prop · H903153 · 2022-03-17 00:00:00 — Förslaget möjliggör vidare att den högsta tillåtna spänningen för ett lokalnät kan höjas utan att det påverkar avgiftsnivåerna på regionnätet i de fall regionnätsledningen ägs av samma nätföretag som innehar områdes- koncessionen för lokalnätet. Kostnaderna för kunderna bör bli oföränd- rade, eftersom avgifterna inte påverkas av förändringen och den totala intäktsramen för nätföretaget förblir densamma. 17.4Redovisning av nätkoncession för ett område med en lägsta tillåtna spänning Regeringens förslag: En nätkoncession för ett område med en lägsta tillåtna spänning ska redovisas tillsammans med nätföretagets nätkon- cessioner för linje. förslag överensstämmer med regering- ens. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inga invändningar mot det. Skälen för regeringens förslag: Ledningar som byggs och drivs med en nätkoncession för område med en lägsta tillåtna spänning har samma funktion som regionnätsledningar som byggs och drivs med en nätkon- cession för linje. Det faller sig därför naturligt att nätföretaget redovisar dessa ledningar tillsammans. Redovisning av en ledning som byggs och används med stöd av någon annans Regeringens förslag: Ett nätföretag som bygger och använder en led- ning med stöd av någon annans nätkoncession för område ska, utifrån ledningens funktion, redovisa denna tillsammans med sitt lokalnät eller Nätföretaget ska från medgivandet med- dela nätmyndigheten hur ledningen ska redovisas. förslag överensstämmer med regering- Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inga invändningar mot Skälen för regeringens förslag: Nätföretag med nätkoncession för område kan bygga och driva en ledning i ett angränsande konces- sionsområde med stöd av ett medgivande enligt 2 kap. 11 § ellagen. sådana ledningar ska redovisas har inte varit föremål för någon Regeringen ser nu ett sådant behov. Det faller sig naturligt att det nätföretag som faktiskt använder ledningen i sin verksamhet också är skyldigt att redovisa ledningen. Redovisningen bör, utifrån ledningens funk- tion, ske antingen i nätföretagets lokalnäts- eller regionnätsverksamhet. 2021/22:153 nätföretag bör från ett medgivande 2 kap. 11 § ellagen meddela nätmyndigheten hur ledningen ska redovisas. Särskilda skäl för att inte ansluta en anläggning Regeringens förslag: En nätkoncessionshavare ska få göra avsteg från skyldigheten att ansluta en anläggning till en ledning eller ett lednings- nät med hänvisning till att det saknas ledig kapacitet endast om det inte finns förutsättningar att åtgärda kapacitetsbristen på ett sätt som är samhällsekonomiskt motiverat utan att förstärka ledningen eller led- Kapacitetsrapportens förslag överensstämmer i huvudsak med rege- Enligt rapportens förslag ska kapacitetsbrist som kan åtgärdas med andra samhällsekonomiskt motiverade åtgärder än utbyggnad av nätet inte få åberopas som särskilda skäl för att göra avsteg från anslutnings- Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller har inga invändningar mot det. kommun avstyrker förslaget. anser att det behövs en utredning innan lagen ändras, särskilt vad beträffar ansvar, tidshorisont och vilken typ av åtgär- der som kan vara aktuella. Försvarsmakten anser att förslaget inte löser kapacitetsbristen utan endast riskerar att förlänga ledtiderna för nätutbygg- nad då nätföretagen tvingas genomföra utökade analyser. verket påpekar att även kostnaden för nätföretagen av att följa regelverket utgör en samhällsekonomisk kostnad och att förslagets effekter därför bör konstaterar att det kan finnas behov av ett ramverk för samhällsekonomiska analyser till följd av försla- Energiföretagen anser att bedömningen av vad som är samhällsekonomiskt motiverade åtgärder måste vara enkel och tyd- och Kommuner och Regioner anser att det behöver tydliggöras att samhällsekonomiskt motiverade åtgärder ska omfatta även lokal produktion. Svensk