prop · H903215 · 2022-04-05 00:00:00 — rimlig att ställa mot bakgrund av att regleringen delvis syftar till att und- vika att gäldenärens ekonomiska ställning försämras under rekonstruk- Regeringen konstaterar dock att den nuvarande regleringen innebär att rekonstruktörens samtycke alltid krävs, oavsett om det är fråga om helt normala åtgärder i den löpande verksamheten eller en försäljning av verk- samhetens enda tillgång. En sådan ordning framstår varken som rimlig Den avviker inte bara från direktivets konstruktion utan även från regleringen i andra jämförbara rättsordningar. det bör ske en anpassning av den svenska regleringen i detta avseende. Gäldenären bör alltså ges en ökad möjlighet att vidta åtgärder utan rekon- Regeringen bedömer dock att den nya regleringen bör utformas något annorlunda än vad utredningen föreslår. med bör den knyta an närmare till den nuvarande regleringen. delar alltså Stiftelsen att det även fortsättningsvis uttryckligen bör framgå att rekonstruktörens samtycke krävs för att gäldenären ska få överlåta, pantsätta eller upplåta annan rätt till egendom av väsentlig betydelse för verksamheten. Vidare bör regleringen – liksom den gör i den nuvarande lagen – förhålla sig till vilka nya förpliktelser som gäldenären får åta sig och inte det mer generella uttrycket rättshandlingar. Frågan är härefter hur avgränsningen bör uttryckas. Som anges ovan anges det i direktivet att gäldenären helt eller delvis ska behålla kontrollen över sina tillgångar och den dagliga driften av verksamheten. Även utredningen använder begreppet den dagliga driften. tagsrekonstruktion är tveksam till detta och förespråkar att uttrycket löpande förvaltningsåtgärd bör användas i stället. Rekonstruktör- och konkursförvaltarkollegiet i är inne på samma sak och reser frågan om inte uttrycken ändå avser samma sak. Som remissinstanserna är inne på finns det nackdelar med att införa ett nytt begrepp i lagen som ska fyllas med innehåll. Regeringen anser att regleringen i stället bör knyta an till den etablerade regleringen i aktiebolagslagen (2005:551) angående den verkställande direktörens rätt att vidta åtgärder inom ramen för den löpande förvaltningen av företaget (se 8 kap. 29 och 36 §§). Som remiss- instanserna påpekar bör detta överensstämma med vad som avses med den dagliga driften av verksamheten (jfr artikel 7.4 där det framgår att avtal om leveranser kan ligga inom ramen för den dagliga driften av verksam- heten). Det finns här anledning att betona att det kan finnas betydande skillnader i fråga om vad som ryms i den löpande förvaltningen beroende på verksamhetens storlek och art. En åtgärd som faller inom ramen för den löpande förvaltningen för ett bolag gör alltså inte nödvändigtvis det för ett annat. Sådana åtgärder som är nödvändiga för driften bör i allmänhet falla inom den löpande förvaltningen, såsom att ingå avtal med kunder och leverantörer, anställningsavtal m.m., allt under förutsättning att avtalen inte med hänsyn till sitt innehåll, sin långvarighet eller de värden som står på spel framstår som osedvanliga eller av stor betydelse för bolaget (jfr prop. 1975:103 s. 375). En bedömning får göras i varje enskilt fall. Sammanfattningsvis innebär detta att gäldenären bör få behålla den grundläggande rådigheten över sin egendom. Rekonstruktörens samtycke bör dock krävas för att gäldenären ska få fullgöra förpliktelser som uppkommit före beslutet om företagsrekonstruktion eller ställa säkerhet för sådana förpliktelser, åta sig nya förpliktelser som ligger utanför den löpande förvaltningen av verksamheten, eller överlåta, pantsätta eller upplåta annan rätt till egendom av väsentlig betydelse för gäldenärens verksamhet. I likhet med nuvarande ordning bör det krävas synnerliga skäl för att rekonstruktören ska samtycka till betalning av skulder som upp- kommit före beslutet om företagsrekonstruktion eller till ställande av säkerhet för sådana skulder. Till skillnad från Stiftelsen anser regeringen att detta bör gälla