prop · H903131 · 2022-03-01 00:00:00 — 2021/22:131 som beslutar om muntlig förhandling ska hållas och uppdrar åt Migrationsöverdomstolen att hålla förhandlingen. Vilket statsråd som är ansvarigt framgår av förordningen (1996:1515) med instruktion för . Det framgår av 6 kap. 5 § att Migrationsöverdomstolen kan bestå av en lagfaren ledamot när domstolen på uppdrag av regeringen håller muntlig förhandling enligt förevarande paragraf. I andra och tredje styckena framgår hur den muntliga förhandlingen vid Migrationsöverdomstolen ska gå till. Formerna för förhandlingen är desamma som vid en muntlig förhandling enligt 3 kap. 16 § i ärenden om förvar hos regeringen. Ett beslut om uppsikt upphör efter utresa 14 § Ett beslut om uppsikt upphör att gälla när utlänningen lämnar . I paragrafen, som saknar motsvarighet i lagen (1991:572) om särskild utlänningskontroll, anges att ett beslut om uppsikt upphör att gälla när utlänningen lämnar . Övervägandena finns i avsnitt 9.9. Bestämmelsen innebär bland annat att om ett verkställighetsförsök avbryts efter det att utlänningen har lämnat , måste ett nytt beslut om uppsikt meddelas av den behöriga myndigheten, det vill säga i en sådan situation av Säkerhetspolisen, se kommentaren till 3 §. Ett nytt beslut för- utsätter givetvis att det fortfarande finns behov av att ställa utlänningen under uppsikt. 1 § De tvångsmedel som anges i 2, 3 och 5–7 §§ får användas om ett beslut om utvisning enligt denna lag tills vidare inte kan verkställas på grund av ett beslut om inhibition eller ett tidsbegränsat uppehållstillstånd. Detta gäller också om ett beslut om avvisning eller utvisning enligt 8 eller 8 a kap. utlänningslagen (2005:716) inte kan verkställas och utlänningen skulle kunna utvisas enligt 2 kap. 1 §. I paragrafen anges de grundläggande förutsättningarna för ett beslut om att använda tvångsmedel enligt lagen. Paragrafen motsvarar delvis 11 § första stycket och 11 a § första stycket lagen (1991:572) om särskild utlänningskontroll. Övervägandena finns i avsnitt 10.1. Paragrafen utformas enligt Lagrådets förslag. Utgångspunkten är att ett beslut om utvisning enligt lagen ska verk- ställas , men det kan i det enskilda fallet finnas hinder mot verkställighet. Om utvisningen tills vidare inte kan verkställas på grund av ett beslut om inhibition eller ett tidsbegränsat uppehållstillstånd får det enligt första stycket fattas ett beslut om anmälningsskyldighet och förbud att lämna vistelseområdet, husrannsakan, kroppsvisitation, kroppsbesiktning, fotografering, att ta fingeravtryck, hemlig avlyssning eller hemlig övervakning av elektronisk kommunikation, hemlig kameraövervakning och postkontroll. Det saknar betydelse på vilken 2021/22:131 grund utlänningen har utvisats enligt lagen och varför utvisningsbeslutet inte kan verkställas. Bestämmelsen gäller även för ett beslut om utvisning som har meddelats före ikraftträdandet enligt ett antal upphävda lagar, se kommentaren till ikraftträdande- och övergångsbestämmelserna. Även i fall där en utlänning redan har avvisats eller utvisats enligt utlän- ningslagen (2005:716) kan det visa sig att utlänningen utgör ett sådant allvarligt säkerhetshot att denna lag skulle ha kunnat tillämpas på honom eller henne, om det inte redan hade funnits ett beslut om avlägsnande. Det gäller både om utlänningen inte har någon rätt att vistas i och om han eller hon har begått brott och då har dömts till utvisning antingen eller utan tidsbegränsning. Bestämmelserna om användning av tvångsmedel kan i ett sådant fall aktualiseras enligt andra stycket om avvisnings- eller utvisningsbeslutet inte har kunnat verkställas. Det förut- sätter dock att utlänningen skulle kunna utvisas enligt 2 kap. 1 §, se kommentaren till den paragrafen. För användningen av tvångsmedel spelar det ingen roll vilken av de två utvisningsgrunderna i lagen som hade kunnat tillämpas på utlänningen. För att tvångsmedlen ska få användas krävs ett beslut eller godkännande enligt 8, 9 