prop · H903278 · 2022-07-12 00:00:00 — De åtgärder som leverantören ska vidta för ansvarsfrihet enligt denna paragraf hindrar inte att leverantören vidtar nödvändiga åtgärder för att uppfylla sina skyldigheter enligt 52 o §. Paragrafen, som är ny, innehåller bestämmelser om en upphovsrättslig ansvarsfrihet för en tjänsteleverantör. Med paragrafen genomförs artikel 17.4, 17.5 och delvis 17.7 i direktivet. Övervägandena finns i avsnitt 14.5. Enligt första stycket ska en tjänsteleverantör som agerar på visst sätt inte ansvara för en överföring till allmänheten som leverantören anses göra enligt 52 j § och som är olovlig. Med olovlig avses att överföringen sker utan tillstånd från de rättsinnehavare som berörs och inte är lovlig av något annat skäl, till exempel för att en inskränkning i upphovsrätten är tillämplig. Att tjänsteleverantören inte ansvarar för överföringen innebär att de rättsföljder som annars kan aktualiseras vid ett intrång i upphovsrätten inte kan göras gällande. För ansvarsfrihet krävs att tjänsteleverantören agerar på flera olika sätt. Villkoren är kumulativa och tjänsteleverantören måste alltså uppfylla samtliga dessa krav. Det är tjänsteleverantören som har bevisbördan för att kraven är uppfyllda. När det gäller innehåll som finns tillgängligt på tjänsten ska tjänsteleverantören agera skyndsamt för att hindra tillgång till detta, om leverantören får en underrättelse från rättsinnehavaren. Leverantören ska alltså agera så snabbt som det är möjligt. Det saknar betydelse om innehållet tas bort från tjänsten eller om åtkomsten till det hindras på något annat sätt. Skyldigheten att agera uppkommer först efter att tjänste- leverantören mottagit en välgrundad underrättelse. En sådan underrättelse bör innehålla de uppgifter som krävs för att leverantören ska kunna fatta ett välgrundat och omsorgsfullt beslut om det innehåll som anmälan rör, särskilt om överföringen ska anses vara olovlig eller inte. Rättsinne- havaren bör redogöra för varför överföringen är olovlig och tydligt peka ut var på tjänsten innehållet finns. Anmälaren kan också behöva visa att denne faktiskt är rättsinnehavare till det aktuella verket. Av 52 o § följer att tjänsteleverantören har ett ansvar att se till att inte lovligt material hindras i någon påtaglig omfattning (se kommentaren till den paragrafen, samt tredje stycket i förevarande paragraf). Det innebär att tjänsteleverantören endast ska ta bort material som finns på tjänsten om det står klart att det medför intrång i upphovsrätt. Utöver att hindra tillgången till innehåll som medför intrång i upphovsrätt måste tjänsteleverantören göra vad som skäligen kan krävas av denne i två avseenden. Till skillnad från kravet på att agera i förhållande till pågående intrång innebär dessa två krav att tjänsteleverantören ska agera på visst sätt i förhållande till rättsinnehavarna som kollektiv. I praktiken handlar det för tjänsteleverantörens del om att ha vissa rutiner på plats. Det övergripande kravet på att tjänsteleverantören ska göra det som skäligen kan krävas innebär att det vid bedömningen av om vidtagna åtgärder är tillräckliga alltid ska göras en proportionalitetsbedömning. som ska beaktas vid denna bedömning framgår av andra stycket. det som anges där ska särskilt beaktas vilken typ av tjänst leverantören tillhandahåller, vilken publik och omfattning tjänsten har, vilken typ av verk som användarna av tjänsten laddar upp där och vilka lämpliga och effektiva medel som finns tillgängliga på marknaden och leverantörens kostnad för dem. Att dessa förhållanden ska beaktas särskilt innebär att det ska göras en helhetsbedömning där det ska fästas särskild vikt vid dessa Enligt första stycket första punkten ska tjänsteleverantören göra det som skäligen kan krävas för att inhämta tillstånd för de överföringar som leverantören gör på tjänsten. Bedömningen av om leverantören uppfyllt detta krav måste göras med utgångspunkt från förekomsten av en viss verkstyp och möjligheterna att ingå avtal