prop · H903174 · 2022-03-22 00:00:00 — Regeringens bedömning: Det bör inte införas några bestämmelser med anledning av ändringarna i konsumenträttighetsdirektivet om näringsidkarens skyldighet att ge konsumenten ett standardformulär för utövande av ångerrätten. Utredningens bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna har inte några synpunkter på bedömningen. Skälen för regeringens bedömning: Artikel 8.4 i konsumenträttighets- direktivet innehåller en särskild bestämmelse för situationer då avtal ingås med hjälp av ett medel för distanskommunikation som medger ett be- gränsat utrymme eller en begränsad tid för att visa informationen. exempelvis vara fallet om avtalet ingås muntligen per telefon eller genom I ett sådana fall måste viss närmare angiven information ges till kon- sumenten med det kommunikationsmedlet. Övrig information får lämnas på något annat lämpligt sätt i enlighet med kraven i artikel 8.1. sätt kan vara att näringsidkaren hänvisar konsumenten till någon annan informationskälla, t.ex. genom en länk till näringsidkarens webbplats där den relevanta informationen är direkt och lätt tillgänglig (skäl 36 till direk- I artikel 8.4 har det genom ändringsdirektivet förtydligats att standard- formuläret för utövande av ångerrätt i bilaga I B till direktivet inte behöver lämnas med det kommunikationsmedel som används för ingående av avtalet enligt bestämmelsen. Standardformuläret får lämnas på något annat lämpligt sätt i enlighet med kraven i artikel 8.1. Bestämmelsen i artikel 8.4 har sin motsvarighet i 2 kap. 3 § andra stycket Bestämmelsen tar sikte på situationer då avtalet ska ingås genom ett sådant medel för distanskommunikation som gör att in- formation endast kan ges i begränsad omfattning eller . Mot bakgrund av en dom från (dom av , Walbusch , C-430/17, EU:C:2019:47) har bestämmelsen ändrats som en ny bestämmelse har införts i 2 kap. 2 a §. gäller att näringsidkaren innan ett avtal ingås, om det finns en ångerrätt, ska ge konsumenten ett standardformulär för utövande av ångerrätten. I de situationer som omfattas av 3 § andra stycket får standardformuläret ges på något annat lämpligt sätt i enlighet med kraven i första stycket i paragrafen. Det är alltså möjligt att t.ex. ingå avtal per telefon eller sms utan att behöva ge konsumenten standardformuläret för utövande av ångerrätten genom det kommunika- Formuläret kan exempelvis skickas med e-post eller finnas tillgängligt på en webbplats dit konsumenten hänvisas (se prop. 2021/22:174 2019/20:63 s. 57). Vid telefonförsäljning finns det i 2 kap. 3 a § distans- avtalslagen krav på att konsumenten efter samtalet skriftligen accepterar näringsidkarens anbud för att avtalsbundenhet ska uppstå. Regeringen konstaterar att den svenska regleringen, efter lagändringen, överensstämmer med direktivets nya lydelse. Det behövs därför inga ytter- ligare lagändringar för att genomföra ändringarna i direktivbestämmelsen. 7.8Ångerfristen vid försäljning i konsumentens bostad och under utflykter Regeringens bedömning: Ångerfristen bör inte förlängas vid avtal som ingås i samband med att en näringsidkare utan att konsumenten begärt det besöker konsumentens bostad eller utflykter som organiseras av en näringsidkare. Utredningens bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser tillstyrker bedömningen eller lämnar inte några synpunkter. för fram att det verkar vara en väl avvägd åtgärd för att stärka det civilrättsliga skydd som distansavtalslagen syftar till att förlänga ångerfristen . Skälen för regeringens bedömning: Genom ändringsdirektivet har artiklarna 9 och 10 i konsumenträttighetsdirektivet ändrats. De innehåller bestämmelser om konsumentens ångerrätt. I artikel 9 har det införts en ny punkt, 1a, som innebär att medlemsstaterna får anta bestämmelser om att ångerfristen förlängs för avtal som ingås i samband med en näringsidkares inte begärda besök i konsumentens hem eller utflykter som organiseras av en näringsidkare, vars syfte eller