prop · H903169 · 2022-03-22 00:00:00 — kommer att öka och vilka konsekvenser kostnadsökningarna får för de an- ställda i berörda företag . en uppskattning av den arbetstid som krävs för en rättssäker implemen- tering av det nya regelverket genom bl.a. utbildningsinsatser, information och upplärning av personal. Regeringens bedömning är att den centrala motparten kan förväntas få något ökade administrativa kostnader för rapportering av data till myndigheterna, regelefterlevnad och avgifter till Den centrala motparten kommer sannolikt att behöva öka ambitionen när det gäller att upprätta avtal med clearingmedlemmarna om deras finansiella bidrag under återhämtning, liksom när det gäller återhämtningsplaner mer generellt. Vissa kostnader i fråga om utbildning, information och upplärning av personal torde även uppstå. företag torde det främst vara clearingmedlemmar som kan komma att på- verkas genom ökade administrativa kostnader, t.ex. i fråga om upprättande av avtal om finansiella bidrag under återhämtningen och kostnader för utbildning, information och upplärning av personal. kan vara företag av mycket olika slag, som kreditinstitut och andra finan- siella företag, men också energibolag, myndigheter och kommuner, och använda sig av den centrala motpartens tjänster i mycket olika omfattning. Det kan förväntas att de enskilda clearingmedlemmarnas administrativa och andra kostnader kommer att vara mindre än den centrala motpartens. Mot bakgrund av det som anförs ovan är en närmare uppskattning av kost- naderna dock svår att göra. med läs- och skrivsvårigheter behöva ges ytterligare tid för inläsning. EU-förordningen innehåller ett antal åtgärder som medlemsstaten och resolutionsmyndigheten ska vidta för att återhämta statliga medel som lämnats till en central motpart eller om de statliga stabiliseringsverktygen Det innebär att de centrala motparterna och clearingmedlem- marna får bära stödkostnaderna i efterhand. Som framgår av avsnitt 9.4 förutsätts inte centrala motparter betala in avgifter på förhand för att finan- siera statliga utgifter som följer av tillämpningen av EU-förordningen. initiala kostnaderna för företagen av EU-förordningen blir därför begrän- sade i det avseendet. Ett av huvudsyftena med att införa ett ramverk för återhämtning och resolution av centrala motparter är att omfördela obeståndskostnader från staten till den centrala motparten, clearingmedlemmarna och andra borge- Clearingmedlemmarna får, i händelse av att redan förfonderade finansiella resurser och eventuella andra bidrag från parterna är otillräck- liga, bidra med ytterligare finansiella resurser, t.ex. i form av VMGH eller cash calls under både återhämtningsfasen och resolutionsfasen. en s.k. icke-obeståndssituation som hotar den centrala motpartens livskraft kan clearingmedlemmarna behöva bidra med resurser. kostnaderna för dessa finansiella bidrag bli betydande. framhållas att flera centrala motparter har åtaganden om att clearingmedlemmarna ska bidra med ytterligare finansiella resurser efter vattenfallet inskrivna i sina avtal med clearingmedlemmarna. borgenärerna kan därtill komma att omfattas av skuldnedskrivning i Enligt EU-förordningen får resolutionsmyndigheten ålägga den centrala motparten att kompensera kvarvarande clearingmedlemmar som bidragit med förlusttäckning utöver vad de skulle ha bidragit med enligt den centrala motpartens verksamhetsregler när ett eller flera förlustför- delningsverktyg tillämpats (artikel 27.6). Den kompensation som de kvar- varande clearingmedlemmarna eventuellt får reducerar kostnaderna för den förlusttäckning i resolution som resolutionsmyndigheten ålägger dem. En ytterligare kostnad till följd av EU-förordningen för den centrala motparten är att den ska bidra med ytterligare förlusttäckning i form av eget kapital (artikel 9.14). Denna ytterligare förlusttäckning ska uppgå till mellan av den centrala motpartens befintliga, förfonde- rade egna kapital enligt EU:s förordning om OTC-derivat, centrala