prop · H903193 · 2022-03-22 00:00:00 — styrker förslaget med viss reservation, pekar på att personer som återfaller i brott står för en relativt stor andel av den totala brottsligheten och att vissa av dessa brott kan förebyggas genom ett tillfälligt omhändertagande. vakningsnämnden i ifrågasätter lämpligheten i att ge Kriminal- vården en så omfattande möjlighet att fatta beslut om tillfälliga omhänder- Vad gäller utformningen av förslaget anser (Juridiska fakulteten), och att Kriminalvårdens rätt att besluta om tillfälligt omhändertagande bör begränsas till tillfällen när övervakningsnämnden inte är tillgänglig. anser att ett alternativ kan vara att inskränka Kriminalvårdens möjlighet att fatta beslut till att avse vissa typer av åtgärder som kräver en skyndsam handläggning, exempelvis när den dömde har tagit av sig en Kriminalvården efterfrågar förtydliganden av när ett beslut om tillfälligt omhändertagande som inte har fastställts upphör att gälla och förutsättningar respektive ansvar för att häva tillfälliga och fastställda beslut om omhändertaganden som inte längre behövs. föreslår att tidsfristen för överprövning förtydligas genom att det i lagtext anges att en överprövning ska ske från beslut om tillfälligt omhändertagande ska omprövas av en övervaknings- i anser att möjligheten att fatta ett s.k. ordförandebeslut gör det möjligt att genomföra omprövningen inom fristen och att det är acceptabelt att omprövningsbeslut i stor omfattning fattas genom ordförandebeslut. När det gäller beslutsfattandet understryker betydelsen av de grundläggande principerna om likabehandling, förutse- barhet och proportionalitet. att det krävs beslutsfattare med rätt kompetens, att barn bara bör om- händertas som en sista utväg och att den som blir tillfälligt omhändertagen ska underrättas om skälen för detta på ett språk som han eller hon förstår. frivilliga samhällsarbetare framhåller vikten av informa- Prop. 2021/22:193 tionstillfällen gällande tillfälligt omhändertagande eftersom samverkan mellan myndigheter, klienter och den frivilliga samhällsarbetare kan förstärkas om alla förstår skälen till ett tillfälligt omhändertagande. Skälen för regeringens förslag Återfall i brottslighet under verkställighet av påföljd En stor del av dagens brottslighet begås av personer som har dömts för brott. Ett effektivt återfallsförebyggande arbete är därför centralt för att minska brottsligheten. Som anges i propositionerna Förstärkta återfallsförebyggande åtgärder vid villkorlig frigivning (prop. 2018/19:77 s. 26) och Utökade kontroll- och stödåtgärder avseende skyddstillsynsdömda (prop. 2020/21:85 s. 18) är det av flera skäl angeläget att det kan vidtas åtgärder för att minska risken för återfall i brottslighet. Redan en liten minskning av antalet återfall i brott har stor betydelse för brottsoffer och positiva effekter när det gäller samhällets kostnader. I lagstiftningsärendet avseende villkorlig frigivning konstaterades att tiden efter villkorlig frigivning från ett fängelsestraff är särskilt känslig när det gäller risken för återfall i brott och att det därför fanns anledning att förstärka möjligheterna för Kriminalvården att vidta kontroll- och stödåtgärder för den kategorin av dömda (prop. 2018/19:77 s. 26). Av dem som dömdes till skyddstillsyn som mest ingripande påföljd 2003‒2013 hade återfallit i brott , och . Att en förhållandevis stor andel av dem som dömts till skyddstillsyn återfaller i brottslighet tyder enligt regeringen på att det finns ett behov av att stärka de återfallsförebyggande åtgärder som kan vidtas också under en skyddstillsyn (prop. 2020/21:85 s. 18). Ny lagstiftning ger Kriminalvården ökade möjligheter att upptäcka misskötsamhet och ställer krav på att åtgärder kan vidtas snabbt Kriminalvårdens möjligheter att arbeta återfallsförebyggande vid villkorlig frigivning och efter dom på skyddstillsyn har byggts ut i två steg. I det första steget gavs Kriminalvården möjlighet att använda elektronisk övervakning för att kontrollera