prop · H90385 · 2022-01-18 00:00:00 — Reglernas utformning syftar inte enbart till att säkerställa att tillämpningen och i slutändan resultatet blir korrekt utan även till att tydliggöra för parterna vad som gäller i fråga om t.ex. konsumentens rätt att välja påföljd och näringsidkarens rätt att vägra att utföra någon av dem. Det må så vara att det inte behöver framgå av lag att näringsidkaren inte behöver utföra en omöjlig åtgärd, men när bestämmelsen uttryckligen anger ett skäl (kostnaderna) är det mindre lämpligt och förutsebart om näringsidkaren även får åberopa ett annat skäl, som inte kommer till uttryck i lagen. Som framgår av skäl 48 kan det vara fråga om både rätts- liga och faktiska hinder mot att utföra åtgärder, vilket inte heller framstår som uppenbart. Bestämmelsen i den nya lagen bör ge konsumenten en korrekt och fullständig uppfattning om under vilka förutsättningar han eller hon kan kräva t.ex. reparation. Det underlättar för konsumentens bedömning av vilken påföljd som bör begäras men också för konsumen- tens förståelse för näringsidkarens bedömning och fortsatta agerande när väl ett krav på avhjälpande framställts. Det kan noteras att det inte ansetts onödigt att i den nuvarande konsumentköplagen ange omöjlighet som ett skäl för näringsidkaren att inte behöva fullgöra köpet vid dröjsmål (se 12§, som regeringen i avsnitt 6.4 föreslår ska tas in i den nya lagen). Enligt regeringens uppfattning bör ett tillägg om detta hinder därför göras i bestämmelsen om avhjälpande och omleverans vid fel på varan. En ytterligare fråga om tydlighet rör den i varudirektivet uttryckligen angivna rätten för konsumenten att välja åtgärd. Den svenska regleringen motsvarar konsumentköpsdirektivet i denna fråga och anger att konsumen- ten har rätt till den ena eller den andra åtgärden, och utredningen föreslår att den lydelsen behålls. I varudirektivet lyfts konsumentens val fram på ett tydligare sätt. Regeringen anser att konsumentens rätt att välja mellan de två åtgärderna är en aspekt som är viktig att bejaka och att det är angeläget att uppmuntra konsumenten att också använda sig av den valfriheten. Att reparera varor i stället för att byta ut dem mot nya varor kan främja en mer hållbar och ansvarsfull konsumtion och kan även bidra till att öka produkternas hållbarhet (se skäl 48). Konsumentmakt innebär inte bara en möjlighet att få den bästa varan eller det bästa priset utan kan rymma även andra värden, t.ex. att kunna bidra till ett bättre klimat och samhälle. Den nuvarande 26 § anger att konsumenten har rätt att få avhjälpande eller omleverans. Att det handlar om att få välja vilken av de två som i första hand bör utföras är inte helt tydligt. Regeringen anser mot denna bakgrund att det i den nya lagen tydligare än bör framgå att konsumenten har rätt att välja mellan avhjälpande och omleverans och att näringsidkaren då ska godta detta val under de förutsättningar i övrigt som ställs upp och beskrivs ovan. 2021/22:85 föreslogs att det också skulle anges vad som gäller när den valda påföljden inte kan utföras eller när konsumenten inte väljer någon av påföljderna. Lagrådet anser bl.a. att det bör framgå att konsumentens val är beroende av att båda åtgärderna (avhjälpande och omleverans) är möjliga och kan vidtas utan oskälig kostnad och att det inte behöver regleras vad som gäller om inte konsumenten gör något val. Det sistnämnda kan regeringen ställa sig bakom. Det framstår däremot som något bakvänt att näringsidkaren först ska ta ställning till om båda åtgärderna kan vidtas för att konsumen- tens rätt att välja ska aktualiseras. I stället bör det, som i lagrådsremissen, anges att konsumenten har rätt att göra ett val men att det därutöver bör föreskrivas att näringsidkaren behöver vidta en åtgärd, oavsett om konsu- menten valt den eller inte, endast om den är möjlig och kan vidtas utan oskäliga kostnader för näringsidkaren. Valrätten riktar sig till konsumen- ten och innebär inte