mot- parter och transaktionsregister. Eftersom den centrala motparten kan använda befintligt kapital utöver minimikravet enligt EU:s förordning om OTC-derivat, centrala motparter och transaktionsregister behöver aktie- ägarna inte bidra med nytt kapital. Därmed följer inga ytterligare direkta finansieringskostnader. Trots det innebär förordningens krav dock att en del av det egna kapitalet öronmärks och därför inte kan disponeras helt fritt. Ökade kostnader till följd av riskomfördelningen kommer att delas mellan clearingmedlemmarna och deras kunder i form av högre clearing- kostnader till den del de inte absorberas av den centrala motpartens aktie- ägare eller (andra) borgenärer. Det innebär således att förordningen sanno- likt kommer att leda till ökade kostnader för central clearing för företagen i händelse av återhämtning eller resolution. Ökade kostnader för central clearing kan, allt annat lika, göra det mindre intressant att använda derivatinstrument som försäkring. Detta måste dock vägas mot att det finns ett sammanhållet och förutsägbart regelverk för krishantering, vilket torde ligga i företagens eget intresse. anser att redovisningen i promemorian är bristfällig eftersom det saknas en redovisning av särskilda hänsyn till små företag vid reglernas utformning. Små företag som berörs av EU-förordningen kan vara vissa clearingmedlemmar och andra borgenärer. Som framgår ovan kan kost- naderna bl.a. bestå av upprättande av avtal om finansiella bidrag under återhämtningen och kostnader för utbildning, information och upplärning av personal. När det gäller fråga om behovet av att ta särskild hänsyn till små företag konstaterar regeringen att EU-förordningen inte ger något utrymme för att införa mildare krav för små företag. Det är därför inte möjligt att ta särskilda hänsyn till små företag vid utformningen av förslagen i denna proposition, utan det är av överordnad betydelse att de nya reglerna är harmoniserade. Som framgår av avsnitt 12.2 ska vissa förvaltningsbeslut, som sanktions- beslut av , få överklagas till allmän förvaltningsdom- stol. Det kan heller inte uteslutas att ett resolutionsförfarande, trots dessa möjligheter att överklaga beslut, kan leda till rättsliga tvister. Det innebär i så fall att regelverket kan leda till en viss ökad belastning för dom- stolarna. Eftersom resolution av en central motpart kan förväntas ske mycket sällan, anser regeringen, i likhet med Kammarrätten i , att kostnadskonsekvenserna för domstolarna får betraktas som för- sumbara, men att det inte kan uteslutas att t.ex. beslut om sanktioner kan öka belastningen på domstolarna. Kammarrätten i hänvisar till den kommentar som lämnats i flera tidigare remissyttranden över lagförslag på finansmarknadsområdet att finans- marknadsmålen utgör några av de mest arbetskrävande målen hos kammarrätten och att det förutsätts att domstolarna vid behov tillförsäkras erforderliga resurser. Regeringen bedömer dock att eventuella merkost- nader som kan uppstå för domstolarna med anledning av förslagen i denna proposition ska hanteras inom myndighetens befintliga ekonomiska ramar. Det kan konstateras att är behörig myndighet enligt EU-förordningen och att de nya arbetsuppgifterna främst består av gransk- ning av återhämtningsplaner, förbereda för eventuella tidiga ingripanden samt deltagande i resolutionskollegier – en uppgift som myndigheten till vissa delar redan har genom att leda krishanteringsgruppen för Clearing och delta i krishanteringsgruppen för EuroCCP. Finans- inspektionen kommer också att ha en roll när det gäller att stödja Riks- gäldskontoret, bl.a. i framtagandet av resolutionsplaner. anser att promemorians bedömning av myndig- hetens resursbehov med anledning av EU-förordningen åtminstone är en årsarbetskraft för låg. I promemorian bedöms att behov av ytterligare resurser uppgår till 1,5–motsvarande en till två årsarbetskrafter. Regeringen konstaterar att beslutat att anslag ska ökas med 2022 för myndighetens arbete med