som omfattar relativt många rättigheter som är relevanta för tjänsten i fråga. Om det på tjänsten före- kommer uppladdningar av mycket musik krävs att tjänsteleverantören aktivt söker upp och försöker ingå avtal med de kollektiva förvaltnings- organisationer som företräder rättsinnehavare på området. aktörer som företräder breda rättighetskataloger eller som är lätta att identifiera av andra skäl kan behöva hanteras på samma sätt. till aktörer som företräder en mindre omfattande katalog eller enskilda verk är det typiskt sett tillräckligt att leverantören erbjuder goda möjligheter för rättsinnehavarna att ingå avtal för den användning som faktiskt sker, under förutsättning att dessa rättsinnehavare ger sig till känna I förhållande till material som förekommer i mindre utsträckning på tjänsten torde det vara tillräckligt att aktivt söka upp och ingå avtal med de kollektiva förvaltningsorganisationer som finns på området, under förutsättning att de erbjuder lämpliga licenser för att hantera den begränsade omfattningen av innehållet på tjänsten. rättsinnehavare bör det normalt vara tillräckligt att leverantören erbjuder möjligheter att ingå avtal, till exempel genom att verktyg för detta tillhandahålls på webbplatsen. Om det på en tjänst endast undantagsvis eller i mycket liten utsträckning tillgängliggörs en viss typ av verk och det inte heller är avsikten med tjänsten att tillgängliggöra sådana verk, krävs det emellertid inte att leverantören ingår avtal för den verkstypen. Bedömningen kan också påverkas av storleken på den publik som tar del av verken och framför allt i vilken omfattning dessa tar del av verk av den Den allmänna skälighetsbedömningen innebär att det krävs ett mer aktivt handlande av en tjänsteleverantör om publiken i hög grad tar del av en viss verkstyp på tjänsten än om så inte är fallet. tjänsteleverantörens individuella förutsättningar måste vägas in. innebär att större krav kan ställas på en ekonomiskt mycket stark aktör än på en aktör med sämre förutsättningar i det avseendet. Tjänsteleverantörens ansvar att ingå avtal är inte absolut. rättsinnehavaren ställer upp inte är rimliga eller om rättsinnehavaren inte accepterar ett rimligt anbud från tjänsteleverantören, måste en tjänste- leverantör anses ha gjort vad som skäligen kan krävas, även om ett avtal inte kommer till stånd. I förhållande till kollektiva förvaltnings- organisationer finns särskilda bestämmelser om licensvillkor i 9 kap. 2 § lagen (2016:977) om kollektiv förvaltning av upphovsrätt. En tjänste- leverantör som vill gå fri från ansvar kan inte avstå från att ingå avtal som erbjuds på sådana premisser och som är relevanta för tjänsten i fråga. Enligt första stycket andra punkten ska tjänsteleverantören göra det som skäligen kan krävas för att säkerställa att innehåll som medför intrång i upphovsrätten till verk som rättsinnehavarna har försett leverantören med relevant och nödvändig information om, inte görs tillgängligt på tjänsten. Till skillnad från kravet på att ta bort intrångsgörande material från tjänsten handlar det i detta fall om att se till att visst material inte görs tillgängligt där. Den relevanta och nödvändiga information som rättsinne- havaren ska förse leverantören med är sådan information som är nödvän- dig för att verket ska kunna identifieras och hållas borta från tjänsten. Vilken information det rör sig om i det enskilda fallet är beroende av på vilket sätt tjänsten väljer att uppfylla kravet på att hålla olovligt material borta. Om till exempel tjänsteleverantören använder sig av teknik för innehållsidentifiering som bygger på fingeravtryck kan sådana – eller referensmaterial utifrån vilka fingeravtryck kan framställas – utgöra relevant och nödvändig information. Sådan relevant och nödvändig information kan lämnas såväl i samband med en underrättelse om att ta bort material som finns på tjänsten som i situationer då verket ännu inte gjorts tillgängligt där. Bestämmelsen ställer inte upp något krav på att