prop · H903227 · 2022-04-19 00:00:00 — För detta ändamål och för att ytterligare underbygga de nuvarande och fram tida operativa insatserna bör den europeiska gräns- och reformeras genom att byrån ges ett starkare mandat och framför allt genom att tillhandahålla den nödvändiga kapaciteten i form av en stående europeisk gräns- och kustbevakningsstyrka (nedan kallad den stående styrkan). Den stående styrkan bör gradvis men snabbt nå det strategiska målet att ha en kapacitet på 10 000 medlemmar i den operativa personalen, i enlighet med bilaga I, som har verkställande befogenheter, i tillämpliga fall, för att effektivt stödja med lemsstaterna i deras arbete för att skydda de yttre gränserna, bekämpa gränsöverskridande brottslighet och avse värt öka irreguljära migranters faktiska och hållbara återvändande. En sådan kapacitet på 10 000 medlemmar i den operativa personalen utgör den högsta tillgängliga kapaciteten för att på ett effektivt sätt hantera befintliga och framtida operativa behov för gräns- och återvändandeinsatser i unionen och tredjeländer, inbegripet kapaci tet för snabba insatser för att hantera framtida kriser. (6)Kommissionen bör göra en översyn av det totala antalet och sammansättningen av den stående styrkan, inklu sive storleken på enskilda medlemsstaters bidrag till denna kår, samt dess utbildning sakkunskap och professionalism. Senast bör kommissionen vid behov lägga fram lämpliga förslag till ändringar av bilagorna I, II, III och IV. Om kommissionen inte lägger fram något förslag bör den förklara skälet till detta. (7)Genomförandet av denna förordning, särskilt inrättandet av den stående styrkan, inklusive efter kommissionens översyn av den stående styrkan, bör ske inom ramen för den fleråriga budgetramen. (8)I sina slutsatser av efterlyste en ytterligare stärkning av byråns stödjande roll, även i dess samarbete med tredjeländer, genom ökade resurser och ett stärkt mandat, i syfte att säkerställa effektiv yttre gränskontroll och avsevärt öka irreguljära migranters faktiska återvändande. (9)Det är nödvändigt att effektivt övervaka gränspassagerna vid de yttre gränserna, hantera migrationsutmaning arna och eventuella framtida hot vid de yttre gränserna, säkerställa en hög nivå av inre säkerhet inom unionen, värna Schengenområdets funktion och respektera den övergripande solidaritetsprincipen. Dessa åtgärder och mål bör åtföljas av en proaktiv migrationshantering, inbegripet nödvändiga åtgärder i tredjeländer. Det är i detta syfte nödvändigt att konsolidera den europeiska gräns- och och att ytterligare utvidga manda tet för byrån. (5) och rådets förordning (EU) 2016/1624 av om en europeisk gräns- och kustbevakning och om ändring av och rådets förordning (EU) 2016/399 och upphävande av och rådets för ordning (EG) nr 863/2007, rådets förordning (EG) nr 2007/2004 och rådets beslut /267/EG (EUT L 251, , s. 1). Europeiska unionens officiella tidning L 295/3 (10)När den europeiska integrerade gränsförvaltningen genomförs bör överensstämmelse med andra politiska mål säkerställas. (11)Den europeiska integrerade gränsförvaltningen bygger på en fyrdelad modell för tillträdeskontroll och omfattar åtgärder i tredjeländer, till exempel inom ramen för den gemensamma viseringspolitiken, åtgärder i samarbete med angränsande tredjeländer, gränskontrollåtgärder vid de yttre gränserna, riskanalys och åtgärder med avseende på Schengenområdet och återvändande. (12)Den europeiska integrerade gränsförvaltningen bör genomföras som ett delat ansvar mellan byrån och de nationella myndigheter som ansvarar för gränsförvaltning, däribland kustbevakningar i den mån de utför sjö gränsövervakning och andra gränskontrolluppgifter, samt de nationella myndigheter som ansvarar för återvän dande. Medan medlemsstaterna behåller det främsta ansvaret för förvaltningen av sina yttre gränser i eget och alla medlemsstaters intresse och även är ansvariga för att utfärda beslut om återvändande, bör byrån stödja tillämpningen av unionsåtgärder för