prop · H903186 · 2022-03-22 00:00:00 — I tredje stycket anges i fyra punkter särskilda omständigheter som kan medföra att ett övergrepp i rättssak bedöms som grovt. Punkterna 1 och 4 motsvarar den hittillsvarande lydelsen av punkterna 1 och 3. Punkt 2 ändras så att den del som avser allvarligt hot bryts ut och regleras särskilt i en ny punkt. Punkt 3, som är ny, anger att det vid bedömningen av om brottet är grovt särskilt ska beaktas om gärningen har innefattat hot som påtagligt har förstärkts med hjälp av vapen, sprängämne eller vapenattrapp eller genom anspelning på ett våldskapital eller som annars har varit av allvarligt slag. Den nya kvalifikationsgrunden framhåller och tydliggör ytterligare hotets allvar som en central omständighet att beakta vid gradindelningen vid övergrepp i rättssak som har utförts genom hot. Kvalifikationsgrunden finns bl.a. i bestämmelserna om grovt våld eller hot mot tjänsteman (17 kap. 1 § andra stycket) och grovt olaga tvång (4 kap. 4 § andra stycket). Kvalifikationsgrunden har också samma innebörd som i dessa bestämmelser (jfr i det följande prop. 2015/16:113 s. 83 och 84). I punkten ges exempel på två sätt att förstärka ett hot som kan medföra att brottet bör rubriceras som grovt. Hotet ska i båda fallen ha varit ägnat att inge brottsoffret uppfattningen att det finns stark anledning att räkna med att hotet kommer att verkställas. Det första fallet handlar om att hotet påtagligt har förstärkts med hjälp av vapen, sprängämne eller vapenattrapp. Ordet vapen har samma betydelse som i bl.a. bestämmelsen om olaga hot (4 kap. 5 § andra stycket) och avser alltså inte enbart vapen i teknisk mening, som knivar och skjutvapen, utan omfattar även andra verktyg och föremål som kan användas för att skada eller döda människor. En avgränsning ligger dock i kravet på att hotet påtagligt ska ha förstärkts med hjälp av vapnet. Som utgångspunkt gäller att ju farligare ett vapen är desto påtagligare blir förstärkningen. Hänvisningen till sprängämne innebär att t.ex. handgranater, bombbälten och andra föremål som innehåller sprängämnen omfattas. Vapenattrapper omfattas under förutsättning att de framstår som Vad som krävs för att hotet ska anses påtagligt ha förstärkts med hjälp av vapen, sprängämne eller vapenattrapp får avgöras utifrån omständigheterna i det enskilda fallet. En verbal hänvisning till t.ex. ett vapen kan inte sägas innebära att hotet förstärks ”med hjälp av” vapen, utan för att bestämmelsen ska vara tillämplig bör det krävas att ett vapen funnits med vid gärningstillfället. Typiskt sett bör det också ha hanterats på ett särskilt hotfullt sätt. Det kan t.ex. handla om att gärningspersonen hållit en kniv eller ett annat stickvapen mot brottsoffrets kropp eller gjort aggressiva utfall eller rörelser med en kniv eller batong. När det handlar om framför allt skjutvapen och sprängämnen kan det dock vara tillräckligt att hjälpmedlet har riktats mot eller varit synligt för brottsoffret. Det andra fallet som behandlas i punkten är hot som påtagligt har förstärkts genom anspelning på ett våldskapital. Med våldskapital menas en förmåga och beredskap inom en kriminell gruppering att begå allvarligare våldsbrott eller andra brott som kan medföra fara för liv och hälsa. En anspelning på ett våldskapital kan bestå i en uttrycklig verbal hänvisning till en kriminell gruppering eller dess våldsamhet. Det kan också vara fråga om ett verbalt budskap som framförs i förtäckta ordalag, såsom när gärningspersonen genom att omnämna sina ”bröder” eller liknande underförstått hänvisar till ett våldsbenäget kriminellt nätverk. Vidare kan det röra sig om ett icke-verbalt budskap, exempelvis ett som förmedlas genom bärande av en jacka, tröja eller väst med en kriminell organisations emblem. En begränsning i vilka budskap som omfattas ligger i kravet på att hotet påtagligt ska ha förstärkts genom anspelningen. Det våldskapital som anspelningen avser behöver inte vara ett faktiskt existerande våldskapital. Avgörande är