prop · H903189 · 2022-03-22 00:00:00 — (87)Om inte annat föreskrivs i den här förordningen bör och rådets förordning (EU) 2016/679 (9) vara tillämplig på medlemsstaternas behandling av personuppgifter vid tillämpning av denna förordning. För att inte äventyra utförandet av en begäran enligt denna förordning, till exempel en begäran om återlämnande av ett barn i enlighet med eller en begäran till en domstol om att överväga behovet av att vidta åtgärder till skydd för barnets person eller egendom, får underrättelsen till den registrerade i enlighet med kraven i artikel 14.1–14.4 i förordning (EU) 2016/679, till exempel om uppgifter som begärs för att lokalisera barnet, skjutas upp till dess att den begäran för vilken informationen krävs har utförts. Detta undantag görs i överensstämmelse med artikel 14.5 samt artikel 23.1 f, g, i och j i förordning (EU) 2016/679. Detta bör inte hindra en mellanhand, en domstol eller en behörig myndighet till vilken informationen har översänts från att vidta åtgärder till skydd för barnet eller föranleda att sådana åtgärder vidtas om barnet riskerar att skadas eller om det finns tecken på en sådan risk. (88)I fall då utlämnande eller bekräftelse av den relevanta informationen skulle kunna äventyra barnets eller en annan persons hälsa, säkerhet eller frihet, till exempel om det har förekommit våld i nära relationer och en domstol har beslutat att barnets nya adress inte ska lämnas ut till sökanden, eftersträvar denna förordning en välavvägd balans. Även om det i denna förordning bör föreskrivas att en centralmyndighet, en domstol eller en behörig myndighet inte till sökanden eller till tredje part bör lämna ut eller bekräfta information som samlats in eller översänts vid tillämpning av denna förordning om den fastställer att detta skulle kunna äventyra barnets eller en annan persons hälsa, säkerhet eller frihet, bör det i förordningen likväl understrykas att detta inte bör hindra centralmyndighe terna, domstolarna och de behöriga myndigheterna från att samla in och översända information mellan sig i den mån det är nödvändigt för att fullgöra skyldigheterna enligt denna förordning. Detta innebär att det bör vara (9) och rådets förordning (EU) 2016/679 av om skydd för fysiska personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter och om upphävande av direktiv /46/EG (allmän dataskyddsförordning) (EUT L 119, , s. 1). L 178/16 Europeiska unionens officiella tidning möjligt, när så är möjligt och lämpligt, att behandla en ansökan enligt denna förordning utan att sökanden försetts med alla uppgifter som behövs för behandlingen. Exempelvis kan en centralmyndighet, om så föreskrivs i nationell lag, väcka talan på sökandens vägnar utan att till sökanden föra vidare information om barnets vistelseort. I fall där barnets eller en annan persons hälsa, säkerhet eller frihet skulle kunna äventyras bara av att en begäran görs, bör det emellertid inte finnas en skyldighet enligt denna förordning att inge en sådan begäran. (89)För att säkerställa att de intyg som ska användas i samband med tillämpningen av kapitlen III och IV i denna förordning är uppdaterade, bör befogenheten att anta akter delegeras till kommissionen i enlighet med artikel 290 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF-fördraget) vad gäller ändringar av bilagorna I-IX till denna förordning. Det är särskilt viktigt att kommissionen utför lämpliga samråd under det förberedande arbetet, bland annat på expertnivå, och att dessa samråd utförs i enlighet med de principer som fastställs i det interinstitutionella avtalet av om bättre lagstiftning (10). För att säkerställa lika stor delaktighet i förberedelsen av delegerade akter erhåller rådet alla handlingar som medlemsstaternas experter, och deras experter ges systematiskt tillträde till möten i kommissionens expertgrupper som arbetar med förberedelse av delegerade akter. (90)Kontinuitet mellan konvention som utarbetats på grundval av artikel K 