prop · H903215 · 2022-04-05 00:00:00 — När ett inledandebeslut har meddelats ska detta genast kungöras i Post- och . Om det finns särskilda skäl, får kungörelsen införas även i en eller flera ortstidningar. I kungörelsen ska varje borgenär som har en fordran mot gäldenären uppmanas att inom en månad för kungörelsen skriftligen 1. uppge sitt namn och person- eller organisationsnummer eller motsvarande identifieringsnum- mer, 1. anmäla sina fordringar mot 2. anmäla sina fordringar mot 2. lämna närmare uppgifter om 3. lämna närmare uppgifter om fordringarna och andra uppgifter av fordringarna och andra uppgifter av betydelse för prövningen av ären- betydelse för prövningen av ären- 3. ange till vilket konto som 4. ange till vilket konto som betalning ska ske. betalning ska ske. Fristen i andra stycket får förlängas , om det finns särskilda skäl. Inbetalda medel som tillhör borgenärerna jämte ränta ska Krono- fogdemyndigheten betala ut till borgenärerna en gång . Utbetalning till en borgenär ska göras till det konto som angetts av borgenären. Om det finns särskilda skäl, får utbetalning göras på annat sätt. Om utbetalning till en borgenär inte görs, ska en underrättelse skickas till borgenären. En borgenär förlorar sin rätt till inbetalda medel enligt 42 § om borgenären inte för den sista utbetal- ningen till borgenärerna enligt beslutet om F-skuldsanering lämnar sådana uppgifter till att med- len kan betalas ut till borgenären enligt 43 § andra stycket. De medel som en borgenär har förlorat sin rätt till ska fördelas mellan övriga borgenärer och i andra hand betalas tillbaka till gäldenären. Om utbetalning eller återbetalning inte är möjlig, till- faller medlen staten. Om gäldenären försätts i konkurs, förfaller ansökan om F-skuldsanering. Om en ansökan om förhandling Om en ansökan om planförhand- om offentligt ackord tas upp sedan gäldenären har ansökt om F-skuld- tas upp sedan gäldenären har ansökt sanering, ska ärendet om F-skuld- om F-skuldsanering, ska ärendet sanering förklaras vilande. om F-skuldsanering förklaras vi- ackordet fastställs, förfaller ansö- kan om F-skuldsanering. fastställs, förfaller ansökan om F- 2021/22:215 Bilaga 10 2021/22:215 Bilaga 10 Om den näringsverksamhet som Om den näringsverksamhet som företagaren är eller har varit företagaren är eller har varit enga- engagerad i drivs av en juridisk gerad i drivs av en juridisk person person som är försatt i konkurs eller som är försatt i konkurs eller har har inlett en förhandling om offent- inlett en planförhandling, ska ären- ligt ackord, ska ärendet om F- det om F-skuldsanering förklaras skuldsanering förklaras vilande om vilande om det med hänsyn till det med hänsyn till behovet av behovet av utredning finns skäl för utredning finns skäl för det. Om gäldenären avlider, förfaller ansökan om F-skuldsanering. 1.Denna lag träder i kraft . 2.Bestämmelsen i 21 § i den nya lydelsen gäller inte för ärenden där ett beslut att inleda F-skuldsanering har meddelats före ikraftträdandet. 3.Den nya 43 a § gäller även i fråga om ärenden där betalningsplanen löpt ut före ikraftträdandet. 4.Den äldre lydelsen av 56 § gäller fortfarande för det fall beslut om förhandling om offentligt ackord meddelas eller ett ackord fastställs enligt den upphävda lagen (1996:764) om företagsrekonstruktion efter att gäldenären ansökt om F-skuldsanering. får anta ackord eller godkänna ett förslag till rekon- struktionsplan under företags- rekonstruktion och besluta om av- skrivning, nedsättning eller efter- gift av en fordran. 37Förslag till lag om ändring i lagen (2022:000) om riksbank Härigenom föreskrivs att 9 kap. 4 § lagen (2022:000) om riksbank ska ha följande lydelse. 