även fullgörande av naturaförpliktelser. I olika situationer kan det uppkomma behov av att rekonstruktören samtycker till åtgärder även när det inte krävs enligt lagen. Som Lagrådet anför kan det vara fråga om att gäldenären eller dennes medkontrahent är osäker på om samtycke krävs och vill ha ett samtycke från rekonstruktören för säkerhets skull. Rekonstruktören bör vara oförhindrad att lämna sitt samtycke även i sådana fall. En regel om detta bör införas i den nya lagen. Om gäldenären eller dennes motpart begär samtycke bör rekonstruktören vara skyldig att antingen lämna det eller ge besked om huruvida rättshand- lingen kommer att underkännas om den företas. För att rekonstruktören ska kunna fullgöra sitt uppdrag bör gäldenären, liksom , vara skyldig att lämna rekonstruktören alla upplysningar om sina ekonomiska förhållanden som är av betydelse för rekonstruk- tionen. Den nya lagen bör dessutom föreskriva en allmän skyldighet för 2021/22:215 gäldenären att följa rekonstruktörens anvisningar om hur verksamheten ska bedrivas. lyfter frågan hur kravet på rekonstruktörens samtycke ska tillämpas i förhållande till registrering i verkets företags- och förenings- register och anser att det bör förtydligas. Även Transportstyrelsen är inne på den frågan och anser att det bör införas krav på skriftligt samtycke från rekonstruktören för att en ansökan i ett registerärende ska beviljas. Regeringen anser emellertid att det inte finns anledning att kräva samtycke enbart för registreringsåtgärden. Med den konstruktion som regeringen nu väljer och som innebär att kravet på rekonstruktörens samtycke är kopplat till att gäldenären ska få åta sig sådana förpliktelser som ligger utanför den löpande förvaltningen av verksamheten blir det tydligt att kravet på sam- tycke inte omfattar frågan om registrering, och att detta kan ske utan något samtycke. Det bör inte krävas samtycke i någon särskild form från rekonstruktören Frågan är om det finns anledning att generellt – eller endast i vissa fall – ställa krav på skriftlighet när det gäller rekonstruktörens samtycke eller om det bör kunna lämnas muntligen. Ett krav på skriftlighet skulle visser- ligen ge motparten möjlighet att med högre grad av säkerhet bedöma om rekonstruktören har samtyckt till en viss rättshandling, något som i förlängningen kan leda till att antalet tvister om en rättshandlings giltighet begränsas. skulle det också leda till att rekonstruktionsförfaran- det blir betydligt mindre flexibelt och mer tidskrävande för samtliga inblandade, eftersom gäldenären då måste införskaffa skriftligt samtycke för varje rättshandling som kräver det, även i de fall där det inte råder någon tvekan om att rekonstruktören har samtyckt till rättshandlingen. Enligt den nuvarande lagen finns det inte något krav på att rekon- struktören ska ge sitt samtycke i någon särskild form. Denna ordning bör enligt regeringen behållas. Det är angeläget att behålla en viss flexibilitet i systemet och överlämna till gäldenären och rekonstruktören att komma överens om de närmare formerna för när och hur samtycket ska lämnas. Det finns förstås inget som hindrar att rekonstruktören ändå lämnar ett skriftligt samtycke om detta bedöms lämpligt eller om motparten ställer krav på det för att ingå ett avtal. I ett avseende gör utredningen emellertid en annan bedömning och det gäller ansökningar om lagfart och om inteckning. Där anser utredningen att skriftligt samtycke från rekonstruktören bör krävas. Det är visserligen så att sådana avtal normalt innebär betydande åtaganden för gäldenären och att de kan få stora konsekvenser för rekonstruktionens utfall. Utred- ningen föreslår emellertid inte något krav på skriftligt samtycke för själva överlåtelsen utan endast för den efterföljande registrering i fastig- hetsregistret. Det riskerar att leda till att även civilrättsligt giltiga fastig- hetsöverlåtelser inte kan registreras, ett problem som lyfts av Lantmäteriet. En sådan ordning bör inte införas. För att