återhämtning och resolution av centrala motparter. beräknas anslaget ökas med motsvarande belopp (prop. 2021/22:1 utg.omr. 2 av- snitt 3.7.2, bet. 2021/22:FiU2, rskr. 2021/22:119). Regeringen bedömer att tillkommande kostnader utöver detta kan hanteras inom befintliga eko- nomiska ramar. De merkostnader som i egenskap av behörig myndighet för centrala motparter får för prövning av ansökningar, anmäl- ningar och underrättelser enligt EU-förordningen finansieras genom de avgifter som myndigheten kommer att få ta ut. föreslås bli resolutionsmyndighet för centrala mot- parter. För består de nya arbetsuppgifterna huvudsak- ligen av förberedande resolutionsarbete såsom att utarbeta resolutions- planer, etablera processer för tillämpning av resolutionsverktygen och resolutionsbarhetsbedömningar. kommer att leda arbetet i resolutionskollegiet för Clearing – en uppgift som myndigheten till viss del redan har genom sitt deltagande i krishanterings- gruppen för Clearing – och delta i resolutionskollegiet för EuroCCP. Beroende på svenska bankers användning av andra centrala motparter inom EES kan deltagande i ytterligare resolutionskollegier inte uteslutas. Vidare kommer att i ökad utsträckning delta i internationellt samarbete, inte minst i och med de uppgifter som tilldelas i EU-förordningen, som framtagandet av förslag till tekniska standarder. Andra tillkommande uppgifter är vidare anpassning av regelverk för statligt stöd till centrala motparter och extern kommunikation av myndighetens nya uppdrag. är stödmyndighet enligt stödlagen (se avsnitt 9.1). Stöd- myndigheten föreslås i denna proposition få ansvar för att lämna före- byggande statligt stöd till centrala motparter. I promemorian bedöms att behov av ytterligare resurser uppgår till 4–5 årsarbetskrafter i fråga om resolu- tionsuppgifterna och en halv årsarbetskraft i fråga om uppgiften som stödmyndighet, vilket bedöms motsvara 7,5–9,, varav avser stödmyndigheten. instämmer i bedömningen i fråga om uppgiften som stödmyndighet, men anser att myndighetens resursbehov för att utföra resolutionsuppdraget är åtta årsarbetskrafter, vilket behövs åtminstone från . Regeringen konstaterar att beslutat att anslag ska ökas med 2022 för myndighetens arbete med återhämtning och resolution av centrala motparter. Ökningen av anslaget gör det möjligt för att även göra förberedelser inför de nya uppgifterna. beräknas anslaget ökas med mot- svarande belopp (prop. 2021/22:1 utg.omr. 2 avsnitt 3.7.3, bet. 2021/22:FiU2, rskr. 2021/22:119). Regeringen bedömer att tillkommande kostnader utöver detta kan han- teras inom befintliga ekonomiska ramar. De direkta effekterna på uppgifter till följd av EU-förord- ningen och förslagen i denna proposition är begränsade. De tillkommande uppgifterna handlar huvudsakligen om viss informations- och uppgifts- skyldighet. I viss utsträckning kan deltagande i resolutions- kollegiet för Clearing behöva intensifieras, men det är arbets- uppgifter som redan har i och med deltagandet i krishante- ringsgruppen för Clearing. Konsekvenser för myndigheter som är clearingmedlemmar är direktmedlem i Clearing. Enligt EU-förord- ningen är skuldkontor, i likhet med centralbanker och vissa andra offent- liga organ, undantagna från VMGH och cash calls i både återhämtning och resolution. kan således inte tvingas att bidra med ytter- ligare finansiella resurser. Däremot är inte undantaget från uppsägning av kontrakt i resolution. exponering mot Clearing är begränsad, varför de statsfinan- siella konsekvenserna för – egentligen kostnaderna för statsskuldsförvaltningen – bedöms bli mycket små. Tredje AP-fonden är clearingmedlem i Clearing och kan för- väntas påverkas av förslagen i denna proposition i samma utsträckning som andra clearingmedlemmar eller användare av clearingtjänster. Eventuella merkostnader för Tredje AP-fonden tas från de medel som fonden förvaltar. Vidare är ett antal svenska kommuner clearingmed- lemmar i Clearing, antingen i eget namn eller indirekt via kommunägda energi- eller fastighetsbolag. 