2021/22:215 Bilaga 10 Lydelse enligt prop. får förvärva varje slag av egendom i syfte att skydda en fordran. Egendomen ska säljas så snart det är lämpligt och senast när det kan ske utan förlust. får medge ackord och besluta om avskrivning, ned- sättning eller eftergift av en ford- ran. 2021/22:215 Bilaga 11 Utdrag ur protokoll vid sammanträde Närvarande: F.d. justitieråden och samt justitierådet En ny lag om företagsrekonstruktion Enligt en lagrådsremiss har regeringen (Justitie- departementet) beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till 1.lag om företagsrekonstruktion, 2.lag om ändring i , 3.lag om ändring i , 4.lag om ändring i jordabalken, 5.lag om ändring i , 6.lag om ändring i , 7.lag om ändring i lagen (1845:50 s. 1) om handel med lösören, som köparen låter i säljarens vård kvarbliva, 8.lag om ändring i lagen (1934:68) om verkan av konkurs, som inträffat i , , eller , 9.lag om ändring i förmånsrättslagen (1970:979), 10.lag om ändring i lagen (1974:371) om rättegången i arbetstvister, 11.lag om ändring i lagen (1981:6) om konkurs som omfattar egendom i annat nordiskt land, 12.lag om ändring i lagen (1981:7) om verkan av konkurs som inträffat i annat nordiskt land, 13.lag om ändring i preskriptionslagen (1981:130), 14.lag om ändring i lagen (1981:131) om kallelse på okända borgenärer, 15.lag om ändring i lagen (1982:188) om preskription av skattefordringar m.m., 16.lag om ändring i konkurslagen (1987:672), 17.lag om ändring i lagen (1988:1385) om riksbank, 18.lag om ändring i köplagen (1990:931), 19.lag om ändring i lagen (1991:980) om handel med finansiella instrument, 20.lag om ändring i lönegarantilagen (1992:497), 21.lag om ändring i lagen (1993:931) om individuellt pensionssparande, 22.lag om ändring i stiftelselagen (1994:1220), 23.lag om ändring i lagen (1998:1757) om förvaltning av vissa fonder inom socialförsäkringsområdet, 24.lag om ändring i inkomstskattelagen (1999:1229), 25.lag om ändring i lagen (2001:184) om behandling av uppgifter i verksamhet, 26.lag om ändring i försäkringsavtalslagen (2005:104), 27.lag om ändring i aktiebolagslagen (2005:551), 28.lag om ändring i lagen (2007:324) om hantering av vissa borgenärsuppgifter, 29.lag om ändring i lagen (2008:962) om valfrihetssystem, 30.lag om ändring i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400), 31.lag om ändring i lagen (2011:1029) om upphandling på försvars- och säkerhetsområdet, 32.lag om ändring i skatteförfarandelagen (2011:1244), 33.lag om ändring i lagen (2013:311) om valfrihetssystem i fråga om tjänster för elektronisk identifiering, 34.lag om ändring i lagen (2013:948) om stöd vid korttidsarbete, 35.lag om ändring i skuldsaneringslagen (2016:675), 36.lag om ändring i lagen (2016:676) om skuldsanering för företagare, 37.lag om ändring i lagen (2022:000) om riksbank. Förslagen har inför Lagrådet föredragits av kanslirådet och rättssakkunnige . Förslagen föranleder följande yttrande. Förslaget till lag om företagsrekonstruktion Den föreslagna lagen är betydligt mer omfattande än den nuvarande och bygger delvis på en ny terminologi. Ackordsförhandling ersätts med en planförhandling som är avsedd att leda till en rekonstruktionsplan. Kretsen som deltar i förhandlingarna benämns berörda parter och kan innefatta företagets ägare. Termen ackord ersätts med skulduppgörelse, som är ett vidare begrepp. En rekonstruktion behöver inte innefatta någon rekon- struktionsplan och en rekonstruktionsplan behöver inte innebära någon skulduppgörelse. Om en rekonstruktionsplan fastställs ska den omfatta alla avsedda rekonstruktionsåtgärder, som kan vara av skilda slag. Grundläggande för lagförslaget är att kraven för att företagsrekonstruk- tion ska få inledas är något lägre än vad som gäller, medan prövningen av att en rekonstruktion verkligen säkerställer företagets livskraft ska göras mer ingående. En annan skillnad i förhållande till gällande lag är att lagförslaget i fråga om olika rekonstruktionsåtgärder ger utrymme för större flexibilitet. Särskilt märks att förändringar av ägandet av företaget kan ingå som del av rekonstruktionsplanen. Ett viktigt verktyg som lag- förslaget håller öppet för är att konvertera fordringar till aktier. Men som ska framgå av Lagrådets yttrande har konverteringsmöjligheten kon- sekvenser som inte alltid har uppmärksammats i det remitterade förslaget. Inte heller har det förhållandet att en rekonstruktionsplan kan omfatta företagets ägare i alla hänseenden beaktats på ett fullgott sätt. Vissa för fordringar gällande regler, såsom bestämning av röstvärden vid ställnings- tagandet till rekonstruktionsplanen, har gjorts tillämpliga på även ägar- rättigheter utan beaktande av skillnaderna mellan de olika slagen av