att det framstår som att gärningspersonen tillhör eller upp av en gruppering som kan och är beredd att använda våld för att uppnå sina syften. Om det inte framstår som trovärdigt att gärningspersonen har den tillgång till ett våldskapital som påståtts kan det inte sägas att hotet påtagligt har förstärkts genom anspelningen på våldskapitalet. Det behöver emellertid inte vara fråga om ett våldskapital som gärningspersonen själv disponerar. Även fall då en utomstående profiterar på en kriminell grupperings rykte omfattas alltså. Den tredje punkten rymmer också hot som annars har varit av allvarligt slag, dvs. som har varit allvarliga av något annat skäl än att de påtagligt har förstärkts med hjälp av vapen, sprängämne eller vapenattrapp eller genom anspelning på ett våldskapital. Det kan exempelvis handla om hot som har förstärkts på liknande sätt som de nämnda, t.ex. med hjälp av en frätande vätska eller en bombliknande konstruktion som inte innehåller något sprängämne. Även andra kvalificerade hot omfattas. I fjärde stycket ersätts den hittillsvarande särskilda beteckningen ringa övergrepp i rättssak med en mindre allvarlig grad av övergrepp i rättssak utan särskild brottsbeteckning och med en strängare straffskala som är fängelse i högst . Det innebär att straffvärdet av övergrepp i rättssak oavsett till vilken grad av brottet en gärning hör typiskt sett alltid ligger på fängelsenivå. Vid bedömningen av om en gärning är mindre allvarlig ska samtliga omständigheter beaktas. Särskild hänsyn ska dock tas till straffvärdet av förbrottet och våldets eller hotets allvar. Utrymmet för att bedöma en gärning som mindre allvarlig ska emellertid, i likhet med vad som gällt för den ringa graden av övergrepp i rättssak, vara 2021/22:186 begränsat. Avsikten är i princip inte att förändra gränsdragningen mellan övergrepp i rättssak av normalgraden och sådana mindre allvarliga fall, som i den hittillsvarande lydelsen betecknades som ringa övergrepp i rättssak. Det bör dock i begränsade undantagsfall kunna finnas ett utrymme att använda straffskalan för mindre allvarliga fall för de minst straffvärda fallen av brott som före straffskärpningen ansågs höra till normalgraden. 11 § Om någon döljer den som begått brott, hjälper honom eller henne att komma undan, undanröjer bevis eller på annat liknande sätt motverkar att brottet upptäcks eller att någon lagförs för det, döms för skyddande av brottsling till böter eller fängelse i högst . För skyddande av brottsling döms också den som undanröjer bevis om brott som är föremål för ett rättsligt förfarande vid eller på annat liknande sätt motverkar att brottet upptäcks eller att någon lagförs för det. Om brottet är grovt döms för grovt skyddande av brottsling till fängelse i lägst ett och högst . Vid bedömningen av om brottet är grovt ska det särskilt beaktas om 1.det har uppkommit eller funnits risk för betydande men för det allmänna, eller 2.gärningen annars har varit av särskilt farlig art. Den som inte insåg men hade skälig anledning att anta att den andre var brottslig, döms till böter. Om gärningen med hänsyn till gärningsmannens förhållande till den som begått brottet, den brottslighet som denne begått och övriga omständigheter är att anse som ringa, utgör den inte brott. Paragrafen behandlar skyddande av brottsling. Övervägandena finns i avsnitt 5.5. Paragrafen utformas enligt Lagrådets förslag. Första stycket ändras på så sätt att maximistraffet för brott av normalgraden höjs till fängelse. Vidare görs språkliga ändringar som inte innebär någon ändring i sak. Andra stycket ändras enbart språkligt. I tredje stycket, som reglerar allvarligare fall av skyddande av brottsling, införs en särskild brottsbeteckning för grovt brott – grovt skyddande av brottsling. Vidare görs förändringar i straffskalan. Minimistraffet höjs till fängelse och maximistraffet till fängelse . Vidare införs två kvalifikationsgrunder som särskilt ska beaktas vid bedömningen av om ett brott är grovt. Kvalifikationsgrunden