3 i fördraget om Europeiska unionen om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar i äktenskapsmål (nedan kallad ) (11), förordning (EG) nr 1347/2000, förordning (EG) nr 2201/2003 och den här förord ningen bör säkerställas i den utsträckning bestämmelserna är oförändrade, och övergångsbestämmelser bör fast ställas i detta syfte. Likaså måste kontinuitet råda när det gäller tolkningen, inbegripet tolkning, av och förordningarna (EG) nr 1347/2000 och (EG) nr 2201/2003. (91)Det erinras om att artikel 351 i EUF-fördraget är tillämplig på avtal som en medlemsstat ingått med ett eller flera tredjeländer före tidpunkten för dess anslutning till unionen. (92)Tillämplig lag i frågor om föräldraansvar bör fastställas i enlighet med bestämmelserna i kapitel III . När den konventionen tillämpas i förfaranden vid en domstol i en medlemsstat där denna förordning är tillämplig bör hänvisningen till ”bestämmelserna i kapitel II” i artikel 15.1 i den konventionen läsas som ”bestämmelserna i den här förordningen”. (93)För att denna förordning ska fungera väl, bör kommissionen bedöma tillämpningen av den och föreslå nödvändiga ändringar. (94)Kommissionen bör göra den information som medlemsstaterna översänder allmänt tillgänglig och hålla den uppdaterad. (95)I enlighet med artiklarna 3 och 4a.1 i protokoll nr 21 om och ställning med avseende på området med frihet, säkerhet och rättvisa, fogat till fördraget om Europeiska unionen () och EUF- fördraget, har dessa medlemsstater meddelat att de önskar delta i antagandet och tillämpningen av denna för ordning. (96)I enlighet med artiklarna 1 och 2 i protokoll nr 22 om ställning, fogat till och EUF- fördraget, deltar inte i antagandet av denna förordning, som inte är bindande för eller tillämplig på . (97)Europeiska datatillsynsmannen har hörts i enlighet med artikel 41.2 andra stycket och artikel 46 d i Europapar lamentets och rådets förordning (EG) nr 45/2001 (12) och avgav ett yttrande (13). (10) EUT L 123, , s. 1. (11) EUT C 221, , s. 1. (12) och rådets förordning (EG) nr 45/2001 av om skydd för enskilda då gemenskaps institutionerna och gemenskapsorganen behandlar personuppgifter och om den fria rörligheten för sådana uppgifter (EGT L 8, , s. 1). (13) EUT C 120, , s. 18. Europeiska unionens officiella tidning L 178/17 (98)Eftersom målen för denna förordning inte i tillräcklig utsträckning kan uppnås av medlemsstaterna på grund av olikheter mellan de nationella regler som rör behörighet och erkännande och verkställighet av avgöranden utan snarare, på grund av denna förordnings direkta tillämplighet och bindande karaktär, kan uppnås bättre på unions nivå, kan unionen vidta åtgärder i enlighet med subsidiaritetsprincipen i artikel 5 i . I enlighet med proportionalitetsprincipen i samma artikel går denna förordning inte utöver vad som är nödvändigt för att uppnå dessa mål. HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. 1.Denna förordning ska tillämpas på civilrättsliga frågor om a) äktenskapsskillnad, hemskillnad och annullering av äktenskap, b) tillerkännande, utövande, delegering, upphörande eller begränsande av föräldraansvar. 2.Frågorna enligt punkt 1 b kan bland annat omfatta a)vårdnad och umgänge, b)förmynderskap, godmanskap och motsvarande företeelser, c)förordnande av och uppgifter för en person eller ett organ som ska ansvara för ett barns person eller egendom, eller företräda eller bistå ett barn, d)placering av ett barn i institutionsvård eller vård utanför det egna hemmet e)åtgärder till skydd för barnet i samband med förvaltning av, bevarande av eller förfogande över ett barns egendom. 3.Kapitlen III och VI i denna förordning ska, som ett komplement till , tillämpas om det olovliga bortförandet eller kvarhållandet av ett barn berör mer än en medlemsstat. Kapitel IV i denna förordning ska tillämpas på avgöranden enligt vilka ett barn ska återlämnas till en annan medlemsstat enligt och som måste verkställas i en annan medlemsstat än den där avgörandet meddelades. 