prop · H903215 · 2022-04-05 00:00:00 — I artikeln anges bl.a. att ett överklagande av ett beslut om fastställelse av en rekonstruktionsplan inte ska hindra verkställigheten av planen. Artikel 17 och 18 innehåller regler om skydd för ny och tillfällig finan- siering samt skydd för andra transaktioner i samband med en rekon- struktion. Artikel 19 reglerar vilka skyldigheter som ska gälla för företagsledare när det råder sannolikhet för insolvens. I avdelning III finns artiklar om skuldavskrivning för insolventa entreprenörer och om näringsförbud. Artikel 20 anger att medlemsstaterna ska säkerställa att insolventa entreprenörer har tillgång till åtminstone ett förfarande som kan leda till fullständig skuldavskrivning. Artikeln innehåller vidare bl.a. vissa grund- läggande bestämmelser om formerna för skuldavskrivning. Artikel 21 innehåller bestämmelser om skuldavskrivningsperioden. Enligt artikeln får den period efter vilken insolventa entreprenörers skulder kan avskrivas fullständigt inte överstiga . I artikeln regleras också bl.a. hur starttiden för perioden för skuldavskrivning ska beräknas. Artikel 22 innehåller bestämmelser om näringsförbud. Näringsförbud som har meddelats enbart på grund av att en entreprenör är insolvent ska enligt artikeln upphöra att ha verkan senast vid skuldavskrivnings- periodens utgång. Artikel 23 reglerar medlemsstaternas möjligheter att göra avvikelser från direktivets regler om skuldavskrivning och näringsförbud. Artikel 24 innehåller bestämmelser om förening av skuldavskrivnings- förfaranden avseende företagsskulder och personliga skulder. I avdelning IV finns artiklar om effektivare insolvensförfaranden. Artikel 25 innehåller bestämmelser om utbildning av personal i domsto- lar och hos andra myndigheter som handlägger ärenden om rekonstruktion, insolvens och skuldavskrivning. Enligt artikeln ska medlemsstaterna säkerställa att anställda som befattar sig med sådana förfaranden har lämp- lig utbildning och sakkunskap och att förfarandena hanteras skyndsamt. Artikel 26 och 27 behandlar krav på utbildning och sakkunskap för förvaltare i förfaranden som rör rekonstruktion, insolvens och skuld- De behandlar även frågor om tillsyn över och ersättning till Artikel 28 innehåller bestämmelser om rätten att kommunicera vissa I avdelning V finns artiklar om statistik och kommittéförfarande. Artikel 29 och 30 innehåller bestämmelser om insamling av uppgifter och om kommittéförfarande. I avdelning VI finns slutbestämmelser. Ett EU-direktiv är bindande för medlemsstaterna när det gäller det resultat som ska uppnås, men överlåter åt medlemsstaterna att bestämma form och tillvägagångssätt för genomförandet (artikel 288 i fördraget om Euro- peiska unionens funktionssätt). Det innebär att en medlemsstat inte behöver använda sig av samma terminologi eller systematik som i direktivet. Det avgörande är att medlemsstaterna uppnår det avsedda resultatet. Medlemsstaterna ska också verka för en enhetlig tolkning och tillämpning av . Särskilt viktigt är detta när det gäller direktiv som – i likhet med det aktuella direktivet – syftar till att säkerställa en väl fungerande inre marknad. En likartad tolkning och tillämpning av reglerna främjar goda konkurrensvillkor i näringslivet. Ett EU-direktiv måste alltså överföras till nationell rätt. Vid genom- förande av EU-direktiv bör utgångspunkten vara att direktivtexten trans- formeras till svensk författningstext. I denna proposition har därför direktivtexten i stor utsträckning omarbetats till svensk författningstext. I vissa avseenden har det emellertid inte varit nödvändigt att bestäm- melserna i direktivet återges i uttryckliga och specifika författnings- bestämmelser. Det avgörande är att det i nationell rätt läggs fast en rättslig ram som garanterar att direktivet tillämpas fullt ut på ett tillräckligt klart och precist sätt. Enskilda ska ha möjlighet att identifiera sina rättigheter enligt direktivet och göra dessa rättigheter gällande. Finns det nationella regler som redan uppfyller direktivets målsättning behövs inga särskilda åtgärder. 