förvaltningen av de yttre gränserna och återvändande genom att stärka, bedöma och samordna medlemsstaternas insatser för att genomföra dessa åtgärder. Byråns verksamhet bör komplettera de insatser som görs av medlemsstaterna. För att säkerställa ett effektivt genomförande av europeisk integrerad gränsförvaltning och öka effektiviteten i unionens återvändandepolitik bör en europeisk gräns- och kustbevakning inrättas. Den bör tilldelas de finan siella och personella resurser och den utrustning som krävs. Den europeiska gräns- och bör omfatta byrån och nationella myndigheter med ansvar för gränsförvaltning, däribland kustbevakningar i den mån de utför gränskontrolluppgifter, samt de nationella myndigheterna med ansvar för återvändande. I den funktionen kommer den att behöva gemensam användning av information, kapacitet och system på nationell nivå och byråns insatser på unionsnivå. (14)Europeisk integrerad gränsförvaltning påverkar inte kommissionens och medlemsstaternas respektive befogen heter på tullområdet, framför allt inte vad gäller kontroller, riskhantering och informationsutbyte. (15)Utformningen av politiken och lagstiftningen om yttre gränskontroll och återvändande, inklusive utvecklingen av en flerårig strategisk policy för europeisk integrerad gränsförvaltning, förblir unionsinstitutionernas ansvar. En nära samordning mellan byrån och dessa institutioner bör garanteras. (16)Det effektiva genomförandet av europeisk integrerad gränsförvaltning genom den europeiska gräns- och kustbe vakningen bör säkerställas genom en flerårig strategisk policycykel. Den fleråriga cykeln bör utgöra en integre rad, enhetlig och kontinuerlig process för att tillhandahålla alla relevanta aktörer på unionsnivå och på nationell nivå strategiska riktlinjer för gränsförvaltning och återvändande, så att aktörerna har möjlighet att genomföra den europeiska integrerade gränsförvaltningen på ett enhetligt sätt. Den bör också behandla alla relevanta inter aktioner mellan Europeiska gräns- och och kommissionen, övriga unionsinstitutioner, unions organ och unionsbyråer samt samarbete med andra relevanta partner, inbegripet tredjeländer och tredje parter, beroende på vad som är lämpligt. (17)En europeisk integrerad gränsförvaltning kräver en integrerad planering mellan medlemsstaterna och byrån för gräns- och återvändandeinsatser, för att förbereda svar på utmaningar vid de yttre gränserna, för beredskapspla nering och för att samordna den långsiktiga kapacitetsutvecklingen både i fråga om rekrytering och utbildning och i fråga om förvärv och utveckling av utrustning. (18)Byrån bör utarbeta tekniska standarder för informationsutbyte enligt denna förordning. För ett effektivt genom förande av och rådets förordning (EU) 2016/399 (6) bör dessutom de gemensamma minimi normerna för övervakning av de yttre gränserna utarbetas. I detta syfte bör byrån kunna bidra till utarbetandet av gemensamma miniminormer i linje med medlemsstaternas och kommissionens respektive befogenheter. Dessa gemensamma miniminormer bör utarbetas med beaktande av typen av gränser, den påverkansgrad som byrån tilldelar varje yttre gränsavsnitt och andra faktorer såsom geografiska särdrag. Vid utarbetandet av dessa gemensamma miniminormer bör hänsyn tas till eventuella begränsningar som följer av nationell rätt. (6) och rådets förordning (EU) 2016/399 av om en unionskodex om gränspassage för personer (kodex om Schengengränserna) (EUT L 77, 23.3.2016, s. 1). L 295/4 Europeiska unionens officiella tidning (19)De tekniska standarderna för informationssystem och programvaruapplikationer bör anpassas till de standarder som används av Europeiska unionens byrå för den operativa förvaltningen av stora it-system inom området frihet, säkerhet och rättvisa (eu-LISA) för andra it-system inom området frihet, säkerhet och rättvisa. (20)Genomförandet av denna förordning påverkar inte fördelningen av befogenheter mellan unionen och med lemsstaterna eller medlemsstaternas skyldigheter enligt