tjänsteleverantören ska tillämpa en viss teknisk lösning. Beroende på den mängd filer som laddas upp och den typ av prestationer som förekommer på tjänsten kommer det dock i praktiken ofta inte vara möjligt att uppfylla kravet utan att använda tekniska hjälpmedel. Utgångspunkten för bedömningen av om tjänsteleverantören har gjort det som skäligen kan krävas är att leverantören ska agera i enlighet med höga branschstandarder för god yrkessed. Leverantören ska vidta de åtgär- der en samvetsgill operatör skulle ha vidtagit, med beaktande av bästa praxis i branschen och ändamålsenligheten i de åtgärder som vidtagits i ljuset av alla relevanta faktorer och av den senaste utvecklingen (jfr skäl 66). Branschpraxis och vilka åtgärder som är mest effektiva för att uppnå målet att hindra tillgången till visst material ska alltså tillmätas stor betydelse vid bedömningen. måste en bedömning göras utifrån samtliga förutsättningar i det enskilda fallet. En ekonomiskt svagare aktör kan inte förväntas att tillämpa de mest kostsamma eller sofistikerade lösningarna på marknaden, även om de kan anses utgöra branschpraxis. Tjänsteleverantören är i stället skyldig att välja den bästa av de metoder som man med utgångspunkt från leverantörens individuella förutsättningar skäligen kan kräva. Ju mer resursstark en tjänsteleverantör är, desto högre krav ställs alltså på dennes agerande. Vid bedömningen måste hänsyn också tas till den relativa effekten av möjliga åtgärder för att hindra tillgång till olovligt material. Det krävs inte att en tjänst på vilken det endast undantagsvis eller i mycket liten utsträckning förekommer olovligt material investerar i dyra tekniska lösningar för att identifiera just den typen av innehåll. I sådana situationer kan leverantören typiskt sett inte förväntas göra mer än att ta bort materialet efter påpekande från rättsinnehavaren. Samma förhållanden kan gälla i situationer där det inte finns någon tillgänglig teknisk eller annan lösning på marknaden som på ett godtagbart sätt förmår att hantera den verkstyp som finns tillgänglig på tjänsten. I 52 o § finns bestämmelser om att tjänsteleverantören är skyldig att agera på visst sätt för att säkerställa att de åtgärder som vidtas inte leder till att tillgången till innehåll som inte medför intrång i upphovsrätt hindras. I tredje stycket finns därför en bestämmelse om att de åtgärder tjänsteleverantören ska vidta inte hindrar att tjänsteleverantören vidtar åtgärder för att uppfylla den skyldigheten. I praktiken innebär skyldigheten att tjänsteleverantören bara får ta bort innehåll om det står klart att detta medför intrång i rättsinnehavarens upphovsrätt och att denne bara får använda sig av automatiserade lösningar för blockering avseende innehåll som typiskt sett är intrångsgörande. Att leverantören agerar på det sättet hindrar alltså inte att denne ska anses ha uppfyllt förutsättningarna för ansvarsfrihet. Bestämmelsen i tredje stycket innebär alltså en begränsning av i förhållande till vilket material tjänsteleverantören måste agera för att kunna komma i fråga för ansvarsfrihet. 52 m § Det krav för ansvarsfrihet som föreskrivs i 52 l § första stycket 2 gäller inte för en tjänst som har varit tillgänglig för allmänheten i Europeiska ekonomiska samarbetsområdet än , under förutsättning att 1.tjänsteleverantörens årsomsättning understiger ett belopp motsvarande , och 2.antalet unika besökare på tjänsten föregående kalenderår inte översteg 5 miljoner i genomsnitt. Paragrafen, som är ny, innehåller ett undantag från reglerna i 52 l § för nystartade tjänster. Med paragrafen genomförs artikel 17.6 i direktivet. Övervägandena finns i avsnitt 14.5. Bestämmelsen i paragrafen innebär att tjänsteleverantörer som uppfyller de angivna förutsättningarna inte behöver vidta åtgärder för att hindra framtida uppladdningar av innehåll som gör intrång i upphovsrätt. Det är alltså tillräckligt att de gör det som skäligen kan krävas av dem för att erhålla tillstånd och att de tar