prop · H903138 · 2022-03-01 00:00:00 — ordalydelse kan det framstå som att samtliga brott som omfattas av brottskatalogen ska ingå i hedersförtrycksbrottet. Precis som gäller för fridskränkningsbrotten kommer dock oftast brott som är att anse som allvarligare, dvs. har en strängare straffskala än hedersförtrycksbrottet, inte att omfattas (jfr prop. 1997/98:55 s. 80). I dessa fall ska domstolen i stället döma särskilt för det allvarligare brottet, exempelvis grov misshandel och våldtäkt. Men som Lagrådet framför är principerna för lösning av konkurrensproblem endast att anse som huvudregler (jfr t.ex. 2021/22:138 bedömningen i NJA 2013 s. 397). Det innebär exempelvis att om straffskalan för det allvarligaste brottet inte skiljer sig så mycket från straffskalan för hedersförtryck skulle det i vissa fall kunna vara naturligare att inordna det allvarligare brottet som ett underbrott till hedersförtrycksbrottet, vilket skulle medföra att straffvärdet för den samlade brottsligheten i många fall kan öka väsentligt. När det gäller det nya brottets förhållande till fridskränkningsbrotten ifrågasätter och Hovrätten för utredningens slutsats om att allmänna principer om brottskonkurrens medför att hedersförtrycksbrottet har företräde framför fridskränkningsbrotten. Förutsättningen i straffbestämmelsen om hedersförtryck, att brottsligheten har begåtts med ett hedersmotiv, gör att brottet, enligt regeringens bedömning, måste anses utgöra en så tydlig särreglering i förhållande till fridskränkningsbrotten att det förra brottet bör ha företräde. Under särpräglade omständigheter kan det förekomma att det finns anledning att döma för båda brotten. Eftersom brotten har samma straffskala bör detta i liten mån påverka straffvärdet för brottsligheten. Regeringen instämmer alltså i utredningens bedömning att hedersförtryck normalt har företräde framför fridskränkningsbrotten om rekvisiten för båda brotten är uppfyllda. Men precis som Lagrådet framför är det en bedömning som görs av domstolen i det enskilda fallet. Det finns därför inte skäl att förtydliga hur konkurrenssituationen ska lösas i lagtexten. I förhållande till straffbestämmelsen om olaga förföljelse har dock såväl fridskränkningsbrotten som hedersförtrycksbrottet företräde med hänsyn till den strängare straffskalan. Regler om preskription finns huvudsakligen i 35 kap. . Av 35 kap. 1 § framgår att påföljd inte får ådömas om den misstänkte inte har häktats eller fått del av åtal inom från brottet. Hur lång preskriptionstiden är styrs av vilket straff som högst kan följa på brottet. till den föreslagna straffskalan för själva brottet hedersförtryck skulle preskriptionstiden vara . Precis som vid grov fridskränkning och grov kvinnofridskränkning består det föreslagna brottet hedersförtryck emellertid av ett antal självständigt straffbelagda gärningar som tillsammans konstituerar brottet hedersförtryck. Det innebär att de enskilda gärningarna preskriberas särskilt för varje gärning (jfr prop. 1997/98:55 s. 131–132). En misshandel preskriberas exempelvis . Enligt 35 kap. 4 § börjar preskriptionstiden att räknas från den dag då brottet begicks. Enligt samma bestämmelse görs dock vissa undantag. Om målsäganden är och något av de brott som anges i bestämmelsen är för handen, exempelvis sexuellt utnyttjande av barn, ska preskriptionstiden börja räknas från den dag målsäganden fyller eller skulle ha fyllt . Ingen sådan undantagsbestämmelse finns för fridskränkningsbrotten. En del remissinstanser, bl.a. , (Barnafrid – Nationellt ) och i , anser att preskriptionstiden kommer få stora konsekvenser för barn och unga som lever i en hedersrelaterad kontext. Det har att göra med att det krävs en viss mognad och kunskap för att Prop. 2021/22:138 kunna ifrågasätta och reagera mot sin situation, och i många fall innebär det att barnet eller den unge måste gå emot sin egen familj. Om brottsoffret anmäler finns det även risk för att han eller hon blir väldigt ensam eftersom hedersrelaterat