havsrättskonvention, den interna konventionen om säkerheten för människoliv till havs, den internationella sjöräddningskonventionen, konvention mot gränsöverskridande organiserad brottslighet och dess tilläggsprotokoll mot människosmuggling land-, luft- och sjövägen, konvention angående flyktingars rättsliga ställning, protokoll till denna, den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna, konvention om statslösa personers ställning och andra relevanta internationella instrument. (21)Genomförandet av denna förordning påverkar inte tillämpningen av och rådets förordning (EU) nr 656/2014 (7). Insatser till havs bör genomföras på ett sätt som i alla lägen säkerställer säkerheten för de personer som blir föremål för ingripande eller som räddas, för de enheter som deltar i den aktuella insatsen till havs och säkerheten för tredje parter. (22)Byrån bör utföra sina uppgifter i enlighet med subsidiaritetsprincipen och utan att det påverkar medlemsstater nas ansvar för att upprätthålla lag och ordning och skydda den inre säkerheten. (23)Byrån bör utföra sina uppgifter utan att det påverkar medlemsstaternas befogenheter på försvarsområdet. (24)Som motvikt till byråns utökade uppgifter och befogenheter bör det införas ett stärkt skydd av de grundläggande rättigheterna och ökade möjligheter att utkräva ansvar, särskilt vad gäller den ordinarie persona lens utövande av verkställande befogenheter. (25)Byrån förlitar sig på samarbete med medlemsstaterna för att kunna utföra sina uppgifter på ett verkningsfullt sätt. Det är därför viktigt att byrån och medlemsstaterna agerar lojalt och i rätt tid utbyter korrekt information. Ingen medlemsstat bör vara förpliktad att lämna information vars röjande den anser strida mot sina väsentliga säkerhetsintressen. (26)Medlemsstaterna bör också, i eget intresse och i de andra medlemsstaternas intresse, bidra med relevanta data som behövs för byråns verksamhet, bland annat för situationsmedvetenhet, riskanalys, sårbarhetsbedömningar och integrerad planering. De bör även säkerställa att alla data är korrekta och uppdaterade och erhållna och införda på ett lagenligt sätt. I de fall då dessa data inbegriper personuppgifter ska unionsrätten på dataskyddsområdet gälla fullt ut. (27)Det kommunikationsnätverk som inrättas genom denna förordning bör bygga på och ersätta Eurosurs kommunikationsnätverk som har utvecklats inom ramen för och rådets förordning (EU) nr 1052/2013 (8). Det kommunikationsnätverk som inrättas genom den här förordningen bör användas för alla säkra informationsutbyten inom den europeiska gräns- och . Nivån på ackrediteringen för kommunikationsnätverket bör höjas till klassificeringsnivån CONFIDENTIEL UE/EU CONFIDENTIAL för att förbättra informationssäkerheten mellan medlemsstaterna och med byrån. (28)Eurosur är nödvändigt för att den europeiska gräns- och ska kunna utgöra ett ramverk för informationsutbytet och det operativa samarbetet mellan medlemsstaternas nationella myndigheter och med byrån. Eurosur förser nationella myndigheter och byrån med den infrastruktur och de verktyg som behövs för att förbättra deras situationsmedvetenhet och öka reaktionsförmågan vid de yttre gränserna i syfte att upptäcka, förebygga, förhindra och bekämpa olaglig invandring och gränsöverskridande brottslighet och därigenom bidra till att rädda migranters liv och säkerställa skyddet för dem. (7) och rådets förordning (EU) nr 656/2014 av om fastställande av regler för övervakningen av de yttre sjögränserna inom ramen för det operativa samarbete som samordnas av Europeiska byrån för förvaltningen av det operativa samarbetet vid Europeiska unionens medlemsstaters yttre gränser (EUT L 189, 27.6.2014, s. 93). (8) och rådets förordning (EU) nr 1052/2013 av om inrättande av ett europeiskt gräns övervakningssystem (Eurosur) (EUT L 295, 6.11.2013, s. 11). Europeiska unionens officiella tidning L 295/5 (29)Medlemsstaterna bör inrätta nationella samordningscentraler för att förbättra informationsutbytet och