2021/22:169 kan komma att påverkas av förslagen i denna proposition i motsvarande omfattning som andra clearingmedlemmar eller användare av clearing- tjänster. Detsamma gäller som också är clearingmedlem i Clearing. Eventuella merkostnader för myndigheter under regeringen får hanteras inom befintliga ekonomiska ramar. Konsekvenser för statens finanser av möjligheten till statligt stöd Konsekvenserna för statens finanser av förslagen i denna proposition är i första hand kopplade till förslagen om att inrätta två olika slags statliga stöd som får lämnas till centrala motparter. Det är mycket svårt att bedöma i vilken omfattning stabilitetsfonden – och därmed statens finanser – kan komma att användas för att finansiera stödåtgärder. Det beror dels på hur ofta en central motpart får allvarliga finansiella problem, dels på hur stort stödbehovet är givet att en sådan händelse inträffar. Stabilitetsfonden kan också komma att belastas av utgifter för att ersätta aktieägare, clearing- medlemmar och andra borgenärer som fått ett sämre utfall i resolution än de hade gjort i ett normalt insolvensförfarande, s.k. NCWO-ersättning, i enlighet med artikel 62 i EU-förordningen. Stabilitetsfonden föreslås även finansiera utgifter som uppkommit i samband med att de statliga stabiliseringsverktygen tillämpas. I båda dessa fall påverkas statens utgifter av EU-förordningen och inte av de statliga stöd som ska få lämnas enligt förslagen i denna proposition och som regleras i den nya komplette- ringslagen. Det bör i sammanhanget framhållas att det krävs betydande förluster innan det kan uppstå ett behov av statligt stöd även om det inte går att utesluta att stöd behöver lämnas. Det stresstest som genomförde visar att de centrala motparterna inom EU, inklusive Clearing, överlag har tillräckligt med förfonderade medel för att absorbera förluster som uppkommer till följd av att två av de största clearingmedlemmarna hamnar på obestånd . Resultaten skilde sig emellertid åt mellan de centrala motparterna som ingick i testet (se , Report 3rd EU wide CCP Stress Test, 13 2020, ESMA70 151 3186). Det är viktigt att ha i åtanke att statligt stöd inte kommer att betalas ut per automatik utan alltid föregås av en prövning av stödmyndigheten eller resolutionsmyndigheten i det enskilda fallet. Statligt stöd förutsätter att andra, privata finansieringslösningar inte är möjliga eller lämpliga med hänsyn till finansiell stabilitet. Förslagen i propositionen innebär också att stöd ska få lämnas tillfälligt och bara under förutsättning att vissa strikta villkor är uppfyllda samt att stödet är förenligt med EU:s statsstöds- regelverk. Därtill förutsätter beslut att lämna stöd till en central motpart under resolution regeringens godkännande (se av- snitt 9.2). Regeringen har också möjligheten att meddela föreskrifter om att avtal om förebyggande statligt stöd som stödmyndigheten ingår med stödmottagaren ska överlämnas till regeringen för godkännande (se avsnitt 9.1). Omfattningen av eventuella statliga stödåtgärder begränsas av storleken på stabilitetsfonden. Stabilitetsfondens behållning var per . En utökning av fonden kräver riksdagsbeslut. Stabilitetsfondens stödkapacitet bestäms därutöver av de låne- och garantiramar som fattar beslut om i sam- band med budgetpropositionen. har beslutat att bemyndiga regeringen att för stabilitetsfonden besluta om en kreditram på högst och en garantiram på högst (prop. 2021/22:1 utg.omr. 2 avsnitt 3.7.3, bet. 2021/22:FiU2, rskr. 2021/22:119). Regeringen har i regleringsbrevet för för gett myndigheten dessa finansiella befogenheter. Enligt stödlagen finansieras stödmyndighetens förvaltningskostnader av stabilitetsfonden (se vidare avsnitt 9.3). Därtill föreslås att Riksgälds- kontoret bör ha rätt till skälig ersättning för kostnader och utlägg som upp- kommit i samband med vidtagande av resolutionsåtgärder enligt EU-för- ordningen samt kostnader som uppkommit i samband med beslut om stöd till