att den som blivit villkorligt frigiven följer en föreskrift om t.ex. vistelse. Som ett andra steg infördes samma möjlighet för skyddstillsyndömda. I samma lagstiftningsärende förtydligades också att en föreskrift om vistelse kan användas för att föreskriva var den villkorligt frigivne eller skyddstillsynsdömde ska vistas eller inte får vistas . Vidare utökades möjligheten att använda elektronisk övervakning för att kontrollera att föreskrifter efterlevs. En föreskrift om vistelse kan t.ex. användas för att hålla den dömde borta från en viss miljö i syfte att motverka återfall i brott gentemot en viss person. Föreskriftsmöjligheten kan också användas för att förhindra att den övervakade uppehåller sig i en kriminell miljö, t.ex. i en klubblokal, där han eller hon riskerar att utsättas för påverkan som är negativ för hans eller hennes anpassning i samhället (prop. 2020/21:85 s. 53). Elektronisk övervakning ger Kriminalvården ökade möjligheter att upp- täcka den som missköter sin verkställighet. Den möjligheten ställer i sin 2021/22:193 tur krav på att Kriminalvården snabbt kan agera när misskötsamhet konstateras. Det gäller inte minst när den föreskrift som har beslutats avser ett förbud att vistas på en plats där det finns risk för återfall i brott mot en viss person och den elektroniska övervakningen indikerar att den dömde har begett sig till den platsen. Det är också betydelsefullt för den dömdes anpassning i samhället om en vårdinsats som den dömde har avbrutit snabbt kan komma igång igen. I den mån den åtgärd som anses lämplig för att agera mot misskötsamheten helt ligger under Kriminalvårdens ansvar kan åtgärden vidtas mycket snabbt. Ofta kan det dock vara nödvändigt med ett omhändertagande för att avbryta misskötsamheten eller för att utreda behovet av ytterligare åtgärder. Som anges i avsnitt 4.1 kan syftet med ett omhändertagande t.ex. vara att utreda varför en villkorligt frigiven har undandragit sig övervakningen och hur hans eller hennes aktuella förhållanden ser ut. Det kan också vara ett sätt att återupprätta övervakningen, t.ex. av den som avlägsnat sin utrustning för elektronisk övervakning (fotboja). Ett omhändertagande kan också vara den lämpligaste åtgärden om den dömde till följd av alkohol- eller narkotikamissbruk har hamnat i en situation som han eller hon inte själv förmår klara upp (prop. 1982/83:85 s. 129–130). Omhändertagande av den som är villkorligt frigiven eller verkställer en dom på skyddstillsyn beslutas av övervakningsnämnden, normalt efter framställning från Kriminalvården. För skyddstillsynsdömda har även rätten möjlighet att besluta om omhändertagande om talan om undanröjande av påföljden har väckts av åklagare (26 kap. 22 § och 28 kap. 11 § ). möjlighet att fatta ett sådant beslut är dock begränsad till när nämnden eller dess ordförande är i tjänst och Kriminalvården har pekat på att myndigheten, för att möjliggöra en snabb reaktion med reella möjligheter att vidta lämpliga åtgärder vid misskötsamhet, även måste få möjlighet att besluta om omhändertagande eller att övervakningsnämnden måste finnas tillgänglig dygnet runt för att kunna fatta sådana beslut. Regeringen har tidigare konstaterat att det är mycket angeläget att det finns förutsättningar för en snabb och tydlig reaktion när ett brott mot villkoren för en frivårdspåföljd konstateras (prop. 2020/21:85 s. 43–44). En rätt för Kriminalvården att besluta om tillfälliga omhändertaganden Övervakning och kriminalvård i frihet bedrivs till stor del under ledning av Kriminalvården. Kriminalvården har också anförtrotts alltmer beslutanderätt i angränsande frågor, bl.a. när det gäller misskötsamhet. Vad gäller villkorlig frigivning är det Kriminalvården som fattar beslut i fråga om övervakning, särskilda föreskrifter, elektronisk övervakning och varning vid misskötsamhet. har Kriminalvården också rätt att besluta om övervakning, särskilda föreskrifter, elektronisk övervakning och åtgärder vid misskötsamhet för skyddstillsynsdömda. Mot