någon skyldighet för näringsidkaren att avkräva konsumenten på besked. Gör konsumenten initialt inget val kan närings- idkaren därför erbjuda sig att vidta den åtgärd som näringsidkaren finner mest lämplig. Ett återställande och utan kostnad eller olägenhet för konsumenten Enligt artikel 14.1 ska en reparation eller ett utbyte utföras kostnadsfritt, inom skälig tid från den tidpunkt då konsumenten har informerat näringsidkaren om den bristande avtalsenligheten och utan väsentlig olägen- het för konsumenten, med beaktande av varans natur och det ändamål för vilket konsumenten behövde varan. En sådan reglering finns i 26 § tredje stycket konsumentköplagen och den bör föras över till den nya lagen. Med utgångspunkt i att omleverans endast ska få ske om det inte innebär någon väsentlig olägenhet för konsumenten befarar Svenska Kennel- klubben och att detta, med tanke på konsumenters relation till sina sällskapsdjur, utesluter omleverans i deras situation (se om levande djur även avsnitt 9). Regeringen konstaterar att detta krav på omleverans återfinns konsumentköps- direktiv och den nuvarande konsumentköplagen. Uttolkningen av vad som ligger i kravet är ytterst en fråga för . Bedömningen bör dock göras objektivt med beaktande av samtliga omständigheter och som utredningen uttalar bör det redan enligt gällande rätt finnas förutsättningar till omleverans även i den situation remissinstanserna lyfter fram, i den utsträckning ett likvärdigt djur finns att tillgå. Ett annat synsätt skulle innebära att påföljden som sådan inte gäller för en hel varutyp och det framstår inte som rimligt. Det hindrar inte att konsumentens koppling till sitt djur kan ha relevans för bedömningen i det enskilda fallet. Lagrådet väcker frågan om vem av parterna som står risken för varan i samband med ett avhjälpande då varan tas om hand av näringsidkaren. Regeringen konstaterar att den nuvarande konsumentköp- lagen inte reglerar ansvaret för varan näringsidkaren har den hos sig för avhjälpande och anser att det inte heller i den nya lagen är nödvändigt att reglera det. I stället får frågan avgöras i rättstillämpningen. Det kan i sammanhanget nämnas att (beslut , 1999–4392) i en situation liknande den Lagrådet tar upp har ansett att näringsidkaren har ett vårdansvar och därmed ett presumtionsansvar för skador som uppkommer . Näringsidkarens rätt att få avhjälpa fel eller omleverera I 27 § första stycket konsumentköplagen finns en kompletterande bestäm- melse om avhjälpande och omleverans. Enligt den har näringsidkaren rätt att under vissa angivna förutsättningar avhjälpa fel på varan eller om- leverera trots att konsumenten kräver att i stället få prisavdrag eller häver köpet. I 27 § andra stycket begränsas näringsidkarens rätt när konsumenten har varit berättigad att själv avhjälpa felet. I det senare fallet har konsu- menten enligt 28 § andra stycket dessutom då en viss rätt till ersättning för vad det kostat att avhjälpa felet. Bestämmelserna har tidigare ansetts möjliga att behålla trots att någon motsvarighet inte finns i konsument- köpsdirektivet (prop. 2001/02:134 s. 53). Inte heller varudirektivet reglerar dessa frågor. Av direktivet följer dock att avhjälpande och omleverans är de primära påföljderna. En konsument är därmed inte direkt berättigad till prisavdrag eller hävning utan ska i stället ge näringsidkaren en möjlighet att först försöka återställa varan till avtalsenligt skick (se skäl 50). Det finns ett pedagogiskt värde i att tydlig- göra detta i lagen. Regeringen konstaterar att varudirektivet dock före- skriver en omedelbar rätt till prisavdrag eller hävning vid allvarliga fel. Varudirektivet tillåter vidare medlemsstaterna att reglera under vilka förutsättningar näringsidkarens skyldighet att reparera en vara kan full- göras av konsumenten (skäl 54). Även detta är något som bedöms lämpligt att reglera (se även prop. 1989/90:89 s. 126). Slutligen är den ersättning för avhjälpande som nämns ovan