undvika problemet föreslår Lantmäteriet att det ska krävas skriftligt samtycke från rekonstruktören vid överlåtelse av fast egendom eller tomträtt. I likhet med Juridiska fakultets- nämnden vid anser regeringen emellertid att det inte finns några bärande skäl för en särreglering i fråga om registrering av överlåtelser och inteckningar av fastigheter. Det bör alltså inte krävas något skriftligt samtycke för överlåtelse av fast egendom och inte heller Prop. 2021/22:215 för den efterföljande registreringen i fastighetsregistret. gång av fastighetsköp berörs nedan. Situationen kan jämföras med att en fastighetsöverlåtelse återvinns med följden att fastigheten ska återbäras till konkursboet. Något hinder mot en sådan åtgärd för att lagfart har beviljats finns inte. 7.1.2Rekonstruktören ska kunna begära att en rättshandling går åter Regeringens förslag: En rättshandling som gäldenären företar utan nödvändigt samtycke ska gå åter om rekonstruktören, inom skälig tid från det att han eller hon fick eller borde ha fått kännedom om rätts- handlingen, begär det. Detta ska dock inte gälla sådana rättshandlingar som företagits senast den dag rekonstruktionen registrerades i insolvensregistret, om det inte visas att motparten kände till eller hade skälig anledning att anta att gäldenären hade beviljats företagsrekonstruktion. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: De flesta av remissinstanserna tillstyrker förslaget eller invänder inte mot det. Skälen för regeringens förslag En rättshandlings giltighet när gäldenären åsidosätter kravet på samtycke Att gäldenären åsidosätter kravet på samtycke från rekonstruktören påverkar enligt den nuvarande regleringen inte rättshandlingens giltighet. Vid lagens tillkomst bedömde regeringen att behovet av en ogiltighets- påföljd var litet, bl.a. med hänsyn till att gäldenären riskerar att rekon- struktionen upphör om gäldenären bryter mot samtyckeskravet. Den starka förmånsrätt som är förenad med nytillkomna fordringar som grundar sig på avtal som gäldenären ingått med rekonstruktörens samtycke ansågs dessutom medföra att gäldenärens motpart har ett starkt intresse av att förvissa sig om att rekonstruktören verkligen har gett sitt samtycke. (Se prop. 1995/96:5 s. 82 f.) Det har emellertid ifrågasatts om det inte finns ett behov av en ogiltighetspåföljd vid uteblivet samtycke. Rekonstruktören ska kunna begära att en rättshandling ska gå åter Enligt regeringens uppfattning är enbart det förhållande att gäldenären riskerar att företagsrekonstruktionen avslutas om denne bryter mot kravet på rekonstruktörens samtycke inte alltid tillräckligt för att säkerställa att rekonstruktionen bedrivs på det sätt som har bäst förutsättningar att lyckas. Dessutom kan det i många fall vara en onödig och alltför ingripande åtgärd –främst med hänsyn till borgenärernas intresse – att låta rekonstruktionen helt upphöra till följd av ett illojalt agerande från gäldenären. Någon typ av ogiltighetspåföljd bör därför införas för det fall gäldenären agerar utan nödvändigt samtycke från rekonstruktören. Enligt regeringen är det inte lämpligt att införa en ovillkorlig ogiltig- hetsregel när rekonstruktören inte lämnat samtycke. En sådan regel skulle nämligen innebära att även rättshandlingar som rekonstruktören bedömer vara till fördel för rekonstruktionen skulle vara ogiltiga om nödvändigt Utgångspunkten bör därför även fortsättningsvis vara att en rättshandling som gäldenären företagit under rekonstruktionen ska gälla, trots att rekonstruktören inte lämnat sitt samtycke till den. i linje med att gäldenären behåller rådigheten över sina tillgångar när en företagsrekonstruktion har inletts. En regel som föreskriver att återgång ska ske om rekonstruktören begär det har däremot den fördelen att risken för ett uteblivet samtycke från rekonstruktören flyttas över till motparten. Det ligger då i motpartens intresse att försäkra sig om att samtycke finns eftersom rättshandlingen annars kan komma att begäras åter. En