i punkt 1 – att det har uppkommit eller funnits risk för betydande men för det allmänna – tar framför allt sikte på gärningens potentiella eller faktiska inverkan på den rättssak som gärningen avser. Åtgärder som t.ex. resulterar i att brottslingen undkommer genom att han eller hon lämnar landet bör exempelvis ses som allvarligare än om skyddandet endast medför att utredningen eller lagföringen fördröjs. Även karaktären på det brott som den som skyddas har begått ska beaktas. Att någon skyddar en person som begått allvarlig brottslighet innebär, eller riskerar att innebära, betydande men för det allmänna genom att utredning och lagföring inte kan ske. Kvalifikationsgrunden i punkt 2 – att gärningen annars har varit av särskilt farlig art – innebär att försvårande omständigheter som t.ex. är hänförliga till det sammanhang i vilket gärningen utförs ska beaktas. kan bl.a. handla om situationer som innebär att gärningen ytterst blir systemhotande eller kan påverka samhällets funktionssätt. Det ska också Prop. 2021/22:186 beaktas om brottet begåtts i organiserad form, systematiskt eller på annat sätt utförts på ett förslaget sätt. Så kan exempelvis vara fallet om brottet har föregåtts av noggrann planering, genomförts strukturerat eller med användning av betydande resurser, såsom bruk av fordon, bostäder eller avancerade tekniska hjälpmedel. Vidare ska beaktas om brottet har begåtts inom ramen för en kriminell miljö, t.ex. om brottet har begåtts som ett led i en särskilt kvalificerad brottslig verksamhet och har ett påtagligt samband med verksamheten. I femte stycket regleras ansvarsfrihet vid ringa gärningar. bestämmelsen införs en hänvisning till den brottslighet som skyddandet Jämfört med den hittillsvarande lydelsen innebär ändringen att det, vid den intresseavvägning som ska göras, ska tas större hänsyn till allvaret av den brottslighet som den som skyddas har begått. ansvarsfrihet när det brott som skyddandet avsett är allvarligt ska vara Om någon har begått ett mycket allvarligt brott, exempelvis mord, synnerligen grov misshandel eller allmänfarlig ödeläggelse, grovt brott, bör ansvarsfrihet för den som skyddat honom eller henne i princip Detta gäller även om personen har ett mycket nära släktskapsförhållande till brottslingen och de åtgärder som vidtagits inte har varit av särskilt kvalificerat slag. I sådana fall kan gärningspersonens lojalitet till brottslingen i stället påverka straffet i mildrande riktning inom ramen för straffmätningen. 16 § För försök, förberedelse eller stämpling till grovt våld eller hot mot tjänsteman, grov förgripelse mot tjänsteman, övergrepp i rättssak, grovt övergrepp i rättssak, skyddande av brottsling eller grovt skyddande av brottsling döms det till ansvar enligt 23 kap. Detsamma gäller för försök eller förberedelse till våld eller hot mot tjänsteman eller till främjande av flykt. Paragrafen, som reglerar straffansvar för osjälvständiga brott i 17 kap., ändras på så sätt att försök, förberedelse och stämpling till skyddande av brottsling och grovt skyddande av brottsling kriminaliseras. Övervägandena finns i avsnitt 5.5.4. Paragrafen utformas enligt Lagrådets Ansvar för försök kan exempelvis aktualiseras när någon tillhandahåller en brottsling en bil eller annat fordon för att kunna fly, men flykten inte kan genomföras på grund av polisens ingripande. försöksansvar är då att den som tillhandahåller fordonet inte varit inblandad i huvudbrottet. Ett annat exempel är att någon, som inte varit inblandad i ett mord eller ett annat våldsbrott, har påbörjat städning av en brottsplats men avbrutits på grund av polisens ingripande. Som exempel på förberedelse kan nämnas att någon, efter det att ett brott utförts av annan, skaffar verktyg eller annat material för att avlägsna En förutsättning är dock att det som gärningspersonen tar befattning med har varit särskilt ägnat att användas som hjälpmedel vid Att två eller flera personer beslutar att, mot ersättning, skydda en person som begått brott eller dölja bevisning utgör ytterligare exempel på situationer som kan aktualisera förberedelseansvar. Stämpling kan föreligga t.ex. om två eller flera personer beslutar att skydda den som har begått brott eller dölja bevis utan krav på ersättning. 