prop · H903136 · 2022-03-01 00:00:00 — 2021/22:136 artikel 115.1 och punkterna c, g och h i del A i bilaga 6 till EU-direktivet. Övervägandena finns i avsnitt 16.10.2–16.10.8. Första stycket motsvarar i huvudsak 5 kap. 7 § tredje stycket jämförd med första stycket 4, 7 a § tredje stycket och 7 b § fjärde stycket LEK (se prop. 2002/03:110 s. 222 och 386, prop. 2007/08:86 s. 19 och 26 och prop. 2008/09:159 s. 14 f. och 21). Med stöd av bemyndigandet kan, liksom enligt LEK, föreskrifter meddelas om specificerad faktura, nummer- och samtalsspärr och kreditspärr. Därutöver läggs det till att föreskrifter också får meddelas om den nya skyldigheten enligt 30 § om en funktion för över- vakning och kontroll av förbrukningen av en tjänst, dock inte i fråga om undantag från den skyldigheten. Författningskommentaren till respektive paragraf behandlar vad sådana ytterligare föreskrifter kan omfatta. Med stöd av andra stycket är det möjligt att vid behov meddela före- skrifter om andra skyldigheter som möjliggör olika former av kostnads- kontroll. De tjänster som omfattas är internetanslutningstjänster och all- mänt tillgängliga nummerbaserade interpersonella kommunikationstjänster. Föreskriftsrätten omfattar därmed skyldigheter för tillhandahållare av så- dana tjänster. Punkterna 1 a och b omfattar endast föreskrifter som gäller till förmån för konsumenter. Bemyndigandet i punkten 1 a är nytt (jfr 5 kap. 4 § första stycket 2 LEK). Med stöd av bemyndigandet kan föreskrifter meddelas om t.ex. skyldighet att tillhandahålla kontantkort till konsumenter. Bemyndigandet i punkten 1 b motsvarar i huvudsak 5 kap. 7 c § LEK (se prop. 2010/11:115 s. 104 f. och 174). Det följdändras med anledning av den nya skyldigheten om en funktion för övervakning och kontroll av förbrukningen av en tjänst, se 30 §. Bemyndigandet i punkten 2 är nytt. Till skillnad från punkterna 1 a och b omfattar bemyndigandet föreskrifter om skydd mot tredjepartsfakturering till förmån för alla slutanvändare. Med avstängning av tredjeparts- fakturering avses att stänga av möjligheten för tredjepartstillhandahållare att ta betalt för sina produkter eller tjänster via en faktura från den som tillhandahåller den aktuella tjänsten. Åtgärder vid utebliven betalning 34 § Om en slutanvändare inte betalar för tillhandahållandet av en internetanslut- ningstjänst eller för en allmänt tillgänglig nummerbaserad interpersonell kommu- nikationstjänst, får tillhandahållandet av tjänsten avbrytas först sedan slutanvända- ren har uppmanats att betala inom viss skälig tid, med upplysning om att tillhanda- hållandet annars kan komma att avbrytas. Betalas tjänsten inom angiven tid, får tillhandahållandet inte avbrytas. Om en slutanvändare vid upprepade tillfällen har betalat , får tillhanda- hållandet avbrytas . Den som tillhandahåller tjänsten ska dock under minst från avbrytandet ge slutanvändaren funktionell tillgång till internet och möjlighet att ringa nödsamtal och andra avgiftsfria samtal. Tillhandahållaren ska genast underrätta slutanvändaren om avbrytandet. Om en utebliven eller upprepad för sen betalning gäller en viss tjänst, ska avbry- tandet begränsas till den tjänsten, om det är tekniskt möjligt och slutanvändaren varken 1.tidigare har fått en betalningsuppmaning, eller 2.har vilselett tillhandahållaren. Paragrafen behandlar situationen att en slutanvändare inte betalar för tillhandahållandet av en tjänst. Den motsvarar i huvudsak 5 kap. 19 § LEK (se prop. 2002/03:110 s. 222 f. och 389 och prop. 2010/11:115 s. 103 och 180 f.). Paragrafen genomför artikel 115.1 och punkten e i del A i bilaga 6 till EU-direktivet. Övervägandena finns i avsnitt 16.10.9. Ändringen i första stycket innebär att paragrafens tillämpningsområde snävas in till att omfatta endast internetanslutningstjänster och allmänt tillgängliga nummerbaserade interpersonella kommunikationstjänster. I andra stycket införs en skyldighet för tillhandahållare att under tids- fristen innan fullständig