bort intrångsgörande material efter att de fått en välgrundad underrättelse om det. Undantaget gäller tjänster som varit tillgängliga för allmänheten i EES i mindre än . Därutöver krävs, enligt första punkten, att leverantörens årsomsättning är lägre än . Årsomsättningen ska beräknas enligt EU- kommissionens rekommendation 2003/361/EG om definitionen av mikroföretag samt små och medelstora företag (EUT L 124, 20.5.2003 s. 36). Av rekommendationen framgår att de finansiella beloppen ska beräknas på årsbasis och hämtas från det senast godkända räkenskapsåret. Slutligen får, enligt andra punkten som utformas enligt Lagrådets förslag, antalet unika besökare på tjänsten, föregående kalenderår, inte överstiga 5 miljoner i genomsnitt. 52 n § En tjänsteleverantör ska på begäran av en rättsinnehavare eller en användare lämna information om de åtgärder leverantören vidtar enligt 52 l §. Om leverantören har ingått ett avtal med en rättsinnehavare om sådan överföring till allmänheten som avses i 52 j §, ska leverantören informera rättsinnehavaren om den användning som sker med stöd av avtalet. Paragrafen, som är ny, innehåller bestämmelser om informationsplikt för tjänsteleverantörer. Med paragrafen genomförs delvis artikel 17.8 i direktivet. Övervägandena finns i avsnitt 14.7. Enligt första stycket ska tjänsteleverantören på begäran av en rättsinnehavare eller användare lämna information om de åtgärder som leverantören vidtar för att begränsa sitt upphovsrättsliga ansvar. Det som avses är i första hand information om hur de verktyg som tjänste- leverantören tillämpar för att säkerställa att otillåtet innehåll inte är tillgängligt fungerar. Informationen ska vara tillräckligt specifik och transparent för att rättsinnehavare och användare ska förstå hur verktygen fungerar och kan bilda sig en uppfattning om huruvida tjänsteleverantören fullgör sina respektive skyldigheter gentemot dem. Om tekniska lösningar används bör det till exempel redogöras för vilka dessa är, inklusive om tjänsteleverantören använder sig av tredjeparts- teknik, och vilken effektivitetsnivå de har. Det krävs inte att tjänste- leverantören lämnar specifik information som utgör en företagshemlighet, som till exempel detaljerade egenskaper hos den använda programvaran. Informationen kan tillhandahållas genom att göras tillgänglig på tjänste- leverantörens webbplats och vid en begäran om information är det alltså tillräckligt att hänvisa dit. Den information tjänsteleverantören ska lämna till rättsinnehavare enligt andra stycket avser användning på tjänsten av sådana verk som tjänste- leverantören erhållit tillstånd av rättsinnehavaren att överföra till allmänheten. Informationen bör omfatta uppgifter om utnyttjandet av de ifrågavarande verken och vilka intäkter detta genererat. Om tjänste- leverantören har möjlighet att lämna individuell information om användning av enskilda verk, ska även sådan information lämnas. I avtal kan parterna också komma överens om att mer detaljerad information om användningen ska lämnas. Beträffande avtal som ingås med kollektiva förvaltningsorganisationer finns redan vissa mer specifika krav på rapportering i direktivet om kollektiv förvaltning av upphovsrätt som genomförts genom bestämmelser i lagen (2016:977) om kollektiv förvaltning av upphovsrätt. Dessa krav påverkas inte av bestämmelserna i denna paragraf. De krav på rapportering som framgår av 9 kap. 5 § eller – i vissa fall – 11 kap. 8 § lagen om kollektiv förvaltning av upphovsrätt, gäller alltså även fortsättningsvis för tjänsteleverantörer i förhållande till kollektiva förvaltningsorganisationer. Skydd för laglig användning 52 o § En tjänsteleverantör ska säkerställa att de åtgärder leverantören vidtar för att hindra tillgång till innehåll enligt 52 l § inte hindrar lagliga överföringar till allmänheten i någon påtaglig omfattning. Metoder för automatisk blockering får endast användas för att hindra tillgång till innehåll som med en hög grad av sannolikhet kan antas