prop · H903174 · 2022-03-22 00:00:00 — De båda begreppen är även centrala i den föreslagna nya konsumentköplagen. I förslaget till ny konsu- mentköplag finns bestämmelser om avtal om tillhandahållande av digitalt innehåll och digitala tjänster samlade i ett separat kapitel (se prop. 2021/22:85). Begreppet produkt i marknadsföringslagen bör mot denna bakgrund uttryckligen även omfatta digitala tjänster och digitalt innehåll. På så sätt blir det klart att marknadsföringslagens tillämpningsområde överensstäm- mer med direktivet om otillbörliga affärsmetoder. Definitionen av pro- dukter i marknadsföringslagen bör således ändras. I samband med detta bör begreppen ”arbetstillfällen” och ”andra nyttigheter” slopas i defini- tionen. Dessa begrepp omfattas dock av formuleringen ”andra rättigheter och skyldigheter”. Den föreslagna ändringen innebär alltså ingen ändring i sak. Begreppen marknadsplats online och rankning Genom ändringsdirektivet införs definitioner av två nya begrepp i direk- tivet om otillbörliga affärsmetoder, marknadsplats online och rankning. En marknadsplats online definieras som ”en tjänst som använder pro- gramvara inbegripet en webbplats, en del av en webbplats eller en applika- tion, som administreras av en näringsidkare eller för dennas räkning, som ger konsumenter möjlighet att ingå distansavtal med andra näringsidkare eller konsumenter”. Begreppet rankning definieras som ”den relativa position som tilldelas näringsidkarnas produkter såsom de presenteras, organiseras eller vidare- befordras av näringsidkaren, oberoende av vilka tekniska medel som an- vänds för sådan presentation, organisation eller vidarebefordran”. Båda begreppen har betydelse för förståelsen av de föreslagna bestäm- melserna om information vid köperbjudanden och konsumentrecensioner (se avsnitt 5.4 och 5.6). Det är inte uppenbart vad som avses med begreppen och det är enligt regeringen lämpligt att det införs definitioner av dem i marknadsföringslagen. När det gäller den närmare utformningen av definitionen av marknads- plats online avviker den i direktivet om otillbörliga affärsmetoder, som (Patent- och ) påpekar, i den svenska språkversionen av ändringsdirektivet något från den som används i konsumenträttighetsdirektivet. I det sistnämnda direktivet står det nämligen ”som gör det möjligt för konsumenter” i stället för ”som ger Prop. 2021/22:174 konsumenter möjlighet”. Definitionerna bör utformas i nära anslutning till Även om de två uttryckssätten visserligen knappast kan anses ha någon betydelseskillnad är det dock lämpligt att likalydande definitioner används vid genomförandet. Marknadsplats online bör därför i marknadsföringslagen definieras som en tjänst som använder program- vara, inbegripet en webbplats, en del av en webbplats eller en applikation, som administreras av en näringsidkare eller för dennes räkning och som gör det möjligt för konsumenten att ingå distansavtal med andra närings- idkare eller konsumenter. Ytterligare definitioner av begrepp Begreppet onlinegränssnitt, som (Patent- och mark- nadsdomstolen) behandlar i sitt remissvar, definieras inte uttryckligen i direktivet om otillbörliga affärsmetoder. Uttrycket förekommer dock i ett antal EU-förordningar. Ett exempel är och rådets förordning (EU) 2018/302 av om åtgärder mot omotiverad geo- blockering och andra former av diskriminering på grund av kunders natio- nalitet, bosättningsort eller etableringsort på den inre marknaden och om ändring av förordningarna (EG) nr 2006/2004 och (EU) 2017/2394 samt direktiv /22/EG (EU:s geoblockeringsförordning). Där definieras onlinegränssnitt som mjukvara, däribland en webbplats eller en del därav och applikationer, däribland mobila applikationer, som drivs av en näringsidkare eller för dennes räkning, och vars syfte är att ge kunder åtkomst till näringsidkarens varor eller tjänster i syfte att ingå en transaktion gällande dessa varor eller tjänster (artikel 2.16). Ett annat exempel är och rådets förordning (EU) 2017/2394 av om samarbete