sådan reglering skulle underlätta rekonstruktionsarbetet eftersom rekonstruktören då kan utgå från att gäldenären inte kan företa några viktigare rättshandlingar utan hans eller Som utredningen påpekar kan det uppstå gränsdragnings- frågor beträffande om en rättshandling faller inom den löpande förvalt- ningen av verksamheten eller inte. Regeringen konstaterar dock att det inte finns något som hindrar att motparten, om denne är osäker på om samtycke krävs, kontrollerar om rekonstruktören ställer sig bakom rättshandlingen. Reglerna om återgång bör gälla alla typer av rättshandlingar som gäldenären företar i strid med kravet på samtycke. De bör alltså gälla även Regeringen föreslår också att rekonstruktören ska begära återgång inom skälig tid. Som Lagrådet påpekar bör detta räknas från den tidpunkt rekonstruktören fick eller borde ha fått kännedom Regeringen anser i likhet med Lagrådet att den tids- frist som ställs upp i allmänhet bör vara mycket kort. skälig tid som utgångspunkt inte överstiga , men att det vid ensi- diga prestationer, som betalning och pantsättning, kan vara befogat med en något längre betänketid. Vad som i det enskilda fallet utgör skälig tid får enligt regeringens mening avgöras från fall till fall beroende på rättshandlingens karaktär och vad som är befogat för att kunna bedöma hur gäldenärens ställning påverkas. När det gäller fastighetsöverlåtelser kan det konstateras att en begäran om återgång därmed som utgångspunkt kommer att göras innan lagfart har Något hinder mot att begära återgång även om lagfart skulle ha beviljats finns dock inte. Situationen kan jämföras med att en fastighets- överlåtelse återvinns med följden att fastigheten ska återbäras till konkurs- Om rekonstruktören inte begär återgång inom skälig tid ska rätts- Som Lagrådet konstaterar rör det sig om en särskild efterföljande overk- samhetsgrund som aktualiseras i och med rekonstruktörens begäran. är alltså inte fråga om någon retroaktiv ogiltighet, utan snarare en rättsföljd som kan jämföras med återvinning i konkurs. Hur frågor om vindika- tionsrätt och risken för casusförstörelse bör lösas får avgöras av rätts- tillämpningen, med ledning av reglerna om återvinning i konkurs. Regeringen anser sammanfattningsvis att rekonstruktören ska kunna begära återgång av en rättshandling som gäldenären företagit utan nödvän- digt samtycke, om motparten kände till eller haft skälig anledning att anta att gäldenären hade beviljats företagsrekonstruktion. En sådan begäran bör göras inom skälig tid från det att rekonstruktören kände till eller borde ha Prop. 2021/22:215 känt till rättshandlingen. Motparten ska inte kunna åberopa god tro från och med dagen efter registreringen i insolvensregistret Enligt regeringen bör det finnas en fast gräns för när motparten kan anses vara i god tro. Efter denna tidpunkt kan rekonstruktören alltså utgå från att gäldenären inte kan företa några större rättshandlingar som riskerar att försvåra rekonstruktionen. Motsvarande konstruktion i kon- kurslagen (1987:672) innebär en presumtion om att motparten inte känner till konkursbeslutet fram till och med dagen efter den dag då kungörelsen om konkursbeslutet var införd i Post- och (3 kap. 2 §). En rättshandling som företagits mellan konkursbeslutet och denna dag ska därför gälla, om det inte visas att gäldenärens motpart kände till beslutet eller att det fanns omständigheter som gav motparten skälig anledning att anta att gäldenären var försatt i konkurs. För tiden därefter kan motparten inte längre göra gällande god tro till stöd för att en rättshandling som konkursgäldenären företagit skulle vara giltig. Regeringen anser att en motsvarande regel för när motparten kan göra gällande god tro bör införas när det gäller företagsrekonstruktioner. Det bedöms då ändamålsenligt att tidpunkten knyts till registrering av beslut om företagsrekonstruktion i insolvensregistret. I insolvensregistret ska alla inledda konkurser, företagsrekonstruktioner, skuldsaneringar och