våld och förtryck ofta sanktioneras av familjen och släkten. Så är inte fallet vid exempelvis våld i familjen, som oftast förkastas av andra i barnets eller den unges närhet. Mot den bakgrunden kan regeringen ha förståelse för de invändningar som framförs mot den ibland relativt korta preskriptionstiden. Varken Hora eller Kuvad anser exempelvis att preskriptionstiden bör avskaffas helt för barn . Utredningen har dock kommit fram till att det inte finns tillräckliga skäl att frångå huvudregeln om preskription. Precis som utredningen framhåller skulle en särreglering innebära att alla de enskilda brottstyperna som konstituerar brottet hedersförtryck också skulle behöva särregleras. har genomfört en större översyn av preskriptionsbestämmelserna (se SOU 2021:90 En översyn av den straffrättsliga regleringen om preskription). Beredningen av förslag bör inte föregripas. Mot den bakgrunden instämmer regeringen i utredningens bedömning att allmänna regler om preskription bör gälla för det nya brottet hedersförtryck. Regeringens förslag: Det ska inte uppställas något krav på dubbel straffbarhet för att en svensk domstol ska kunna döma för brottet hedersförtryck om det begåtts utomlands. Utredningens förslag stämmer överens med regeringens. Remissinstanserna: En klar majoritet av remissinstanserna tillstyrker eller har inte några invändningar mot förslaget, däribland kommun, Kvinnors Nätverk, (Barnafrid – Nationellt ), aldrig Pela och , Tjejers rätt i samhället och i . avstyrker förslaget mot bakgrund av att brottet hedersförtryck inte är tillräckligt allvarligt. om brottet har en sådan tydlig internationell och gränsöverskridande prägel som är jämförbar med exempelvis människohandel och för fram liknande synpunkter. anser inte att det är helt uppenbart varför hedersförtrycksbrottet ska undantas från dubbel straffbarhet men inte uppfattning att brottet hedersförtryck har en internationell prägel eftersom hedersrelaterad brottslighet är ett globalt problem, men ifrågasätter om det föreslagna brottet har en sådan gränsöverskridande karaktär såsom exempelvis kvinnlig könsstympning. Myndigheten anser också att det kommer uppstå svårmotiverade skillnader mot i första hand Skälen för regeringens förslag: För brott som begåtts utomlands har svensk domstol behörighet enbart i vissa fall. 2 kap. 3 § finns behörighet när gärningspersonen har viss anknytning 2021/22:138 till . Det handlar bl.a. om brott som begåtts av svenska medborgare, utlänningar med hemvist i och personer som efter brottet blivit medborgare eller tagit hemvist här. Enligt huvudregeln är svensk domstol dock inte behörig att döma över brott som har begåtts utanför om gärningen är fri från ansvar enligt lagen i det land där den har begåtts. andra ord gäller som utgångspunkt ett krav på s.k. dubbel straffbarhet (se 2 kap. 5 § ). Det finns dock vissa undantag från kravet på Det handlar bl.a. om en rad sexualbrott mot personer som inte fyllt , människohandel, äktenskapstvång och Det bakomliggande syftet med avskaffandet av kravet på dubbel straffbarhet i dessa fall har huvudsakligen angetts vara att möjligheten till bestraffning i därigenom ökar, vilket ansetts angeläget då det är fråga om brottslighet som bedömts vara av allvarlig art. (Se prop. 2020/21:204 Aggressionsbrottet i svensk rätt och svensk straffrättslig domsrätt s. 116 och prop. 2019/20:131 s. Utredningen föreslår att hedersförtrycksbrottet undantas från kravet på dubbel straffbarhet med motiveringen att samma skäl som anfördes när brottet äktenskapstvång undantogs från kravet på dubbel straffbarhet gör sig gällande här. Utredningen pekar också särskilt på att det finns en internationell och gränsöverskridande karaktär. De brott som är undantagna från kravet på dubbel straffbarhet är i stor utsträckning brott som är straffbelagda även utomlands och kring vilka det råder en internationell samsyn. Brottet hedersförtryck kan inte sägas omfattas av en sådan tydlig global samsyn, men det gör inte