respektive 956 Mtoe . Det målet, som är av samma art som unionens mål , bör utvärderas av kommissionen i syfte att revidera det uppåt vid betydande kostnadsminskningar eller, om så krävs, för att unionens internationella åtaganden om minskning av koldioxidutsläpp ska kunna uppfyllas. Det finns inga bindande mål på medlemsstatsnivå i perspektivet mot 2020 och 2030 och medlemsstaternas frihet att fastställa sina nationella bidrag grundat antingen på primärenergian vändning eller slutlig energianvändning, på primärenergibesparing eller slutlig energibesparing eller på energiin tensitet bör inte heller i fortsättningen vara begränsad. Medlemsstaterna bör fastställa sina nationella vägledande energieffektivitetsbidrag med hänsyn till att unionens energianvändning 2030 får vara högst 1 273 Mtoe primärenergi och/eller högst 956 Mtoe slutlig energi. Detta betyder att användningen av primärenergi i unionen bör minskas och att användningen av slutlig energi i unionen bör minskas , båda i jämförelse med nivåerna .