prop · H903149 · 2022-03-15 00:00:00 — Möjligheten att få upplysningar och handlingar som behövs för tillsynsmyndigheten utvidgas Regeringens förslag: Möjligheten för en tillsynsmyndighet att få de upplysningar och handlingar som behövs för tillsynen ska utökas till att även gälla gentemot ägare av byggnadsverk och fastigheter. heten utökas även från att bara gälla vid tillsyn över bygg-, rivnings- och markåtgärder till att gälla för alla åtgärder. Rapportens förslag överensstämmer delvis med regeringens. rapporten föreslås att en tillsynsmyndighets möjlighet att få upplysningar och handlingar ska utökas utan begränsning i fråga om vem en begäran kan riktas mot. Remissinstanserna: En majoritet av remissinstanserna är positiva till eller har inga synpunkter på förslaget, däribland Fastighetsägarna, Villaägarna, (juridiska fakulteten), kommun anser att man bör vara försiktig med att införa möjligheter för att inom ramen för sin tillsyn kräva tillgång till en enskilds handlingar då det ligger i sakens natur att den enskilde för att undvika föreläggande kommer att redovisa de handlingar kommun anser att det är positivt att föreslås få en generell rätt att på begäran få de upplysningar och handlingar som behövs för tillsynen. kommun framför vidare att det bör tydliggöras att skyldigheten inte omfattar att göra de utredningar som Prop. 2021/22:149 behövs för tillsynsarbetet (jfr 26 kap. 22 § ) alternativt att det bör övervägas om en sådan skyldighet bör införas. är positiv till förslaget men anser att det måste kompletteras med en möjlighet till föreläggande med vite för att få effekt. (Mark- och ) anser att rätten att begära ut upplysningar och handlingar bör begränsas till att gälla gentemot den eller de som är ansvariga för den åtgärd som det aktuella tillsynsärendet gäller. kommun och Föreningen framför att det är önskvärt att det preciseras vilka olika typer av handlingar tillsynsmyndigheten får begära in. menar att det är viktigt att erforderliga uppgifter finns tillgängliga för tillsynsmyndigheten, men anser att frågan måste utredas grundligare för att hitta rätt avvägningar. Skälen för regeringens förslag Tillsynsmyndigheternas rätt till tillträde och upplysningar regleras i 11 kap. 8 § PBL. Enligt paragrafens första stycke 2 har tillsynsmyndigheten rätt att på begäran få de upplysningar och handlingar från byggherren som behövs för tillsynen över bygg-, rivnings- och markåtgärder. Bestämmelsen har haft samma lydelse sedan infördes. Den överensstämde vid införandet med 8 § lagen (1994:847) om tekniska egenskapskrav på byggnader (se prop. 2009/10:170 Del 1 s. 490), som upphävdes i samband med plan- och bygglagens ikraftträdande . Termen byggherre definieras som den som för egen räkning utför eller låter utföra projekterings-, bygg-, rivnings- eller markarbeten (1 kap. 4 § PBL). Ett föreläggande enligt 11 kap. kan riktas mot flera olika parter. Ett lovföreläggande ska riktas mot en fastighets eller ett byggnadsverks ägare (17 §). Vid föreläggande om underhållsutredning ska byggnadsverkets ägare ges möjlighet att lämna synpunkter (18 §). Ett åtgärdsföreläggande kan riktas mot en byggherre, ägare, nyttjanderättshavare, väghållare, kontrollansvarig eller huvudman för en allmän plats (19 §). Ett rättelseföreläggande ska riktas mot den som äger fastigheten eller byggnadsverket (20 §). Ägaren är också mottagare av rivningsförelägganden, förelägganden för ökad trafiksäkerhet och föreläggande om stängsel till skydd mot olycksfall (21–24 §§). Av tomter och förfallna byggnader (rapport 2015:32) framgår att det enligt är tveksamt om rätten till upplysningar och handlingar gäller för tillsynen av underhållsåtgärder. Detta eftersom bestämmelsen begränsar rätten till att gälla enbart i förhållande till en byggherre, och därmed endast under byggskedet. anser inte att det finns skäl för att tillsynsmyndigheternas rätt att på begäran få de upplysningar och handlingar som behövs för tillsynsarbetet ska vara begränsad. Tillsynsorgans