medföra intrång i upphovsrätt. När tillgång till innehåll hindras, ska användaren skyndsamt underrättas om det. Paragrafen, som är ny, innehåller bestämmelser om hur en tjänsteleverantör får och ska agera när leverantören hindrar tillgång till 2021/22:278 olovligt innehåll enligt 52 l §. Med paragrafen genomförs delvis artikel Övervägandena finns i avsnitt 14.6. Första stycket innebär att tjänsteleverantören måste ha effektiva rutiner för att se till att de åtgärder leverantören vidtar för att hindra olovliga överföringar inte hindrar tillgången till lagligt material. gäller i förhållande till såväl åtgärder som vidtas beträffande material som redan finns på tjänsten och avlägsnas från denna som sådant innehåll som hindras vid uppladdningen. Med lagliga överföringar till allmänheten avses alla överföringar som inte medför intrång i upphovsrätt. gälla material som är oskyddat, licensierat eller som får användas med stöd av en inskränkning i upphovsrätten. Att lagliga överföringar inte får hindras i någon påtaglig omfattning innebär att tjänsteleverantören är skyldig att se till att felaktiga nedtagningar eller blockeringar av material hålls på en låg nivå. utgångspunkt måste tjänsteleverantören i alla situationer där det inte står klart att visst material medför intrång i upphovsrätt låta materialet vara kvar på tjänsten. Tjänsteleverantörens skyldighet i detta avseende kommer att innebära att innehåll som faktiskt medför intrång i upphovsrätt tillfälligt eller mer permanent kommer att ligga kvar på tjänsten. Av 52 l § tredje stycket framgår att tjänsteleverantören ändå kan anses ha uppfyllt de skyldigheter gentemot rättsinnehavarna som följer av den paragrafen i I en andra mening i första stycket preciseras tjänsteleverantörernas skyldighet i de fall de använder sig av tekniska lösningar för automatisk Med automatisk avses i det här sammanhanget att innehållet hindras utan att ha varit föremål för granskning. automatiska tekniker får bara användas för att hindra tillgången till innehåll som med en hög grad av sannolikhet kan antas medföra intrång i Att materialet som blockeras med en hög grad av sannolikhet ska kunna antas medföra intrång i upphovsrätt innebär att det material som blockeras ska vara av sådan beskaffenhet att det typiskt sett är fråga om intrång och att det endast i ringa utsträckning får förhålla sig på annat sätt. Det saknar som utgångspunkt betydelse vilken specifik teknisk lösning De olika lösningar som finns på marknaden har dock varierande förutsättningar att identifiera intrångsgörande Det ankommer på tjänsteleverantören att kalibrera den valda lösningen så att det – i förhållande till just den specifika tekniken – blir en hög träffsäkerhet i eventuella blockeringar, vilket kan innebära att varierande mängder intrångsgörande material släpps igenom. utsträckning tjänsteleverantören är skyldig att använda den tekniska lösning som ger bäst resultat regleras i 52 l §. Om det inte finns någon teknisk lösning som, beträffande en viss verkstyp, kan anpassas så att endast material som med en hög grad av sannolikhet kan antas medföra intrång i upphovsrätt blockeras, får leverantören inte använda sig av teknik för automatisk blockering. Om tjänsteleverantörens förutsättningar är sådana att det inte skäligen kan krävas att leverantören tillämpar sådana befintliga tekniska lösningar behöver sådana inte heller användas. kommer det nu anförda innebära att tjänsteleverantören i första hand måste begränsa sin användning av automatisk blockering till sådant innehåll som fullständigt eller nästan fullständigt överensstämmer med det referensmaterial som lämnats av rättsinnehavaren i dennes Andra faktorer måste emellertid också beaktas. Beroende på vilken typ av verk som aktualiseras kan till exempel längden på eller omfattningen av den del som används tala mycket starkt för att det föreligger ett intrång, liksom det sätt på vilket det används tillsammans med annat material eller hur mycket eller lite det har