resultat är marknadsföring eller försäljning av produkter till konsumenter. En förutsättning är att be- stämmelserna ska vara proportionella, icke-diskriminerande och moti- verade med hänsyn till konsumentskyddet. Som en följd av den nya be- stämmelsen har artiklarna 9.2, 10.2 och 14.4 b led i ändrats så att ånger- fristen i dessa bestämmelser får vara om medlemsstaterna har valt att utnyttja möjligheten i punkten 1a och förlängt ångerfristen . Syftet med ändringarna är att skydda konsumenter mot aggressiva eller vilseledande marknadsföringsmetoder. Medlemsstaterna ska ha frihet att anta nationella bestämmelser för att införa ett särskilt skydd för konsu- menter i de nämnda situationerna. Som beskrivs i avsnitt 5.7 har det även i direktivet om otillbörliga affärsmetoder införts möjligheter för medlems- staterna att anta nationella bestämmelser för att begränsa hemförsäljning och försäljning vid utflykter. Bestämmelser om konsumentens ångerrätt finns i 2 kap. 10–16 §§ distansavtalslagen. Konsumenten har, med vissa undantag, rätt att ångra ett avtal . För avtal om överlåtelse eller upplåtelse av en vara börjar fristen löpa den dag då konsumenten får varan i sin besittning. Vid avtal om en tjänst börjar fristen i stället löpa den dag då avtalet ingås. Regeringen konstaterar att det visserligen rör sig om situationer där det finns en särskild risk för överraskningseffekter och ett potentiellt psyko- logiskt tryck på konsumenten. Som har redogjorts för i avsnitt 5.7 finns 2021/22:174 det dock flera bestämmelser i marknadsföringslagen som är tillämpliga på de aktuella affärsmetoderna och vilka syftar till att skydda konsumenter mot aggressiva och vilseledande affärsmetoder. Till det kommer att bestämmelserna om informationsplikt och ångerrätten i distansavtalslagen innebär ett skydd för konsumenter mot oönskade impulsköp. Syftet med ångerrätten är att konsumenten alltid ska få på sig för att överväga om han eller hon vill stå fast vid avtalet. En förlängd ångerfrist skulle visserligen ge konsumenten mer tid att överväga köpet. Regeringen delar också uppfattning att en förlängning av ånger- fristen i och för sig skulle kunna ha förutsättningar att stärka det civil- rättsliga skyddet i distansavtalslagen. Enligt regeringen är dock den frist som gäller för alla avtalstyper väl avvägd. Att införa en särskild frist för vissa avtalstyper riskerar att leda till ökad osäkerhet om vad som gäller. Möjligheten att förlänga ångerfristen för avtal som ingås vid försäljning i konsumentens bostad eller vid utflykter bör därför inte användas. I artikel 16 i konsumenträttighetsdirektivet anges ett antal undantags- situationer där medlemsstaterna inte får tillåta någon ångerrätt. Ändrings- direktivet innebär att det görs vissa ändringar och tillägg i artikeln. I detta avsnitt redogörs för dessa och för behovet av lagändringar. 7.9.1Avtal om digitala tjänster Regeringens förslag: Ångerrätt ska inte gälla för avtal som avser en digital tjänst som har fullgjorts och som inte har fullgjorts mot betal- ning. Utredningens förslag överensstämmer i sak med regeringens. Utred- ningens förslag till lagtext är något annorlunda utformat. Remissinstanserna: Endast ett fåtal remissinstanser yttrar sig särskilt över förslaget. vid noterar att det inte är lätt att utläsa tydliga linjer ur den massa av undantag från ångerrätten som föreskrivs i konsumenträttighetsdirektivet, men att det finns föga utrymme för andra lösningar. instämmer i utredningens uppfattning att vissa bestämmelser om ångerrätten behöver ändras så att de överensstämmer med direktivet. anser att bestämmelsen bör utformas i närmare anslutning till direktivtexten. Skälen för regeringens förslag: I artikel 16 a i konsumenträttighets- direktivet finns ett undantag från ångerrätten för avtal om tjänster som har fullgjorts under ångerfristen. Undantaget förutsätter att tjänsten har börjat utföras med konsumentens uttryckliga samtycke och att konsumenten medgett att ångerrätten går förlorad