rätt till upplysningar och handlingar Regeringen har i skrivelsen En tydlig, rättssäker och effektiv tillsyn bedömt att tillsynsorgan bör ha rätt att av den objektsansvarige få del av de upplysningar eller handlingar som behövs för tillsynen (skr. 2009/10:79 s. 50 och 51). Möjligheten för tillsynsmyndigheten att på begäran få upplysningar och handlingar som behövs för tillsynen utvidgas För att tillsynsarbetet i förvaltningsskedet ska kunna genomföras på ett effektivt sätt anser regeringen, i likhet med och en majoritet av remissinstanserna men till skillnad från , att även andra än byggherrar bör kunna träffas av kravet på att lämna upplysningar och tillhandahålla handlingar. För att det ska vara tydligt att i ett tillsynsärende ska ha rätt att kräva in handlingar och upplysningar bedömer regeringen att en utvidgning av denna rätt behöver framgå av lag. ska, så som kommun, kommun samt Föreningen efterfrågar, med stöd av denna paragraf kunna begära sådana uppgifter och handlingar som är av betydelse för tillsynen. Det kan exempelvis handla om uppgifter om en takkonstruktions bärförmåga när en riskkonstruktion identifierats och en redovisning från byggnadens ägare av hur konstruktionen kontrollerats på plats. Det kan också vara fråga om handlingar i form av tekniska rapporter vid anmälningar om fuktproblem, byggtekniska redogörelser efter en brand, eller underlag avseende underhållsåtgärder från ägaren av ett byggnadsverk eller en fastighet. Vidare är passivitet från den som är skyldig att vidta en viss åtgärd inte sällan skälet till behovet av ett åtgärds- eller rivningsföreläggande i ett senare skede. Det är enligt regeringen därför angeläget att det även i dessa fall, då det inte finns en byggherre, ska finnas en möjlighet för tillsynsmyndigheten att begära in upplysningar och handlingar när ett tillsynsärende aktualiserats. I likhet med bl.a. (Mark- och ) anser regeringen emellertid att bestämmelsen bör avgränsas. Regeringen bedömer att det saknas skäl att utvidga möjlighet att begära in upplysningar och handlingar till att gälla gentemot alla och envar. Det finns dock skäl att utöka möjligheten att begära upplysningar och handlingar beträffande tillsyn av underhållsåtgärder. Det är ägare av byggnadsverk och fastigheter som kan vända sig till vid tillsyn i bruksskedet med föreläggande om underhållsutredning, rättelseföreläggande, rivningsföreläggande, föreläggande för ökad trafiksäkerhet samt föreläggande om stängsel. Med denna avgränsning bedömer regeringen, till skillnad från , att frågan inte behöver utredas vidare. Regeringen anser, till skillnad från , att det i detta skede inte finns anledning att förena möjligheten att kräva in upplysningar och handlingar från ägare av byggnadsverk och fastigheter med vite. Regeringen föreslår därför att tillsynsmyndigheten ska få rätt till de upplysningar och handlingar som behövs för tillsynen även från ägaren av ett byggnadsverk eller en fastighet. En presumtionsregel för vem som ansvarar för att åtgärda ett enkelt avhjälpt hinder införs Regeringens förslag: Förelägganden om att avhjälpa ett enkelt avhjälpt hinder ska riktas mot den som har rådighet över hindret. Om inte annat visas ska det anses vara ägaren av byggnaden respektive den allmänna platsens huvudman. Rapportens förslag överensstämmer i sak med regeringens men har en annan redaktionell utformning. Remissinstanserna: En övervägande majoritet av remissinstanserna är positiva till eller har inga synpunkter på förslaget, däribland , , , , , i , , SmåKom, och . Av dessa anser bl.a. SKR och Region att förslaget skulle kunna leda till en högre åtgärdstakt. Ytterligare några av dessa, däribland , anser därutöver att förslaget kan korta handläggningstiden för . Bland andra Funktionsrätt pekar på signalvärdet av förslaget. allmännytta anser att det inte är betungande för en byggnadsägare att styrka att t.ex. en verksamhetsutövare har ansvar för att avhjälpa ett hinder genom uppvisande av hyresavtal där ansvarsfördelningen