eller 16 § och i vissa fall ytterligare ett beslut enligt 10 eller 11 §, se kommentarerna till de paragraferna. Anmälningsskyldighet och förbud att lämna ett vistelseområde 2 § Utlänningen får åläggas anmälningsskyldighet. Utlänningen får förbjudas att lämna ett vistelseområde. I paragrafen anges att en utlänning får åläggas anmälningsskyldighet och förbjudas att lämna ett vistelseområde. Paragrafen motsvarar delvis 11 § första stycket första och andra meningen lagen (1991:572) om särskild utlänningskontroll. Övervägandena finns i avsnitt 10.2. För att paragrafen ska bli aktuell krävs, enligt 1 §, att det finns ett beslut om utvisning (eller avvisning) som inte har kunnat verkställas. Ett beslut om anmälningsskyldighet kan förenas med ett förbud att lämna ett vistelseområde. Det är emellertid inte möjligt att endast besluta om ett sådant förbud utan att utlänningen åläggs en anmälnings- skyldighet. Det område som utlänningen inte får lämna ska bestämmas med utgångspunkt i utlänningens situation, men andra intressen, såsom säkerhetsaspekter, ska också beaktas och kan vara avgörande vid bedömningen. En proportionalitetsbedömning enligt 1 kap. 8 § behöver därför göras, se kommentaren till den paragrafen. Området kan till exempel bestå av en eller flera kommuner. Undantagsvis kan förbudet avse ett visst län. Området får inte vara så snävt avgränsat att utlänningen inte har möjlighet att skaffa sig mat, kläder och andra livsnödvändiga artiklar eller ha tillgång till sjukvård och tandvård. Hänsyn kan i vissa fall behöva tas till utlänningens möjlighet att träffa minderåriga barn som bor på annan ort. Inom ramen för proportionalitetsbedömningen ska vid åtgärder som rör barn i första hand beaktas vad som bedöms vara barnets bästa, varvid barnets åsikter ska tillmätas betydelse utifrån ålder och mognad (jfr artikel 3 och 12 i ). För att de tvångsmedel som regleras i denna paragraf ska få användas Prop. 2021/22:131 krävs ett beslut enligt 8, 9 eller 16 §. I 13 § anges vad ett beslut om anmäl- ningsskyldighet ska innehålla och av 14 § följer att Säkerhetspolisen i vissa fall får fatta interimistiska beslut. Att bryta mot anmälningsskyldig- heten och förbudet att lämna vistelseområdet är straffsanktionerat enligt 8 kap. 3 §. Husrannsakan, kroppsvisitation, kroppsbesiktning, fotografering och fingeravtryck 3 § Utlänningen får utsättas för husrannsakan, kroppsvisitation eller kropps- besiktning, om det är av betydelse för att klarlägga om 1.utlänningen tillhör eller verkar för en organisation eller grupp som planlägger eller förbereder brott enligt terroristbrottslagen (2022:000) eller om det finns en risk för att utlänningen kan komma att engagera sig i en sådan organisation eller grupp, 2.det finns risk för att utlänningen själv planlägger eller förbereder brott som avses i 1, eller 3.det finns risk för att utlänningen själv eller tillsammans med andra medverkar ieller på annat sätt främjar ett allvarligt brott som rör säkerhet. I sådana fall är det också tillåtet att ta fingeravtryck av och att fotografera utlänningen. I fråga om sådana åtgärder gäller i övrigt 28 kap. . Det som sägs om den som är skäligen misstänkt ska då i stället avse utlänningen. I paragrafen anges de närmare förutsättningarna för att en utlänning ska få utsättas för husrannsakan, kroppsvisitation, kroppsbesiktning, fotografe- ring och att ta fingeravtryck. Paragrafen motsvarar delvis 19 § första stycket lagen (1991:572) om särskild utlänningskontroll. Övervägandena finns i avsnitt 10.1, 10.3 och 10.10. För att paragrafen ska bli aktuell krävs, enligt 1 §, att det finns ett beslut om utvisning (eller avvisning) som inte har kunnat verkställas. En utlänning får utsättas för tvångsmedel enligt denna paragraf om det är av betydelse för något av de ändamål som anges i första stycket. Det första ändamålet är, enligt punkt 1, att tvångsmedlet är av betydelse för att klarlägga om utlänningen tillhör eller verkar för en organisation eller grupp