Solenergi bedömer att det är oklart vad förslaget betyder i praktiken. föreslagna ändringen är otydligt formulerad och bör förtydligas både språkligt och innehållsmässigt. nämnden) bedömer att det är en öppen fråga vad som ska läggas i begrep- pet samhällsekonomiskt motiverade åtgärder. skrivningen om andra samhällsekonomiskt motiverade åtgärder riskerar att driva en tolkning från fall till fall som skapar osäkerheter och potentiellt leder till ytterligare tidsåtgång samt långdragna diskussioner, processer Även Tekniska verken i , Elkraft- entreprenörer och Lokalkraft anser att det bör förtydligas vad sam- hällsekonomiskt motiverade åtgärder innebär. nät håller inte med om att alla flexibilitets- resurser som är billigare än kundernas värdering av icke- levererad energi som tumregel bör vara samhällsekonomiskt motiverade, Prop. 2021/22:153 eftersom det kan leda till mycket höga elnätskostnader. ett behov av ett tydliggörande av användande av flexibilitetsresurser i rela- tion till intäktsregleringen, tolkningen av samhällsekonomisk lönsamhet och begränsningen av flexibilitetsresursers möjlighet att bidra med kapa- citet. Skälen för regeringens förslag En nätkoncessionshavare är som huvudregel skyldig att på skäliga villkor ansluta en anläggning till sin ledning eller sitt ledningsnät (3 kap. 6 och 7§§ ellagen). Skyldigheten gäller alla ledningar eller ledningsnät som om- fattas av nätkoncession. Undantag gäller om det finns särskilda skäl. Det är framför allt ledningens eller ledningsnätets kapacitet som kan påverka anslutningsskyldigheten (se prop. 1996/97:136 s. 141–143). Om det sak- nas ledig kapacitet, ska de som redan är anslutna ha företräde. Ett nätföretag ansvarar för att ledningsnätet byggs ut vid behov och att nätet på lång sikt kan uppfylla rimliga krav på överföring av el (3 kap. 1 § ellagen). Det betyder inte att nätföretaget är skyldigt att bygga ut elnätet så snart det saknas ledig kapacitet för att ansluta en enskild anläggning. Det finns andra sätt att åtgärda kapacitetsbrist. Företaget kan använda efterfrågeflexibilitet, energilagring och andra flexibilitetsresurser som ett alternativ till en utbyggnad. Enligt elmarknadsdirektivet ska medlems- staterna skapa incitament för distributionsnätsföretag att använda flexibili- tet i distributionsnät (se avsnitt 11.2). Genom användningen av flexibili- tetsresurser kan det frigöras kapacitet i nätet som gör det möjligt att täcka både redan anslutna kunders behov och anslutningar av nya anläggningar. kommun påpekar att elnäten måste byggas ut och uppgraderas och anser att i stället för att föreslå en lagändring bör medverka till att utreda vilka samhällsekonomiskt lönsamma lösningar som kan finnas och därmed ge nätföretagen förutsättningar att ta ansvar i frågan. En ökad användning av flexibilitetstjänster, när sådana är tillgäng- liga, är dock inte något hinder för den utbyggnad av elnätet som under alla förhållanden är nödvändig bl.a. för att kunna klara av framtida effekthöj- ningar. Ett nätföretag bör alltså inte generellt kunna åberopa kapacitetsbrist som skäl för att inte ansluta en anläggning, om det går att åtgärda bristen utan att bygga ut ledningen eller ledningsnätet. Genom att förtydliga kraven i denna del skapas också nya drivkrafter för att använda flexibilitetstjänster. Några remissinstanser anser att det bör förtydligas vilka åtgärder som kan bli aktuella. Med hänsyn till elmarknadens och teknikens utveckling är det emellertid inte lämpligt att precisera detta i lagtexten. Någon sådan precisering bör inte heller vara nödvändig, eftersom det inte kan krävas att nätföretaget undersöker åtgärder som ligger utanför ramarna för normal nätverksamhet eller är oförenliga med företagets skyldighet att se till att ledningsnätet är säkert, tillförlitligt och effektivt och på lång sikt kan uppfylla rimliga krav på överföring av el. Mot den bakgrunden behöver en 2021/22:153 ändring