samarbe tet mellan medlemsstaterna och med byrån i fråga om gränsövervakning och för att genomföra kontroller vid gränsövergångsställen. För att Eurosur ska kunna fungera korrekt är det nödvändigt att alla nationella myndig heter med ansvar för övervakning av yttre gränser enligt nationell rätt samarbetar via nationella samordnings centraler. (30)Den nationella samordningscentralens roll när det gäller att samordna och utbyta information mellan alla myn digheter med ansvar för yttre gränskontroll på nationell nivå påverkar inte de befogenheter som fastställts på nationell nivå när det gäller planering och genomförande av gränskontroll. (31)Denna förordning bör inte förhindra att medlemsstaterna ger sina nationella samordningscentraler ansvar även för samordning av informationsutbytet och för samarbete avseende andra komponenter av europeisk integrerad gränsförvaltning. (32)Kvaliteten på den information som utbyts mellan medlemsstaterna och byrån och att sådant informationsutbyte sker i rätt tid är förutsättningar för att den integrerade gränsförvaltningen ska fungera på ett tillfredsställande sätt. Med utgångspunkt i framgången med Eurosur bör denna kvalitet säkerställas genom standardisering, auto matisering av informationsutbytet mellan nätverk och system, informationssäkring och kvalitetskontroll av de data och den information som överförs. (33)Byrån bör tillhandahålla nödvändigt bistånd för att utveckla och driva Eurosur, inklusive kompatibiliteten mellan systemen, särskilt genom att inrätta, upprätthålla och samordna Eurosur. (34)Eurosur bör ge en uttömmande situationsbild, inte enbart vid de yttre gränserna utan även inom Schengenom rådet och inom området före gränserna. Det bör omfatta övervakning av land-, sjö- och luftgränserna och gränskontroller. Att skapa situationsmedvetenhet inom Schengenområdet bör inte leda till att byrån utför opera tiv verksamhet vid medlemsstaternas inre gränser. (35)Luftgränsövervakning bör vara en del av gränsförvaltningen, eftersom både kommersiella och privata flygningar och fjärrstyrda luftfartygssystem används för olaglig verksamhet kopplad till invandring och gränsöverskridande brottslighet. Övervakning av luftgränser syftar till att upptäcka och övervaka sådana misstänkta flygningar som passerar eller avser att passera de yttre gränserna och utföra tillhörande riskanalys i syfte att utlösa reaktionsför mågan hos unionens behöriga myndigheter och medlemsstaterna. Ett sådant samarbete mellan organ på unions nivå bör främjas mellan byrån, nätverksförvaltaren för det europeiska nätet för flygledningstjänst (EATMN) och Europeiska unionens byrå för luftfartssäkerhet (). I tillämpliga fall bör medlemsstaterna kunna få informa tion om misstänkta utrikesflyg och reagera i enlighet med detta. Byrån bör övervaka och stödja forskning och innovation på detta område. (36)Rapportering av händelser som har samband med otillåtna sekundära förflyttningar inom Eurosur kommer att bidra till byråns övervakning av migrationsflödena till och inom unionen med avseende på riskanalyser och situationsmedvetenhet. Den genomförandeakt som fastställer närmare uppgifter om situationsbildernas informa tionsskikt och reglerna för att upprätta särskilda situationsbilder bör ytterligare definiera typen av rapportering för att uppnå detta mål på bästa sätt. (37)Eurosurs fusionstjänster som tillhandahålls av byrån bör baseras på gemensam tillämpning av övervaknings verktyg och samarbete mellan organ på unionsnivå, inbegripet tillhandahållande av säkerhetstjäns ter. Eurosurs fusionstjänster bör förse medlemsstaterna och byrån med informationstjänster med mervärde i fråga om europeisk integrerad gränsförvaltning. Eurosurs fusionstjänster bör utvidgas till stöd för gränskon troller, luftgränsövervakning och övervakning av migrationsströmmar. (38)Användningen av små, sjöodugliga båtar har lett till en dramatisk ökning av antalet drunknade migranter vid de södra yttre havsgränserna. Eurosur bör märkbart förbättra byråns