4.Denna förordning ska inte tillämpas på a)fastställande eller bestridande av föräldraskap, b)beslut om adoption, åtgärder som utgör förberedelser för adoption, ogiltigförklaring eller upphävande av adoption, c)ett barns efternamn och förnamn, d)myndighetsförklaring, e)underhållsskyldighet, f)truster och arv, g)åtgärder som vidtas till följd av brottsliga gärningar som har begåtts av barn. L 178/18 Europeiska unionens officiella tidning 1.I denna förordning avses med avgörande ett avgörande i en domstol i en medlemsstat, inbegripet ett förordnande, ett beslut eller en dom om beviljande av äktenskapsskillnad, hemskillnad, eller annullering av äktenskap, eller som rör frågor om föräldraansvar. Vid tillämpningen av kapitel IV omfattar avgörande a)ett avgörande som meddelats i en medlemsstat, enligt vilket ett barn ska återlämnas till en annan medlemsstat enligt och vilket måste verkställas i en annan medlemsstat än den där avgörandet meddelats, b)interimistiska åtgärder, däribland säkerhetsåtgärder, som beslutats av en domstol som genom denna förordning är behörig att pröva målet i sak, eller åtgärder som beslutats i enlighet med artikel 27.5 jämförd med artikel 15. Vid tillämpningen av kapitel IV omfattar avgörande inte interimistiska åtgärder, däribland säkerhetsåtgärder, som beslutats av en sådan domstol utan att svaranden har kallats att inställa sig, såvida inte det avgörande som innehåller åtgärden har delgetts svaranden före verkställigheten. 2.I denna förordning gäller även följande definitioner: 1.domstol: varje sådan myndighet i en medlemsstat som är behörig i frågor som omfattas av denna förordnings till lämpningsområde. 2.officiell handling: en handling som har upprättats formellt eller registrerats som en officiell handling i en medlemsstat i frågor som omfattas av denna förordnings tillämpningsområde och vars äkthet a)avser handlingens underskrift och innehåll, och b)har upprättats av en offentlig myndighet eller en annan myndighet som bemyndigats för ändamålet. Medlems staterna ska meddela kommissionen om dessa myndigheter i enlighet med artikel 103. 3.överenskommelse: vid tillämpningen av kapitel IV, en handling som inte är en officiell handling, som har ingåtts av parterna i frågor som omfattas av tillämpningsområdet för denna förordning och som har registrerats av en offentlig myndighet som meddelats till kommissionen i enlighet med artikel 103 för det ändamålet. 4.ursprungsmedlemsstat: den medlemsstat där avgörandet meddelats, där den officiella handlingen upprättats formellt eller registrerats eller där överenskommelsen registrerats. 5.verkställande medlemsstat: den medlemsstat där verkställighet begärs för avgörandet, den officiella handlingen eller överenskommelsen. 6.barn: varje person som är . 7.föräldraansvar: alla rättigheter och skyldigheter som en fysisk eller juridisk person har tillerkänts genom ett avgörande, på grund av lag eller genom en överenskommelse med rättslig verkan, med avseende på ett barn eller dess egendom, inbegripet vårdnad och umgänge. 8. person med föräldraansvar: varje person, institution eller annat organ som har föräldraansvar för ett barn. Europeiska unionens officiella tidning L 178/19 9.vårdnad: omfattar rättigheter och skyldigheter som hänför sig till omvårdnaden om barnets person, särskilt rätten att bestämma var ett barn ska bo. 10.umgänge: rätt till umgänge med ett barn, inbegripet rätten att för en begränsad tid ta barnet till en annan plats än den där barnet har hemvist. 