i fråga om vad som kan anses vara särskilda skäl inte medföra något omfattande merarbete för nätföretagen eller sådana förlängda led- tider som Försvarsmakten befarar. Tidshorisonten för att åtgärda kapacitetsbristen Vid bedömningen av om det finns förutsättningar att åtgärda kapacitets- brist för att göra en anslutning möjlig är det nödvändigt att ta hänsyn till inom vilken tid nätföretaget kan vidta åtgärderna. En naturlig utgångs- punkt är att en anslutningsskyldighet bör finnas endast om nätföretaget kan åtgärda kapacitetsbristen inom en rimlig tid. Om exempelvis de flexibili- tetstjänster som skulle kunna undanröja kapacitetsbristen i ett enskilt fall inte kommer att vara tillgängliga för att göra det möjligt att ansluta en anläggning inom en skälig tid, kan det inte sägas finnas förutsättningar för att åtgärda bristen. Detta bör stå klart även utan att det uttryckligen anges i lagen. Som nämns ovan måste de åtgärder som kan komma i fråga dessutom vara förenliga med kravet att ledningsnätet på lång sikt uppfyller rimliga krav på överföring av el. Med hänsyn till det som redovisas ovan finns förutsättningar att ändra lagen utan sådan ytterligare utredning som förordar när det gäller ansvar, tidshorisont och vilken typ av åtgärder som kan vara aktuella. Det är inte rimligt att kräva att ett nätföretag ska vara skyldigt att ansluta en anläggning utan hänsyn till kostnaden för de åtgärder som krävs för att undanröja kapacitetsbristen, i vart fall inte om kostnaden ska bäras av någon annan än den som får ansluta anläggningen. Anläggningsinnehavaren ska enligt ellagen ersätta nätföretagets skäliga kostnader för anslutningen (3 kap. 9 a §). Avgiften behöver inte med auto- matik täcka nätföretagets faktiska kostnader för anslutningen. Den som önskar ansluta sig ska stå för de direkta merkostnader som anslutningen orsakar för nätföretaget, dvs. betala den s.k. kundspecifika kostnaden för anslutningen. Kostnaden för flexibilitetstjänster som anskaffas för att möjliggöra en viss anslutning kan i och för sig uppfattas som en sådan kundspecifik kost- nad som ska ersättas av den som önskar ansluta sig. Det är dock tveksamt om det i normalfallet går att knyta kostnaden till anslutningen av en viss anläggning. Nätföretaget gör inte en investering utan får en löpande kost- nad som inte är bestämd i förväg. Åtgärden kan också frigöra kapacitet så att flera nya anläggningar kan anslutas till elnätet . Det är mot den bakgrunden svårt att vid anslutningstillfället beräkna en kostnad som ska ersättas genom en engångsavgift för anslutningen. Kost- naden kommer alltså i huvudsak att slås ut på kundkollektivet genom överföringsavgifter. En kostnad som ska bäras av kundkollektivet bör vara rimlig i förhållan- de till den nytta som kunderna har av åtgärden. Åtgärden bör alltså vara samhällsekonomiskt motiverad. Närmare om vad som är samhällsekonomiskt motiverat Det är i första hand nätföretaget som måste ta ställning till vilka åtgärder för att undanröja kapacitetsbrist som är samhällsekonomiskt motiverade. Om ett företag nekar anslutning kan frågan dock ytterst komma att prövas av (se avsnitt 24.1). Vid den prövningen är det nätföretaget som ska visa att det finns skäl att göra avsteg från Flera remissinstanser framhåller att det behöver vara tydligt vad som är en samhällsekonomiskt motiverad åtgärd bl.a. för att nätföretagen ska kunna genomföra bedömningen på ett effektivt och Den nytta som en åtgärd medför är en funktion av betalningsviljan hos de kunder som kan anslutas till nätet. En åtgärd som är billigare per kilo- wattimme än kundernas värdering av icke-levererad energi kan i vart fall som en utgångspunkt anses vara samhällsekonomiskt motiverad. marknadsinspektionen beräknar värdet av icke-levererad ener- gi i samband med bl.a. förhandsregleringen av nätföretagens intäkter. utsträckning det krävs ytterligare vägledning kan sådan utvecklas genom praxis