mellan de nationella myndigheter som har tillsynsansvar för konsumentskyddslagstiftningen och om upphävande av förordning (EG) nr 2006/2004 (konsumentskydds- förordningen), där det finns en snarlik definition av begreppet som pro- gramvara, inbegripet en webbplats, en del av en webbplats eller en app- likation, som administreras av en näringsidkare eller för dennas räkning och som tjänar till att ge konsumenterna tillgång till näringsidkarens varor eller tjänster (artikel 3.15). Det kan noteras att det även i och rådets förordning (EU) 2019/1020 av om marknadskontroll och överens- stämmelse för produkter och om ändring av direktiv /42/EG och förordningarna (EG) nr 765/2008 och (EU) nr 305/2011 (EU:s marknads- kontrollförordning) finns en definition av begreppet onlinegränssnitt. Vidare föreslås en definition av begreppet i förslaget till ny förordning om allmän produktsäkerhet (COM[2021] 346 final), som presenterades . Regeringen konstaterar att det i skäl 25 till ändringsdirektivet hänvisas till begreppet onlinegränssnitt i EU:s geoblockeringsförordning och konsumentskyddsförordningen. Begreppet är alltså avsett att ha samma innebörd som i dessa förordningar. En EU-förordning ska ha allmän giltighet samt vara till alla delar bindande och direkt tillämplig i varje medlemsstat (artikel 288 andra stycket fördraget om Europeiska unionens 2021/22:174 funktionssätt). Till skillnad från EU-direktiv ska alltså EU-förordningar inte genomföras i nationell rätt. I stället ska förordningsbestämmelser tillämpas av enskilda, myndigheter och domstolar som om de vore natio- nella författningsbestämmelser. Med beaktande av att innebörden av ut- trycket onlinegränssnitt i ändringsdirektivet härleds från bindande och direkt tillämpliga EU-förordningar finns det enligt regeringen inte behov av att införa en definition av begreppet i marknadsföringslagen. Regeringen bedömer vidare att det inte heller i övrigt finns skäl att, med anledning av ändringarna i direktivet om otillbörliga affärsmetoder, införa ytterligare definitioner. Marknadsföring av varor som identiska Regeringens förslag: Det ska införas en ny bestämmelse i marknads- föringslagen som innebär att en näringsidkare vid marknadsföring av en vara inte får framställa den som identisk med en vara som marknads- förs i andra medlemsstater i EU, om varornas sammansättning eller egenskaper väsentligt skiljer sig åt och det inte är motiverat av legitima och objektiva skäl. Utredningens förslag överensstämmer i sak med regeringens. ningens förslag till rubrik till bestämmelsen är något annorlunda utformat. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser, bl.a. Konsu- menter, tillstyrker förslaget eller har inga invändningar mot det. medelsföretagen och anser att den sista delen av skäl 53 till ändringsdirektivet, om att information om skillnader mellan varor kan och bör ges på annat sätt än genom märkning av produkten, bör har liknande synpunkter samt betonar vikten av att tillämpningen av bestämmelsen sker på ett enhetligt sätt och att bedömningskriterierna är tydliga. Även Annonsörer och TU – Medier i framhåller vikten av att bedömningskriterierna är tydliga så att det blir enkelt för annonsörer och företag att avgöra vad det innebär att egenskaperna väsentligt skiljer sig åt. melsen bör utformas i närmare anslutning till direktivtexten. Skälen för regeringens förslag Genom ändringsdirektivet har artikel 6.2 i direktivet om otillbörliga affärs- metoder fått ett nytt led, c. Enligt den nya bestämmelsen ska en affärs- metod anses vara vilseledande om den medför eller sannolikt kommer att medföra att genomsnittskonsumenten fattar ett affärsbeslut som denne normalt inte skulle ha fattat och metoden innebär marknadsföring av en vara i en medlemsstat såsom identisk med en vara som marknadsförs i andra medlemsstater, när varornas sammansättning eller egenskaper väsentligt skiljer sig åt, såvida det inte är motiverat av legitima och I skäl 51–53 till ändringsdirektivet anges att marknadsföring