efter det att näringsidkaren fullgjort avtalet. I bestämmelsen har ett tillägg gjorts som innebär att de angivna förut- sättningarna för undantaget från ångerrätten endast gäller om avtalet inne- bär en betalningsförpliktelse för konsumenten. Om avtalet inte innebär en betalningsförpliktelse gäller undantaget från ångerrätten förutsättnings- Prop. 2021/22:174 löst. Det krävs alltså inte att konsumenten uttryckligen samtycker till att tjänsten börjar utföras eller att konsumenten avstår från ångerrätten. Bestämmelsen bör läsas tillsammans med artikel 3.1a, som handlar om direktivets tillämpningsområde, vilket har utvidgats så att direktivet nu inte bara gäller avtal som innebär en betalningsförpliktelse för konsument- en (dvs. där konsumenten betalar ett pris). I fråga om tillhandahållande av digitalt innehåll som inte levereras på ett fysiskt medium eller en digital tjänst gäller direktivet även om avtalet inte innebär en betalningsskyldig- het, men konsumenten tillhandahåller sina personuppgifter till närings- idkaren (se avsnitt 7.2). I praktiken innebär detta att konsumenten, om ett avtal gäller en digital tjänst och konsumenten tillhandahåller sina person- uppgifter, inte har någon ångerrätt sedan den digitala tjänsten har full- gjorts. Konsumenträttighetsdirektivet har, i sin tidigare lydelse, i denna del genomförts i 2 kap. 11 § första stycket 1 distansavtalslagen. Enligt bestäm- melsen gäller inte ångerrätten för avtal som avser en tjänst som har full- gjorts, om konsumenten uttryckligen har samtyckt till att tjänsten börjar utföras och gått med på att det inte finns någon ångerrätt när tjänsten har fullgjorts. Bestämmelsen behöver , som och vid konstaterar, ändras så att den överensstämmer med direktivet. Det bör, som Lagrådet förordar, framgå att de förutsättningar som anges för undantaget från ångerrätten endast gäller om avtalet avser en tjänst som har fullgjorts mot betalning. Endast i sådana fall ska det krävas att konsumenten uttryckligen samtycker till att tjänsten börjar utföras och medger att det inte finns någon ångerrätt. Till skillnad från anser regeringen inte att det finns skäl att utforma lagtexten i ännu närmare anslutning till direktivtexten. 7.9.2Avtal om tillhandahållande av digitalt innehåll Regeringens förslag: Ångerrätt ska inte gälla för avtal om tillhanda- hållande av digitalt innehåll på något annat sätt än på ett fysiskt medium, om tillhandahållandet har påbörjats. För avtal som innebär en betalningsförpliktelse för konsumenten ska undantaget från ångerrätten förutsätta att konsumenten uttryckligen har samtyckt till att tillhandahållandet påbörjas och gått med på att det därigenom inte finns någon ångerrätt. Näringsidkaren ska vidare ha gett en bekräftelse på eller en kopia av avtalet enligt bestämmelserna i distansavtalslagen om hur information ska ges vid distansavtal respek- tive vid avtal utanför affärslokaler. Utredningens förslag överensstämmer i sak med regeringens. Utred- ningens förslag till lagtext är något annorlunda utformat. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser tillstyrker förslaget eller lämnar inte några synpunkter. välkomnar att det införs en tredje förutsättning för undantag om avtal om tillhandahållande av digitalt innehåll. Skälen för regeringens förslag: I artikel 16 m i konsument- rättighetsdirektivet finns ett undantag från ångerrätten som tar sikte på 2021/22:174 tillhandahållande av digitalt innehåll som inte levereras på ett fysiskt medium. Ångerrätten gäller inte om tillhandahållandet inletts med konsumentens uttryckliga samtycke på förhand och konsumenten medgett att ångerrätten går förlorad. I bestämmelsen har gjorts ett tillägg som innebär att de angivna förut- sättningarna för undantaget från ångerrätten endast gäller om avtalet inne- bär en betalningsförpliktelse för konsumenten. Om avtalet inte innebär en betalningsförpliktelse krävs det alltså inte att konsumenten uttryckligen samtycker till att tillhandahållandet påbörjas