avstängning får ske, dvs. minst från av- brytandet, ge slutanvändaren funktionell tillgång till internet. Kravet avser en lägsta tjänstenivå för en internetanslutningstjänst. Kravet motsvarar den tjänstenivå som en adekvat internetanslutningstjänst ska ha kapacitet att stödja. Uttrycket funktionell tillgång till internet har samma innebörd som i 6 kap. 2 §. Vidare struktureras stycket om så att det klargörs att en fullständig av- stängning sker först efter det att minst har förflutit från avbrytan- det. När ett avbrytande av tillhandahållandet aktualiseras ska tillhanda- hållaren underrätta slutanvändaren om detta. En sådan under- rättelse ska alltså ske genast i samband med avbrytandet. Därefter kommer slutanvändaren att ha begränsad tillgång till tjänsten under minst . I övrigt ändras paragrafen som en följd av att uttrycket slutanvändare ersätter abonnent i EU-direktivet. 35 § Den som tillhandahåller ett allmänt elektroniskt kommunikationsnät eller en allmänt tillgänglig nummerbaserad interpersonell kommunikationstjänst ska 1.medverka till att nödkommunikation utan avbrott kan förmedlas avgiftsfritt för slutanvändaren, och 2.avgiftsfritt lämna lokaliseringsuppgifter till den som tar emot nödkommuni- kation. Den som tar emot nödkommunikation och vidarebefordrar sådan kommunika- tion till en annan alarmeringscentral ska se till att även den alarmeringscentral som nödkommunikationen skickas till får tillgång till lokaliseringsuppgifter. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela före- skrifter om skyldigheterna enligt första stycket och om undantag från skyldigheter- na. Paragrafen behandlar förmedling av nödkommunikation och tillhandahåll- ande av lokaliseringsuppgifter. Den genomför artiklarna 108 (delvis), 109.1, 109.2och 109.6 i EU-direktivet. Övervägandena finns i avsnitt 16.11. Första stycket motsvarar i huvudsak 5 kap. 7 § första stycket 1 och 2 LEK (se prop. 2002/03:110 s. 244 f. och 385 och prop. 2010/11:115 s. 118 f. och 172 f.). I punkterna 1 och 2 används det nya uttrycket nöd- kommunikation. Nödkommunikation definieras i 1 kap. 7 §. Skyldigheterna gäller för tillhandahållare av allmänna elektroniska kommunikationsnät och allmänt tillgängliga nummerbaserade inter- personella kommunikationstjänster. Även om definitionen av nödkommu- nikation i sig har ett vidare tillämpningsområde, är skyldigheterna alltså begränsade till tillhandahållandet av sådana tjänster. I punkten 1 preciseras skyldigheten på det sättet att förmedlingen ska Prop. 2021/22:136 kunna ske avgiftsfritt för slutanvändaren. Detta innebär inte någon ändring Den motringning som alarmeringscentralen kan göra till ett fordon via systemet för s.k. eCall omfattas av skyldigheten. Andra stycket är nytt. Lokaliseringsuppgifter ska tillgängliggöras för den alarmeringscentral som faktiskt hanterar larmet. I EU-direktivet används uttrycket den lämpligaste alarmeringscentralen, som definieras i arti- kel 2.37. Det som avses är den alarmeringscentral som har utsetts att ta hand om nödkommunikation från ett visst område eller av en viss typ. Det gäller t.ex. polisen, sjö- och flygräddningen och alarmeringscentraler som drivs i egen regi av vissa regioner. I fall där vidarekopplar ett nödsamtal till en sådan alarmeringscentral ska alltså bolaget säkerställa att lokaliseringsuppgifterna följer med. Tredje stycket motsvarar i sak 5 kap. 7 § tredje stycket LEK (se prop. 2002/03:110 s. 386, prop. 2008/09:159 s. 16 och 21 och prop. 2010/11: 115 s. 118 f. och 173 f.). Utformningen av bemyndigandet ändras. Liksom enligt LEK kan föreskrifter meddelas om skyldigheternas omfattning, t.ex. i fråga om de krav som ska uppfyllas vid förmedling av nödkommunika- tion, vilka lokaliseringsuppgifter som ska lämnas och de krav som ska uppfyllas vid tillhandahållandet av uppgifterna. I sådana fall där det inte är tekniskt möjligt att lämna detaljerade lokaliseringsuppgifter kan före- skrifter meddelas som tar hänsyn till de förutsättningar som olika tekniska lösningar för tjänsterna ger (jfr prop. 2010/11:115 s. 173). Med stöd av bemyndigandet kan föreskrifter också meddelas om undantag från skyl- digheterna. 