närmast att likna vid skadestånd, vilket direk- tivet inte reglerar (se artikel 3.6). Bestämmelserna i 27 § och 28 § andra stycket i nuvarande konsument- köplagen bör mot den bakgrunden i sak föras över till den nya lagen. Det bör dock ske med en begränsning av näringsidkarens rätt att vidta återställande åtgärder när konsumenten kräver andra påföljder och det är fråga om ett allvarligt fel på varan. Avslutningsvis konstaterar regeringen att artikel 13.7 i varudirektivet anger att medlemsstaterna får reglera huruvida och i vilken utsträckning konsumentens bidrag till den bristande avtalsenligheten påverkar hans eller hennes rätt till avhjälpande. Enligt regeringens bedömning har det inte framkommit skäl för att utnyttja direktivets möjlighet i denna del (jfr prop. 2001/02:134 s. 41). Både den nuvarande ordningen och den nya som genomför varudirektivet innebär att näringsidkaren, med något undantag, ska ha rätt att försöka avhjälpa felet eller omleverera, med de begränsningar som följer av att det måste ske inom skälig tid och utan väsentlig olägenhet för konsumenten. I varudirektivet anges vissa riktlinjer för bedömningen av hur många avhjälpandeförsök konsumenten måste tåla. Enligt skäl 52 ska en objektiv bedömning göras, varvid bl.a. varans typ och värde samt den bristande avtalsenlighetens art och betydelse ska beaktas. Om varan är dyr eller komplex, kan fler försök behöva tålas medan det i vissa andra fall inte kan förväntas att konsumenten har fortsatt förtroende för näringsidkarens förmåga att återställa varan efter ett misslyckat försök. Vid konsumentköplagens tillkomst uttalades att köparen normalt inte är skyldig att tåla mer än två avhjälpandeförsök, men om det är fråga om 2021/22:85 olika fel kan näringsidkaren ha rätt till ytterligare något försök (se prop. 1989/90:89 s. 122). anser att nuvaran- de förarbetsuttalanden har skapat en felaktig uppfattning om att en konsument alltid har rätt att häva ett köp efter två misslyckade försök att avhjälpa felet. efterlyser en tydligare och mer pragmatisk syn på antalet avhjälpningsförsök som tar hänsyn till t.ex. varans komplexitet, felets art eller huruvida kunden erhållit en ersättningsvara . Regeringen anser att vad riksförbundet anför är i linje med tidigare förarbetsuttalanden men noterar att behovet av att beakta dessa aspekter i det enskilda fallet tydliggörs ytterligare i direktivet. Varken i förarbetena eller i direktivet anges av förklarliga skäl att två avhjälpandeförsök utgör ett yttersta antal men inte heller att närings- idkaren i varje fall skulle ha rätt till det antalet försök. Det bör i samman- hanget dessutom nämnas att återställande rymmer både avhjälpande (reparation) och omleverans och att regleringen utgår från att båda över- vägs och, vid behov, utförs i tur och ordning. Regeringen anser att det inte finns förutsättningar att förtydliga den svenska lagtexten med anledning av denna fråga. Det bör vara möjligt att i rättstillämpningen i huvudsak bibehålla den svenska synen på frågan om än med beaktande av skäl 52. Det kan även förutses att kan komma att precisera rättsläget ytterligare. Vissa rättigheter och skyldigheter för parterna vid avhjälpande och omleverans Enligt artikel 14.2 i varudirektivet ska konsumenten vid reparation eller utbyte göra varorna tillgängliga för näringsidkaren och näringsidkaren ska återta de utbytta varorna utan kostnad för konsumenten. I artikel 14.3 anges att om en reparation kräver avlägsnande av en vara som installerats på ett sätt som är förenligt med dess natur och ändamål innan bristen på avtalsenlighet blev uppenbar eller om varan ska ersättas, ska skyldigheten att reparera eller byta ut varan inbegripa att näringsidkaren avlägsnar den icke-avtalsenliga varan och installerar utbytesvaran eller den reparerade varan, eller bär kostnaderna för det avlägsnandet och installationen. Konsu- menten ska enligt artikel 14.4 inte vara skyldig att betala för normal användning av den