eller att konsumenten avstår från ångerrätten. Som har beskrivits ovan i avsnitt 7.9.1 ska ändringen läsas tillsammans med artikel 3.1a som rör direktivets tillämpningsom- råde. Det har utvidgats på det sättet att direktivet inte bara gäller avtal som innebär en betalningsförpliktelse för konsumenten. I fråga om tillhanda- hållande av digitalt innehåll som inte levereras på ett fysiskt medium gäller direktivet även om avtalet inte innebär en betalningsskyldighet, men om konsumenten tillhandahåller eller åtar sig att tillhandahålla personupp- gifter till näringsidkaren (se närmare om detta avsnitt 7.2). I fråga om avtal som innebär en betalningsförpliktelse för konsumenten, har det införts en ny tredje förutsättning för undantaget från ångerrätten. Det förutsätts i dessa fall att näringsidkaren har gett en bekräftelse i enlighet med artikel 7.2 eller 8.7. Vid distansavtal ska en bekräftelse på det ingångna avtalet alltså ha getts på ett varaktigt medium. Vid avtal utanför affärslokaler ska näringsidkaren ha tillhandahållit konsumenten en kopia av avtalet eller en bekräftelse på ett varaktigt medium. Ändringarna i direktivet innebär att undantaget från ångerrätten i 2 kap. 11 § 11 distansavtalslagen, med viss språklig justering av utredningens förslag, behöver ändras så att det motsvarar den nya lydelsen av direktivet. Enligt direktivet gäller vidare undantaget från ångerrätten endast om ”tillhandahållandet inletts” med konsumentens uttryckliga samtycke på förhand. Innebörden av detta måste vara att konsumenten innan tillhanda- hållandet inleds har ångerrätt. Det är först när tillhandahållandet inleds som konsumenten förlorar sin ångerrätt, t.ex. genom att konsumenten laddar ned ett musikstycke eller en e-bok som han eller hon köpt. Någon motsvarande begränsning av undantaget från ångerrätten finns inte i den aktuella bestämmelsen i distansavtalslagen. Regeringen anser, i likhet med utredningen och , att det är lämpligt att detta justeras så att begränsningen kommer till uttryck i bestämmelsen. Lagtexten bör formuleras så att ångerrätt inte gäller om tillhandahållandet av det digitala innehållet har påbörjats. För avtal som innebär en betalningsförpliktelse för konsumenten bör det i enlighet med ändringarna i direktivet framgå att undantaget från ånger- rätten förutsätter att konsumenten uttryckligen har samtyckt till att till- handahållandet inleds och gått med på att det därigenom inte finns någon ångerrätt samt näringsidkaren gett en bekräftelse på avtalet enligt 4 § (distansavtal) eller en kopia av avtalet alternativt en bekräftelse på avtalet enligt 5 § andra stycket (avtal utanför affärslokaler). Avtal som ingås vid försäljning i konsumentens bostad och under utflykter Regeringens bedömning: Undantagen från ångerrätten bör inte be- gränsas för avtal som ingås vid försäljning i konsumentens bostad eller under utflykter. Utredningens bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser tillstyrker förslaget eller lämnar inte några synpunkter. anser att en begränsning av undantagen från ångerrätten är proportionellt. Skälen för regeringens bedömning: I artikel 16 i konsumenträttighets- direktivet har det lagts till en bestämmelse som ger medlemsstaterna möjlighet att avvika från undantagen från ångerrätten enligt första stycket a, b, c och e när det gäller avtal som ingås i samband med en näringsidkares inte begärda besök i konsumentens hem eller under utflykter som organi- seras av en näringsidkare i marknadsförings- eller försäljningssyfte. I de nämnda punkterna undantas tjänster som har fullgjorts och avtal om till- handahållande av varor eller tjänster vars pris beror på sådana svängningar på marknaden som näringsidkaren inte kan påverka och som kan uppstå när ångerfristen löper. Vidare undantas avtal om varor som har tillverkats enligt konsumentens anvisningar eller som har getts en tyd- lig personlig prägel och avtal om förslutna varor som av hälsoskydds- eller hygienskäl inte lämpligen kan