36 § Den som tillhandahåller en allmänt tillgänglig mobil nummerbaserad inter- personell kommunikationstjänst ska vid en olycka eller en annan allvarlig händelse i samhället avgiftsfritt medverka till att förmedla meddelanden som är av vikt för allmänheten och som ska skydda människor, egendom eller miljö. Meddelandena ska förmedlas till terminalutrustning som har använts inom ett angivet geografiskt område som berörs av olyckan eller händelsen. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela före- skrifter om undantag från skyldigheten. Paragrafen behandlar s.k. viktiga meddelanden till allmänheten (VMA) som skickas ut till mobiltelefoner som har använts inom ett visst geogra- fiskt område. Den motsvarar 5 kap. 7 d § LEK (se prop. 2016/17:113 s. 7 f. och 28). Paragrafen genomför artikel 110.1 i EU-direktivet. Över- vägandena finns i avsnitt 16.12. I första stycket ändras sättet att uttrycka den tjänst som omfattas av skyl- digheten. Uttrycket ”mobil nummerbaserad interpersonell kommunika- tionstjänst” ersätter det hittillsvarande uttrycket ”telefonitjänst till mobil nätanslutningspunkt”. Ändringen är en följd av de nya typer av elektro- niska kommunikationstjänster som definieras i direktivet. Tillämpnings- området för paragrafen är mobila nummerbaserade interpersonella kom- munikationstjänster som är allmänt tillgängliga. 2021/22:136 Slutanvändare med funktionsnedsättning 37 § Den som tillhandahåller en allmänt tillgänglig elektronisk kommunikations- tjänst ska ta hänsyn till de behov som slutanvändare med funktionsnedsättning har av att 1.få tillgång till elektroniska kommunikationstjänster, inklusive tillhörande avtalsinformation, i samma utsträckning som flertalet slutanvändare, och 2.kunna dra nytta av ett utbud av företag och tjänster som är likvärdigt med det som flertalet slutanvändare har tillgång till. Första stycket gäller inte för en tillhandahållare som är ett mikroföretag om före- taget tillhandahåller endast nummeroberoende interpersonella kommunikations- tjänster. Tillhandahållaren ska, innan ett avtal ingås, informera slutanvändaren om detta. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela före- skrifter om de krav som ska uppfyllas vid tillhandahållandet av tjänsten enligt första stycket. Paragrafen behandlar likvärdig tillgång och likvärdigt utbud för slutanvän- dare med funktionsnedsättning. Den motsvarar i huvudsak 5 kap. 6 e § LEK (se prop. 2010/11:115 s. 119 f. och 172). Paragrafen genomför arti- klarna 98 och 111.1 i EU-direktivet. Övervägandena finns i avsnitt 16.3 och 16.13. Ändringen i första stycket punkten 1 är ett förtydligande av att tillgång till tjänsterna även innefattar tillhörande avtalsinformation. Bestämmelser om information som ska lämnas innan ett avtal ingås finns i 1–3 §§. Andra stycket är nytt. Vissa tillhandahållare undantas från skyldigheten enligt första stycket. Den omfattar inte mikroföretag som uteslutande till- handahåller nummeroberoende interpersonella kommunikationstjänster. Om ett mikroföretag tillhandahåller även andra elektroniska kommunika- tionstjänster, gäller inte undantaget. Innan ett avtal ingås ska ett sådant företag som omfattas av undantaget informera slutanvändaren om att till- handahållaren är undantagen från det slutanvändarskydd som paragrafen innebär. Undantaget är detsamma som i 7 § och 30 § tredje stycket. definieras i 1 kap. 7 §. Med stöd av bemyndigandet i tredje stycket kan föreskrifter meddelas om de krav som ska uppfyllas vid tillhandahållandet av en tjänst för att skyldigheten enligt första stycket ska anses fullgjord. Utformningen av bemyndigandet ändras. Vad som omfattas av skyldigheten är beroende av utvecklingen på området. Det är möjligt att meddela föreskrifter som preciserar innebörden av skyldigheten med hänsyn till politiska mål och proportionalitetsprincipen, som allmänt gäller inom förvaltningsrätten (se avsnitt 7). Föreskrifter kan t.ex. avse standarder, metoder för text- och bildtelefoni eller annat som företagen ska följa (prop. 2010/11:115 s. 172). 