rättigheter. Inte heller har alltid uppmärksammats att konsekvenserna av en åtgärd som träffar ägarrättigheter kan vara annorlunda än en skuldned- skrivning. Exempelvis är en rekonstruktion som bygger på att fordringar konverteras till aktier svår att upphäva. Inför omröstningen av en föreslagen rekonstruktionsplan delas de berörda parterna in i grupper med utgångspunkt i att de som ingår i en grupp ska ha likvärdiga intressen. En mer generell synpunkt på reglerna om gruppindelning är att de redaktionellt utgår från att det rör sig om en partsindelning fastän det sakligt sett handlar om en indelning av olika slags 2021/22:215 Bilaga 11 2021/22:215 Bilaga 11 Det visar sig bl.a. på så sätt att en berörd part kan för olika rättigheter vara indelad i olika grupper (en borgenär kan ha fordringar både utan och med förmånsrätt, och en aktieägare kan ha både stamaktier och preferensaktier; en berörd part kan också vara såväl borgenär som ägare). Vid överlåtelse av en fordran eller annan rättighet som berörs av rekon- struktionsplanen kan också ske en partssuccession. Det redaktionella greppet är inte helt lyckat men får godtas i betraktande av att det följer insolvensdirektivet. Prövningen mot kriteriet likvärdiga intressen liksom av hur skuldredu- ceringen i händelse av en skulduppgörelse ska fördelas på olika grupper av berörda borgenärer knyts till en kritisk tidpunkt, som i likhet med gällande lag är ansökan om företagsrekonstruktion (se 4 kap. 3 §). Men som Lagrådet kommer att utveckla kan det inte antas att den tidpunkt som är relevant för fordringar också är det för ägarrättigheter. Dessutom går i fråga om fordringar ansökan om företagsrekonstruktion som kritisk tid- punkt inte ihop med de nya reglerna i 2 och 3 kap. om gäldenärens avtal. Lagrådet återkommer till det. Andelen misslyckade rekonstruktioner är erfarenhetsmässig inte litet, och närmast regelmässigt följs en misslyckad rekonstruktion av konkurs. Kopplingen mellan de två instituten är därför av stor praktisk betydelse. En central princip i det remitterade förslaget är att en berörd part inte ska kunna påtvingas en rekonstruktion som ställer parten sämre än vad som kan antas följa av en konkurs (4 kap. 24 § första stycket). Ett test beträffan- de hur det förhåller sig i det hänseendet (definierat som testet om borge- närernas bästa intresse i betänkandets lagförslag; här betecknat som konkurstestet, bl.a. eftersom det omfattar också företagsägare som är berörda) utgör inte bara ett rättsskydd för den enskilde, utan leder testet till en jämförande analys av huruvida rekonstruktion är det bästa instrumentet för att hantera företagets ekonomiska svårigheter. I det remitterade förslaget introduceras vissa skadeståndsregler. Det som föreslås torde redan gälla med undantag av en föreslagen regel om preskription och en om behörigt forum. Men regelverket borde ha varit mer utarbetat än i betänkandet och det remitterade förslaget. Lagrådet återkommer i den frågan. På motsvarande sätt som rekonstruktion enligt gällande lag kan ske utan att något ackord fastställs, så föreslås att rekonstruktion enligt den nya lagen ska kunna ske utan att någon skulduppgörelse eller ens någon rekonstruktionsplan fastställs. Det framstår emellertid inte som någon praktisk situation. Lagrådet känner inte till att det har förekommit företags- rekonstruktioner utan ackord, och något underlag för att sådana rekon- struktioner genomförs finns inte i ärendet. Att i lagen hålla öppet för vad som förefaller vara en rent teoretisk möjlighet på ett sätt som får konsekvenser för hur olika regler konstrueras är enligt Lagrådet inte motiverat. Av bl.a. beredningsskäl föreslår dock Lagrådet inte någon ändring i det aktuella hänseendet. Av samma skäl föreslår Lagrådet ingen ändring av den indirekta teknik genom vilken det i lagtext skiljs mellan fordringar som ska hållas utanför en skulduppgörelse (massafordringar; se det följande) och fordringar som ska omfattas (rekonstruktionsfordringar; se det följande), nämligen genom att ange när fordringen ska anses ha uppkommit (före eller efter den kritiska tidpunkten). Det hade visserligen varit bättre att rakt på sak ange vad som avses – nämligen huruvida fordringen