framgår. framför att förslaget i praktiken inte innebär någon förändring för myndigheten då verket tar ansvar för att åtgärda enkelt avhjälpta hinder om inte annat avtalats med hyresgästen. Region framhåller att förslaget innebär högre krav på fastighetsägare att se över hyresavtal för att säkerställa att det är verksamhetsutövaren (hyresgästen) som rättsligt råder över sin inredning och utformning inom ytan samt att det behöver förtydligas att presumtionsregeln även ska gälla retroaktivt. är positiv till förslaget, men bedömer att det kommer att ge försumbar effekt på handläggning. tillstyrker förslaget, men ifrågasätter om det finns behov att införa presumtionsregeln för allmänna platser. Fastighetsägarna är negativa till förslaget och framför att det allmänna först bör klargöra rådighetsfrågan och inte rikta krav mot en part som inte har rådighet, och att förslaget riskerar att leda till att fel part föreläggs i högre utsträckning med följdverkningar som ett ökat antal rättsliga prövningar och tvister. Vidare bedömer Fastighetsägarna att åtgärdstakten inte märkbart kommer att ändras. anser att ansvaret för fastighetsägare ska begränsas till avhjälpande av fel som kan hänföras till byggnadens fasta delar och installationer. kommun anser att ändringen inte kommer att innebära någon förändring jämfört med dagens lagstiftning, att åtgärdstakten inte kommer förändras och att det i stället alltid ska vara fastighetsägaren som ansvarar för att avhjälpa hindret då hindren är av byggteknisk typ. (mark- och miljödomstolen) saknar en analys av hur begreppet byggnad förhåller sig till att en byggnad kan vara indelad i tredimensionella fastigheter och att det i sådana fall finns flera ägare till byggnaden samt att detta behöver utredas ytterligare. Skälen för regeringens förslag Hinder mot tillgänglighet till eller användbarhet av lokaler dit allmänheten har tillträde ska alltid avhjälpas, om hindret med hänsyn till de praktiska och ekonomiska förutsättningarna är enkelt att avhjälpa (8 kap. 2 § andra stycket PBL). Motsvarande gäller för allmänna platser (8 kap. 12 § andra stycket PBL). Bestämmelserna om enkelt avhjälpta hinder infördes i den äldre . Syftet var att förbättra tillgängligheten både till och i befintliga lokaler och allmänna platser (se prop. 2000/01:48 s. 11). Vissa förtydliganden av bestämmelsen gjordes vid införandet av (se prop. 2009/10:170 Del 1 s. 261). föreslog inför införandet av att ägaren skulle pekas ut som ansvarig för avhjälpandet. Regeringen bedömde då att ett utpekande riskerade att inte träffa rätt då det inte alltid är fastighetsägaren som är ansvarig för eller förfogar över ett aktuellt hinder, utan att ansvarsfördelningen i stället borde bedömas i varje enskilt fall (se prop. 2009/10:170 Del 1 s. 263). Vad för slags hinder som ska anses vara enkelt att avhjälpa framgår av föreskrifter (BFS 2011:13) om avhjälpande av enkelt avhjälpta hinder till och i lokaler dit allmänheten har tillträde och på allmänna platser. Enligt föreskrifterna bör frågan om ett hinder är enkelt att avhjälpa ständigt omprövas. Bedömningen av ett och samma hinder kan variera och ett hinder som inte bedöms som enkelt avhjälpt kan senare bedömas vara det om förutsättningarna ändras. De praktiska förutsättningarna handlar om det som fysiskt behöver göras för att avhjälpa hindret. Förutsättningarna på platsen påverkar bedömningen med följden att ett hinder kan vara enkelt avhjälpt i en situation men inte i en annan. Exempelvis kan det vara enkelt att komplettera eller ersätta några få trappsteg med en ramp om det finns tillräckligt med utrymme, medan det kan vara svårt att göra det i en trång miljö med smala trottoarer. De ekonomiska förutsättningarna handlar om kostnaderna för avhjälpandet och förmågan att bära kostnaderna. Exempelvis kan kostnaden för samma åtgärd vara orimligt betungande för en viss ägare men hanterbar för en annan ägare med andra ekonomiska resurser. har identifierat ett antal faktorer som bidrar