F-skuld- saneringar registreras. Där ska också framgå om en företagsrekonstruktion upphört eller upphävts. Registret ska bl.a. innehålla uppgifter om gälde- närens namn och verksamhetsform, samt dag för beslutet. Insolvens- registret är sammankopplat med och tillgängligt elektroniskt via den europeiska e-juridikportalen. En sådan reglering innebär att en avtalspart genom en sökning i registret snabbt och enkelt kan ta reda på om motparten har inlett en företagsrekonstruktion. Gäldenärens motpart bör kunna vara i god tro beträffande rekonstruktionens inledande till dess att beslutet har registrerats i insolvensregistret. För att säkerställa att beslutet faktiskt var registrerat vid tiden för rättshandlingen bör godtrosskyddet upphöra från och med dagen efter registreringen. Eftersom uppgifterna i insolvens- registret registreras elektroniskt och registret är sökbart och tillgängligt för allmänheten saknas det anledning att utsträcka fristen vid företagsrekon- struktion till dagen efter registrering. En rättshandling som företas senare än dagen för registreringen i insolvensregistret ska alltså kunna begäras åter utan att det behöver göras någon prövning av om gäldenärens kände till rekonstruktionen. Sammanfattningsvis innebär detta att en rättshandling som vidtas utan nödvändigt samtycke senare än dagen för registrering i insolvensregistret alltid ska kunna begäras åter av rekonstruktören, med den begränsning som följer av att rekonstruktören måste framställa en sådan begäran inom skälig tid från det att rekonstruktören kände till eller borde ha känt till rättshandlingen. En rättshandling som företagits mellan beslutet om före- tagsrekonstruktion och registreringen i insolvensregistret ska däremot endast kunna begäras tillbaka om det kan visas att motparten kände till eller hade skälig anledning att anta att gäldenären hade beviljats rekon- 2021/22:215 7.2 Hinder mot verkställighet och mot realisation Regeringens förslag: Utmätning eller annan verkställighet enligt utsökningsbalken ska inte få ske mot gäldenären som En borgenär ska inte heller på annat sätt få realisera gäldenärens tillgångar. Verkställighet eller realisation ska dock få ske för en fordran som Detsamma ska gälla för en fordran för vilken borgenären har handpanträtt eller retentionsrätt. I det senare fallet ska det dock krävas att det inte är sannolikt att verkställigheten eller realisationen skulle äventyra rekonstruktionen av verksamheten eller att borgenären annars skulle drabbas oskäligt hårt. En fordran på lön eller viss annan ersättning, på pension eller på uppsägningslön ska undantas från verkställighetshindret till den del fordran inte ersätts genom För att en borgenär ska få realisera en handpant ska krävas rekon- Om borgenären realiserar gäldenärens tillgångar i strid med kravet på samtycke ska rättshandlingen inte gälla. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningen föreslår inte att rekonstruktörens samtycke ska krävas för att realisera en handpant. Utredningen uttrycker kravet för att en borgenär med handpanträtt ska kunna verkställa eller realisera en fordran som att hindret på ett otillbörligt sätt skulle medföra skada för borgenären. Remissinstanserna: De flesta av remissinstanserna tillstyrker utred- ningens förslag eller invänder inte mot dem. anser att verkställighetshindret inte bör utvidgas till att även omfatta realisation av handpant medan efterfrågar en djupare analys av frågan. Skälen för regeringens förslag Enligt insolvensdirektivet ska medlemsstaterna säkerställa att gäldenärer ska kunna omfattas av ett avbrytande av enskilda verkställighetsåtgärder för att stödja förhandlingarna om rekonstruktionsplanen (artikel 6.1). ett sådant avbrytande avses enligt direktivet att borgenärerna ska vara tillfälligt förhindrade att få sina fordringar verkställda och att gäldenärens tillgångar eller verksamhet inte heller ska kunna beslagtas eller realiseras utom rätta (artikel 2.1.4). Medlemsstaterna ska säkerställa att ett