11.olovligt bortförande eller kvarhållande: ett bortförande eller ett kvarhållande av ett barn om a)bortförandet eller kvarhållandet strider mot den vårdnad som har anförtrotts en person genom ett avgörande, på grund av lag eller genom en överenskommelse med rättslig verkan enligt lagen i den medlemsstat där barnet hade hemvist före bortförandet eller kvarhållandet, och b)denna vårdnad verkligen utövades, antingen gemensamt eller för sig, då barnet fördes bort eller hölls kvar eller skulle ha utövats om inte bortförandet eller kvarhållandet hade ägt rum. 3.Vid tillämpningen av artiklarna 3, 6, 10, 12, 13, 51, 59, 75, 94 och 102 ska begreppet domicil ersätta begreppet medborgarskap för och , och det har samma innebörd som enligt rättsordningarna i dessa medlemsstater. BEHÖRIGHET I ÄKTENSKAPSMÅL OCH I MÅL OM FÖRÄLDRAANSVAR Äktenskapsskillnad, hemskillnad och annullering av äktenskap Behörighet att ta upp frågor om äktenskapsskillnad, hemskillnad och annullering av äktenskap ska tillkomma domsto larna i den medlemsstat a)inom vars territorium i)makarna har hemvist, ii)makarna senast hade hemvist om en av dem är bosatt där, iii)svaranden har hemvist, iv)om ansökan är gemensam, någon av makarna har hemvist, v)sökanden har hemvist om sökanden har varit bosatt där innan ansökan gjordes, eller vi)sökanden har hemvist om sökanden har varit bosatt där innan ansökan gjordes och sökanden är medborgare i medlemsstaten i fråga, eller b)i vilken båda makarna är medborgare. Den domstol vid vilken ett förfarande pågår på grundval av artikel 3 ska även ha behörighet att ta upp ett genkäromål, i den mån som genkäromålet omfattas av denna förordnings tillämpningsområde. L 178/20 Europeiska unionens officiella tidning Omvandlande av hemskillnad till äktenskapsskillnad Utan att det påverkar tillämpningen av artikel 3 ska den domstol i en medlemsstat som har meddelat ett avgörande som beviljar hemskillnad även vara behörig att omvandla hemskillnaden till äktenskapsskillnad, om lagen i den medlemsstaten medger det. Behörighet i övriga fall 1.Om inget annat följer av punkt 2 och om ingen medlemsstats domstol är behörig enligt artikel 3, 4 eller 5 ska behörigheten i varje medlemsstat bestämmas enligt den statens lag. 2.Talan mot en make som har hemvist inom en medlemsstats territorium eller som är medborgare i en medlemsstat får väckas i en annan medlemsstat endast i enlighet med artiklarna 3, 4 och 5. 3.Mot en svarande som inte har hemvist i och som inte är medborgare i en medlemsstat får varje medborgare i en medlemsstat som har hemvist på en annan medlemsstats territorium, i likhet med medborgarna i den staten, åberopa de behörighetsregler som gäller där. 1.Domstolarna i en medlemsstat ska vara behöriga i mål om föräldraansvar för ett barn som har hemvist i den medlemsstaten då talan väcks. 2.Punkt 1 i denna artikel ska tillämpas med förbehåll för artiklarna 8–10. Fortsatt behörighet avseende umgänge 1.Om ett barn lagligen flyttar från en medlemsstat till en annan och förvärvar ny hemvist där ska, med avvikelse från artikel 7, domstolarna i den medlemsstat där barnet tidigare hade hemvist efter flytten vara fortsatt behöriga att ändra ett avgörande om umgänge som meddelats i den medlemsstaten innan barnet flyttade, om den person som beviljats umgänge enligt det avgörandet fortfarande har hemvist i den medlemsstat där barnet tidigare hade hemvist. 2.Punkt 1 ska inte tillämpas om den person med rätt till umgänge som avses i punkt 1 har godtagit att domstolarna i den medlemsstat där barnet har sin nya hemvist är behöriga och detta har skett genom att han eller hon har deltagit i förfaranden vid dessa domstolar utan att bestrida deras behörighet. Behörighet i fall av olovligt bortförande eller kvarhållande av ett barn Vid fall av olovligt bortförande eller kvarhållande av ett barn ska, utan att det påverkar tillämpningen av artikel 10, domstolarna i den medlemsstat där barnet hade hemvist före det olovliga bortförandet eller kvarhållandet behålla sin behörighet tills barnet har förvärvat hemvist i en annan medlemsstat, och a)varje person, institution eller annat organ som har vårdnad om barnet har godtagit bortförandet eller kvarhållandet, eller Europeiska unionens officiella tidning L 178/21 b)barnet har varit bosatt i denna andra medlemsstat efter det att den person, den institution eller det andra organ som har vårdnad om barnet har fått eller borde