förändrats eller förvrängts. Självklart måste också material som tidigare bedömts medföra intrång blockeras. I praktiken innebär detta att förevarande paragraf inte utgör något hinder mot blockeringar av uppladdningar av till exempel video- och musikfiler som i sin helhet eller i allt väsentligt överensstämmer med det verk som anmälts av rättsinnehavaren. Inte heller finns det något hinder mot att blockera innehåll inom ramarna för vilket det anmälda verket används på ett sådant sätt att det i princip alltid innebär intrång. Så kan till exempel vara fallet då ett musikaliskt verk olovligen används för att ljudsätta en video. Även i andra situationer kan det vara möjligt att med rimliga avgränsningar när det gäller längd på och omfattning av det använda materialet ringa in sådan användning som innebär ett intrång i upphovsrätten. Omvänt gäller att när ett anmält verk används under sådana omständigheter att det i en inte obetydlig utsträckning kan vara fråga om laglig användning med stöd av en inskränkning i upphovsrätten, får auto- matisk blockering inte tillämpas. Så kan vara fallet när endast delar av ett verk används, särskilt när det sker inom ramarna för ett större material eller endast en mindre del av verket används, eller när verket förändrats eller förvrängts på olika sätt. Det som i slutändan måste bedömas är den effektivitet med vilken den valda lösningen utesluter lagliga överföringar från blockering. Det är i sin tur beroende av en kombination av bland annat den valda tekniska lösningen, de olika verkstyper som aktualiseras och den typ av innehåll som görs tillgängligt på tjänsten. I vilken utsträckning de åtgärder tjänsteleverantören vidtar för att motverka intrång leder till att också lagliga överföringar blockeras eller avlägsnas beror dock inte enbart på de metoder som leverantören väljer att använda sig av. Även i grunden mycket väl utformade tekniska system kan vara öppna för missbruk. Det missbruket kan i sig leda till en ökad mängd felaktiga blockeringar. Så kan vara fallet när illojala aktörer i stor omfattning kräver blockering av innehåll på felaktiga grunder, till exempel genom att påstå sig inneha rättigheter till visst innehåll trots att så inte är fallet. Det ligger i tjänsteleverantörens ansvar enligt förevarande paragraf att även vidta de åtgärder som är nödvändiga för att säkerställa att det inte finns utrymme för ett missbruk som leder till felaktiga blockeringar i en påtaglig omfattning. Så kan ske genom att leverantören till exempel stänger av aktörer som uppenbart missbrukar systemen eller hanterar deras anspråk i särskild ordning. Bestämmelserna i första stycket utgör skyldigheter gentemot användarna, men de begränsar också de åtgärder tjänsteleverantören måste vidta för att kunna komma i fråga för ansvarsfrihet enligt 52 l §. Sammantaget innebär tjänsteleverantörens respektive skyldigheter mot rättsinnehavare och användare att leverantören så långt det är möjligt – utan att i någon påtaglig omfattning hindra tillgången till lovligt material –ska hindra olovligt material från att laddas upp på tjänsten. Andra stycket innehåller en skyldighet för tjänsteleverantören att informera berörda användare när leverantören hindrar tillgång till visst Bestämmelsen gäller både när leverantören hindrar tillgång till innehåll som finns tillgängligt på tjänsten och när denne blockerar Att informationen ska lämnas skyndsamt innebär att det ska ske utan dröjsmål. Det kan till exempel ske genom att tjänste- leverantören ser till att det i samband med blockeringar och nedtagningar går ut ett automatiskt genererat meddelande om detta till användaren. Användarnas rätt att tillgängliggöra material 52 p § En användare får, trots 2 §, tillgängliggöra verk för citat, kritik och recensioner och i karikatyr-, parodi- eller pastischsyfte på en tjänst som avses i 52 i §. Bestämmelserna i 11 § andra stycket ska tillämpas i sådana fall. Användaren har också rätt att, utan hinder av åtgärder som tjänsteleverantören