avbrytan- de av enskilda verkställighetsåtgärder kan omfatta alla typer av fordringar (artikel 6.2). Som huvudregel omfattas dock inte arbetstagares fordringar av verkställighetshindret (artikel 6.5). Medlemsstaterna får tillämpa verk- ställighetshindret på arbetstagares fordringar endast om och i den utsträck- ning medlemsstaterna säkerställer att betalningen av sådana fordringar garanteras i rekonstruktionsförfarandet på en liknande skyddsnivå. tivet medger att medlemsstaterna under väldefinierade omständigheter undantar vissa fordringar eller kategorier av fordringar från verkställig- hetshindret, om det är vederbörligen motiverat och det a) inte är sannolikt att verkställigheten äventyrar rekonstruktionen av verksamheten, eller b) verkställighetshindret på ett otillbörligt sätt skulle medföra skada för de borgenärer som har dessa fordringar (artikel 6.4). Det kan i det senare fallet handla om att en borgenär drabbas av en okompenserad förlust eller att en säkerhet minskar i värde till följd av ett verkställighetshinder (skäl 34). Enligt den nuvarande lagen om företagsrekonstruktion gäller ett verkställighetshinder som en företagsrekonstruktion pågår (2 kap. 17 §). Det innebär att någon utmätning eller annan verkställighet enligt utsökningsbalken normalt inte får ske mot gäldenären. Beslut om kvarstad eller betalningssäkring får inte heller meddelas. Undantag gäller för dels fordringar som är förenade med handpanträtt eller retentionsrätt, dels fordringar på underhållsbidrag. Det kan nämnas att verkställighet också får ske av sådana beslut som rätten meddelar för att säkerställa en borgenärs rätt (2 kap. 18 §). Det kan vara fråga om att rätten vid vite förbjuder gäldenären att vidta en viss åtgärd. Om vitet döms ut får av- görandet verkställas. Som konstateras i avsnitt 4.2.2 är utgångspunkten för genomförandet av direktivet att bestämmelserna i den nuvarande lagen om företagsrekon- struktion bör föras över i den utsträckning de fungerar väl och är förenliga med direktivet. Undantaget i den nuvarande lagen för fordringar där borgenären har handpanträtt eller retentionsrätt bedöms vara väl definierat och motiverat. Som anges ovan krävs det dessutom enligt direktivet att det inte är sanno- likt att verkställigheten äventyrar rekonstruktionen av verksamheten, eller att verkställighetshindret på ett otillbörligt sätt skulle medföra skada för de borgenärer som har fordringarna (artikel 6.4). Frågan är därför om det, som utredningen föreslår, bör införas regler om detta för fordringar som är förenade med handpant eller retentionsrätt. menar att en sådan begränsning av panthavarens rättigheter riskerar att bl.a. leda till att bankerna väljer att realisera en handpant tidigare än och att de blir mer restriktiva i sin kreditgivning eller ställer krav på annan säkerhet, t.ex. i fast egendom eller företagsinteckning. Även lyfter frågan om förslaget riskerar att påverka företagens kredit- möjligheter negativt. Regeringen bedömer emellertid att den nuvarande regleringen medför vissa problem, t.ex. när en bank eller ett moderbolag som har panträtt i ett koncernbolags aktier realiserar panten under rekon- struktionen. Ett sådant handlande riskerar inte bara att försvåra utan i vissa fall omöjliggöra en planerad omstrukturering av koncernen. Även om detta inte hör till vanligheterna finns det enligt regeringens mening skäl att, i enlighet med direktivet, införa vissa begränsningar i möjligheterna att begära verkställighet för fordringar som är förenade med handpanträtt och retentionsrätt. En förutsättning bör dock vara att det är sannolikt att verkställigheten skulle påverka rekonstruktionen negativt. I andra fall bör borgenären alltså alltjämt ha en möjlighet att begära verkställighet. Borgenären bör även ha en rätt att begära verkställighet i sådana fall där det finns en konkret risk för att säkerheten minskar i värde och borgenären alltså skulle drabbas av en okompenserad förlust om verkställighet inte fick ske (jfr skäl 34).