2021/22:186 Detsamma gäller om någon eller några personer åtar sig att skydda den som har begått brott. Ytterligare ett exempel på stämpling är att någon söker anstifta annan att skydda den som har begått brott. 5 § Vid straffmätningen ska rätten, utöver brottets straffvärde, i skälig omfattning beakta 1.om den tilltalade till följd av brottet drabbats av allvarlig kroppsskada, 2.om den tilltalade till följd av hög ålder eller dålig hälsa skulle drabbas oskäligt hårt av ett straff utmätt efter brottets straffvärde, 3.om en i förhållande till brottets art ovanligt förflutit sedan brottet begicks, 4.om den tilltalade efter förmåga försökt förebygga, avhjälpa eller begränsa skadliga verkningar av brottet, 5.om den tilltalade frivilligt angett sig, 6.om den tilltalade förorsakas men till följd av att han eller hon på grund av brottet utvisas ur riket, 7.om den tilltalade förorsakas men till följd av att han eller hon på grund av brottet blir eller kan antas bli avskedad eller uppsagd från anställning eller drabbas av annat hinder eller synnerlig svårighet i yrkes- eller näringsutövning, 8.om ett straff utmätt efter brottets straffvärde skulle framstå som oproportionerligt strängt med hänsyn till andra rättsliga sanktioner till följd av brottet, eller 9.om någon annan omständighet påkallar att den tilltalade får ett lägre straff än brottets straffvärde motiverar. Finns det någon sådan omständighet som avses i första stycket, får rätten döma till ett lindrigare straff än vad som är föreskrivet för brottet, om det finns särskilda skäl för det. Paragrafen innehåller bestämmelser om omständigheter som, utöver brottets straffvärde, i skälig omfattning ska beaktas vid straffmätningen. Övervägandena finns i avsnitt 6.1. Första stycket femte punkten ändras på så sätt att bestämmelsen om strafflindring vid medverkan i utredningen av ett eget brott flyttas till den nya 5 a §. Övriga ändringar är endast språkliga. 5 a § Vid straffmätningen ska rätten, utöver brottets straffvärde, i skälig omfattning beakta om den tilltalade lämnat uppgifter som är av väsentlig betydelse för utredningen av brottet. Detsamma gäller om den tilltalade lämnat uppgifter som är av väsentlig betydelse för utredningen av någon annans brott för vilket det inte är föreskrivet ett lindrigare straff än fängelse eller av någon annans försök, förberedelse eller stämpling till ett sådant brott om gärningen är belagd med straff. Finns det någon sådan omständighet som avses i första eller andra stycket, får rätten döma till ett lindrigare straff än vad som är föreskrivet för brottet, om det finns särskilda skäl för det. Paragrafen, som är ny, behandlar strafflindring vid medverkan i utredningen av brott. Paragrafen utformas enligt Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 6.1 och 6.2. Paragrafen är utformad med 5 § som förebild. stycket om strafflindring vid medverkan i utredningen av ett eget brott motsvarar också hittillsvarande 29 kap. 5 § första stycket 5 andra ledet (se prop. 2014/15:37 s. 38 och 39). Någon ändring i sak är inte avsedd. I andra stycket införs en ny grund för strafflindring som avser medverkan i utredningen av någon annans brott. Precis som i regleringen om strafflindring vid medverkan i utredningen av ett eget brott krävs att de uppgifter som lämnas är av väsentlig betydelse för utredningen. Detta innebär att uppgifterna ska ha varit ägnade att leda till att utredningen i något väsentligt avseende påskyndas eller underlättas. För att strafflindring ska kunna komma i fråga bör den tilltalade i normalfallet ha lämnat en utförlig redogörelse för omständigheterna kring brottet. Det kan också handla om andra uppgifter som varit till betydande fördel för utredningen. Det kan t.ex. vara fråga om