i alla med- lemsstater av varor såsom identiska, när deras sammansättning eller egen- skaper i själva verket väsentligt skiljer sig åt, kan vilseleda konsumenter och medföra att de fattar ett affärsbeslut som de annars inte skulle ha fattat. En sådan metod kan därför anses strida mot direktivet om otillbörliga affärsmetoder. Erfarenheterna från tillsynen har dock visat att det kan vara oklart för konsumenter, näringsidkare och nationella behöriga myndig- heter vilka affärsmetoder som inte är förenliga med direktivet. Syftet med den nya bestämmelsen är att klargöra detta. De behöriga myndigheterna bör vid tillämpningen ta hänsyn till om det är lätt för konsumenter att identifiera skillnader mellan varorna. Vidare bör hänsyn tas till en närings- idkares rätt att anpassa varor av samma märke till olika geografiska marknader på grund av legitima och objektiva faktorer, som nationell rätt, tillgång till råvaror eller råvarors säsongsbundenhet eller frivilliga strategier som syftar till att förbättra tillgången till hälsosamma och näringsriktiga livsmedel samt näringsidkares rätt att erbjuda varor av samma märke i förpackningar med olika vikt eller volym på olika geografiska marknader. Myndigheterna bör bedöma huruvida konsument- erna lätt kan identifiera sådana skillnader genom att undersöka tillgången till information och huruvida den är tillräcklig. Unionens relevanta sektorsspecifika regler och regler för varors fria rörlighet bör följas. Som Livsmedelsföretagen, och framhåller framgår det också av skäl 53 till ändringsdirektivet att närings- idkarna generellt helst bör välja alternativ till att tillhandahålla information om skillnader i varornas märkning. En ny bestämmelse om marknadsföring av varor som identiska Vid bedömningen av om en näringsidkares marknadsföring är vilseledan- de mot konsumenter gäller marknadsföringslagens bestämmelser. Mark- nadsföring som är vilseledande enligt någon av bestämmelserna i 9, 10 eller 12–17 §§ marknadsföringslagen är att anse som otillbörlig om den påverkar eller sannolikt påverkar mottagarens förmåga att fatta ett väl- grundat affärsbeslut (8 § marknadsföringslagen). Vad gäller marknads- föring av varor som identiska på det sätt som avses i ändringsdirektivet är det främst 10 § andra stycket 1 marknadsföringslagen som skulle kunna aktualiseras. Enligt den bestämmelsen får en näringsidkare inte använda sig av felaktiga påståenden eller andra framställningar som är vilseledande i fråga om näringsidkarens egen eller någon annans näringsverksamhet, och som rör produktens förekomst, art, mängd, kvalitet och andra utmärkande egenskaper. Detta innebär t.ex. att det kan vara vilseledande att på en varas förpackning felaktigt ange eller ge sken av att varan har en viss kvalitet eller sammansättning, när så inte är fallet. Utöver marknadsföringslagen finns det även speciallagstiftning som innehåller bestämmelser om krav på produktinformation, inte minst på EU-nivå. Vid konflikt mellan sådan speciallagstiftning på EU-nivå och bestämmelserna i direktivet om otillbörliga affärsmetoder har de först- nämnda företräde (artikel 3.4 i direktivet om otillbörliga affärsmetoder). Inom EU har det ansetts problematiskt att varor marknadsförs som identiska i olika medlemsstater, trots att de skiljer sig åt i sammansättning eller andra egenskaper, eftersom detta riskerar att vilseleda konsumenter. Regeringen delar utredningens bedömning att bestämmelsen om vilse- ledande marknadsföring i 10 § marknadsföringslagen i och för sig skulle kunna vara tillämplig på sådan marknadsföring. 