en central motpart under resolution och vidtagande av åtgärder för att lämna sådant stöd (avsnitt 9.2). kostnader och utlägg föreslås finansieras från stabilitetsfonden (avsnitt 9.3). Kostnader som uppkommit i samband med tillämpningen av de statliga stabiliserings- verktygen och alla rimliga utgifter som staten åtdragit sig vid tillämp- ningen av resolutionsverktygen eller resolutionsbefogenheterna ska åter- hämtas i enlighet med EU-förordningen (artikel 27.10). När det gäller kostnader som uppkommit i samband med att statligt stöd lämnas till en central motpart enligt kompletteringslagen, föreslås att stöden ska utfor- mas så att statens långsiktiga kostnader för stödet hålls så låga som möjligt och att statens insatser i möjligaste mån kan återfås från stödmottagaren (avsnitten 9.1 och 9.2). Sammantaget är utgångspunkten att de ändamål som stabilitetsfonden får finansiera enligt stödlagen bör vara budgetneutrala över tiden. Någon särskild finansiering för att täcka stabilitetsfondens utgifter för dessa ändamål föreslås därför inte (se avsnitt 9.4). Konsekvenser för EU:s budget EU-förordningen tilldelar de europeiska tillsynsmyndigheterna, i första hand , ett antal nya uppgifter, exempelvis att utarbeta förslag till riktlinjer och s.k. bindande tekniska standarder. Det är svårt att bedöma om ökade kostnader till följd av de nya uppgifterna kan hanteras genom omprioriteringar inom tillsynsmyndigheternas ordinarie budget eller om ytterligare resurser behöver tillföras. Kommissionen bedömer i effekt- analysen i förslaget till EU-förordning att tillsynsmyndigheternas ökade kostnader till följd av förordningen bör kunna hanteras inom ordinarie budget (SWD (2016) 368 final s. 60). Regeringen instämmer i denna bedömning. Effektivare och mer robust central clearing leder till minskade transak- tionskostnader och gör marknaderna för de underliggande värdepapperen mer likvida. Clearing bedriver clearingverksamhet för derivat- instrument kopplade till EU:s utsläppshandelssystem och energirelaterade derivat, t.ex. elcertifikat. Väl fungerande marknader för sådana derivat- instrument underlättar för köpare och säljare att balansera efterfrågan och utbud och hitta ett marknadsklarerande pris. Företag kan använda detta marknadspris för att fatta beslut om mer kostnadseffektiva utsläppsnivåer. Derivatinstrument hjälper också företag att säkra ett framtida pris för t.ex. 2021/22:169 utsläppsrätter, vilket underlättar långsiktiga investeringar i utsläpps- reducerande teknologi. I den utsträckning EU-förordningen, tillsammans med förslagen i denna proposition, bidrar till att centrala motparter kan upprätthålla kritiska funktioner även om de får svåra finansiella problem, torde det vara bra även för clearingen av nämnda finansiella instrument. EU-förordningen är i alla delar direkt tillämplig i samtliga medlemsstater (se avsnitt 5.1). Det innebär att det inte finns alternativa sätt att utforma regler för berörda företag och myndigheter. Förslagen i denna proposition är till stor del sådana som behöver finnas för att EU-förordningen ska kunna tillämpas. Sådana bestämmelser är i stor utsträckning utformade efter förebild av de bestämmelser som i svensk rätt genomför krishanteringsdirektivet. Bestämmelserna om statligt stöd under resolution är i stor utsträckning utformade efter förebild av bestäm- melserna om förebyggande statligt stöd. Mot bakgrund av det anförda bedöms det inte finnas något behov av att utreda alternativa lösningar. 