till att det fortfarande finns enkelt avhjälpta hinder mot tillgänglighet som inte är avhjälpta. En av dessa faktorer är att det är otydligt vem som ansvarar för att åtgärda sådana hinder (se rapport 2018:31 s. 5). har därefter analyserat reglerna och föreslagit vad myndigheten betecknar som en presumtionsregel vad gäller ansvaret för att åtgärda enkelt avhjälpta hinder i rapporten för att åtgärda enkelt avhjälpta hinder (rapport 2021:10). Den föreslagna bestämmelsen innebär att i ett inledande skede kan utgå från att det är byggnadsverkets ägare respektive den allmänna platsens huvudman som är ansvarig för att åtgärda ett enkelt avhjälpt hinder. Om byggnadsverkets ägare respektive den allmänna platsens huvudman inte anser sig ha rådighet över hindret åligger det då denne att visa att så är fallet. har bedömt att effekterna av förslaget kommer bli begränsade sett till åtgärdstakten och antal åtgärdade hinder. bedömt att ett förtydligande skulle underlätta byggnads- nämndens tillsyn (se rapport 2021:10 s. 5). En presumtionsregel för vem som ansvarar för att åtgärda ett enkelt avhjälpt hinder bör införas Regeringen bedömer, i likhet med och bl.a. , men till skillnad från , att förslaget har förutsättningar att underlätta för och korta handläggningstiden. skillnad från vad kommun framför, anser regeringen att ändringen tydliggör och underlättar för då det med förslaget blir möjligt att alltid i första hand rikta sig till byggnadens ägare med följden att det då blir upp till denne att visa om det är någon annan, exempelvis en verksamhetsutövare, som har den rådighet som krävs för att åtgärda Regeringen bedömer vidare, i likhet med bl.a. till skillnad från Fastighetsägarna och kommun, att förslaget kan förväntas leda till en snabbare åtgärdstakt av enkelt avhjälpta hinder. bakgrund av att det fortfarande finns många hinder mot tillgänglighet som är enkla att avhjälpa och att förslaget kan förväntas leda till en snabbare åtgärdstakt av dessa anser regeringen att en presumtionsregel bör införas. ifrågasätter behovet av en presumtionsregel för Som beskriver rör ansvarsproblematiken i första hand publika lokaler, inte allmänna platser. motsvarande presumtionsregel bör införas även för hinder på allmänna platser och att det rimliga är att presumtionen riktas mot platsens Regeringen anser att det, i likhet med förslag, är lämpligt att ha motsvarande bestämmelser för ansvaret att åtgärda enkelt avhjälpta hinder i såväl lokaler som på allmänna platser. exempelvis en samfällighetsförening är huvudman förtydligas på motsvarande sätt ansvaret därmed gentemot kommunen. Byggnader på flera fastigheter När en byggnad är belägen på flera fastigheter och därmed kan ha flera ägare framgår det av fastighetsregistret vem som är ägare av varje del av Detta gäller även vid tredimensionella fastigheter. bedömer med hänsyn till detta, till skillnad från (mark- och miljödomstolen), att det inte finns anledning att befara att bestämmelsen kommer att ge upphov till några svårigheter i fråga om vem som ska anses vara byggnadens ägare i varje enskilt fall. Olika typer av hinder och rådigheten över dessa Hinder kan exempelvis handla om lokaler med en receptionsdisk eller en kölappsautomat som i sin utformning eller placering brister i tillgänglig- Det kan även handla om svårbegripliga eller svårlästa skyltar. Utgångspunkten bör vara att ägaren av byggnaden respektive den all- männa platsens huvudman kan antas förfoga över det som utgör hindret på ett sådant sätt att denne har möjlighet att efterkomma ett föreläggande att Även om byggnadens ägare i många situationer har sådan 2021/22:149 rådighet över hindren att denne har möjlighet att åtgärda dessa är emellertid så inte alltid fallet. En receptionsdisk eller kölappsautomat kan exempelvis ha satts upp av en verksamhetsutövare som hyr lokalen. Byggnadens ägare och verksamhetsutövaren kan också ha reglerat i sitt hyresförhållande att verksamhetsutövaren ansvarar för det som utgör hindret även om denne