denna bakgrund föreslås i promemorian att Kriminalvården ska ges rätt att tillfälligt omhänderta den som blivit villkorligt frigiven eller dömts till skyddstillsyn, om förutsättningarna för att övervakningsnämnden ska kunna besluta om ett omhändertagande är uppfyllda. i , som ifrågasätter lämpligheten av en sådan ordning, anser att beslut om frihetsberövanden i största möjliga mån bör beslutas Prop. 2021/22:193 av lagfarna domare. Regeringen konstaterar dock att Kriminalvården fattar vissa liknande beslut. Enligt 14 § lagen (1994:451) om intensivövervakning med elektronisk kontroll ska ett beslut om verkställighet utanför anstalt upphävas bl.a. om den dömde åsidosätter vad som åligger honom eller henne enligt den lagen eller enligt en föreskrift som har meddelats med stöd av lagen och det som ligger honom eller henne till last inte är av mindre betydelse. Det är enligt 15 § samma lag övervakningsnämnden som, efter anmälan av Kriminalvården, prövar frågan om att upphäva beslut om verkställighet utanför anstalt. Om frågan om att upphäva ett beslut om verkställighet utanför anstalt uppkommer, får dock Kriminalvården bestämma att beslutet om verkställighet tills vidare inte ska gälla. Kriminalvårdens beslut gäller och övervakningsnämnden ska senast dagen därpå pröva om det ska bestå. Det är också Kriminalvården som har bäst kunskap om den dömde och om hans eller hennes aktuella förhållanden. Vad gäller de organisatoriska förutsättningarna så har Kriminalvården, till skillnad från övervakningsnämnderna, personal som är i tjänst dygnet runt. Kriminalvården har också vana att fatta brådskande beslut. Att ge Kriminalvården rätt att besluta om tillfälliga omhändertaganden bör därför inte heller medföra en ökad kostnad för myndigheten. Kriminalvården har särskilt pekat på att en sådan ordning skulle göra det möjligt för myndigheten att snabbt återupprätta övervakningen av den som t.ex. avlägsnat sin utrustning för elektronisk övervakning (fotboja) och att agera när den som har kontraktsvård avviker från behandlingshemmet och t.ex. riskerar att återfalla i missbruk. För regeringen är det av stor betydelse att Kriminalvården ges tillgång till de verktyg som myndigheten behöver för att kunna bedriva ett effektivt brottsförebyggande arbete. Myndigheten har rätt att fatta liknande beslut. Mot den bakgrunden föreslår regeringen att Kriminalvården ska ges rätt att besluta att tillfälligt omhänderta en person som misskött sin verkställighet, om förutsättningarna för att övervakningsnämnden ska kunna besluta om ett omhändertagande är uppfyllda. Lagrådet har ingen invändning mot förslaget som sådant men anser att det är bättre att stryka ordet tillfälligt i lagtexten, eftersom den aktuella formen av ingripande mot en villkorligt frigiven eller en skyddstillsynsdömd ofta har kallats för tillfälligt omhändertagande och det då skulle bli fråga om ett ”tillfälligt tillfälligt omhändertagande”. Regeringen konstaterar att lagtexten benämner ingripandet som ”omhändertagande”. Enligt regeringen är det en fördel att använda sig av en särskild benämning på det kortvariga omhändertagande som Kriminalvården kan besluta om. Det ger tydlighet och underlättar för Kriminalvården att kunna skilja på dessa begrepp vid handläggningen. Att ingripandemöjligheten benämnts tillfälligt omhändertagande i tidigare förarbeten bör inte leda till några oklarheter. Det finns därför inte skäl att frångå den utformning som föreslogs i lagrådsremissen. Förutsättningarna för tillfälligt omhändertagande Möjligheten för Kriminalvården att besluta om tillfälligt omhändertagande ger förutsättningar för snabbare åtgärder mot sådan misskötsamhet som inträffar då övervakningsnämnden inte tjänstgör. föreslås att det dock inte bör krävas att misskötsamheten inträffar 2021/22:193 för att möjligheten att fatta beslut om tillfälligt omhändertagande ska kunna utnyttjas. (), och anser att Kriminalvårdens rätt att besluta om tillfälligt omhändertagande bör vara subsidiär i förhållande till