15.1 Förslaget till lag med kompletterande bestämmelser till EU:s förordning om återhämtning och resolution av centrala motparter 1 § Denna lag kompletterar och rådets förordning (EU) 2021/23 av om en ram för återhämtning och resolution av centrala motparter och om ändring av förordningarna (EU) nr 1095/2010, (EU) nr 648/2012, (EU) nr 600/2014, (EU) nr 806/2014 och (EU) 2015/2365 samt direk- tiven 2002/47/EG, 2004/25/EG, 2007/36/EG, 2014/59/EU och (EU) 2017/1132, i denna lag kallad EU-förordningen. Termer och uttryck i denna lag har samma betydelse som i EU-förordningen. I paragrafen anges den EU-rättsakt som lagen kompletterar och som i lagen benämns EU-förordningen. Övervägandena finns i avsnitten 5.1 Hänvisningen till EU-förordningen i första stycket är utformad på så sätt att den avser förordningen i den gällande lydelsen, s.k. Detsamma gäller övriga hänvisningar till EU-för- ordningen i lagen. I andra stycket anges att de termer och uttryck som används i lagen har samma betydelse som i EU-förordningen. 2 § är resolutionsmyndighet enligt EU-förordningen. Frågor om åtgärder enligt denna lag prövas av (resolutions- myndigheten), om inte annat följer av 4 § fjärde stycket eller 5 §. Om överväger att besluta om statligt stöd under resolution Prop. 2021/22:169 enligt 4 kap. 5 §, ska med ett eget yttrande i saken, till rege- ringen överlämna frågan om huruvida åtgärden kan godtas med hänsyn till risken för direkta budgeteffekter eller för systemeffekter som sannolikt kommer att leda till direkta budgeteffekter. Paragrafen innehåller bestämmelser om resolutionsmyndigheten. Para- grafen kompletterar artikel 3.1 i EU-förordningen. Övervägandena finns i avsnitten 6.1 och 6.2. Enligt första stycket är resolutionsmyndighet enligt EU-förordningen. I egenskap av resolutionsmyndighet ska , enligt andra stycket, pröva frågor om åtgärder enligt lagen med två undantag. Undan- tagen avser frågor som ska överlämnas till regeringen enligt tredje stycket (4 § fjärde stycket) och beslut om förebyggande statligt stöd enligt 4 kap. 1 § (5 §). Om överväger att besluta om statligt stöd under resolution enligt 4 kap. 5 §, ska , enligt tredje stycket, till regeringen överlämna frågan om åtgärden med hänsyn till risken för direkta budgeteffekter eller för systemeffekter som sannolikt kommer att leda till direkta budgeteffekter kan godtas. ska till regeringen överlämna ett skriftligt yttrande i saken tillsammans med frågan om åtgärden kan godtas. Regeringen ska enligt 4 § fjärde stycket pröva frågan skyndsamt, se författningskommentaren till den paragrafen. 3 § Av artikel 2.7 i EU-förordningen följer att är behörig myndighet enligt förordningen. får ta ut avgifter för prövning av ansökningar, anmälningar och underrättelser enligt EU-förordningen. Paragrafen innehåller bestämmelser om behörig myndighet. Övervägan- dena finns i avsnitt 6.3. I första stycket finns en upplysning om att är behörig myndighet enligt EU-förordningen. Enligt EU-förordningen (artikel 2.7) är behörig myndighet den myndighet som utsetts som behörig myndighet enligt EU:s förordning om OTC-derivat, centrala motparter och transak- tionsregister. Behörig myndighet enligt sistnämnda förordning är Finans- inspektionen, vilket anges i lagen (2013:287) med kompletterande bestäm- melser till EU:s förordning om OTC-derivat, centrala motparter och transaktionsregister (1 kap. 2 §). Enligt andra stycket får ta ut avgifter för prövning av ansökningar, anmälningar och underrättelser enligt EU-förordningen. Regeringen får enligt 6 kap. 3 § meddela föreskrifter om sådana avgifter. 4 § Regeringen beslutar i frågor om tillämpningen av de statliga stabiliserings- verktygen enligt artiklarna 45–47 i EU-förordningen. Regeringen fastställer, efter att fått tillfälle att lämna syn- punkter, huruvida villkoren i artikel 45.3 a och b i EU-förordningen för tillämpning av de statliga stabiliseringsverktygen är uppfyllda. I artikel 45.3 a i EU-förord- ningen finns bestämmelser om ytterligare samrådsskyldighet. Regeringen ska utöva det behöriga ministeriets funktioner enligt artiklarna 3.9, 8.3 och 14.7 i EU-förordningen. 2021/22:169 En fråga som överlämnas till regeringen enligt 2 § tredje stycket ska prövas skyndsamt. Paragrafen innehåller bestämmelser om regeringen. Övervägandena finns i avsnitten 6.2 och 9.2. Första stycket innebär att det är regeringen som beslutar om att tillämpa de statliga stabiliseringsverktygen enligt artiklarna 45–47 i EU-förord- ningen, t.ex. beslut om kapitaltillskott.