2021/22:215 4.2.2 En ny lag om företagsrekonstruktion Regeringens förslag: Insolvensdirektivets regler om förebyggande rekonstruktion ska huvudsakligen genomföras genom en ny lag om Den nya lagen ska ges namnet lag om företags- Regeringens bedömning: Det finns inte behov av att införa några ytterligare eller alternativa rekonstruktionsförfaranden. Utredningens förslag överensstämmer delvis med regeringens. ningen föreslår en annan struktur på den nya lagen och ett antal särskilda definitioner i inledningen av lagen. Utredningen föreslår dessutom en ny lag om offentlig skulduppgörelse. Remissinstanserna: De flesta av remissinstanserna invänder inte mot förslaget om att direktivet ska genomföras genom en ny lag om företags- Plana och Stiftelsen ifrågasätter om de för- ändringar som direktivet kräver verkligen behöver komma till uttryck i en ny lag och förordar att nödvändiga ändringar genomförs i befintlig lag- vidare att det vore att föredra om den nya lagen byggs upp i kronologisk ordning efter momenten i en företagsrekonstruktion. fakultetsnämnden vid anser att reglerna bör följa struk- turen i den nuvarande lagen om företagsrekonstruktion. fundet framhåller att det kan vara lämpligt att i den nya lagen införa en särskild definition av vad som avses med gäldenär. De flesta remissinstanser invänder inte mot förslaget om en ny lag om diska fakultetsnämnden vid avstyrker dock förslaget. Svensk Inkasso ifrågasätter om det finns behov av en särskild lag om offentlig skulduppgörelse och menar att det torde vara ovanligt att företag endast är i behov av en skulduppgörelse. Skälen för regeringens förslag och bedömning Vikten av moderna och effektiva regler om företagsrekonstruktion Väl fungerande företag är en förutsättning för ett starkt, sunt och konkur- Men även företag som i grunden är livskraftiga kan drabbas av ekonomiska problem. När företag inte inser och löser sina problem kan det leda till konkurs trots att företagen hade kunnat räddas. Det kan innebära förlorade jobb och värdeförluster för samhället. därför viktigt att kunna hjälpa företag med tillfälliga ekonomiska problem så att de kan komma på fötter igen. Detta har blivit än mer påtagligt under den pandemi som pågått . Den insolvensrättsliga lagstiftningen fyller en viktig funktion i sam- Den syftar till att tillhandahålla de verktyg som krävs för en effektiv hantering av företag i ekonomisk kris. Ett sådant verktyg är företags- Ett väl fungerande rekonstruktionsförfarande kan inte bara hjälpa företag som i grunden är livskraftiga att komma på fötter igen utan bidrar i förlängningen även till ett konkurrenskraftigt näringsliv. därför angeläget att reglerna om företagsrekonstruktion är moderna och motsvarar behoven som dagens företagande ställer. Den nuvarande lagen Prop. 2021/22:215 om företagsrekonstruktion har i allt väsentligt varit oförändrad sedan den Rekonstruktionsförfarandet behöver mot den bakgrunden utvecklas och effektiviseras. En ny lag om företagsrekonstruktion ska införas Insolvensdirektivets regler om förebyggande rekonstruktion innehåller vissa minimikrav som medlemsstaterna måste uppfylla. Det handlar om att säkerställa att gäldenärer har tillgång till ett rekonstruktionsramverk som gör det möjligt att rekonstruera företag som i grunden bedöms vara livskraftiga. Direktivet innehåller regler som bl.a. rör under vilka förut- sättningar företagsrekonstruktion ska kunna inledas och konsekvenserna av att ett sådant förfarande inleds. En central del av direktivet är reglerna om möjligheten att anta och fastställa en rekonstruktionsplan samt om rättsverkningarna av en sådan plan. Eftersom direktivet huvudsakligen är ett minimidirektiv hindrar det inte medlemsstaterna från att införa regler som går längre än vad direktivet kräver. Direktivet hindrar inte heller medlemsstaterna från att anta nationella bestämmelser på ett område som inte regleras av direktivet, förutsatt