övervakningsnämndens rätt att fatta ett sådant beslut. En sådan ordning skulle innebära att Kriminalvården inför varje beslut skulle behöva kontakta ta reda på nämndens förutsättningar för att kunna fatta beslut i frågan. Enligt regeringen riskerar ett sådant krav att resultera i att Kriminalvården inte kan fatta ett snabbt beslut när det behövs, t.ex. när en person är på väg att lämna en anstalt eller ett frivårdskontor utan sådan elektronisk utrustning för övervakning (fotboja) som det har beslutats att han eller hon ska ha. Kriminalvården bör inte heller behöva göra någon prognos om hur stor tidsvinsten blir om ett tillfälligt beslut fattas i stället för att låta övervakningsnämnden pröva frågan. i anser att ett alternativ kan vara att inskränka Kriminalvårdens möjlighet att fatta sådana beslut till att avse vissa typer av åtgärder som kräver en skyndsam handläggning, exempelvis när den dömde har tagit av sig en fotboja. En sådan ordning riskerar att leda till osäkerhet kring när Kriminalvården har rätt att fatta beslut om tillfälligt omhändertagande. Det finns inte heller något hinder emot att Kriminalvården i stället för att fatta ett beslut om tillfälligt omhändertagande låter övervakningsnämnden pröva frågan, på det sätt som gäller . Inte heller betyder de förändringar som föreslås att det görs några inskränkningar i övervakningsnämndens eller domstolars möjlighet att fatta beslut om omhändertagande. Som Kriminalvården framför finns det anledning att förtydliga att även Kriminalvården har möjlighet att ompröva ett beslut om tillfälligt omhändertagande. Det bör göras genom ett tillägg som anger att Kriminalvården ska ompröva ett beslut om tillfälligt omhändertagande om det finns anledning till det. När övervakningsnämnden har fastställt ett sådant beslut bör det dock vara nämnden som ansvarar för sådan omprövning, vilket framgår av befintlig lagtext (26 kap. 22 § första stycket och 28 kap. 11 § första stycket ). Vem inom myndigheten som bör fatta beslut om tillfälligt omhändertagande bör inte framgå av lag. Det är dock, i linje med de synpunkter som och i lämnar, väsentligt att det finns rutiner för beslutsfattandet, att de personer som ska fatta besluten har den kompetens som krävs och att beslut förmedlas på korrekt sätt. En förutsättning för effektiv samverkan mellan myndigheter, klienter och frivilliga samhällsarbetare är att t.ex. biträdande övervakare har tillräcklig kunskap om systemet med tillfälliga omhändertaganden, vilket framhålls av frivilliga samhällsarbetare. prövning av ett beslut om tillfälligt omhändertagande Senast dagen efter Kriminalvårdens beslut om tillfälligt omhändertagande bör övervakningsnämnden pröva om beslutet ska fortsätta att gälla. En sådan ordning följer den etablerade ordningen som innebär att uppgiften att beslut om omhändertagande ska falla på övervaknings- nämnden (se t.ex. prop. 2009/10:135 s. 101). Om nämnden inte fastställer beslutet inom , ska det upphöra att gälla. Till skillnad från i anser alltså regeringen att ett beslut om tillfälligt omhändertagande bör prövas av en övervakningsnämnd. i lyfter fram är det möjligt att fatta ett s.k. ordförandebeslut i frågan. och föreslår att tidsfristen för överprövning ska förtydligas genom att det i lagtext anges att denna ska ske från Kriminalvårdens beslut om tillfälligt omhändertagande. Att prövningen ska göras ”dagen därpå” innebär att nämnden har det kommande dygnet på sig att fatta beslut, medan en tidsgräns i de flesta fall hade förkortat den redan korta fristen för övervakningsnämndens prövning. Mot den bakgrunden anser regeringen att tidsfristen för överprövning bör vara ”dagen därpå”. Ett beslut om tillfälligt omhändertagande som inte har fastställts upphör att gälla när det efterföljande dygnet har passerat. Det finns då inte längre grund för omhändertagandet och en person som är tillfälligt omhändertagen ska då släppas. Beräkningen av fristen för övervakningsnämndens prövning görs enligt lagen (1930:173) om beräkning av