och medlemsstaternas operativa och tekniska förmåga att upptäcka och spåra sådana små båtar samt förbättra medlemsstaternas reaktionsförmåga, och däri genom bidra till en minskning av antalet migranter som förlorar sina liv, inklusive i samband med sök- och räddningssituationer. (39)Det konstateras i denna förordning att migrationsrutter även används av personer i behov av internationellt skydd. L 295/6 Europeiska unionens officiella tidning (40)Byrån bör utveckla en allmän och individuellt anpassad riskanalys som bygger på en gemensam integrerad modell för riskanalys, som bör användas av byrån själv och av medlemsstaterna. Byrån bör, även på grundval av uppgifter från medlemsstaterna, tillhandahålla lämplig information om alla aspekter av relevans för europeisk integrerad gränsförvaltning, i synnerhet gränskontroll, återvändande, fenomenet med tredjelandsmedborgares otillåtna sekundära förflyttning inom unionen vad gäller trender, omfång och rutter, förebyggande och förhind rande av gränsöverskridande brottslighet, däribland hjälp till obehörig gränspassage, människohandel, terrorism och hot av hybrid art, samt situationen i relevanta tredjeländer, så att det blir möjligt att vidta lämpliga åtgärder eller att hantera identifierade hot och risker, för att förbättra den integrerade förvaltningen av de yttre gränserna. (41)Byrån bör, med tanke på sin verksamhet vid de yttre gränserna, bidra till att förebygga, förhindra och avslöja gränsöverskridande brottslighet, såsom smuggling av migranter, människohandel och terrorism, när det är lämpligt för byrån att agera och när den har fått relevant information genom sin verksamhet. Byrån bör sam ordna sin verksamhet med Europol, såsom ansvarig byrå för att stödja och stärka medlemsstaternas insatser och deras samarbete när det gäller att förebygga, förhindra och bekämpa allvarlig brottslighet som berör två eller fler medlemsstater. Den gränsöverskridande dimensionen kännetecknas av brott med direkt koppling till obehö rig passage av de yttre gränserna, inklusive människohandel eller smuggling av migranter. I enlighet med rådets direktiv /90/EG (9) har medlemsstaterna möjlighet att inte ålägga sanktioner i fall där syftet med handlan det är att ge humanitärt stöd till migranter. (42)I en anda av delat ansvar bör byrån ha till uppgift att regelbundet övervaka förvaltningen av de yttre gränserna, inklusive huruvida grundläggande rättigheter respekteras i byråns gränsförvaltning och återvändandeverksam het. Byrån bör säkerställa lämplig och effektiv övervakning inte bara genom situationsmedvetenhet och riskana lys, utan även genom att experter från dess egen personal är närvarande i medlemsstaterna. Byrån bör därför ha möjlighet att utplacera sambandsmän i medlemsstaterna under vilken sambandsmännen rapporterar till den verkställande direktören. Sambandsmännens rapporter bör ingå i sårbarhetsbedömningen. (43)Byrån bör utföra en sårbarhetsbedömning, baserad på objektiva kriterier, för att bedöma vilken kapacitet och beredskap medlemsstaterna har när det gäller att hantera de utmaningar som uppkommer vid de yttre grän serna, och för att bidra till den stående styrkan och reserven för teknisk utrustning. Sårbarhetsbedömningen bör inbegripa en bedömning av medlemsstaternas utrustning, infrastruktur, personal, budget och finansiella resurser samt deras beredskapsplanering för eventuella kriser vid de yttre gränserna. Medlemsstaterna bör vidta åtgärder för att avhjälpa alla eventuella brister som fastställs vid denna bedömning. Den verkställande direktören bör identifiera vilka åtgärder som bör vidtas och lämna en rekommendation till den berörda medlemsstaten. Den verkställande direktören bör också ange inom vilken tid åtgärderna bör vidtas och noggrant övervaka att de genomförs i rätt tid. Om de nödvändiga åtgärderna inte vidtas inom utsatt tid, bör ärendet överlämnas till sty relsen för vidare beslut. (44)Om byrån inte i rätt tid erhåller korrekt information som är nödvändig för att