utbytta varan som föregått bytet. Användningen av varan bör anses normal om den motsvarar varans art och syfte (skäl 57). Regleringen i artikel 14.2–14.4 är ny jämfört med konsument- köpsdirektiv och det finns inte några motsvarande bestämmelser i konsumentköplagen. och befarar stora praktiska svårigheter för näringsidkaren om denne ska hämta eller på annat sätt bekosta transport i samband med avhjälpande eller omleverans (se om levande djur även avsnitt 9). Artikel 14.2 föreskriver att konsumenten ska göra varan tillgängliga för näringsidkaren och den senare ska återta den utbytta varan på egen bekostnad. Den reglerar inte på vilken plats en felaktig vara ska hållas tillgänglig (se skäl 56). Enligt beror det på omständigheterna i det enskilda fallet vilken plats som är mest lämpad för att det ska kunna säkerställas att den avhjälpande åtgärden sker utan kostnad, inom skälig tid och utan väsentlig olägenhet för konsumenten. beakta är då om parterna befinner sig långt ifrån varandra (se rättsfallet Fülla mot , C-52-18, EU:C:2019:447, punkterna 37 och 45). Enligt regeringen gör sig denna uppfattning alltjämt gällande. Det kan emellertid konstateras att avhjälpandet under alla förhållanden ska ske på näringsidkarens bekostnad. Som redovisas ovan kan näringsidkaren vägra att återställa varan till avtalsenlighet om både avhjälpande och omleverans är omöjligt eller om de skulle medföra oproportionella kostnader. I skäl 49 uttalas att det förhållande att en vara befinner sig på en annan plats än den från vilken den ursprungligen levererades kan leda till oproportionella kostnader för postbefordran eller transport för näringsidkaren. Det kan i stället då bli aktuellt med prisavdrag eller hävning, se nästa avsnitt. pekar på att utredningens förslag om att konsumenten inte ska vara skyldig att betala för normal användning kan innebära bevis- svårigheter och vara svårtillämpad. APPLiA anser det en tankelapsus att en konsument som använt en vara inte ska stå kostnad för nyttjande som den har fungerat och befarar negativa miljö- konsekvenser. Regeringen konstaterar emellertid att regeln motsvarar vad tidigare slagit fast i rättsfallet mot Bundes- verband der Verbraucherzentralen och Verbraucherverbände (C-404/06, EU:C:2008:231) och att innebörden av artikel 14.4 således bygger på gällande rätt. Regeringen ser därför inte att den bör föranleda tillämp- ningssvårigheter. Direktivsbestämmelsen handlar inte om att ge konsu- menten ett prisavdrag. Det konsumenten har betalat eller ska betala för varan påverkas inte av omleveransen. Artikeln tar inte heller sikte på det som Elektronikbranschen för fram om likvärdig vara vid omleverans. Vad det i stället handlar om är att näringsidkaren inte ska få kräva konsumenten på ersättning för eventuell värdeminskning av varan. Att konsumenten inte ska betala för en sådan minskning vid normal användning är enligt regeringens mening fullt rimligt. Som uttalar i det ovan nämnda rättsfallet (punkten 41) gör en konsument, som har betalat för varan, inte någon obehörig vinst i denna situation; konsumenten mottar endast, , den vara som stämmer överens med vad som har avtalats och som borde ha levererats redan från början. I 45 § i den nuvarande konsumentköplagen finns vissa bestämmelser som rör konsumentens användning av en vara i tiden före omleverans. I avsnitt 6.16 föreslår regeringen att de behålls men ändras till att reglera följderna av omleverans och hävning snarare än förutsättningarna för sådana påföljder. Den nu behandlade situationen kommer att regleras där och den bestämmelsen bör utformas för att bättre motsvara artikel 14.4. Det bedöms inte finnas något behov av att därutöver införa den särskilda regel i frågan som utredningen föreslår. Mot denna bakgrund föreslår regeringen att det i den nya lagen tas in bestämmelser som genomför den nu beskrivna regleringen i varudirektivet om parternas skyldigheter vid avhjälpande och omleverans med undantag för att det inte behövs en ny särskild bestämmelse om att konsumenten inte ska vara skyldig att betala för normal användning av en vara som närings- idkaren återtar. 