inte själv installerat eller uppfört det. Många hinder kan också åtgärdas på en rad olika sätt. Det kan exempelvis röra bländning vid stora glasytor mot det fria som kan åtgärdas med såväl inomhusmonterade gardiner eller persienner som utanpåliggande markiser. På motsvarande vis kan det för allmänna platser handla om brister i lekplatsers utformning eller utrustning som gör det svårt för barn med nedsatt rörelse- eller orienteringsförmåga att alls använda lekplatsen. Om byggnadens ägare eller den allmänna platsens huvudman inte råder över receptionsdisken, kölappsautomaten, skylten eller lekplatsen, bör det enligt regeringen vara denne som har att visa att det förhåller sig på det sättet. Om skyldigheten att åtgärda byggtekniska hinder eller hinder som härrör till byggnadens fasta delar och installationer alltid skulle åläggas fastighetsägaren, så som kommun och föreslår, bedömer regeringen att detta skulle kunna orsaka komplikationer i det enskilda fallet. Exempelvis kan dålig hörbarhet i en samlingslokal åtgärdas med fastmonterade ljudabsorbenter. Dessa kan ha mycket varierande utformning och påverka helhetsupplevelsen i samlingslokalen, och rådigheten över detta kan därför avtalsvägen ha lagts hos hyresgästen. Regeringen menar att rådighetskriteriet alltid ska väga tyngst i varje enskilt fall. Farhågan att fel part i större utsträckning föreläggs, så som Fastighetsägarna framför, är i viss mån befogad då det ligger i presumtionsregelns natur att ansvaret för att utreda frågan om rådighet förflyttas, åtminstone initialt, till byggnadens ägare eller den allmänna platsens huvudman. Om en fastighetsägare efter ett sådant föreläggande kan visa för att ansvaret för att avhjälpa ett hinder av den sort som föreläggandet omfattar åligger någon annan, ska , precis som , bedöma rådigheten över hindret i det enskilda fallet. Efter en sådan bedömning kan , om den finner det visat att rådigheten åligger någon annan, rikta föreläggandet mot denne i stället. Kraven på vilken utredning eller dokumentation som byggnadens ägare eller den allmänna platsens huvudman behöver presentera för anses ha visat att det är någon annan som har rådighet över hindret måste avgöras från fall till fall. Exempelvis kan detta göras genom att byggnadens ägare visar på ett hyreskontrakt där ansvaret reglerats mellan hyresvärd och hyresgäst eller ett särskilt framtaget formulär för särskild avtalsreglering av just enkelt avhjälpta hinder (se rapport 2021:10 s. 20). Regeringen bedömer, i likhet med vad allmännytta framför, att uppgiften att visa att ansvaret för att åtgärda ett enkelt avhjälpt hinder är avtalat till någon annan, inte kan anses vara särskilt betungande. Ett rivningsföreläggande ska föregås av ett föreläggande att sätta ett byggnadsverk i stånd Regeringens förslag: Det ska av framgå att ett rivningsföreläggande ska föregås av ett åtgärdsföreläggande att sätta byggnadsverket i stånd. Undantag från kravet att sätta ett byggnadsverk i stånd bör gälla vid säkerhetsrisker för dem som uppehåller sig i eller i närheten av byggnadsverket om det kan antas att dessa brister inte kan åtgärdas med mindre ingripande åtgärder. Rapportens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. I rapporten föreslås även att ett rivningsföreläggande ska kunna förenas med ett föreläggande om att forsla bort rivningsmaterialet samt en annan redaktionell utformning av paragrafen. Remissinstanserna: En majoritet av remissinstanserna har inga synpunkter på denna del av rapporten, däribland Fastighetsägarna, Villaägarna och SKR. framför att det är viktigt att möjlighet till rättelse finns innan samhället ingriper, och påpekar att en mycket stor andel byggnader på landsbygden annars skulle riskera att gå förlorade. framför att förslagen om rivningsförelägganden ger bättre juridiska verktyg att komma till rätta med ovårdade tomter och förfallna byggnader. kommun framför att det bör klargöras om förslaget är att betrakta som ett åtgärdsföreläggande eller som ett