som planlägger eller förbereder brott enligt terroristbrottslagen (2022:000) eller om det finns en risk för att utlänningen kan komma att engagera sig i en sådan organisation eller grupp. Punkten tar alltså sikte på en utlännings såväl nuvarande som framtida engagemang i en sådan organisation. Ändamålet kan till exempel vara uppfyllt om en husrannsakan eller kroppsvisitation är av betydelse för att avslöja kontakter mellan utlänningen och andra som tillhör en organisation eller grupp som är känd eller misstänks för att sympatisera med utländska terroristorganisationer. Det kan exempelvis röra sig om uppgifter om utlänningens kontakter med vissa personer (kända medlemmar i sådana organisationer eller grupper) eller besök på vissa platser (till exempel vissa lokaler som frekventeras av sådana personer) som kan ge upplysningar om och belysa risken för ett sådant framtida engagemang. Det spelar ingen roll om gruppen eller organisationen planerar eller förbereder brott i eller utomlands. Det behöver inte heller finnas omständigheter som tydligt visar att utlänningen tillhör en sådan organisation eller grupp som 2021/22:131 planlägger eller förbereder terrorismrelaterade brott. Syftet med att använda tvångsmedel är att klarlägga om så är fallet. Begreppen planlägger eller förbereder är inte begränsade till sådant som avses i 23 kap. 2 § . Det andra ändamålet är, enligt punkt 2, att tvångsmedlet är av betydelse för att klarlägga om det finns risk för att utlänningen själv planlägger eller förbereder de brott som anges i punkt 1. Punkten omfattar utlänningar som agerar ensamma. För att ändamålet ska vara uppfyllt behöver det finnas någon typ av misstanke om att det föreligger en risk för att utlänningen planlägger eller förbereder brott enligt terroristbrottslagen. Misstanken om att det föreligger en sådan risk kan till exempel baseras på uppgifter om utlänningens eget agerande, beteende och kontakter. Det tredje ändamålet är, enligt punkt 3, att tvångsmedlet är av betydelse för att klarlägga om det finns risk för att utlänningen själv eller tillsam- mans med andra medverkar eller på annat sätt främjar ett allvarligt brott som rör säkerhet. Syftet med att använda tvångsmedlet skulle exempelvis kunna vara att klarlägga om utlänningen har haft kontakt med personer som kan ha tillgång till viktig information av betydelse för säkerhet eller med personer som misstänks för att vara utländska agenter eller underrättelseofficerare. Med medverkan och främjande enligt denna punkt avses detsamma som i 23 kap. 4 § . Punkten tar främst sikte på brott enligt 19 kap. , men även statsstyrt företagsspioneri kan vara exempel på ett sådant brott. Med att brottet ska vara allvarligt avses brott med fängelse eller mer i straffskalan. I andra stycket föreskrivs att fotografi och fingeravtryck får tas av utlän- ningen om förutsättningarna i första stycket är uppfyllda. För att de tvångsmedel som regleras i denna paragraf ska få användas krävs först ett godkännande enligt 8, 9 eller 16 § och därefter ett beslut i det enskilda fallet av Säkerhetspolisen enligt 10 §. I fråga om sådana åtgärder gäller enligt tredje stycket i övrigt 28 kap. . Det innebär bland annat att husrannsakan får genom- föras med våld, men inte orsaka större olägenhet eller skada än vad som är oundgängligen nödvändigt (28 kap. 6 § första och andra styckena). Hus- rannsakan får vidare inte utan särskilda skäl göras –06.00 (28 kap. 6 § tredje stycket). Protokoll ska också föras över åtgärden (28 kap. 9 och 13 §§). Hänvisningen innebär vidare att en polisman får besluta om åtgärden, om den är så brådskande att myndighetens beslut inte hinner inhämtas (28 kap. 5 och 13 §§). Det tydliggörs även att endast de bestämmelser i 28 kap. som rör den som är skäligen misstänkt för brott är tillämpliga vid ett beslut enligt denna lag. Vid en åtgärd enligt paragrafen ska en proportionalitetsbedömning göras enligt 1 kap. 8 §, se kommentaren till den paragrafen. Inom ramen