38 § Den som tillhandahåller en allmänt tillgänglig nummerbaserad interperso- nell kommunikationstjänst ska på rättvisa, kostnadsorienterade och icke-diskrimi- nerande villkor tillgodose varje rimlig begäran om att till den som bedriver eller avser att bedriva abonnentupplysning lämna ut sådana abonnentuppgifter som inte enligt lag omfattas av sekretess eller tystnadsplikt. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela före- skrifter om skyldigheten att lämna ut abonnentuppgifter. Paragrafen behandlar utlämnande av abonnentuppgifter för tillhandahål- Prop. 2021/22:136 landet av abonnentupplysningstjänster. Den motsvarar i huvudsak 5 kap. 7 § första stycket 3 och tredje stycket LEK (se prop. 2002/03:110 s. 237 f. och 385 f., prop. 2008/09:159 s. 14 f. och 21 och prop. s.172 f.). Paragrafen genomför artikel 112.1 i EU-direktivet. Övervägan- dena finns i avsnitt 16.14. Ändringen i första stycket innebär att paragrafens tillämpningsområde snävas in till att omfatta tillhandahållare av nummerbaserade interperso- nella kommunikationstjänster som är allmänt tillgängliga. Med stöd av andra stycket kan föreskrifter meddelas om skyldigheten att lämna ut abonnentuppgifter. Utformningen av bemyndigandet ändras. Möjligheten att meddela föreskrifter om undantag från skyldigheten tas bort. Liksom enligt LEK kan föreskrifter meddelas om skyldighetens omfattning, t.ex. om vilka abonnentuppgifter som omfattas av uppgifts- skyldigheten. 39 § får ålägga den som kontrollerar tillträde till slut- användare och som bedriver verksamhet som ska anmälas enligt 2 kap. 1 § skyl- digheter i syfte att slutanvändare ska ha tillgång till upplysningstjänster om telefon- abonnemang. Paragrafen gör det möjligt att införa skyldigheter för vissa företag för att säkerställa slutanvändares tillgång till abonnentupplysningstjänster. Den saknar motsvarighet i LEK. Paragrafen genomför artikel 112.2 i EU- direktivet. Övervägandena finns i avsnitt 16.14. Med stöd av paragrafen får myndigheten införa skyldigheter för företag som kontrollerar tillträde till slutanvändare. lerar tillträde till slutanvändare har samma betydelse som i 5 kap. 3 §, se 2002/03:110 s. 375. Endast den som bedriver verksamhet som ska anmälas enligt lagen får åläggas skyldigheter enligt paragrafen. bär att tillhandahållare av nummeroberoende interpersonella kommunika- tionstjänster inte kan omfattas av ett åläggande. En förutsättning för att regleringsmyndigheten ska få tillämpa paragrafen är att skyldigheten be- hövs för att säkerställa slutanvändares tillgång till de abonnentupplys- ningstjänster som tillhandahålls på marknaden. Syftet ska alltså vara att upprätthålla konkurrensen på marknaden för sådana tjänster. kan omfatta särskilda villkor som behövs för att slutanvändare ska ha tillgång till abonnentupplysningstjänster. Användning av trådlösa lokala nät 40 § Den som tillhandahåller ett allmänt elektroniskt kommunikationsnät eller en allmänt tillgänglig elektronisk kommunikationstjänst får inte begränsa slutan- vändares möjligheter att ansluta terminalutrustning till trådlösa lokala nät eller att erbjuda andra slutanvändare anslutning till sådana nät. Paragrafen behandlar slutanvändares användning av trådlösa lokala nät, Den saknar motsvarighet i LEK. kel 56.4 i EU-direktivet. Övervägandena finns i avsnitt 12.1. Paragrafen innebär att slutanvändare har rätt att – i förhållande till till- handahållaren – skaffa sig tillgång till RLAN som tillhandahålls av tredje Den innebär också att slutanvändare har rätt att ge andra slutanvän- 2021/22:136 dare tillgång till allmänna elektroniska kommunikationsnät via RLAN. Detta omfattar även situationer när flera RLAN kopplas ihop och görs allmänt tillgängliga för andra. Trådlösa lokala nät definieras i 1 kap. 7 §. Diskriminerande krav och villkor 41 § Den som tillhandahåller ett elektroniskt kommunikationsnät eller en elektronisk kommunikationstjänst får för tillgång till eller användning av nätet eller tjänsten inte ställa upp krav eller allmänna villkor som diskriminerar slutanvändare på grund av nationalitet eller bosättnings- eller etableringsort, om det inte kan mo- tiveras på objektiva grunder. Paragrafen återger principen om icke-diskriminering. Den saknar motsva- righet i LEK. Paragrafen genomför artikel 99 i EU-direktivet. Övervägan- dena finns i avsnitt 16.2. Paragrafen innebär att tillhandahållare inte får ställa sådana krav eller allmänna villkor som missgynnar vissa slutanvändare på grund av deras nationalitet eller bosättnings- eller etableringsort. Skillnader på grund av nationalitet eller bosättnings- eller etableringsort kan dock vara tillåtna, om det är objektivt motiverat. Det kan t.ex. vara fråga om att de faktiska kostnaderna är högre på grund av avstånd, tekniska detaljer i samband med tillhandahållandet, olika marknadsvillkor, olika konkurrenters prissättning eller större risktagande på grund av att bestämmelserna skiljer sig från dem i etableringsmedlemsstaten. Om en tillhandahållare bryter mot förbudet, har tillsynsmyndigheten möjlighet att ingripa enligt 11 kap. Därutöver finns det i lagen (1994:1512) om avtalsvillkor i konsumentförhållanden och lagen (1984:292) om avtals- villkor mellan näringsidkare bestämmelser om marknadsrättsliga sanktio- ner mot oskäliga avtalsvillkor som näringsidkare använder. Sanktionerna kan användas mot marknadsföring av villkor som strider mot tvingande lag. I vissa fall kan det även finnas möjlighet till ingripande enligt diskri- mineringslagen (2008:567) eller konkurrenslagen (2008:579). Paragrafen har, i likhet med huvuddelen av lagens övriga bestämmelser, inte till syfte att reglera det privaträttsliga förhållandet mellan tillhanda- hållare och slutanvändare. Ett civilrättsligt anspråk kan alltså inte grundas på paragrafen. En annan sak är att den marknadsrättsliga tillämpningen indirekt kan vara av betydelse, t.ex. vid en bedömning av frågan om ett avtalsvillkor är oskäligt i den mening som avses i 36 § lagen (1915:218) om avtal och andra rättshandlingar på förmögenhetsrättens område. Säkerhet Säkerhet i nät och tjänster 1 § Den som tillhandahåller ett allmänt elektroniskt kommunikationsnät eller en allmänt tillgänglig elektronisk kommunikationstjänst ska vidta ändamålsenliga och proportionella tekniska och organisatoriska åtgärder för att på ett lämpligt sätt han- tera risker som hotar säkerheten i nät och tjänster. Åtgärderna ska säkerställa en nivå på säkerheten i nät och tjänster som är lämplig i förhållande till riskerna. Åtgärder ska vidtas särskilt för att förebygga och mini- mera säkerhetsincidenters påverkan på användare och på andra nät och tjänster. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela 1.ytterligare föreskrifter om säkerhetsåtgärderna, och 2.föreskrifter om undantag från skyldigheten att vidta sådana åtgärder. I paragrafen anges vilka åtgärder som ska vidtas för att hantera risker som hotar säkerheten i nät och tjänster. Den motsvarar delvis 5 kap. 6 b § LEK (se prop. 2010/11:115 s. 125 f. och 169). Paragrafen är utformad i nära an- slutning till 13 och 15 §§ lagen (2018:1174) om informationssäkerhet för samhällsviktiga och digitala tjänster (NIS-lagen). Den genomför artiklar- na 40.1 och 108 (delvis) i EU-direktivet. Paragrafen utformas i huvudsak enligt Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 17.1. Skyldigheten i första stycket gäller alla som tillhandahåller allmänna elektroniska kommunikationsnät eller allmänt tillgängliga elektroniska kommunikationstjänster, dvs. även den som tillhandahåller nummerobero- ende interpersonella kommunikationstjänster. Uttrycket säkerhet i nät och tjänster definieras i 1 kap. 7 §. Det tar sikte på förmågan att upprätthålla avsedd funktion och skydd mot oönskad påverkan eller