att det inte finns annan EU-rättslig reglering på området som medlemsstaterna är skyldiga att beakta. Frågan är om genomförandet av direktivet i denna del bör ske genom en ny lag eller ändringar i befintlig lag. Regler om företagsrekonstruktion finns i lagen (1996:764) om företagsrekonstruktion. Även om lagen har flera likheter med direktivet introduceras genom det nya regelverket en rad betydande nyheter i förhållande till vad som gällt i svensk rätt. Direktivet kräver att det ska vara möjligt att fastställa rekonstruktions- planer, något som saknar motsvarighet i dagens rekonstruktionsförfarande. Direktivets bestämmelser om rekonstruktionsplaner och under vilka förutsättningar de ska kunna fastställas är på sina håll komplicerade och föranleder omfattande förändringar av det nuvarande regelverket. Utöver detta föranleder direktivet även en rad andra förändringar. Det handlar bl.a. om nya regler för vad som ska krävas för att få inleda företagsrekon- struktion och hur gäldenärens rådighet över sin egendom ska hanteras. De flesta av de ändringar som föreslås i denna proposition är i någon utsträck- ning föranledda av direktivet. I några avseenden föreslår regeringen dock ändringar som inte är en direkt följd av direktivet men som trots detta bedöms som nödvändiga för att åstadkomma ett ändamålsenligt och effektivt regelverk. Sammantaget innebär de föreslagna reglerna en bety- dande nyordning jämfört med hur företagsrekonstruktion fungerar . Om den nuvarande lagen behålls skulle det krävas omfattande ändringar och tillägg i den för att genomföra direktivet. Regeringen anser därför – i likhet med och men till skillnad från Plana och Stiftelsen – att det är lämpligare att ersätta den nuvarande lagen om företagsrekonstruktion med en ny lag. Även om regeringens förslag till ny lag om företagsrekonstruktion inne- bär stora förändringar mot vad som gäller , betyder det inte att alla delar av förfarandet för företagsrekonstruktion behöver göras om. Flera av bestämmelserna i den nuvarande lagen om företagsrekonstruktion funge- rar nämligen väl och föreslås därför behållas i den utsträckning de är förenliga med direktivet. Frånsett de ändringar som framgår av följande 2021/22:215 avsnitt bör dessa regler alltså föras över i sak oförändrade till den nya lagen men med nödvändiga förtydliganden och anpassningar för att reglerna ska fungera med den nya lagens struktur och begreppsbildning. Utredningens förslag till ny lag frångår i relativt stor utsträckning upp- byggnaden av den nuvarande lagen om företagsrekonstruktion. I likhet med vad som anförs av Stiftelsen , rekonstruktion och vid anser regeringen emellertid att den nya lagen som utgångspunkt bör följa strukturen i den nuvarande lagen. Den nya lagen bör således även fortsätt- ningsvis i huvudsak följa kronologin i rekonstruktionsförfarandet. Efter- som det nya planförfarandet som regeringen föreslår, i likhet med dagens ackordsförfarande, inte kommer utgöra ett obligatoriskt moment i en företagsrekonstruktion framstår det vidare som logiskt att dessa regler i huvudsak placeras i ett och samma kapitel. På så sätt markeras dess status som ett särskilt förfarande i förfarandet. För att åstadkomma en tydligare struktur och disposition bör den nya lagen innehålla ett antal ytterligare kapitel jämfört med den nuvarande lagen. Det handlar bl.a. om nya kapitel för reglerna om avtal som ingåtts före rekonstruktionen och tillsyn över rekonstruktörer. I enlighet med vad Lagrådet anför bör det i lagens inled- ning införas en orienterande översikt över lagens innehåll. Den nya lagen bör – liksom sin föregångare – benämnas lagen om företagsrekonstruktion. Det finns inte behov av att införa några ytterligare eller alternativa rekonstruktionsförfaranden Enligt direktivet ska medlemsstaterna säkerställa att gäldenärer har tillgång till ett ramverk för förebyggande rekonstruktion (artikel 4.1). Det finns inte något som hindrar att direktivets regler genomförs inom ramen för flera