för pro- portionalitetsbedömningen ska vid åtgärder som rör barn i första hand beaktas vad som bedöms vara barnets bästa, varvid barnets åsikter ska till- mätas betydelse utifrån ålder och mognad (jfr artikel 3 och 12 i barnkon- ventionen). Tillfälligt omhändertagande av elektronisk kommunikationsutrustning Prop. 4 § Om en polisman vid vid en åtgärd enligt 3 § första stycket påträffar elektronisk kommunikationsutrustning, får polismannen tillfälligt omhänderta utrustningen och undersöka den. Om det krävs för ett sådant ändamål som avses i 3 § första stycket, får innehållet i den elektroniska kommunikationsutrustningen kopieras. Egendomen ska lämnas tillbaka så snart det inte längre finns skäl för åtgärden, dock timmar efter omhändertagandet. I paragrafen, som saknar motsvarighet i lagen (1991:572) om särskild utlänningskontroll, anges en polismans rätt att tillfälligt omhänderta och undersöka sådan elektronisk kommunikationsutrustning som påträffas vid husrannsakan hos eller vid kroppsvisitation eller kroppsbesiktning av en utlänning. Övervägandena finns i avsnitt 10.4 och 10.10. I första stycket anges förutsättningarna för att tillfälligt omhänderta och undersöka elektronisk kommunikationsutrustning. Begreppet elektronisk kommunikationsutrustning omfattar all sådan utrustning som det går att kommunicera med, till exempel mobiltelefoner, datorer och surfplattor. Utrustning som enbart kan användas för inspelning och inte kan användas för elektronisk kommunikation omfattas däremot inte (se propositionen Förstärkt rättssäkerhet och effektivitet i förundersökningsförfarandet, prop. 2015/16:68 s. 74). Genom hänvisningen till 3 § första stycket framgår att det endast är vid en husrannsakan, kroppsvisitation eller kroppsbesiktning som har beslutats med stöd av den paragrafen som en polisman har rätt att tillfälligt omhänderta och undersöka den elektroniska kommunikationsutrustningen. Endast polismän vid får tillfälligt omhänderta föremål. Det framgår av 2 § polisförordningen (2014:1104) vem som är en sådan polisman. När kommunikationsutrustningen har omhändertagits finns det inget som hind- rar att någon annan får i uppdrag att undersöka den, till exempel en it- forensiker. Under vissa förutsättningar får enligt andra stycket innehållet i den elektroniska kommunikationsutrustningen kopieras. Det får göras om kopieringen behövs för något av de ändamål som anges i 3 § första stycket, se kommentaren till den paragrafen. Utgångspunkten är att åtgärden ska vara proportionerlig och så kortvarig som möjligt, se kommentaren till 1 kap. 8 §. Inom ramen för proportion- alitetsbedömningen ska vid åtgärder som rör barn i första hand beaktas vad som bedöms vara barnets bästa, varvid barnets åsikter ska tillmätas bety- delse utifrån ålder och mognad (jfr artikel 3 och 12 i ). Kan undersökningen genomföras på platsen och det inte framkommer något som väcker frågor, ska kommunikationsutrustningen genast åter- lämnas till utlänningen eftersom det då inte längre finns skäl för åtgärden. Det kan emellertid finnas ett behov av att ta med kommunikations- utrustningen till eller någon annan lämplig lokal för att undersöka den närmare, till exempel därför att utlänningen vägrar att medverka eller att det krävs hjälp med en översättning. Enligt tredje stycket ska dock egendomen alltid återlämnas timmar efter omhändertagandet. Den ska återlämnas till utlänningen eller till någon annan person som utlänningen har pekat ut. Om det vid undersökningen 2021/22:131 uppstår en misstanke om brott kan kommunikationsutrustningen i stället tas i beslag enligt bland annat . Hemlig avlyssning eller hemlig övervakning av elektronisk kommunikation 5 § Om det finns särskilda skäl får ett tillstånd till hemlig avlyssning av elektro- nisk kommunikation eller, om det är tillräckligt, hemlig övervakning av elektro- nisk kommunikation meddelas enligt 27 kap. för ett sådant ända- mål som avses i 3 § första stycket. Ett tillstånd till hemlig övervakning