genomföra en sårbarhetsbedöm ning bör den kunna beakta detta vid sårbarhetsbedömningen, såvida det inte redovisas vederbörligen motiverade skäl för att hålla inne uppgifterna. (45)Sårbarhetsbedömningen och utvärderingsmekanismen för Schengen, som inrättats genom rådets förordning (EU) nr 1053/2013 (10), är två kompletterande mekanismer för att garantera unionskontroll av kvaliteten när det gäller Schengenområdets korrekta funktion och för att säkerställa den ständiga beredskapen på både unionsnivå och nationell nivå när det gäller att möta eventuella utmaningar vid de yttre gränserna. Även om utvärderings mekanismen för Schengen är den främsta metoden för utvärdering av genomförandet och efterlevnaden av uni onsrätten i medlemsstaterna bör samverkanseffekterna mellan sårbarhetsbedömningen och utvärderingsmeka nismen för Schengen maximeras i syfte att skapa en bättre situationsbild av Schengenområdets funktion och i möjligaste mån undvika dubbelarbete för medlemsstaterna, samt säkerställa en bättre samordnad användning av unionens relevanta finansieringsinstrument till stöd för förvaltningen av de yttre gränserna. För detta ända mål bör det upprättas ett regelbundet informationsutbyte mellan byrån och kommissionen om resultaten av de båda mekanismerna. (9) Rådets direktiv /90/EG av om definition av hjälp till olaglig inresa, transitering och vistelse (EGT L 328, 5.12.2002, s. 17). (10) Rådets förordning (EU) nr 1053/2013 av om inrättande av en utvärderings- och övervakningsmekanism för kontroll av tillämpningen av och om upphävande av verkställande kommitténs beslut av om inrättande av för genomförande av (EUT L 295, 6.11.2013, s. 27). Europeiska unionens officiella tidning L 295/7 (46)Mot bakgrund av att medlemsstaterna inrättar gränsavsnitt som byrån tilldelar påverkansgrader, och att med lemsstaternas och byråns reaktionsförmåga bör kopplas till dessa påverkansgrader, bör en fjärde påverkansgrad – kritisk påverkansgrad – fastställas för att kunna tilldelas ett gränsavsnitt på tillfällig basis där Schengenområdet är utsatt för risk och där byrån bör ingripa. (47)Om en hög eller kritisk påverkansgrad tilldelats ett sjögränsavsnitt på grund av en ökning av den olagliga invandringen, bör de berörda medlemsstaterna ta hänsyn till den ökningen vid planeringen och genomförandet av sök- och räddningssituationer, eftersom en sådan situation skulle kunna leda till en ökning av efterfrågan på insatser för personer i sjönöd. (48)Byrån bör organisera lämpligt tekniskt och operativt stöd till medlemsstaterna, för att stärka deras kapacitet att genomföra sina skyldigheter med avseende på yttre gränskontroll och hantera utmaningar som uppkommer vid de yttre gränserna till följd av att fler irreguljära migranter anländer eller till följd av gränsöverskridande brottslighet. Detta stöd bör inte påverka relevanta nationella myndigheters behörighet att inleda brottsutred ningar. Byrån bör därför antingen på eget initiativ med den berörda medlemsstatens samtycke, eller på den medlemsstatens begäran, organisera och samordna gemensamma insatser för en eller flera medlemsstater, utpla cera gränsförvaltningsenheter, stödenheter för migrationshantering och återvändandeenheter (nedan gemensamt kallade enheter) från den stående styrkan och tillhandahålla nödvändig teknisk utrustning. (49)I situationer med specifika och oproportionella utmaningar vid de yttre gränserna bör byrån antingen på eget initiativ med den berörda medlemsstatens samtycke, eller på den medlemsstatens begäran, organisera och sam ordna snabba gränsinsatser och utplacera både enheter från den stående styrkan och teknisk utrustning, inbegri pet från reserven med utrustning för snabba insatser. Reserven med utrustning för snabba insatser bör innehålla en begränsad mängd utrustning som behövs för eventuella snabba gränsinsatser. Snabba gränsinsatser bör tillhandahålla förstärkning i situationer som kräver omedelbara åtgärder och där en sådan insats skulle utgöra en effektiv åtgärd.