förändring i ett nät eller system. Det tar också sikte på skydd mot att uppgifter som har lagrats eller överförts oavsiktligt eller olagligt förstörs, förloras eller ändras. Även uthållighet vid extraordinära händelser i fredstid omfattas. Såväl tekniska som organisatoriska åtgärder ska vidtas, dvs. både teknik och organisation ska vara anpassade för att uppfylla kraven på säkerhet i nät och tjänster. Tekniska åtgärder innefattar bl.a. åtgärder till skydd mot oönskad påverkan på eller förändring av, obehörig insyn i och åtkomst till nät och tjänster samt skydd av personer, lokaler och utrustning av bety- delse för informationssäkerheten. Kryptering kan vara en möjlig åtgärd för att förhindra obehörig insyn och åtkomst. I organisatoriska åtgärder ingår bl.a. att säkerställa att endast auktoriserad personal har tillgång till upp- gifter, införa säkerhetspolicyer, genomföra analyser av hot och risker och upprätta åtgärdsplaner, liksom att införa andra nödvändiga rutiner och genomföra uppföljningar av säkerhetsarbetet. Skyldigheten att vidta säkerhetsåtgärder gäller den som tillhandahåller ett nät eller en tjänst. Det innebär att skyldigheten gäller den som etablerar, driver, kontrollerar eller tillgängliggör nätet eller tjänsten (jfr artikel 2.16 Den gäller därmed oavsett om en aktör själv sköter under- hållet av nätet eller tjänsten eller låter någon annan göra det. Åtgärderna ska enligt andra stycket säkerställa en nivå på säkerheten i nät och tjänster som är lämplig i förhållande till riskerna. En aktör ska alltså göra en riskbedömning av kända hot och sårbarheter och försöka att med viss teknik eller vissa åtgärder reducera riskerna. Bedömningen bör göras utifrån en identifiering av samtliga relevanta hot mot och sårbarheter hos tillgångar eller förbindelser, inklusive de komponenter, utrustningar, leverantörer och serviceavtal som används. Av detta följer att det finns visst utrymme för aktörerna att göra olika bedömningar av vilka åtgärder som är lämpliga. I riskbedömningen ska hänsyn tas till sannolikheten för att ett hot realiseras och vilka konsekvenser det skulle få. I att åtgärderna ska säkerställa en lämplig nivå på säkerheten i för- hållande till riskerna ligger att de tekniska lösningar som är tillgängliga på marknaden ska beaktas. Avsikten är att framsteg i den tekniska utvecklingen ska avspeglas i de åtgärder som vidtas. Teknisk utveckling kan dels medföra att behovet av säkerhetsåtgärder förändras, 2021/22:136 dels innebära nya möjligheter att vidta effektiva säkerhetsåtgärder (jfr prop. 2010/11:115 s. 169 och prop. 2017/18:205 s. 94 f.). I lämplighets- bedömningen ingår även att beakta kostnaderna för att genomföra olika åtgärder. Att åtgärderna ska säkerställa en lämplig nivå på säkerheten i förhållan- de till riskerna innebär också att behovet av åtgärder kan förändras i takt med förändringar av riskerna. Till exempel kan förändringar i omvärlds- läget medföra en ökad sannolikhet för att ett visst hot realiseras, och ett ökat beroende av kommunikationstjänsterna kan innebära att konse- kvenserna blir allvarligare om hotet skulle realiseras. För att säkerställa en lämplig nivå på säkerheten behöver aktörerna regelbundet och vid behov se över riskbedömningarna och vilka säkerhetsåtgärder som ska vidtas. Åtgärder ska vidtas särskilt för att förebygga och minimera säkerhets- incidenters påverkan på användare och på andra nät och tjänster. Det inne- bär att arbetet med att förhindra bl.a. störningar och avbrott som påverkar allmänhetens tillgång till fungerande elektroniska kommunikationer ska vara prioriterat. Olika nät och tjänster är ofta sammankopplade och integrerade med varandra. Vad som avses med säkerhetsincident anges i 1 kap. 7 §. Med påverkan på andra nät och tjänster avses att säkerhets- incidenter som inträffar i ett nät eller en tjänst påverkar säkerheten även i sådana nät och tjänster som har sammankopplats eller integrerats med det nät eller den tjänst där incidenten inträffar.