i prövningsärenden. hanget kommer även andra omständigheter att kunna vägas in i bedöm- ningen, exempelvis om huruvida flexibilitetstjänsterna kommer att finnas Med hänsyn till att en bedömning måste göras i varje enskilt fall framstår risken som liten för sådana höga elnätskostnader som nämner. Som påpekar bör en utvärdering göras när den nya regleringen har tillämpats någon tid. Ett nytt krav för att nätföretag ska få göra Regeringens förslag: Ett distributionsnätsföretag ska i fråga om en an- läggning för produktion av förnybar el vars inmatning kan ske med en effekt om högst få göra avsteg från anslutningsskyldighe- ten endast om företaget underrättar den som begär anslutning om detta och underrättelsen lämnas inom en månad från det att företaget har tagit energi-rapportens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller har inga invändningar mot det. Energikontoren anser att det finns skäl att se över om det är möjligt att kunna förkorta tiden som nätföretaget har på sig att ansluta en godkänd anläggning av förnybar energi. anser att det finns risk för att de aktuella anslutningarna kom- mer att prioriteras före andra anslutningar och att det bör finnas möjlig- heter för nätföretag att göra dessa bedömningar så att det inte skapas en egen kö för dessa anslutningsärenden. Skälen för regeringens förslag: I artikel 17 i det omarbetade förnybart- direktivet finns bestämmelser om nätanslutning efter enkel anmälan. kel 17.1 gäller anläggningar eller enheter för aggregerad produktion som tillhör egenanvändare av förnybar energi och demonstrationsprojekt för 2021/22:153 förnybar energi med en elkapacitet på högst 10,8 kW, eller motsvarande för andra anslutningar än trefasanslutningar. För att uppfylla det omarbetade förnybartdirektivets krav i krävs genomförandeåtgärder i anslutning till artikel 17.1 i den del som gäller skyldigheten för ett distributionsnätsföretag att inom en begränsad tid lämna återkoppling till den som vill ansluta en anläggning. En anläggning ska enligt direktivet få anslutas till elnätet, om distributionsnätsföretaget tillstyrker det eller i avsaknad av ett beslut från företaget inom efter anmälan. Sådana åtgärder som Energikontoren efterlyser krävs inte i detta sammanhang. Anslutningsskyldigheten är långtgående enligt ellagen (se avsnitt 18.1). För att kravet i det omarbetade förnybartdirektivet ska genomföras i bör dock ett distributionsnätsföretag kunna vägra att ansluta vissa anläggningar för produktion av förnybar el endast om företaget inte under- rättar den som vill ansluta anläggningen inom en månad från det att företa- get har tagit emot begäran. När det gäller skyldigheten att underrätta elproducenten lämnar direktivet inte utrymme för sådana hänsyn som Det finns redan bestämmelser om småskalig elproduktion i ellagen. En elanvändare som har ett säkringsabonnemang om högst och som producerar el vars inmatning kan ske med en effekt om högst kan exempelvis befrias från avgiften för inmatningen (se av- snitt 21). Det är lämpligt att samma effektgräns gäller för den strängare anslutningsskyldigheten. Anslutning till region- eller transmissionsnät Regeringens förslag: Innehavaren av en nätkoncession för område med en lägsta tillåtna spänning ska få ansluta en elektrisk anläggning till en ledning som omfattas av nätkoncessionen endast om innehavaren av lokalnätet har medgett det eller om nätmyndigheten har gett tillstånd till anslutningen efter ansökan av innehavaren av det överliggande förslag överensstämmer i sak med rege- Utredningen föreslår dock termerna lokalnätsområde och region- Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inga invändningar mot Skälen för regeringens förslag: var det inte möjligt att bygga och driva regionnät med stöd av en nätkoncession för område. lokalnät omfattades av sådana koncessioner. trädde i kraft är det numera möjligt att bevilja nätkoncession för område för