2021/22:174 ifrågasattas om inte redan lever upp till direktivets krav i detta avseende. Direktivbestämmelsen har dock införts i syfte att särskilt lyfta fram den specifika typen av vilseledande som den tar sikte på. Det har inom EU bedömts att det är av vikt för rättssäkerheten att det införs en uttrycklig bestämmelse som reglerar det aktuella förhållandet. Mot den bakgrunden, och för att säkerställa att svensk rätt motsvarar direktivet fullt ut, bör det införas en ny bestämmelse i marknadsföringslagen som motsvarar bestämmelsen i direktivet. Den bör lämpligen placeras i en ny paragraf i anslutning till de redan gällande paragraferna om vilseledande förpackningsstorlekar. Den aktuella direktivbestämmelsen tar sikte specifikt på marknadsföring av en vara i flera medlemsstater. Det skulle i och för sig vara möjligt att låta den svenska regleringen även omfatta marknadsföring av produkter i länder utanför EU. Som utredningen konstaterar är det dock svårt att över- blicka vilka konsekvenser en sådan reglering skulle få. Det finns en risk för att en så generell bestämmelse skulle bli alltför betungande för företag som är verksamma i . Som har redogjorts för finns det även möjlig- heter att med stöd av andra bestämmelser i marknadsföringslagen ingripa mot vilseledande marknadsföring. Sammantaget finns det skäl att begränsa tillämpningsområdet för den föreslagna bestämmelsen i marknadsförings- lagen på det sätt som framgår av direktivet. Den bör alltså endast gälla marknadsföring av varor inom EU. En särskild fråga är om bestämmelsen även ska gälla varor som marknadsförs inom Europeiska ekonomiska sam- arbetsområdet (EES). Eftersom något beslut om införlivande av direktivet ännu inte synes ha fattats av bedömer regeringen att den föreslagna bestämmelsen endast bör omfatta varor som marknadsförs inom EU. I direktivtexten används uttrycket ”legitima och objektiva skäl”. Lag- texten i marknadsföringslagen bör utformas i nära anslutning till direktivet och detta uttryck bör användas i den svenska lagtexten. Som , Annonsörer och TU – Medier i framhåller bör bestämmelsen också, för att främja en enhetlig tillämpning, utformas så att bedömningskriterierna är så tydliga som möjligt. Enligt regeringen upp- fyller utredningens förslag detta krav. Till skillnad från anser regeringen vidare inte att det finns skäl att utforma lagtexten i ännu närmare anslutning till direktivtexten än vad utredningen har föreslagit. I förhållande till utredningens förslag bör rubriken justeras något för att det tydligt ska framgå att det är just marknadsföring av varor som identiska som avses. Regeringens förslag: Informationskravet i marknadsföringslagen när det gäller hantering av reklamationer när en näringsidkare väljer att ut- forma en framställning som ett köperbjudande ska tas bort. Vid ett köperbjudande på en marknadsplats online ska den närings- idkare som tillhandahåller marknadsplatsen informera om huruvida den som erbjuder en produkt är näringsidkare eller inte, baserat på den upp- gift om det som denne lämnat. Informationen ska anses vara väsentlig enligt 10 § tredje stycket marknadsföringslagen, vilket innebär att marknadsföringen kan vara att anse som otillbörlig. Utredningens förslag överensstämmer i sak med regeringens. Utred- ningens förslag till lagtext är något annorlunda utformat. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser tillstyrker eller har inga invändningar mot förslaget. och Styrelsen för ackredi- tering och teknisk kontroll (Swedac) välkomnar att det införs en bestäm- melse om informationskrav vid köperbjudanden på en marknadsplats online eftersom det kan vara svårt för konsumenter att förstå vem som är deras avtalspart samt hur deras rättigheter och skyldigheter påverkas. Även är positiv till bestämmelsen och anser att det är ett första steg i rätt riktning. Organisationen efterfrågar ansvar för marknadsplatser online i de fall då det saknas någon annan ansvarig aktör på den inre marknaden. Konsumenter anser att förslaget att en näringsidkare som tillhandahåller plattformen måste tala om huruvida den som erbjuder varan är näringsidkare eller inte är bra, men skulle vilja ha en starkare reglering, såsom att näringsidkaren också ska vara skyldig att ange att en tredjepartsleverantör ensam är ansvarig för att säkerställa konsument- rättigheterna eller beskriva sitt eget specifika ansvar t.ex. gällande leverans, betalningsförmedlare eller utövande av