förfaranden (artikel 4.5). Utredningen föreslår att det ska införas en ny lag om offentlig skulduppgörelse. Ett förfarande för offentlig skuld- uppgörelse föreslås få pågå under längst och ska vara tillgäng- ligt för företag som inte är i behov av några andra rekonstruktionsåtgärder än en skulduppgörelse. Syftet med lagen är att erbjuda ett snabbare och enklare rekonstruktionsförfarande för gäldenärer som endast har behov av en skuldnedskrivning för att säkra verksamhetens livskraft. Regeringen vill med anledning av utredningens förslag framhålla att det självklart är angeläget att rekonstruktionsregelverket är anpassat till att behoven kan se olika ut för olika företag. Det kan dock konstateras att det med regeringens förslag till ny lag om företagsrekonstruktion inte kommer att finnas något hinder mot att en gäldenär som enbart är i behov av en skulduppgörelse föreslår detta som enda åtgärd i en rekonstruktionsplan. En gäldenär som har förhandlat fram en rekonstruktionsplan innan ansökan om företagsrekonstruktion kommer också att kunna begära plan- förhandling redan i ansökan om företagsrekonstruktion. Rätten bör i så fall kunna samordna borgenärssammanträdet med planförhandlingen vilket säkerställer en skyndsam handläggning. På så sätt uppnås fördelarna med utredningens förslag som borgenärerna tillförsäkras ett enhetligt och tillfredsställande skydd (jfr artikel 4.5 andra stycket). En annan aspekt som bör lyftas fram är att det är angeläget att motverka att gäldenärer väljer rekonstruktionsförfarande främst utifrån en bedöm- ning av möjligheterna att maximera utfallet gentemot borgenärerna. med vad som anförs av vid univer- sitet anser regeringen att det framstår som något oklart hur förslaget till ny lag om offentlig skulduppgörelse ska förhålla sig till det ordinarie rekonstruktionsförfarandet. Förslaget framstår främst som en avskalad version av den nuvarande lagen om företagsrekonstruktion och som anförs av Svensk Inkasso uppstår därför frågan om vilket behov lagen är tänkt att fylla. anför i detta sammanhang att förslaget dessutom skulle medföra behov av att tillskapa ytterligare insolvensregister med till- kommande utvecklingskostnader som följd. Mot bakgrund av ovanstående anser regeringen sammanfattningsvis att det inte finns skäl att gå vidare med utredningens förslag till ny lag om offentlig skulduppgörelse. Enligt svensk rättstradition brukar definitioner tas in i lag endast om det finns ett reellt behov av det. Vanligare är att låta definitionen framgå i den relevanta materiella bestämmelsen i fråga eller att utveckla den närmare betydelsen av ett begrepp i förarbetena. En målsättning är att inte utan skäl tynga lagtexten. Med den svenska lagstiftningstekniken är det möjligt att, med de begränsningar som följer av ordalydelsen, förtydliga innebörden av lagtexten i förarbeten. Det gör att lagens innebörd blir tydlig utan att lagtextens klarhet, enkelhet och överskådlighet går förlorad. I lagråds- remissen föreslog det därför inte några definitioner i den nya lagen. Direktivet innehåller definitioner av ett antal termer och uttryck (artikel 2). Exempel på sådana uttryck är berörda parter, test om borge- närers bästa intresse och ny finansiering (artikel 2.1.2, 2.1.6 och 2.1.7). De nämnda uttrycken är centrala för det nya planförfarande som regeringen föreslår i avsnitt 8. Lagrådet anför i detta sammanhang att det finns anledning att vara återhållsam med långa definitionskataloger som kan innebära att regler skapas genom definitionerna. Denna utgångspunkt till trots anser Lagrådet att en särskild definition av berörda parter med fördel bör införas i den nya lagen. Till skillnad från såväl Lagrådet som utred- ningen anser regeringen emellertid att det inte finns något behov av att införa några särskilda definitioner i inledningen av den nya lagen för berörda parter eller de övriga två uttrycken. Det är tillräckligt att de förklaras eller definieras i anslutning till de materiella bestämmelserna. Direktivet