av elektronisk kommunikation enligt 27 kap. 19 § första stycket 3 får också meddelas i syfte att kunna lokalisera en utlänning som inte har fullgjort sin anmälningsskyldighet. I fråga om hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation och hemlig över- vakning av elektronisk kommunikation gäller i övrigt 27 kap. . Det som sägs om den som är skäligen misstänkt ska då i stället avse utlänningen. I paragrafen anges de närmare förutsättningarna för ett tillstånd till hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation och hemlig övervakning av Paragrafen motsvarar delvis 20 § första stycket lagen (1991:572) om särskild utlänningskontroll. finns i avsnitt 10.1, 10.5 och 10.11. För att paragrafen ska bli aktuell krävs, enligt 1 §, att det finns ett beslut om utvisning (eller avvisning) som inte har kunnat verkställas. En grundläggande förutsättning för att ett tillstånd till hemlig avlyssning eller hemlig övervakning av elektronisk kommunikation ska meddelas är enligt första stycket att något av ändamålen i 3 § första stycket är upp- fyllda, se kommentaren till den paragrafen. Dessutom ska det krävas sär- skilda skäl för åtgärden, detta för att markera att det ställs lägre krav än i bestämmelser som har rekvisit som synnerliga skäl eller synnerlig Med särskilda skäl avses att åtgärden i det enskilda fallet ska vara av värde för kontrollen av utlänningen och att den kan förväntas ge upplysningar av betydelse för arbetet med att förebygga och förhindra terrorismrelaterade brott eller andra allvarliga brott mot säkerhet. Det krävs inte att uppgifterna direkt kan leda till att allvarliga brott kan förhindras eller avslöjas. I kravet på särskilda skäl ligger att det ska finnas ett faktiskt behov av tvångsmedlet och att det behovet inte kan tillgodoses på något annat, mindre ingripande, sätt. Ett tillstånd till hemlig övervakning av elektronisk kommunikation får enligt andra stycket också meddelas i syfte att kunna lokalisera en utlän- ning som inte har fullgjort anmälningsskyldigheten och förbudet att lämna vistelseområdet enligt 2 §. Med att utlänningen inte har fullgjort sin anmälningsskyldighet avses att han eller hon har missat ett eller flera till- fällen eller att utlänningen någon eller har lämnat sitt vistel- Att bryta mot en sådan skyldighet är straffsanktionerat enligt 8 kap. 3 §. Om myndigheten vid denna lokalisering får bekräftat att utlän- ningen har lämnat är utvisningsbeslutet verkställt. I fråga om hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation och hemlig övervakning av elektronisk kommunikation gäller enligt tredje stycket i övrigt bestämmelserna i 27 kap. . Det innebär att tillstån- det får gälla högst en månad (27 kap. 21 § andra stycket) och att det ställs krav på vad besluten ska innehålla (27 kap. 21 § fjärde stycket). ska rätten alltid överväga om det bör ställas särskilda villkor för använd- ning av tvångsmedlet (27 kap. 21 § sjätte stycket). Offentliga ombud ska Prop. 2021/22:131 medverka vid prövningen i samma utsträckning som vid tvångsmedels- användning enligt (27 kap. 26 och 28 §§). Det tydliggörs också att endast de bestämmelser i 27 kap. som rör den som är skäligen misstänkt är tillämpliga. Enligt 11 § är det som, efter ansökan av Säkerhets- polisen, meddelar ett tillstånd till hemlig avlyssning av elektronisk kom- munikation eller hemlig övervakning av elektronisk kommunikation efter att Säkerhetspolisen har fått ett godkännande enligt 8, 9 eller 16 §, se kom- mentarerna till de paragraferna. Vid en åtgärd enligt paragrafen ska en proportionalitetsbedömning göras enligt 1 kap. 8 §, se kommentaren till den paragrafen. Inom ramen för pro- portionalitetsbedömningen ska vid åtgärder som rör barn i första hand beaktas vad som bedöms vara barnets bästa, varvid barnets åsikter ska till- mätas betydelse utifrån ålder och mognad (jfr artikel 3 och 12 i barnkon- ventionen). 