returneras och som öppnats av konsumenten efter det att de har levererats. För dessa avtal får medlemsstaterna alltså nu föreskriva att konsumenten ska ha ångerrätt om avtalen ingås vid för- säljning i konsumentens bostad och under utflykter. En utvidgning av ångerrätten i de beskrivna situationerna skulle ge kon- sumenterna ett ökat skydd vid avtal utanför affärslokaler. Som nämnts kan det i dessa sammanhang finnas en särskild risk för överraskningseffekter och ett potentiellt psykologiskt tryck på konsumenten. Konsumenten skulle ges tid att överväga om denne vill stå fast vid avtalet. ska beaktas att direktivbestämmelsen tar sikte på ett begränsat antal varor och tjänster. Det kan också ifrågasättas om det är rimligt att en konsument ska kunna ångra t.ex. köp av en vara som har tillverkats enligt konsumentens anvisningar eller som har getts en tydlig personlig prägel. Det rör sig om varor som näringsidkaren normalt sett inte har i sitt sortiment och som denne kan få svårt att sälja till någon annan om konsumenten ångrar köpet. Samma överväganden gör sig gällande för varor som av hälsoskydds- eller hygienskäl inte lämpligen kan returneras och som har öppnats av konsu- menten efter det att de har levererats, t.ex. kosmetika och underkläder. Vid en avvägning mellan de berörda intressena finns det enligt regering- en, till skillnad från vad anser, inte anledning att införa ångerrätt i de situationer som avses i direktivet. Möjligheten som direktivet ger att begränsa undantagen från ångerrätten vid avtal som ingås vid försäljning i konsumentens bostad eller under utflykter bör därför inte användas. 2021/22:174 7.9.4 Reparationer som har fullgjorts Regeringens förslag: Ångerrätt ska inte gälla för en tjänst som har full- gjorts, om konsumenten uttryckligen har begärt ett besök från närings- idkaren i syfte att denne ska utföra reparationsåtgärder och konsu- menten uttryckligen har samtyckt till att tjänsten börjar utföras. Utredningens förslag överensstämmer i sak med regeringens. ningens förslag till lagtext är något annorlunda utformat. Remissinstanserna: Endast ett fåtal remissinstanser yttrar sig särskilt Föreningen Installatörsföretagen tillstyrker förslaget och anför att den nuvarande regleringen innebär en börda för näringsidkare samt att behovet av konsumentskydd inte är lika uttalat när konsumenten på eget initiativ begär ett besök från näringsidkaren. motsätter sig att det införs ett undantag för reparationsåtgärder som har fullgjorts och anser att den nuvarande regleringen är väl avvägd. införande av undantaget riskerar, enligt myndigheten, också att leda till gränsdragningsproblem när det gäller begreppet ”reparationsåtgärder”. Konsumenter och är kritiska till att möjligheten att undanta vissa reparationstjänster från ångerrätten används samt anser att förslaget går för långt och kommer att gynna oseriösa före- tag, bl.a. i byggbranschen. De sistnämnda remissinstanserna förespråkar att ett tillägg görs om att konsumenten på eget initiativ ska ha kontaktat näringsidkaren för att undantaget ska vara tillämpligt. Skälen för regeringens förslag: I artikel 16 i konsumenträttighetsdirek- tivet har införts en möjlighet för medlemsstaterna att göra undantag från ångerrätten för tjänsteavtal när konsumenten uttryckligen har begärt ett be- sök från näringsidkaren i syfte att utföra reparationer. enligt undantaget föreskriva att konsumenten förlorar ångerrätten efter det att tjänsten fullständigt utförts, förutsatt att tjänsten har börjat utföras med konsumentens uttryckliga förhandssamtycke. avtal som innebär en betalningsskyldighet för konsumenten. Enligt distansavtalslagen gäller ångerrätt inte för avtal som avser en tjänst som har fullgjorts, om konsumenten uttryckligen har samtyckt till att tjänsten börjar utföras och gått med på att det inte finns någon ångerrätt när tjänsten har fullgjorts (2 kap. 11 § 1). Om näringsidkaren har fullgjort tjänsten inom ångerfristen utan att kon- sumenten har avstått från ångerrätten