ledningar som ingår i ett regionnät 2020/21:188). En sådan nätkoncession har en högsta och en lägsta Regionnätet kan alltså bestå av både led- ningar som omfattas av en nätkoncession för linje och ledningar som om- fattas av en nätkoncession för område med en lägsta tillåtna spänning. När det gäller anslutning till elnätet är en utgångspunkt för regleringen att en anläggning i första hand ska anslutas till lokalnätet. enligt ellagen ett medgivande av den som har nätkoncession för område Prop. 2021/22:153 för att en anläggning ska få anslutas till en ledning som omfattas av en nätkoncession för linje i stället för till det ledningsnät som omfattas av nätkoncessionen för område (3 kap. 8 § första stycket). Energimarknads- inspektionen kan lämna tillstånd till anslutningen, om lokalnätsföretaget inte medger den och det finns särskilda skäl (3 kap. 8 § andra stycket). Regleringen bör anpassas till de lagändringar som trädde i kraft den Medgivande eller tillstånd bör alltså krävas i samtliga fall när någon vill ansluta en anläggning till ett överliggande nät i stället för till lokalnätet. Detta innebär att det som gäller för anslutning till en ledning som omfattas av en nätkoncession för linje ska gälla även anslutning till en ledning som omfattas av en nätkoncession för område med en lägsta tillåtna spänning. Det är innehavaren av det överliggande nätet som kan ansöka om till- stånd att få göra anslutningen (prop. 1996/97:136 s. 143). Som Lagrådet påpekar bör detta framgå av författningstexten. Lagrådet efterlyser även resonemang om arten av de bedömningar som ska ligga till grund för beslut. I den frågan finns inte något särskilt beredningsunderlag i detta lagstiftningsärende. Det saknas därför förut- sättningar för resonemang som går utöver det som anges i äldre förarbeten, se prop. 1996/97:136 s. 123 och 143. 18.4Standardiserade rutiner för anslutning av energilagringsanläggningar Regeringens förslag: Ett nätföretag ska ha standardiserade rutiner för anslutning av energilagringsanläggningar. energi-rapporten innehåller inte något motsvarande förslag. Remissinstanserna berör inte frågan. Skälen för regeringens förslag: Transmissionsnätsföretag ska enligt artikel 42.1 första meningen i elmarknadsdirektivet inrätta och offentlig- göra transparenta och effektiva förfaranden för icke-diskriminerande an- slutning av nya produktionsanläggningar och energilagringsanläggningar till överföringssystemet. bedömer att direk- tivets krav i denna del är genomförda genom bl.a. hittillsvarande 3 kap. 7 b § ellagen. Ett nätföretag ska enligt den paragrafen ha standardiserade rutiner för anslutning av elproduktionsanläggningar. För att genomföra elmarknadsdirektivet fullt ut bör kravet att ha standardiserade rutiner emellertid omfatta även anslutning av energilagringsanläggningar. 2021/22:153 18.5 Information om åtgärder som krävs för att Regeringens förslag: Ett nätföretag, som har vägrat ansluta en anlägg- ning till en ledning eller ett ledningsnät med hänvisning till att ledning- en eller nätet saknar kapacitet, ska mot skälig ersättning ge den som begär det information om vilka åtgärder som krävs för att anslutningen ska kunna genomföras. Om anläggningen är en laddningspunkt, ska nätföretaget utan särskild begäran lämna informationen tillsammans med meddelandet om att an- slutning vägras. Nätföretaget ska lämna informationen utan ersättning. ska ta upp tvister om vilka skyldigheter ett nätföre- tag har. energi-rapportens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller har inga invändningar mot det. Svensk Vindenergi anför att nätföretaget bör ge kunden en uppskattning av hur mycket en förstärkning uppskattas kosta kunden, vad som behöver förstärkas och hur det uppskattas ta samt att det också bör finnas en tidsgräns för hur företaget har på sig att svara kunden. Skälen för regeringens förslag: I artikel 6.2 i elmarknadsdirektivet finns nya krav när