ångerrätt. Annonsörer och TU – Medier i framhåller vikten av att köp- erbjudanden är transparenta och innehåller all information som kan tänkas påverka konsumenternas köpbeslut. De sistnämnda remissinstanserna påpekar att förslagen måste vara praktiskt genomförbara för företagen och att komplicerade förfaranden kan riskera att få motsatt effekt. Skälen för regeringens förslag Information om hantering av reklamationer Enligt artikel 7.4 d i direktivet om otillbörliga affärsmetoder ska närmare villkor för betalning, leverans, fullgörande och hantering av reklamationer, om de avviker från de krav som god yrkessed innebär, anses som väsentlig information vid ett köperbjudande. Genom ändringsdirektivet ändras detta på så sätt att kravet på tillhandahållande av information om hantering av reklamationer utgår ur bestämmelsen. Skälet till detta är att denna informa- tion har bedömts vara mest relevant i skedet innan ett avtal ingås, vilket regleras i konsumenträttighetsdirektivet (se skäl 40 till ändringsdirektivet). Bestämmelserna om köperbjudanden i artikel 7.4 har genomförts i 12 § marknadsföringslagen. Av den paragrafen framgår vilken väsentlig information som en näringsidkare är skyldig att lämna konsumenter, om näringsidkaren väljer att utforma en framställning som ett köperbjudande. Det finns en uttömmande uppräkning av den väsentliga information som ska framgå för att köperbjudandet inte ska anses vara vilseledande. Att låta bli att lämna väsentlig information vid ett köperbjudande utgör en form av vilseledande utelämnande. Enligt 12 § första stycket 4 utgör villkor för betalning, leverans, fullgörande och hantering av reklamationer – om dessa avviker från vad som är normalt för branschen eller produkten i fråga –sådan väsentlig information som näringsidkaren är skyldig att lämna. Eftersom direktivet om otillbörliga affärsmetoder utgör ett fullharmonise- ringsdirektiv får medlemsstaterna inte behålla eller införa bestämmelser 2021/22:174 som avviker från direktivet om inget annat anges i direktivet. Detta innebär att bestämmelsen behöver ändras så att den motsvarar den nya lydelsen av artikel 7.4 d i direktivet. Kravet på att näringsidkaren ska tillhandahålla information om hantering av reklamationer bör alltså tas bort. Köperbjudanden på en marknadsplats online Genom ändringsdirektivet införs även ett nytt led, f, i artikel 7.4 i direk- tivet om otillbörliga affärsmetoder. Det gäller informationskrav vid köperbjudanden på s.k. marknadsplatser online. Vid ett köperbjudande på en marknadsplats online ska information ges om huruvida den tredje part som erbjuder produkterna är näringsidkare eller inte, på grundval av den tredje partens förklaring till leverantören av marknadsplatsen online. Informationsskyldigheten riktar sig till den näringsidkare som tillhanda- håller marknadsplatsen (se skäl 27 till ändringsdirektivet). En marknadsplats online definieras i direktivet som en tjänst som använder programvara inbegripet en webbplats, en del av en webbplats eller en applikation, som administreras av en näringsidkare eller för dennas räkning, som ger konsumenter möjlighet att ingå distansavtal med andra näringsidkare eller konsumenter (se artikel 3.1 b). I avsnitt 5.2 har före- slagits att en definition av begreppet marknadsplats online ska införas i 3 § marknadsföringslagen. I skäl 24–28 till ändringsdirektivet utvecklas bestämmelsens innebörd. Bakgrunden till informationskravet är att när konsumenter erbjuds pro- dukter på marknadsplatser online är både den som tillhandahåller mark- nadsplatsen online och den tredje part som erbjuder en produkt på mark- nadsplatsen delaktiga. Det kan, som även bl.a. och Swedac, påpekar vara svårt för konsumenter som använder marknads- platsen att förstå vem som är deras avtalspart och hur deras rättigheter och skyldigheter påverkas. Därför finns det enligt vad som anges i skälen till direktivet behov av särskilda informationskrav i dessa situationer. Bestämmelsen om köperbjudanden i artikel 7.4 