lagstadgad tid. Det innebär enligt 2 § den lagen att övervakningsnämndens prövning som utgångspunkt får vidtas nästa vardag om tidpunkten då prövningen senast ska vidtas infaller , annan allmän helgdag, lördag, , eller nyårsafton. Regeringen anser dock att det är av vikt att frihetsberövandet prövas av en övervakningsnämnd senast dagen därpå, oavsett veckodag. Detta åstadkoms genom ett tillägg i 2 § andra stycket i lagen (1930:173) om beräkning av lagstadgad tid. Den nya möjligheten för Kriminalvården att fatta beslut om tillfälligt omhändertagande föreslås regleras genom att ett nytt andra stycke införs i 26 kap. 22 § och 28 kap. 11 § . Paragrafernas nya styckesindelning leder till ett behov av följdändringar i 38 kap. 6, 8 och 9 §§ och 1 kap. 2 § häkteslagen (2010:611). Vidare bör 8 och 17 §§ strafftidslagen (2018:1251) gälla även i de fall beslutet om tillfälligt omhändertagande har fattats av Kriminalvården. För att åstadkomma det görs en ändring i de bestämmelserna. Förslagets förhållande till grundläggande fri- och rättigheter Ett beslut om tillfälligt omhändertagande innebär ett frihetsberövande. Var och en är gentemot det allmänna skyddad mot frihetsberövanden (2 kap. 8 § regeringsformen). Detta skydd får begränsas genom lag. Sådana begränsningar får dock göras endast för att tillgodose ändamål som är godtagbara i ett demokratiskt samhälle. Begränsningen får aldrig gå utöver vad som är nödvändigt med hänsyn till det ändamål som föranlett begränsningen och inte heller sträcka sig så långt att den utgör ett hot mot den fria åsiktsbildningen så som en av folkstyrelsens grundvalar. Begränsningen får inte göras enbart på grund av politisk, religiös, kulturell eller annan sådan åskådning (2 kap. 20 och 21 §§ regeringsformen). Ett tillfälligt omhändertagande ska kunna användas när personer som dömts till skyddstillsyn eller blivit villkorligt frigivna från ett fängelsestraff 2021/22:193 missköter sig om förutsättningarna för att övervakningsnämnden ska kunna besluta om ett omhändertagande är uppfyllda. Det finns alltså redan en rätt för övervakningsnämnden att fatta beslut om omhändertag- ande när dessa förutsättningar är uppfyllda. Att Kriminalvården ges möj- lighet att besluta att tillfälligt omhänderta den som blivit villkorligt fri- given eller dömts till skyddstillsyn är viktigt för att bl.a. samhället ska kunna reagera snabbt och effektivt på misskötsamhet, och på så vis se till att upprätthålla påföljdssystemet i den här delen, men också minska risken för att den dömde begår nya brott och för att kunna verka för den dömdes anpassning i samhället. Det är alltså fråga om angelägna allmänna intressen som vid en intresseavvägning väger tungt i förhållande till den enskildes rätt till skydd mot frihetsberövande. Förslaget om att Kriminal- vården ska ges rätt att fatta beslut om att tillfälligt omhänderta den som bryter mot de villkor som gäller under villkorlig frigivning eller efter en dom på skyddstillsyn går inte längre än vad som är nödvändigt. regeringen får det därför anses vara en godtagbar och proportionerlig inskränkning i skyddet mot frihetsberövanden. Den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättig- heterna och de grundläggande friheterna () gäller som Av 2 kap. 19 § regeringsformen framgår att lag eller annan föreskrift inte får meddelas i strid med åtaganden på grund av I artikel 5.4 i finns ett krav på att den som blir frihetsberövad ska ha rätt att påfordra att domstol snabbt prövar lagligheten av frihetsberövandet och beslutar att frige honom eller henne, om frihetsberövandet inte är lagligt. Det innebär inte ett förbud mot att ett annat organ än en domstol beslutar om ett frihetsberövande. som krävs är i stället att den frihetsberövade har möjlighet att få ett beslut om frihetsberövande prövat av domstol. Det finns således inte något konventionshinder mot att Kriminalvården fattar beslut om frihetsberöv- anden under förutsättning att det också finns möjlighet till en domstols- Även FN:s