ha fått kännedom om var barnet befinner sig och barnet har funnit sig till rätta i sin nya miljö och något av följande villkor är uppfyllt: i)Ingen ansökan om återlämnande har lämnats in till de behöriga myndigheterna i den medlemsstat dit barnet har bortförts eller där barnet kvarhålls efter det att den som har vårdnad om barnet har fått eller borde ha fått kännedom om var barnet befinner sig. ii)En ansökan om återlämnande som lämnats in av den som har vårdnad om barnet har återkallats, och ingen ny ansökan har lämnats in inom den tidsfrist som anges i led i. iii)En ansökan om återlämnande som lämnats in av den som har vårdnad om barnet har vägrats av en domstol i en medlemsstat på andra grunder än artikel 13 första stycket b eller artikel 13 andra stycket Haagkon vention och talan kan inte längre föras mot det avgörandet genom ordinära rättsmedel. iv)Ingen talan har väckts vid en domstol i enlighet med artikel 29.3 och 29.5 i den medlemsstat där barnet hade hemvist före det olovliga bortförandet eller kvarhållandet. v)Ett avgörande i vårdnadsfrågan som inte medför att barnet ska återlämnas har meddelats av domstolarna i den medlemsstat där barnet hade hemvist före det olovliga bortförandet eller kvarhållandet. 1.Domstolarna i en medlemsstat ska vara behöriga i mål om föräldraansvar om de följande villkoren är uppfyllda: a) Barnet har en nära anknytning till den medlemsstaten, särskilt genom att i)åtminstone någon av personerna med föräldraansvar har hemvist i den medlemsstaten, ii)den medlemsstaten är barnets tidigare hemvist, eller iii)barnet är medborgare i den medlemsstaten. b)Parterna samt eventuella andra personer med föräldraansvar har i)fritt avtalat om behörigheten senast då talan väcks, eller ii)under förfarandets gång uttryckligen godtagit behörigheten och domstolen har säkerställt att alla parter upplysts om sin rätt att inte godta behörigheten. c)Utövandet av behörigheten är till barnets bästa. 2.Ett avtal om val av domstol enligt punkt 1 b ska vara skriftligt, daterat och undertecknat av de berörda parterna eller tas med i domstolsprotokollet i enlighet med nationell lag och nationella förfaranden. Ett elektroniskt meddelande som möjliggör en varaktig dokumentation av avtalet ska vara likvärdigt med skriftligt. Personer som blir parter i förfarandet efter det att talan har väckts får uttrycka sin accept efter det att talan har väckts. Om de inte motsätter sig ska deras accept anses vara underförstådd. 3.Om annat inte avtalats mellan parterna ska den behörighet som tilldelas i punkt 1 upphöra så snart som a)talan mot det avgörande som förfarandet utmynnar i kan föras genom ordinära rättsmedel, eller L 178/22 Europeiska unionens officiella tidning b) förfarandet har avslutats av något annat skäl. 4.Den behörighet som tilldelas i punkt 1 b ii ska vara exklusiv. Behörighet grundad på barnets närvaro 1.Om barnets hemvist inte kan fastställas och behörighet inte kan bestämmas på grundval av artikel 10, ska dom stolarna i den medlemsstat där barnet befinner sig vara behöriga. 2.Behörigheten enligt punkt 1 ska också tillämpas på flyktingbarn eller barn som har fördrivits på grund av oroligheter i den medlemsstat där de har hemvist. Överföring av behörighet till en domstol i en annan medlemsstat 1.Under exceptionella omständigheter får en domstol i en medlemsstat som är behörig att pröva målet i sak, på ansökan från en part eller självmant, om den anser att en domstol i en annan medlemsstat till vilken barnet har en särskild anknytning är bättre lämpad att bedöma barnets bästa i det enskilda fallet, låta handläggningen av målet eller en specifik del av målet vila och antingen a)föreskriva en tidsfrist inom vilken en eller flera av parterna ska underrätta domstolen i den andra medlemsstaten om det pågående förfarandet och om möjligheten att överföra behörigheten och att väcka talan vid den domstolen, eller b)anmoda domstolen i den andra medlemsstaten att förklara sig behörig i enlighet med punkt 2. 