heller brottet äktenskapstvång eller barnäktenskapsbrott. Det skulle kunna hävdas att ett svenskt undantag från kravet på dubbel straffbarhet skulle utgöra ett obefogat och otillåtet ingrepp i andra staters suveränitet. emellertid vägas det skydd mot allvarliga kränkningar som kriminaliseringen syftar till. Med en internationell samsyn skulle inte heller behovet av ett undantag från kravet på dubbel straffbarhet vara lika Att en viss brottslighet är av internationell och gränsöverskridande karaktär har också beaktats som ett skäl för att undanta bl.a. äktenskapstvång från kravet på dubbel straffbarhet (se bl.a. prop. 2013:14/208 Stärkt skydd mot tvångsäktenskap och barnäktenskap samt tillträde till konvention om våld mot kvinnor s. 75). med utredningen och majoriteten av remissinstanserna, anser regeringen att det finns en internationell och gränsöverskridande karaktär när det gäller brottet hedersförtryck. Det faktum att hedersförtrycksbrottet bygger på en rad gärningar som tillsammans konstituerar brottet gör inte heller att ett undantag från kravet på dubbel straffbarhet inte borde göras. innebär endast, i de fall där det inte blir aktuellt att döma för brottet hedersförtryck utan i stället för de enskilda underbrotten, att vissa enskilda gärningar kan riskera att inte vara undantagna från kravet på dubbel och framför att ett undantag skulle kunna medföra svårmotiverade skillnader mot Regeringen håller inte med om den bedömningen. Till skillnad mot fridskränkningsbrott har hedersrelaterat våld och förtryck en tydlig internationell och gränsöverskridande karaktär. är till stor del barn och unga med utländsk bakgrund, där våldet och förtrycket inte avtar för att brottsoffret befinner sig utomlands. snarare vara mer påtagligt. Det är inte heller ovanligt att framför allt unga Prop. 2021/22:138 pojkar skickas till sina föräldrars hemländer på s.k. korrigerings- eller uppfostringsresor, där de bl.a. kan utsättas för upprepade hedersrelaterade Att inte undanta de gärningar som begås utomlands från kravet på dubbel straffbarhet skulle påtagligt minska möjligheten att lagföra hedersförtryck i . Regeringens förslag innebär att hedersförtryck får en straffskala som sträcker sig mellan fängelse till fängelse i högst . Straffskalan överstiger alltså vad som gäller för exempelvis äktenskapstvång och barnäktenskapsbrott enligt 4 kap. 4 c § . Inte sällan är det också barn och unga som drabbas. Regeringen instämmer därför inte i bedömning att brottet hedersförtryck inte är tillräckligt allvarligt för att undantas från kravet på dubbel straffbarhet. Lagrådet framför att ett undantag från kravet på dubbel straffbarhet öppnar upp för att andra länder kan komma att lagföra gärningar som inte är straffbara på gärningsorten och där domsrätt inte följer av någon internationell överenskommelse eller etablerad folkrättslig princip och att saken därför bör övervägas ytterligare. En sådan eventuell risk som Lagrådet pekar på måste dock alltid ställas mot intresset av att kunna lagföra de aktuella gärningarna. I detta fall är det mycket som talar för, vilket inte heller Lagrådet synes invända mot, att om ett undantag från kravet på dubbel straffbarhet inte görs så kommer det att påtagligt minska möjligheten att lagföra hedersförtryck i . Mot bakgrund av det starka intresset av att lagföra sådana gärningar måste de risker som Lagrådet ser med en sådan lagstiftning anses som godtagbara. Mot denna bakgrund anser regeringen att ett undantag från kravet på dubbel straffbarhet bör göras. Fråga om rättsintyg och sekretess Regeringens bedömning: Med hänsyn till de föreslagna straffskalorna för hedersförtryck i denna proposition och för fridskränkningsbrotten i ett tidigare lagstiftningsärende saknas tillräckliga skäl att ändra regleringen i offentlighets- och sekretesslagen eller lagen om rättsintyg i anledning av brott. Utredningens förslag stämmer inte överens med regeringens Utredningen anser att straffvärdegränsen bör sänkas för