konvention om barnets rättigheter (barnkonven- tionen) gäller som svensk lag (lagen [2018:1197] om konvention om barnets rättigheter). Av artikel 3 i framgår att vid alla åtgärder som rör barn ska i första hand beaktas vad som bedöms vara barnets bästa. Av artikel 16 i barn- konventionen följer att inget barn får utsättas för godtyckliga eller olagliga ingripanden i sitt privat- och familjeliv. ska ses om en helhet. I en bedömning och prövning av barnets bästa ingår att ta hänsyn till samtliga grundprinciper och konventionen i sin helhet. Vid en sådan bedömning får barnets upplevelser och åsikter om sin situa- tion särskild betydelse, i förhållande till barnets ålder och mognad (artikel 12). När Kriminalvården har beslutat att tillfälligt omhänderta en dömd person ska beslutet prövas av en övervakningsnämnd senast dagen därpå. Om inte nämnden fastställer Kriminalvårdens beslut om tillfälligt om- händertagande inom , ska det upphöra att gälla. nämnden prövar om beslutet ska bestå bör inte förutsätta ett överklagande från den som blivit tillfälligt omhändertagen. En sådan prövning bör, på liknande sätt som gäller för t.ex. upphävande av beslut om verkställighet utanför anstalt, ske av varje beslut om tillfälligt omhändertagande. vakningsnämndens beslut om omhändertagande får överklagas till tings- rätten i den ort där övervakningsnämnden ligger (37 kap. 11 § brotts- Prop. 2021/22:193 balken). Regeringens förslag: Lagändringarna ska träda i kraft . Regeringens bedömning: Det finns inte behov av några särskilda övergångsbestämmelser. Promemorians förslag och bedömning stämmer överens med regeringens förutom att det i promemorian föreslås att lagändringarna ska träda i kraft . Remissinstanserna: Det stora flertalet remissinstanser har inga synpunkter på förslaget och bedömningen. Unizon ställer sig bakom föreslaget datum för ikraftträdande. Skälen för regeringens förslag och bedömning: Lagändringarna bör träda i kraft . För att ge Kriminalvården och övervakningsnämnderna rimlig tid att förbereda för den nya ordningen föreslår regeringen att det ska ske . Några särskilda övergångsbestämmelser behövs inte. Regeringens bedömning: Förslaget kan väntas leda till vissa mindre kostnadsökningar för Kriminalvården. Dessa kostnadsökningar bedöms kunna rymmas inom ramen för befintliga anslag. Förslaget kan bidra till bättre återfallsförebyggande arbete och därmed ökad jämställdhet. Promemorians bedömning stämmer överens med regeringens. Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna yttrar sig inte i fråga om konsekvenserna av förslaget. i framhåller att ett snabbare omhändertaganden kan minska risken för att ett brottsoffer återigen utsättas för brott. Unizon välkomnar att de positiva effekterna för brottsoffer lyfts fram och att det tydliggörs att återfallsbrottslighet ofta handlar om mäns våld mot kvinnor. Genom förslaget kommer jämställdheten att öka och kvinnor och barn att skyddas från mäns våld. Skälen för regeringens bedömning: Förslaget innebär att det införs en möjlighet för Kriminalvården att besluta om tillfälligt omhändertagande av den som blivit villkorligt frigiven från ett fängelsestraff eller dömts till skyddstillsyn och som misskött verkställigheten. 2021/22:193 Det bör sannolikt inte handla om fler än ett mindre antal beslut om tillfälligt omhändertagande . Någon exakt beräkning av kostnaden för Kriminalvården har inte gått att göra. Regeringen bedömer att de kostnadsökningar som förslaget kan väntas leda till är begränsade och bör kunna rymmas inom ramen för befintliga anslag. Regeringen anser, i likhet med i och Unizon, att förslaget kan minska risken för återfall i brott och på så sätt bidra till ökad jämställdhet mellan kvinnor och män, skydda våldsutsatta kvinnor och barn och ha positiva effekter för brottsoffer. Barn som själva har begått brott och som dömts till skyddstillsyn kan få bättre stöd genom att Kriminalvården ges möjlighet att agera direkt vid viss misskötsamhet. 7.1Förslaget till lag om ändring i