ska omfattas av en eventuell skulduppgörelse eller inte (dvs. vara rekonstruktionsfordran eller massafordran) – men tekniken är etablerad och bör inte ändras utan en beredning som omfattar även bl.a. konkursinstitutet. Det bör emellertid understrykas att när en fordrans uppkomsttidpunkt anges i lagförslaget, så avses det ha betydelse för endast borgenärens deltagande i en planförhand- ling och eventuell skulduppgörelse och inte för när fordringen i fråga om exempelvis preskription ska anses ha tillkommit. En övergripande detalj är att det i många lagbestämmelser talas om vad som gäller ”under företagsrekonstruktionen”. Förmodligen menas med det tiden från tingsrättens rekonstruktionsbeslut (av 2 kap. 20 § kan man sluta sig till det) till dess att tingsrätten antingen har fastställt en rekon- struktionsplan eller beslutat att rekonstruktionen ska upphöra. Men både andra startpunkter (såsom ansökan om företagsrekonstruktion) och slut- punkter (såsom att ett beslut om upphörande ska ha fått laga kraft) är tänkbara. Vad som menas med uttrycket bör klargöras på ett naturligt och lättillgängligt ställe i lagtexten. I fråga om definitioner har regeringen i avsnitt 4.2.2 i allmänmotive- ringen gjort vissa principiella uttalanden, som går ut på att överdrivet och mindre meningsfullt definitionsbruk bör undvikas. Lagrådet har givetvis samma uppfattning. Det finns anledning att vara återhållsam med långa inledande definitionskataloger som kan innebära att regler skapas genom definitionerna. Men det bör inte skymma för att definitioner kan göra en lag mer begriplig och stringent. I detta fall kan även vissa andra definitio- ner än den nämnda (vad som menas med ”under företagsrekonstruk- tionen”) med fördel göras i inledningskapitlet, exempelvis vad som menas med berörd part (se 4 kap. 3 §). Lagrådet saknar också vissa definitioner. Det gäller åtskillnaden mellan fordringar som ska anses ha uppkommit före den kritiska tidpunkten (konkursfordran i konkurs; Lagrådet väljer att i detta yttrande tala om rekonstruktionsfordran) respektive därefter (massafordringar i konkurs; en bra term i företagsrekonstruktion är här svårfunnen men massafordran kan i brist på bättre fungera även här) liksom uppdelningen i ”nya” respektive ”gamla” avtal (se vidare i anslut- ning till 2 kap. 20 § och 3 kap. 2 §). Lagförslaget upptar nio kapitel. Utan att ha någon invändning mot den valda dispositionen framstår den enligt Lagrådets mening inte som i alla delar given för en icke insatt läsare. Det bör därför övervägas att i det första kapitlet införa en paragraf som ger en orienterande översikt över lagens innehåll. Beträffande de enskilda paragraferna har Lagrådet följande synpunkter. 1 kap. 3 § I paragrafen ges företräde till lagen om internationella säkerhetsrätter i lösa saker om den avviker från den föreslagna lagen. Paragrafen motsvarar 1 kap. 4 § i den nuvarande lagen. I samband med dess införande hade Lagrådet synpunkter på utformningen i remissförslaget (se prop. 2015/16:12 s. 222). Således framhöll Lagrådet att den avsedda företrädes- ordningen inte tydligt framgick av den föreslagna lagtexten. Det föran- ledde en omformulering i det fortsatta beredningsarbetet. 2021/22:215 Bilaga 11 2021/22:215 Bilaga 11 Men formuleringen blev med den inledande konditionalissatsen, som ger intrycket av en viss osäkerhet, inte helt lyckad. Lagrådet föreslår att paragrafen får en rakare formulering enligt följande. Bestämmelser i lagen (2015:860) om internationella säkerhetsrätter i lösa saker gäller före bestämmelser i denna lag. 2 kap. 4 § Enligt tredje punkten ska gäldenären redogöra för hur verksamheten ska bedrivas framöver och hur verksamhetens livskraft ska säkerställas. Som Lagrådet återkommer till i anslutning till 2 kap. 10 § finns det anledning att hålla isär det s.k. livskraftstestet från frågan om möjligheterna att nå fram till en rekonstruktion. I det senare hänseendet märks särskilt förut- sättningarna enligt 4 kap. 20 § för att en rekonstruktionsplan ska anses antagen av de berörda parterna i det praktiska fallet att den tilltänkta rekonstruktionen förutsätter en skulduppgörelse. Det kan sättas i fråga om inte gäldenären redan i en ansökan om företagsrekonstruktion bör ha att redogöra för kända förhållanden av betydelse för den bedömningen. En möjlighet är att orden ”och till en möjlig rekonstruktion” läggs till i slutet av punkten 5. Det ska då inte förstås så att det kan krävas av gäldenären att något slags förberedande undersökning görs och än mindre att den tänkta planen förankras. Men att upplysningar lämnas om det som är känt kommer att effektivisera handläggningen. Frågan bör övervägas i den fortsatta beredningen. 