när rättsintyg i anledning av brott får utfärdas utan målsägandens samtycke och när en sekretessbelagd uppgift som angår misstanke om ett brott får lämnas ut till bl.a. Remissinstanserna: Remissutfallet är blandat. såsom (Barnafrid – Nationellt ), i och , framhåller särskilt betydelsen av att förslaget stärker brottsofferperspektivet och att det medför en minskad press på ett brottsoffer som är i beroendeställning till kommun anser att förslaget i och för sig innebär ett intrång i den personliga integriteten och en risk för minskad benägenhet 2021/22:138 att söka hjälp, men att fördelen av att kunna utreda brott överväger. anser kommunen att förslaget inte får ha påverkan på andra områden än sjukvårdens. transpersoners, queeras och intersexpersoners rättigheter är försiktigt positivt och menar att det är av vikt att personens integritet och egen vilja respekteras så långt som möjligt eftersom det finns olika skäl till att en person inte vill medverka i en utredning. särskilt på att det av lagtexten behöver framgå att endast uppgifter som är av relevans för utredningen får tas med i förundersökningsprotokollet med hänsyn till att känslig och privat information annars kan komma att bli offentlig, vilket kan få stora konsekvenser för exempelvis hedersrelaterade läns landstings om våld i nära relationer (numera om våld i nära relationer) förespråkar att minimistraffet för bl.a. fridskränkningsbrottet höjs till fängelse i stället. sig tveksam till förslaget med hänsyn till att utvidgningen omfattar ett stort antal brottstyper och de skäl som utredningen redovisat till varför en utvidgning bör sker på bekostnad av individens integritet är vaga. Hovrätten framhåller att 10 kap. 23 § offentlighets- och sekretesslagen även föreskriver undantag från sekretess i andra fall än de som utredningen redovisat, bl.a. avseende postförsändelser och elektroniska meddelanden, vilket innebär att en utvidgning av sekretessundantaget måste analyseras Även Kommuner och Regioner anser att det krävs vidare analys, särskilt i fråga om konsekvenserna för kommunernas Region efterfrågar också en fördjupad analys, bl.a. med hänsyn till att det är fler än ett fåtal brottstyper som i praktiken kommer påverkas och då risken för att skada förtroenderelationen mellan vårdgivare och patient kan bli stor. Det senare kan påverka effekterna på de psykiatriska verksamheterna som är särskilt beroende av information från patienten för att bland annat kunna ställa diagnoser. konsekvenserna av den utvidgade vittnesplikten måste bli föremål för en fördjupad analys enligt regionen. och avstyrker förslaget. tingsrätt anser att det är ett för kraftigt ingrepp i den enskildes integritet. framhåller att en utvidgad skyldighet för vårdpersonal att vittna kommer att få konsekvenser genom minskat förtroende för vården. avstyrker förslaget i fråga om offentlighets- och sekretesslagen men tar inte ställning till förslaget om ändring i lagen om rättsintyg i anledning av brott. rådet framför att förslaget om ändring av offentlighets- och sekretesslagen innebär att inte endast sekretess inom vården och kan brytas utan även statistiksekretessen. Det skulle medföra att myndighetens utredare i större utsträckning skulle kunna polisanmäla exempelvis personer som intervjuas som ett led i myndighetens forskning, vilket kan ha negativ inverkan på förtroendet för myndigheten och försvåra deras Även för fram att bestämmelsen i offentlighets- och sekretesslagen inte bara reglerar sekretess inom sjukvården utan även inom andra områden, vilket utredningen inte Kvinnofronten tar inte ställning till förslaget men framför att en sänkt gräns för när en sekretessbelagd uppgift får tas in av myndigheter är en stor och ur integritetssynpunkt viktig fråga som Prop. 2021/22:138 utredningen inte belyst tillräckligt. Skälen för regeringens bedömning Bakgrund till utredningens överväganden inkom med en hemställan till med förslag om en höjning av minimistraffet för grov fridskränkning