föreläggande med direkt stöd i den föreslagna paragrafen. anser att förslaget bör utredas vidare. och anser, med hänsyn till skydd för äganderätten, att kravet på att ett rivningsföreläggande ska föregås av ett föreläggande att sätta byggnadsverk i stånd ska gälla utan undantag. Skälen för regeringens förslag: Möjligheten för att utfärda ett rivningsföreläggande regleras i 11 kap. 21 § PBL. Paragrafen har haft samma lydelse sedan infördes. Den överensstämmer innehållsmässigt med 10 kap. 16 § första stycket i den äldre och överfördes med endast vissa språkliga ändringar. Bestämmelsen hade i sin tur sin motsvarighet i 51 § 1 mom. byggnadsstadgan (1959:612). Av rättspraxis framgår att ett föreläggande inte kan utfärdas med valmöjligheten att antingen sätta en byggnad i stånd eller riva den (se RÅ 1971 ref. 34 och RÅ 1977 2:41). I doktrinen har det vidare framhållits att valet mellan underhållsåtgärder och rivning bör utfalla så att det förstnämnda alternativet väljs om inte förfallet fortskridit så långt att ett återställande av byggnaden framstår som orealistiskt (se Byggnadslagstiftningen, m.fl., 1970, 5 uppl. 475–478). föreslår i rapporten tomter och förfallna byggnader att det av ska framgå att ett rivningsföreläggande ska föregås av ett föreläggande att sätta byggnadsverkets i stånd, med undantag av byggnadsverk med brister som kan äventyra säkerheten för dem som uppehåller sig i eller i närheten av byggnadsverket. grund av att förslaget är en kodifiering av praxis bedömer regeringen, till 2021/22:149 skillnad från , att frågan inte behöver utredas vidare. I enlighet med förslag och mot bakgrund av vad framför, anser regeringen att det är ändamålsenligt att denna gällande rättspraxis kodifieras på så vis att det tydliggörs i lagen att ett rivningsföreläggande ska föregås av ett föreläggande att sätta byggnadsverket i stånd. Regeringen anser, med anledning av kommuns synpunkter, att det finns skäl att i bestämmelsen förtydliga att ett sådant föreläggande utfärdas med stöd av 11 kap. 19 § PBL. föreslår vidare ett undantag från kravet att först förelägga om att sätta ett byggnadsverk i stånd i de fall det finns säkerhetsrisker för dem som uppehåller sig i eller i närheten av ett sådant byggnadsverk. Regeringen bedömer, till skillnad från och , att det kan finnas situationer där det är angeläget att har möjlighet att direkt förelägga om rivning. Om exempelvis en tak- eller bjälklagskonstruktion riskerar att kollapsa i en övergiven eller brandskadad byggnad, eller en mur riskerar att rasa över en gång- och cykelväg, bör ett rivningsföreläggande inte föregås av ett föreläggande att sätta det aktuella byggnadsverket i stånd. Undantaget är emellertid inte avsett att tillämpas då en begränsning av skaderisken kan lösas på annat sätt, exempelvis genom användningsförbud i kombination med instängsling (se avsnitt 6.7). Eftersom regeringen inte går vidare med förslag om en förenklad form av delgivning (se avsnitt 6.8) som ett rivningsföreläggande är överklagbart (se 13 kap. 3 § PBL), bedömer regeringen att förslaget är väl avvägt i förhållande till skyddet av äganderätten. Regeringen föreslår sammanfattningsvis att ska få förelägga om rivning av ett byggnadsverk om det är förfallet eller skadat i väsentlig omfattning, men att ett sådant rivningsföreläggande ska föregås av ett åtgärdsföreläggande enligt 11 kap. 19 § PBL att sätta byggnadsverket i stånd. Om det finns säkerhetsrisker för dem som uppehåller sig i eller i närheten av byggnadsverket, behöver dock rivningsföreläggande inte föregås av ett föreläggande att sätta byggnadsverket i stånd. Detta bör dock förutsätta att det kan antas att dessa brister inte kan åtgärdas med mindre ingripande åtgärder. 6.7Möjligheten att förelägga om stängsel vid säkerhetsbrister utökas Regeringens förslag: Om ett byggnadsverk har brister som kan äventyra säkerheten för dem som uppehåller sig i eller i närheten av det, ska få förelägga ägaren av byggnadsverket att anordna stängsel kring det.