2021/22:85 En rätt för konsumenten att behålla varan till dess omleverans sker Avslutningsvis finns det i svensk rätt en bestämmelse som saknar motsvarighet i varudirektivet. I 43 § tredje stycket konsumentköplagen anges att konsumenten, om näringsidkaren ska företa omleverans, får hålla inne vad konsumenten har tagit emot till dess att omleverans sker. I praktiken handlar det om en möjlighet att behålla den felaktiga varan till dess en ny lämnas. Medlemsstaternas har enligt skäl 18 i varudirektivet möjlighet att reglera aspekter av reparation och utbyte som inte regleras i direktivet (se även skäl 60). Direktivet föreskriver att konsumenten är skyldig att göra varan tillgänglig för näringsidkaren vid omleverans men inte när detta ska ske. Regeringen delar utredningens uppfattning att det därför bör vara möjligt att behålla bestämmelsen om konsumentens rätt att hålla inne varan till dess att omleverans skett och föreslår att den språkligt moderniserad förs över till den nya lagen. Det kan i detta sammanhang påpekas att konsumenten i den nu aktuella situationen också har en möjlighet att hålla inne betalningen av varan, i den utsträckning den till någon del kvarstår att göra (se artikel 13.6 och avsnitt 6.14.4). Regeringens förslag: Konsumenten ska vid fel på varan ha en rätt till prisavdrag eller hävning om avhjälpande eller omleverans inte kommer i fråga, inte kan ske inom skälig tid och utan väsentlig olägenhet för konsumenten eller inte leder till önskat resultat. Konsumenten ska också ha rätt till prisavdrag eller hävning om näringsidkaren vid avhjälpandet eller omleveransen inte återtar eller tar bort den felaktiga varan respektive installerar en felfri vara eller bär kostnaderna för detta. Om felet på varan är allvarligt, ska konsumenten ha rätt till prisavdrag eller hävning utan föregående försök till avhjälpande eller omleverans. Vid hävning ska konsumenten meddela näringsidkaren att köpet hävs. Konsumenten ska inte få häva köpet om näringsidkaren visar att felet är ringa. När endast en del av de varor som köpet avser är felaktiga, ska rätten till hävning avse de felaktiga varorna. Konsumenten ska dock få häva köpet även avseende övriga varor, om det inte skäligen kan begäras att han eller hon behåller dem. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens, men utformas i viss utsträckning annorlunda. Utredningen föreslår inte att det uttryckligen anges att prisavdrag och hävning får ske om felet kvarstår efter avhjälpande eller omleverans. Remissinstanserna: De flesta av remissinstanserna tillstyrker förslaget eller invänder inte mot det. Några remissinstanser framför synpunkter på förslaget om att hävning inte får ske vid ringa fel. anser att det språkligt kan uppfattas som en utökad hävningsrätt för konsumenten. anser att det förslaget däremot innebär en försämring för konsumenten eftersom ett fel som objektivt framstår som ringa ändå kan vara av väsentlig betydelse för konsumenten. nämnden menar att förslaget riskerar att medföra tillämpningssvårigheter Prop. 2021/22:85 och en inskränkt hävningsrätt. Elektronikbranschen anser att nuvarande praxis vid beräkning av rimligt prisavdrag bör bestå och framhåller att beräkningen bygger på hur länge konsumenten brukat varan och en rimlig ”avskrivningstid” för den, vilken kan skilja sig mellan olika varutyper. och Interiör invänder mot förslaget att konsumenten ska ha rätt att inte endast häva köpet av en felaktig vara utan även resterande del av köpet och anser att det bör förtydligas att det ska finnas ett krav på nödvändigt samband mellan varorna för att hävning av även avtalsenliga varor ska få ske. Organisationen vill också att konsumentens rätt att häva köpet om näringsidkaren inte återtagit eller tagit bort den ursprungliga varan ersätts av en rätt till ekonomisk