6 § Om det finns särskilda skäl får ett tillstånd till hemlig kameraövervakning meddelas enligt 27 kap. för ett sådant ändamål som avses i 3 § första stycket. Ett tillstånd får avse endast en plats där en utlänning regelbundet kan antas komma att uppehålla sig eller en plats där brott som anges i 3 § första stycket kan antas komma att planläggas eller förberedas. I fråga om hemlig kameraövervakning gäller i övrigt 27 kap. . Det som sägs om den som är skäligen misstänkt ska då i stället avse utlänningen. I paragrafen, som saknar motsvarighet i lagen (1991:572) om särskild utlänningskontroll, anges de närmare förutsättningarna för ett tillstånd till hemlig kameraövervakning. Övervägandena finns i avsnitt 10.1, 10.5, 10.6 och 10.11. För att paragrafen ska bli aktuell krävs, enligt 1 §, att det finns ett beslut om utvisning (eller avvisning) som inte har kunnat verkställas. En grundläggande förutsättning för att tillstånd till hemlig kamera- övervakning ska meddelas är enligt första stycket att något av ändamålen i 3 § första stycket är uppfyllda, se kommentaren till den paragrafen. Dess- utom krävs det att det finns särskilda skäl för åtgärden. Vad som avses med särskilda skäl framgår av kommentaren till 5 §. Hemlig kameraövervakning får endast avse en plats där utlänningen regelbundet kan antas komma att uppehålla sig eller en plats där den typ av brott som gör lagen tillämplig kan antas komma att planläggas eller förberedas. Begreppen planlägger eller förbereder är inte begränsade till sådant som avses i 23 kap. 2 § . Kravet på att utlänningen regelbundet kan antas komma att uppehålla sig på platsen innebär att det inte är tillräckligt att han eller hon kommer att göra det vid något enstaka tillfälle . Däremot ställs det inget krav på att han eller hon ska befinna sig där . Det kan vara tillräckligt att utlänningen regelbundet finns på platsen men med längre intervall, till exempel om en utlänning har regelbunden kontakt med företrädare för främmande makt som besöker varannan eller . Eftersom sådana kontakter kan vara svåra att förutbestämma tidsmässigt kan det då behövas 2021/22:131 kameraövervakning . Platsen kan exempelvis vara utlänningens bostad, arbetsplats eller skola. Det kan också vara fråga om någon annan lokal som utlänningen regelbundet besöker, såsom en föreningslokal, en restaurang, ett kafé eller liknande. När det gäller övervakning av en plats där brott kan antas komma att planläggas eller förberedas ställs inte krav på att utlänningen regelbundet besöker platsen, utan det är tillräckligt att det kan antas att utlänningen kommer att besöka den vid något enstaka tillfälle . I fråga om hemlig kameraövervakning gäller enligt andra stycket i övrigt bestämmelserna i 27 kap. . Det innebär att tillståndet får gälla högst en månad (27 kap. 21 § andra stycket) och att det ställs krav på vad besluten ska innehålla (27 kap. 21 § fjärde stycket). Vidare ska rätten alltid överväga om det bör ställas särskilda villkor för användning av tvångsmedlet (27 kap. 21 § sjätte stycket). Offentliga ombud ska med- verka vid prövningen i samma utsträckning som vid tvångsmedelsanvänd- ning enligt (27 kap. 26 och 28 §§). Det tydliggörs också att endast de bestämmelser i 27 kap. som rör den som är skäligen misstänkt är tillämpliga. Det innebär till exempel att 27 kap. 20 c § , som reglerar hemlig kameraövervakning i syfte att fastställa vem som är skäligen misstänkt, inte får tillämpas. Enligt 11 § är det som, efter ansökan av Säkerhets- polisen, meddelar ett tillstånd till hemlig kameraövervakning efter att Säkerhetspolisen har fått ett godkännande enligt 8, 9 eller 16 §, se kom- mentarerna till de paragraferna. Vid en åtgärd enligt paragrafen ska en proportionalitetsbedömning göras enligt 1 kap. 8 §, se kommentaren till den paragrafen. Inom ramen för pro- portionalitetsbedömningen ska vid åtgärder som rör barn i första hand beaktas vad som bedöms vara barnets bästa, varvid barnets åsikter ska till- mätas betydelse utifrån ålder och mognad (jfr artikel 3 och 12 i barnkon- ventionen).