bör, med viss språklig justering av utredningens förslag, komma till uttryck i marknadsförings- lagen i en ny paragraf. Det är, som Annonsörer och TU – Medier i påpekar, av vikt dels att köperbjudanden är transparenta och innehåller information som kan påverka konsumenternas köpbeslut, dels att bestämmelsen är praktiskt genomförbar och inte onödigt komplicerad. Informationskravet bör uttryckas så att det riktar sig till den näringsidkare som tillhandahåller marknadsplatsen (se definitionen av begreppet leverantör av marknadsplats online i konsumenträttighetsdirektivet och övervägandena i avsnitt 7.3). Av bestämmelsen bör det framgå att den näringsidkare som tillhandahåller marknadsplatsen ska informera om huruvida den som erbjuder en produkt på marknadsplatsen är närings- idkare eller inte, baserat på den uppgift om det som denne lämnat. Det bör också framgå att informationen ska anses vara väsentlig enligt 10 § tredje stycket marknadsföringslagen. Det innebär att utebliven information med- för att marknadsföringen är vilseledande. För att ett sådant vilseledande ska vara otillbörligt krävs också att det påverkar eller sannolikt påverkar mottagarens förmåga att fatta ett välgrundat affärsbeslut (8 § marknads- föringslagen). Särskilda överväganden skulle krävas när det gäller ett sådant ansvar Prop. 2021/22:174 som efterlyser för marknadsplatser online när det saknas en ansvarig aktör på den inre marknaden. Beredningsunderlag saknas för att lämna sådana förslag i detta lagstiftningsärende. Detsamma gäller för den starkare reglering med ytterligare skyldigheter för näringsidkaren som Konsumenter efterfrågar. Regeringens förslag: Det ska införas en ny bestämmelse i marknads- föringslagen som innebär att en näringsidkare som ger konsumenter möjlighet att söka digitalt efter produkter som erbjuds ska informera om de kriterier som främst bestämmer rankningen av de produkter som presenteras och deras betydelse jämfört med andra kriterier. tionen ska ges i ett särskilt avsnitt i onlinegränssnittet och vara direkt och lätt tillgänglig från den plats där sökresultaten presenteras. tionen ska anses vara väsentlig enligt 10 § tredje stycket marknads- föringslagen, vilket innebär att marknadsföringen kan vara att anse som Informationskravet ska inte gälla för leverantörer av sökmotorer enligt artikel 2.6 i EU:s plattformsförordning. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningens förslag till lagtext är något annorlunda utformat. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser tillstyrker eller har inga invändningar mot förslaget. Konsumenter framhåller att förslaget kommer att underlätta möjligheten till mer informerade och hållbara köp. IT&Telekomföretagen och Visita påpekar vikten av att villkoren avseende rangordning och sökresultat överensstämmer med de som ställs i EU:s framför liknande synpunkter och anser vidare att det är bra att information om rankning av produkter är tydlig, men att det är viktigt att det inte blir för mycket information att ta in för konsumenterna samt en ökad administrativ och ekonomisk börda för Näringsidkarna bör, enligt , ges möjlighet att kunna tillhandahålla sådan information på det mest effektiva sättet för att synliggöra relevant information för konsumenten. vidare vikten av att näringsidkarna inte bör vara skyldiga att i detalj redo- visa hur deras rankningsmekanismer fungerar. TU – Medier i har liknande synpunkter när det gäller att närings- idkaren bör ges möjlighet att kunna tillhandahålla information på det mest Dessa remissinstanser påpekar att uppgifter om rankning ska vara informativ, tydlig och lätt att ta till sig. i förslaget att ordet ”gränssnitt” används i stället för ”webbplats” och förespråkar att det språkbruk som används i direktivets text används när det gäller centrala begrepp. Visita förespråkar transparens beträffande de kriterier som ligger till grund för rankningen, för att konsumenterna ska kunna göra ett korrekt val som inte grundar sig på vilket företag som har