det gäller tillträde till elnätet. Vid behov ska ett nät- företag som vägrar tillträde till elnätet tillhandahålla relevant information om vilka åtgärder som skulle krävas för att förstärka nätet. Informationen ska alltid tillhandahållas om tillträde till laddningspunkter har nekats. Den part som begär sådan information får åläggas en rimlig avgift för att täcka kostnaderna för tillhandahållande av informationen. Ett nätföretag är inte skyldigt att ansluta en anläggning, om det saknas ledig kapacitet och anslutningen förutsätter att ledningsnätet byggs ut (se avsnitt 18.1). Någon skyldighet för nätföretaget att ge anläggningsinneha- varen eller någon annan som berörs information om vilka förstärkningsåt- gärder som krävs för att anslutningen ska bli möjlig finns dock inte enligt hittillsvarande reglering. För att genomföra elmarknadsdirektivet i den aktuella delen bör ett nätföretag, som vägrar ansluta en anläggning med hänvisning till att det saknas ledig kapacitet, vara skyldigt att ge den som begär det information om vilka nätförstärkningsåtgärder som krävs för att anslutningen ska bli möjlig. Den som begär information bör betala skälig ersättning till nät- företaget. Det finns inte anledning att gå längre än direktivet på det sätt som Svensk Vindenergi förordar. När det gäller anslutning av laddningspunkter följer det av direktivet att nätföretaget ska tillhandahålla informationen utan begäran. I de fallen bör alltså företaget vara skyldigt att lämna informationen utan ersättning till- sammans med meddelandet om att anslutning vägras. I likhet med vad som gäller i fråga om anslutningsskyldigheten bör tvister om nätföretagets skyldigheter enligt de nya bestämmelserna prövas av (se även avsnitt 24.1). Avgiftsfrihet för anslutning av Regeringens förslag: En elanvändare som har ett abonnemang för en säkring om högst ska inte betala någon avgift för att ansluta en produktionsanläggning som producerar el vars inmatning kan ske med en effekt om högst och ansluts där en anläggning för användning av el redan är ansluten och med en effekt som inte överstiger uttagsabonnemangets effekt. energi-rapportens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inga invändningar mot Skälen för regeringens förslag: I artikel 21 i det omarbetade förnybart- direktivet finns krav som ska underlätta för egenanvändare av förnybar energi. Enligt artikel 21.2 a ska medlemsstaterna säkerställa att egenan- vändare av förnybar energi har rätt att producera förnybar energi, inklusive för egen förbrukning, och att lagra och sälja sin överskottsproduktion av sådan el utan att omfattas av diskriminerande eller oproportionella för- faranden eller avgifter och nätavgifter som inte är kostnadsrelaterade. Artikel 21 i det omarbetade förnybartdirektivet är i huvudsak genomförd i svensk rätt. Det finns emellertid skäl att överväga ytterligare åtgärder när det gäller anslutningen av anläggningar för mikroproduktion av el till elnätet och inmatningen av el från sådana anläggningar på nätet. En elanvändare som har ett säkringsabonnemang om högst och som producerar el vars inmatning kan ske med en effekt om högst kan vara befriad från att betala nätföretaget för inmatningen (4 kap. 10 § tredje stycket ellagen). Enligt Energimarknadsinspektionens hittillsvarande tolkning av regelverket är det inte en ny anslutning i el- lagens mening om en sådan mikroproduktionsanläggning ansluts till el- nätet i samma leveranspunkt som en befintlig anläggning för användning av el, åtminstone inte om produktionsanläggningen ansluts med en effekt som inte överstiger uttagsabonnemangets effekt. Anläggningsinnehavaren ska alltså inte heller betala någon anslutningsavgift. Som Energimarknads- inspektionen konstaterar i energi-rapporten kan detta emellertid tyd- liggöras genom att det av lagen uttryckligen framgår att elanvändaren inte ska betala någon avgift för att ansluta produktionsanläggningen.