innehåller även definitioner av ett antal andra uttryck av bety- delse för reglerna om förebyggande rekonstruktion. Det handlar om defini- tioner av rekonstruktion (artikel 2.1.1), andelsinnehavare (artikel 2.1.3), avbrytande av enskilda verkställighetsåtgärder (artikel 2.1.4), kontrakt med återstående skyldigheter (2.1.5), tillfällig finansiering (artikel 2.1.8) och förvaltare på området för rekonstruktion (artikel 2.1.12). Begreppet rekonstruktion får bl.a. betydelse för tillämpningsområdet för direktivet och för vilka åtgärder som ska kunna föreslås i en rekonstruk- tionsplan. Det finns enligt regeringens uppfattning emellertid inget behov av att införa en särskild definition av rekonstruktion i den nya lagen. Det får anses tillräckligt att innebörden av företagsrekonstruktion definieras i den nya lagens tillämpningsområde. Vad som avses med andelsinnehavare är i praktiken gäldenärens ägare. Det är fullt tillräckligt att innebörden av detta begrepp förklaras i den nya lagen i anslutning till de materiella bestämmelserna. Vad som avses med avbrytande av enskilda verkställig- 2021/22:215 hetsåtgärder är ett tillfälligt avbrott av olika former av exekutiva åtgärder under en företagsrekonstruktion. Detta framgår av den materiella bestäm- melsen som föreslås i den nya lagen. Någon särskild definition behövs därför inte. Detsamma gäller för kontrakt med återstående skyldigheter. En förvaltare på området för rekonstruktion motsvarar i en svensk kontext rekonstruktören. Begreppet rekonstruktör förekommer redan i den nuva- rande lagen om företagsrekonstruktion och får anses självförklarande. Någon särskild definition behövs därför inte i den nya lagen. Med tillfällig finansiering avses allt nytt finansiellt stöd som tillhanda- hålls under en företagsrekonstruktion av en befintlig eller ny borgenär och som är rimligt och nödvändigt för att bevara eller öka värdet på gäldenärens verksamhet. Utredningen föreslår att en särskild definition införs i den nya lagen om företagsrekonstruktion trots att uttrycket i övrigt inte förekommer i lagen. Som framgår av avsnitt 10.1.2 föreslår regeringen att förmånsrätt för tillfällig finansiering ska hanteras på i huvudsak samma sätt som . Detta innebär bl.a. att bästa allmänna förmånsrätt även fortsättningsvis ska gälla för fordringar som grundar sig på avtal som gäldenären med rekonstruktörens samtycke ingått under en företags- rekonstruktion. Detta regleras i förmånsrättslagen (1970:979). Det finns därför inte behov av någon särskild definition av tillfällig finansiering i den nya lagen om företagsrekonstruktion. Utredningen föreslår vidare ett antal definitioner för uttryck som inte förekommer i direktivet. Regeringen anser emellertid att dessa uttryck får anses vara tillräckligt tydliga i sig själva, t.ex. skulduppgörelse och rekon- struktionsåtgärder. Andra definitioner framgår genom att de används eller förklaras i den nya lagen, t.ex. planförhandling och rekonstruktionsplan. Regeringen anser, till skillnad från , att det inte heller finns något behov av att ta in en särskild definition av gäldenär. Innebörden av detta begrepp får anses tillräckligt tydligt i sig själv. Lagrådet anför att det bör införas särskilda definitioner för fordringar som uppkommit före respektive efter beslutet om företagsrekonstruktion samt för innebörden av nya och gamla avtal. Lagrådet anser vidare att betydelsen av uttrycket under företagsrekonstruktionen bör klargöras i lagtexten. Regeringen vill med anledning av detta framhålla att vilka ford- ringar som kan omfattas av en planförhandling framgår av regeringens förslag om vilka som deltar i en sådan förhandling (se avsnitt 8.4.3). Det finns därför inte något behov av att införa en särskild definition för fordringar som uppkommit före respektive efter ett beslut om företags- rekonstruktion. Vad gäller innebörden av uttrycken gamla och nya avtal bör det framhållas att dessa uttryck inte förekommer i den nya lagen och någon definition av uttrycken