och grov kvinnofridskränkning från fängelse till fängelse . Skälen för hemställan var dels att ge polis och åklagare bättre verktyg att kunna samla in nödvändig stödbevisning i form av läkarjournaler och rättsintyg i de fall där målsäganden inte ger sitt samtycke till det, dels att en höjning bättre skulle avspegla brottets allvarliga karaktär. Mot den bakgrunden gavs utredningen i uppdrag att analysera om minimistraffet för grov kvinnofridskränkning och grov fridskränkning borde höjas. Oavsett ställningstagande i sak skulle ett förslag lämnas på en sådan höjning. Utredningen anser inte att minimistraffet för fridskränkningsbrotten borde höjas. För att ändå tillmötesgå synpunkt angående möjligheten att kunna samla in nödvändig stödbevisning i utredningar om grov fridskränkning och grov kvinnofridskränkning föreslår utredningen i stället ändringar i lagen (2005:225) om rättsintyg i anledning av brott och offentlighets- och sekretesslagen (2009:400), förkortad OSL. är minimistraffet för grov fridskränkning och grov kvinnofridskränkning fängelse (se prop. 2020/21:217). Av 10 kap. 23 § OSL framgår att en uppgift som angår misstanke om ett begånget brott och som är sekretessbelagd enligt exempelvis 25 kap. 1 § OSL får lämnas till en åklagarmyndighet, , Säkerhetspolisen eller någon annan myndighet som har till uppgift att ingripa mot brottet endast om misstanken angår brott för vilket det inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse , eller försök till brott för vilket det inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse . Av 25 kap. 1 § OSL följer att sekretess gäller inom hälso- och sjukvården för uppgift om en enskilds hälsotillstånd eller andra personliga förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till denne lider men. Bestämmelsen i 10 kap. 23 § OSL omfattar dock även uppgifter som angår misstanke om begånget brott och som är sekretessbelagda enligt särskilda bestämmelser som behandlar bl.a. och därmed jämställd verksamhet, postförsändelser och verksamhet. Sekretessen i bl.a. 25 kap. 1 § OSL hindrar inte att en uppgift lämnas till en åklagarmyndighet eller om uppgiften angår misstanke om brott som riktas mot någon som inte fyllt och det är fråga om brott som avses i 3, 4 eller 6 kap. eller lagen (1982:316) med förbud mot könsstympning av kvinnor. 2021/22:138 Av 5 § lagen om rättsintyg i anledning av brott följer bl.a. att ett rättsintyg inte får utfärdas utan målsägandens samtycke, om inte något annat följer av andra stycket. Av andra stycket framgår att ett rättsintyg som avser en målsägande får utfärdas utan samtycke dels vid misstanke om brott för vilket det inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse eller försök till brott för vilket det inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse , dels vid misstanke om brott enligt 3, 4 eller 6 kap. eller lagen med förbud mot könsstympning av kvinnor mot någon som inte fyllt , dels för uppgifter för vilka det gäller sekretess enligt 25 kap. 1 § OSL om uppgifterna har lämnats ut till eller en åklagarmyndighet efter samtycke från målsäganden. Frågan om att sänka straffvärdegränsen i offentlighets- och sekretesslagen och lagen om rättsintyg i anledning av brott har uteslutande sin grund i att utredningen inte har ansett att minimistraffet för fridskränkningsbrotten bör höjas till fängelse . Utredningen har därför i stället föreslagit en lösning som enligt den skulle åstadkomma samma utfall som en höjning av minimistraffet skulle göra i relation till offentlighets- och sekretesslagen och lagen om rättsintyg i anledning av brott. I utredningen saknas dock en närmare analys av hur den föreslagna ändringen i offentlighets- och sekretesslagen påverkar andra områden, såsom sekretessen inom , vissa register för forskning och för verksamhet. Detta är något som bl.a. , , Kommuner och Regioner särskilt för fram som en klar brist med utredningen. Vidare har minimistraffet för grov fridskränkning och grov