kompensation. Skälen för regeringens förslag Konsumenten ska ha rätt till prisavdrag eller hävning Vid fel på varan har konsumenten enligt varudirektivet rätt till felpåföljder. Som redovisas i avsnitt 6.14.2 ska i första hand felet åtgärdas genom avhjälpande eller omleverans. I andra hand finns påföljderna prisavdrag och hävning av köpet. Varudirektivets regler om dessa senare påföljder återfinns i artiklarna 13.4, 13.5, 15 och 16. Enligt artikel 13.4 i varudirektivet ska konsumenten antingen ha rätt till ett proportionellt prisavdrag eller ha rätt att häva köpeavtalet i ett antal särskilt angivna fall. Att konsumenten får prisavdrag innebär att konsumenten på grund av näringsidkarens kontraktsbrott antingen får tillbaka det konsumenten betalat för varan (priset) eller att ett avdrag görs så att konsumenten inte behöver betala lika mycket för varan som parterna från början kommit överens om. Att häva ett avtal innebär i praktiken att konsumenten säger upp avtalet på grund av näringsidkarens avtalsbrott och att parternas åtaganden enligt avtalet går åter. Påföljderna prisavdrag och hävning är inte nya i svensk rätt. Enligt 28 § första stycket i den nuvarande konsumentköplagen har konsumenten rätt att kräva prisavdrag eller hävning om avhjälpande eller omleverans inte kommer i fråga eller inte sker inom skälig tid efter reklamationen eller inte kan ske utan väsentlig olägenhet för konsumenten. Det står klart att konsumenten ska ha rätt till prisavdrag eller hävning vid fel på varan. Varudirektivets regler om dessa påföljder är mer utförliga än och skiljer sig i viss utsträckning från motsvarande regler konsumentköpsdirektiv. Frågan är om detta medför ett behov av att justera de svenska reglerna. Prisavdrag eller hävning om avhjälpande eller omleverans inte sker De första fallen där en rätt till prisavdrag eller hävning finns för konsumen- ten återfinns i artikel 13.4 a. Där anges att konsumenten har en sådan rätt om näringsidkaren inte har avslutat avhjälpandet eller omleveransen eller inte har gjort det i enlighet med artikel 14.2 och 14.3 (som reglerar närings- idkarens skyldighet att återta eller ta bort en felaktig vara respektive installera en avtalsenlig vara) eller om näringsidkaren har vägrat att genom avhjälpande eller omleverans återställa varorna till avtalsenlighet. 2021/22:85 Näringsidkaren har enligt artikel 13.3 en sådan rätt att vägra om det inte går att återställa varan till felfritt skick eller ett återställande skulle vara oproportionerligt dyrt. Regeringen bedömer att artikel 13.4 a, med ett undantag, i huvudsak innefattas i 28 § första stycket i nuvarande konsumentköplagen, som anger att konsumenten får kräva prisavdrag eller häva köpet om avhjälpande eller omleverans inte kommer i fråga. Att näringsidkaren inte avslutar sitt försök att återställa varan till felfritt skick eller vägrar utföra en sådan åtgärd, t.ex. för att det skulle bli för dyrt, innebär nämligen att åtgärderna inte har utförts. En aspekt av artikel 13.4 a som emellertid saknar motsvarighet i svensk rätt är att konsumenten har rätt till prisavdrag eller hävning när närings- idkaren vid avhjälpande eller omleverans inte uppfyller sin skyldighet att återta eller ta bort en felaktig vara respektive att installera en avtalsenlig vara eller att bära kostnaderna för sådana åtgärder. Utredningen föreslår att denna situation anges i den nya lagen som ett ytterligare skäl till prisavdrag eller hävning. och Interiör invänder mot förslaget och anser att näringsidkaren genom att återställa varan i avtalsenligt skick har uppfyllt sina avtalsenliga för- pliktelser och att konsumenten i vart fall inte borde ges rätt att häva köpet. Regeringen konstaterar att det i artikel 14.2 och 14.3 uppställs krav på näringsidkaren att vid avhjälpande och omleverans avinstallera och återta den felaktiga varan och sedan installera den reparerade eller nya varan. Om detta inte sker, ska alltså avhjälpandet inte anses avslutat.