bör redan av det skälet inte införas. Som framgår ovan föreslår regeringen att reglerna om avtal som gäldenären ingått före beslutet om företagsrekonstruktion ska samlas i ett eget kapitel. Att det är fråga om sådana avtal framgår förutom av kapitelrubriken även av lagtexten till de enskilda bestämmelserna. Vad gäller innebörden av uttrycket under företagsrekonstruktionen instämmer regeringen i Lag- rådets uppfattning att det finns skäl att klargöra innebörden av uttrycket. Det görs dock lämpligast i författningskommentaren. Sammanfattningsvis anser regeringen alltså att det inte finns skäl att införa några ytterligare definitioner i den nya lagen. Regeringens bedömning: Direktivets regler om skuldavskrivning för entreprenörer motsvaras av det för Det bör säkerställas att skuldsaneringsreglerna lever upp till direktivets bestämmelser och syften. Det finns inte anledning att nu gå längre än vad direktivet kräver. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen remissinstans invänder mot bedömningen. instämmer i att det inte finns skäl att gå längre än vad direktivet kräver. Skälen för regeringens bedömning: Insolvensdirektivets regler om skuldavskrivning handlar om att överskuldsatta men hederliga entrepre- nörer ska säkerställas ett ramverk för att under ordnade former få sina skulder avskrivna och kunna göra en skuldfri nystart. direktivets bestämmelser om skuldavskrivning för entreprenörer finns i allt väsentligt i lagen (2016:676) om skuldsanering för företagare och i skuldsaneringsförordningen (2016:689). har funnits och är som sådant alltså inte något nytt fenomen i svensk rätt. Lagen om skuldsanering för före- tagare var emellertid den första i sitt slag när den infördes . allmänhet är det en fördel om det är möjligt att genomföra EU-direktiv i författningar som redan innehåller bestämmelser på det aktuella området. Tillämparen kan då lättare få en överblick över relevanta delar av rätts- Det som kan tala emot en sådan lösning är t.ex. om ändringarna är så omfattande att de är svåra att genomföra inom ramen för lagens Så är emellertid inte fallet här. regler om skuldavskrivning framstår lagen om skuldsanering för före- tagare som den naturliga placeringen för de lagändringar som kan krävas för att ska leva upp till direktivets krav. Direktivets reglering utgör en minimiharmonisering. är alltså inte förhindrade att gå längre än vad som krävs för att leva upp till Till bilden hör att redan har regler för skuldsanering specifikt för företagare. får alltså sägas vara ett före- gångsland på området. Lagen om skuldsanering för företagare har endast varit ikraft ett fåtal år. Med hänsyn till detta och då skuld- saneringsinstitutet utgör en väl etablerad ordning för ekonomisk rehabili- tering gör regeringen bedömningen att det inte finns skäl att nu gå längre än vad som krävs för att leva upp till direktivet. Direktivets regler om skuldavskrivning innehåller definitioner av entreprenör, fullständig skuldavskrivning och betalningsplan. Med entreprenör avses en fysisk person som utövar en näringsverksam- het, en affärsverksamhet, ett hantverk eller ett yrke (artikel 2.1.9). börden av detta begrepp utvecklas närmare i avsnitt 13.2. gör regeringen bedömningen att direktivets definition av entreprenör ryms inom begreppet företagare, som är det begrepp som används och definieras i lagen om skuldsanering för företagare. En definition som omfattar direktivets begrepp entreprenör finns alltså redan. Fullständig skuldavskrivning innebär enligt direktivet att verkställ- barheten mot entreprenören angående dennes avskrivningsbara skulder 2021/22:215 upphör eller att utestående avskrivningsbara skulder som sådana upphävs, som en del av ett förfarande som kan omfatta realisering av tillgångar eller en betalningsplan eller bådadera (artikel 2.1.10). Att en F-skuldsanering innebär en fullständig skuldavskrivning framgår redan av lagen. Något behov av att införa en särskild definition av detta uttryck finns därför inte.