kvinnofridskränkning höjts från fängelse till fängelse (se prop. 2020/21:217). I denna proposition föreslås även att minimistraffet för det nya brottet hedersförtryck ska bestämmas till fängelse . Det innebär att behovet av utredningens förslag rörande offentlighets- och sekretesslagen och lagen om rättsintyg i anledning av brott kan ifrågasättas. I enlighet med hemställan kommer nämligen myndigheten nu att ha de verktyg som efterfrågats för att kunna samla in nödvändig stödbevisning i form av läkarjournaler och rättsintyg även i de fall målsäganden inte ger sitt samtycke till det. Det innebär även en minskad press på brottsoffret, som bl.a. (Barnafrid – Nationellt ) för fram som något positivt med förslaget. Det är viktigt att den enskilde har förtroende för hälso- och sjukvården. Vård ska nämligen utformas i linje med den enskildes önskan. Det skulle vidare få konsekvenser som är svåra att överblicka för fler verksamheter än hälso- och sjukvården om straffvärdegränsen sänktes. Det har inte framkommit något behov av att ändra straffvärdegränsen i andra fall än de som tar upp i sin hemställan. Om det handlar om misstanke om brott som riktas mot någon som inte fyllt och som gäller brott i bl.a. 3, 4 och 6 kap. gäller inte heller sekretessen. Mot denna bakgrund, och då regeringen nu går fram med förslag på minimistraff om ett års fängelse, finns det inte skäl att ändra regleringen i offentlighets- och sekretesslagen eller lagen om rättsintyg i anledning av Prop. 2021/22:138 brott. Något sådant förslag lämnas därför inte. Regeringens förslag: Lagändringarna ska träda i kraft . Regeringens bedömning: Någon särskild övergångsbestämmelse Utredningens förslag och bedömning stämmer överens med regeringens bortsett från tidpunkten för ikraftträdande. Utredningen föreslår att lagändringarna ska träda i kraft . Remissinstanserna yttrar sig inte särskilt i frågan. Skälen för regeringens förslag och bedömning: Lagändringarna bör träda i kraft . Regeringen föreslår därför att detta sker . Det är en grundläggande straffrättslig princip att ingen får dömas för en gärning för vilken det inte var stadgat straff när den begicks och att straff ska bestämmas efter den lag som gällde när gärningen företogs. Detta kommer till uttryck i bl.a. 2 kap. 10 § och i 5 § lagen (1964:163) om införande av (se även NJA 1999 s. 102). Någon särskild övergångsbestämmelse krävs därför inte för den föreslagna straffbestämmelsen om hedersförtryck. Den föreslagna ändringen i 2 kap. om svensk domstols behörighet avser en processuell bestämmelse. Utgångspunkten för processrättslig lagstiftning är att den tillämpas direkt från ikraftträdandet. Det innebär att bestämmelsen, om inte annat föreskrivs, är tillämplig oavsett om behörigheten utvidgas eller begränsas genom lagändringen. Regeringens bedömning: Förslaget om ett särskilt brott för hedersförtryck kommer att leda till kostnadsökningar för rättsväsendets För Kriminalvården beräknas kostnaden uppgå till Myndigheten har fått ökat anslag för att kunna täcka dessa merkostnader. För domstolar beräknas den årliga kostnaden uppgå till . biträden m.m. beräknas den årliga kostnaden uppgå till 1,4 miljoner De ökade kostnaderna för domstolarna och för rättsliga biträden bedöms rymmas inom befintliga anslag. Förslaget kommer att bidra till det jämställdhetspolitiska delmålet om att mäns våld mot kvinnor ska upphöra och kan förväntas få positiva effekter för de integrationspolitiska målen. bidra till att säkerställa rättigheter för personer med funktionedsättning i enlighet med konventionen om rättigheter för personer med funktionsnedsättning och förtydliga barnets rättigheter i enlighet med . Utredningens bedömning stämmer överens med regeringens. Remissinstanserna: framhåller att såväl anslaget domstolar som Rättsliga biträden m.m. bör ersättas för de kostnadsökningar som förslaget medför. anser att det saknas en redogörelse för hur förslaget påverkar de jämställdhetspolitiska och integrationspolitiska målen.