uppgifter om kontakter som den tilltalade har haft, utpekande av personer som kunnat lämna upplysningar om olika förhållanden eller anvisning av platser av betydelse, såsom var en försvunnen person, ett mordvapen, narkotika, sprängmedel eller skjutvapen finns. I ett mål om ekonomisk brottslighet kan det vara fråga om en redogörelse för olika transaktioner. Ett tydligt exempel på när uppgifterna har varit av väsentlig betydelse för utredningen är när dessa har lett eller bidragit till att en eller flera personer lagförts för brott. Detsamma gäller om uppgifterna lett till att ett brott har kunnat avbrytas på planerings- eller försöksstadiet. Att uppgifterna ska ha varit av väsentlig betydelse innebär dock inte ett krav på ett visst resultat som lagföring eller åtal. Hur en brottsutredning framskrider kan vara beroende av flera omständigheter. Exempelvis kan den gärningsperson som uppgifterna avser hålla sig undan eller avlida. Det kan också hända att den tilltalade som har lämnat uppgifterna lagförs innan lagföring sker av den gärningsperson som uppgifterna avser. Även i dessa situationer kan de uppgifter som har lämnas vara av väsentlig betydelse för utredningen, t.ex. om uppgifterna medfört att narkotika eller vapen har kunnat tas i beslag eller att värdefull egendom återfunnits. Uppgifter om någon annans brott kan däremot inte anses som väsentliga om de lämnas efter att det brott som uppgifterna avser har preskriberats. Det innebär att uppgifter om mindre allvarliga brott kan ge strafflindring enligt denna bestämmelse. Strafflindring enligt andra stycket kan bara bli aktuellt om de uppgifter som lämnas avser ett brott för vilket det är föreskrivet ett minimistraff om fängelse . De kan också avse försök, förberedelse eller stämpling till ett sådant brott om gärningen är belagd med straff. Det brott som uppgifterna avser måste alltså vara av ett visst allvar för att möjligheten till strafflindring ska bli aktuell. Frågan om det finns anledning att medge strafflindring och i så fall i vilken utsträckning ska avgöras av domstolen efter en bedömning av samtliga omständigheter i det enskilda fallet. Om den tilltalades medverkan är av sådan omfattning att en straffnedsättning kommer i fråga bör det normalt sett ske en relativt påtaglig justering av påföljden (jfr prop. 2014/15:37 s. 38 f.). På samma sätt som gäller för övriga strafflindringsgrunder bör reduceringen vara beroende av den straffvärdenivå som den aktuella brottsligheten ligger på och av grundens styrka och art. Strafflindringen ska som utgångspunkt sättas i relation till framför allt graden av den tilltalades medverkan, i synnerhet om 2021/22:186 brottsligheten inte hade kunnat upp utan sådan medverkan. Även allvaret i den brottslighet som utredningsmedverkan avser bör kunna tillmätas betydelse. Om strafflindringsgrunderna enligt första och andra styckena eller 5 § föreligger ska en samlad bedömning av strafflindringens storlek göras med utgångspunkt i den straffvärdenivå som den egna aktuella brottsligheten ligger på. I tredje stycket införs en bestämmelse motsvarande den i 29 kap. 5 § andra stycket. Den innebär att rätten vid tillämpning av strafflindrings- grunderna i första och andra stycket får döma till ett lindrigare straff än vad som är föreskrivet för brottet, om det finns särskilda skäl för det (jfr prop. 1987/88:120 s. 97 och prop. 2014/15:37 s. 33 f.). 6 § Om det med hänsyn till någon sådan omständighet som avses i 5 eller 5 a § är uppenbart oskäligt att döma till påföljd, ska rätten meddela påföljdseftergift. Paragrafen anger att rätten ska meddela påföljdseftergift i vissa fall. Övervägandena finns i avsnitt 6.2. Paragrafen ändras så att det framgår att rätten i vissa fall ska meddela påföljdseftergift om den tilltalade har medverkat i utredningen av ett eget eller någon annans brott på ett sådant sätt som anges i 29 kap. 5 a §, se författningskommentaren till den bestämmelsen. Detta motsvarar vad som gällt vid medverkan i utredningen av ett eget brott enligt regleringen i 29 kap. 5 § första stycket. Övriga ändringar är endast språkliga. 