2.Domstolen i den andra medlemsstaten får, om det på grund av särskilda omständigheter i målet är till barnets bästa, förklara sig behörig från det att a)talan väckts vid den domstolen i enlighet med punkt 1 a, eller b)anmodan i enlighet med punkt 1 b har mottagits. Den domstol vid vilken talan har väckts senare eller som har anmodats att förklara sig behörig ska utan dröjsmål underrätta den domstol vid vilken talan först har väckts. Om den förklarar sig behörig, ska den domstol där talan först har väckts förklara att den inte är behörig. 3.Den domstol vid vilken talan först har väckts ska fortsätta att utöva sin behörighet om den inte har mottagit en bekräftelse på att domstolen i den andra medlemsstaten förklarat sig behörig från det att a)den tidsfrist som fastställdes för parterna att väcka talan vid en domstol i en annan medlemsstat i enlighet med punkt 1 a har löpt ut, eller b)den domstolen har mottagit anmodan i enlighet med punkt 1 b. 4.Vid tillämpning av punkt 1 ska barnet anses ha en särskild anknytning till en medlemsstat om den medlemsstaten a) har blivit barnets hemvist efter det att talan väckts vid den domstol som avses i punkt 1, b)var barnets tidigare hemvist, c)är den stat där barnet är medborgare, Europeiska unionens officiella tidning L 178/23 d)är hemvist för någon av personerna med föräldraansvar, eller e)är den plats där egendom tillhörande barnet finns och tvisten rör åtgärder till skydd för barnet i samband med förvaltning eller bevarande av eller förfogande över den egendomen. 5.Om exklusiv behörighet för domstolen har fastställts enligt artikel 10 får denna domstol inte överföra behörigheten till en domstol i en annan medlemsstat. Begäran om överföring av behörighet av en domstol i en medlemsstat som inte är behörig 1.Under exceptionella omständigheter, och utan att det påverkar tillämpningen av artikel 9, kan en domstol i en medlemsstat som inte är behörig enligt denna förordning men till vilken barnet har en särskild anknytning i enlighet med artikel 12.4, om den domstolen anser att den är bättre lämpad att bedöma barnets bästa i det enskilda fallet, begära en överföring av behörigheten från domstolen i den medlemsstat där barnet har hemvist. 2.Inom sex veckor från mottagandet av begäran enligt punkt 1 får den anmodade domstolen godta att dess behörighet överförs om den anser att en sådan överföring på grund av särskilda omständigheter i målet är till barnets bästa. Om den anmodade domstolen godtar att dess behörighet överförs ska den utan dröjsmål underrätta den anmo dande domstolen. I avsaknad av ett sådant godtagande inom tidsfristen ska den anmodande domstolen inte vara behörig. Behörighet i övriga fall Om ingen medlemsstats domstol är behörig enligt artiklarna 7–11, ska behörigheten i varje medlemsstat bestämmas enligt lagen i den medlemsstaten. Interimistiska åtgärder, däribland säkerhetsåtgärder, i brådskande fall 1.Även om en domstol i en annan medlemsstat är behörig att pröva målet i sak, ska domstolarna i en medlemsstat i brådskande fall vara behöriga att vidta interimistiska åtgärder, däribland säkerhetsåtgärder, i enlighet med lagen i den medlemsstaten avseende a)ett barn som befinner sig i den medlemsstaten, eller b)egendom som tillhör ett barn och som finns i den medlemsstaten. 2.Om skyddet av barnets bästa så kräver, ska den domstol som har vidtagit de åtgärder som avses i punkt 1 i denna artikel utan dröjsmål underrätta domstolen eller den behöriga myndigheten i den medlemsstat som är behörig enligt artikel 7 eller, i lämpliga fall, en domstol i en medlemsstat som enligt denna förordning är behörig att pröva målet i sak, antingen direkt i enlighet med artikel 86 eller via de centralmyndigheter som utsetts i enlighet med artikel 76. 3.De åtgärder som vidtas enligt punkt 1 ska upphöra att gälla så snart domstolen i den medlemsstat som enligt denna förordning är behörig att pröva målet i sak har vidtagit de åtgärder den anser lämpliga.