har konsumenten kvar sin ångerrätt. I fall då konsumenten uttryckligen har begärt att tjänsten ska börja utföras under ångerfristen har näringsidkaren dock normalt rätt till ersättning för den del av tjänsten som har utförts innan konsumenten utövar sin ångerrätt (2 kap. 15 § 3 distansavtalslagen). Om tjänsten helt har fullgjorts innebär detta i regel att konsumenten ska betala hela det avtalade priset. gäller avtal utanför affärslokaler gäller ett särskilt formkrav för konsu- mentens begäran om att tjänsten ska börja utföras. Begäran ska lämnas i en handling eller i någon annan läsbar och varaktig form. förutsättning för att konsumenten ska bli ersättningsskyldig är att konsu- menten har fått information om ångerrätten enligt 2 kap. 2 § första stycket 9 och 11 på det sätt som anges i 3 § eller 5 § första stycket. I 2 kap. 11 § 13 distansavtalslagen finns ett särskilt undantag från för avtal som avser en brådskande reparations- eller underhållsåtgärd vid ett besök i konsumentens bostad, om besöket äger rum på konsumentens initiativ och uttryckliga begäran och reparations- eller underhållsåtgärden omfattas av konsumentens begäran eller har ett direkt samband med denna. I sådana fall krävs alltså inte att konsumenten gått med på att det inte finns någon ångerrätt. Den nya direktivbestämmelsen i artikel 16 medför att en medlemsstat får ha bestämmelser som innebär att ångerrätten avseende reparationer upphör när åtgärderna har fullgjorts, och det utan att det krävs att konsu- menten har meddelat att han eller hon har avstått från sin ångerrätt. Efter- som direktivregleringen är frivillig för medlemsstaterna att genomföra uppkommer frågan om det finns ett praktiskt behov av att ta bort kravet på avstående från ångerrätten i den situationen där konsumenten uttryckligen har begärt ett besök från näringsidkaren i syfte att utföra reparationer som inte är brådskande (jfr 2 kap. 11 § 1 distansavtalslagen). Det nuvarande kravet på näringsidkare att innan avtalet börjar utföras fråga konsumenten om denne går med på att det inte finns någon ångerrätt när tjänsten har fullgjorts innebär en viss börda för näringsidkaren. Om näringsidkaren förbiser att ta upp frågan blir konsumenten visserligen normalt skyldig att ersätta näringsidkaren för den tjänst som utförts med stöd av bestämmelsen i 2 kap. 15 § 3 distansavtalslagen. Det kan dock vara så att näringsidkaren inte har tänkt på att informera om ångerrätten på det sätt som följer av lagen. Näringsidkaren går i sådant fall miste om ersätt- ningen för det arbete som har utförts. Att en näringsidkare i den beskrivna situationen helt går miste om rätten till ersättning för en tjänst som har fullgjorts endast på grund av att närings- idkaren har brustit i sin informationsskyldighet kan tyckas innebära att konsumenten ges en omotiverat stor fördel i förhållande till näringsidka- ren. Behovet av skydd för konsumenten är inte heller, som Föreningen Installatörsföretagen framhåller, lika uttalat i situationer där konsumenten begär ett besök från näringsidkaren som vid traditionell hemförsäljning. När det gäller avtal om hantverkstjänster kan det i prakti- ken bero på tillfälligheter om avtalet ingås i konsumentens bostad eller t.ex. per telefon eller e-post. Om avtalet ingås per telefon eller e-post har konsumenten i många fall inte någon ångerrätt eftersom hantverkare ofta inte kan sägas ha ett organiserat system för att träffa avtal på distans (jfr definitionen av distansavtal i 1 kap. 2 § distansavtalslagen). Om avtal ingås i konsumentens bostad är huvudregeln däremot att konsumenten har ångerrätt. Gränsdragningarna mellan fall där konsumenten har eller inte har ångerrätt kompliceras ytterligare av det särskilda undantaget för brådskande reparationer i 2 kap. 11 § 13. Sammantaget konstaterar regeringen att den nuvarande regleringen om ångerrätt som berör hantverkstjänster kan vara svår att följa för närings- idkare och i praktiken kan leda till otillfredsställande resultat.