4 § Vid val av påföljd ska rätten fästa särskilt avseende vid omständigheter som talar för en lindrigare påföljd än fängelse. Rätten ska då beakta sådana omständigheter som anges i 29 kap. 5 och 5 a §§. Som skäl för fängelse får rätten, utöver brottslighetens straffvärde och art, beakta att den tilltalade tidigare gjort sig skyldig till brott. Paragrafen anger vilka omständigheter rätten ska beakta vid valet av påföljd. Övervägandena finns i avsnitt 6.2. Första stycket andra meningen ändras så att det framgår att rätten vid valet av påföljd ska beakta att den tilltalade har medverkat i utredningen av ett eget eller någon annans brott på ett sådant sätt som anges i 29 kap. 5 a §, se författningskommentaren till den bestämmelsen. Detta motsvarar vad som gällt vid medverkan i utredningen av ett eget brott enligt regleringen i 29 kap. 5 § första stycket. Övriga ändringar är endast språkliga. 13.3 Förslaget till lag om ändring i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) 6 § Sekretess gäller för uppgift som hänför sig till en i en annan stat beslutad skyddsidentitet, motsvarande den som avses i 5 § och som förekommer i en brottsutredning, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att verksamheten Prop. 2021/22:186 hos de myndigheter som deltar i utredningen motverkas. Paragrafen behandlar frågan om sekretess för uppgift som hänför sig till en i en annan stat beslutad skyddsidentitet. Övervägandena finns i avsnitt 8.3. Paragrafen ändras på så sätt att det hittillsvarande kravet på att uppgiften måste hänföra sig till ett ärende enligt 15 § lagen (2003:1174) om vissa former av internationellt samarbete i brottsutredningar eller enligt lagen (2017:1000) om en europeisk utredningsorder tas bort. Det krävs inte heller längre att det måste vara fråga om en uppgift som rör en brottsutredning som genomförs av en tjänsteman med en i en annan stat beslutad skyddsidentitet. Det räcker att en uppgift om en sådan identitet förekommer i brottsutredningen. Den utländska skyddsidentiteten måste dock fortfarande motsvara en kvalificerad skyddsidentitet enligt 5 §. Övriga ändringar är endast språkliga. 7 § Sekretessen enligt 1 § första stycket upphör att gälla hos de myndigheter och i de verksamheter som anges där, om uppgiften lämnas till en domstol med anledning av ett åtal, om inte 1.sekretess för uppgiften ska gälla hos domstolen enligt 12 §, 12 a §, 13 a § eller 36 kap. 2 §, 2.uppgiften uppenbarligen saknar betydelse i målet, eller 3.uppgiften finns i en handling som har kommit från en annan myndighet där uppgiften är sekretessreglerad. Paragrafen reglerar bl.a. när sekretess till skydd för en enskild upphör att gälla hos de brottsutredande myndigheterna om uppgiften lämnas till en domstol med anledning av ett åtal. Övervägandena finns i avsnitt 8.1. I punkt 1 förs det in en hänvisning till bestämmelsen i 12 a § om sekretess för kontaktuppgifter till enskilda, se författningskommentaren till 12 a §. Det innebär att sekretessen enligt 1 § inte upphör att gälla hos de myndigheter och i de verksamheter som anges där om sekretess för uppgiften ska gälla hos domstolen med stöd av 12 a §. Övriga ändringar är endast språkliga. 12 a § Sekretess gäller hos en domstol i ett brottmål för uppgift som rör en enskild, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till denne lider men och uppgiften avser 1.bostadsadress eller annan jämförbar uppgift som kan lämna upplysningar om var han eller hon bor stadigvarande eller tillfälligt, 2.telefonnummer, e-postadress eller annan jämförbar uppgift som kan användas för att komma i kontakt med honom eller henne, eller Motsvarande sekretess gäller i ett tvistemål om enskilt anspråk i anledning av brott och i ett ärende som rör brott. Sekretessen enligt denna paragraf gäller inte för uppgift som rör den som är tilltalad eller svarande. För uppgift i en allmän handling gäller sekretessen i högst .