2 kap. 6 § Paragrafen anger att rätten ska avvisa en ansökan om företagsrekon- struktion om den inte uppfyller de krav som anges i vissa bestämmelser och sökanden inte följer ett föreläggande att avhjälpa bristen. Att brister av det angivna slaget kan leda till ett föreläggande om avhjälpande framgår indirekt men bör enligt Lagrådets mening anges uttryckligt. I linje med 9 och 10 §§ lagen (1996:242) om domstolsärenden föreslår Lagrådet därför en omformulering enligt följande. Om en ansökan inte uppfyller kraven i 1 och 3–5 §§ får sökanden föreläggas att avhjälpa bristen. För det fall att sökanden inte följer före- läggandet ska ansökan avvisas. Den fakultativa utformningen till trots ska naturligtvis ett föreläggande att avhjälpa bristen meddelas om det framstår som meningsfullt. 2 kap. 10 § Enligt första punkten gäller som att ett beslut om företagsrekonstruktion får meddelas vid illikviditet och risk för illikviditet. I tillägg till det ska företagsrekonstruktion kunna beslutas också vid risk för insolvens. I fråga om insolvensbegreppet hänvisas i författningskommentaren till 1 kap. 2 § andra stycket konkurslagen (1987:672). Där anges att med insolvens avses att gäldenären inte kan rätteligen betala sina skulder och att denna oförmåga inte är endast tillfällig. I rättspraxis har det klarlagts att fråga är om en prognosbedömning (se bl.a. rättsfallet NJA 2019 s. 119 p. Insolvensbegreppet rymmer alltså ett slags riskbedömning i sig. Det väcker frågan vad som närmare bestämt menas med risk för insolvens. Lagrådet uppfattar det så, att skillnaden ligger i att kravet på prognos- säkerhet är lägre ställt vid risk för insolvens jämfört med vad som krävs för att insolvens ska anses föreligga. Hur det förhåller sig med detta bör dock klargöras i författningskommentaren. Enligt andra punkten får företagsrekonstruktion endast beviljas om det finns grundad anledning att anta att verksamhetens livskraft kan säkras genom rekonstruktionen, det s.k. livskraftstestet. Vad som närmare bestämt menas med det testet exemplifieras i författningskommentaren, men det förefaller här som att regeringen blandar samman två principiellt sett helt olika frågor, nämligen möjligheterna att få till stånd en rekonstruk- tion (såsom förutsättningarna för en skulduppgörelse, när den tilltänkta rekonstruktionen innefattar en sådan) respektive prognosen för överlevnad efter en genomförd rekonstruktion (där bl.a. risken för konkurs efter att företagsrekonstruktion har beviljats ska beaktas). Frågorna bör hållas isär. 2 kap. 11 § I paragrafen ställs krav på att gäldenären har ordnad bokföring för att ett beslut om företagsrekonstruktion ska meddelas. Formuleringen av kravet är hämtad från 11 kap. 5 § . Det väcker vissa frågor. En straffrättslig bedömning är tillbakablickande, medan den bedömning som aktualiseras beträffande frågan huruvida ett beslut om företagsrekon- struktion ska meddelas är av ett annat slag. En rimligt ordnad bokföring är således dels en bedömningsförutsättning med avseende på verksamheten, dels ett indicium på företagsledningens förmåga att kunna driva denna. I det förra hänseendet behöver inte bokföringens kvalitet vara avgörande, eftersom det relevanta är utredningsläget baserat på det totala informa- tionsunderlaget. Brister i bokföringen kan i vissa fall läkas och i andra hänseenden vara av mindre betydelse för de bedömningar som behövs. Oförmåga att sköta bokföringen kan åtgärdas genom organisatoriska åtgärder. Rekonstruktion kan vara just det rätta medlet för det. Mot den angivna bakgrunden blir frågan huruvida den aktuella bestäm- melsen ska tolkas och tillämpas på samma sätt som dess motsvarighet i (med en avvisning av rekonstruktionsansökningen som ett slags påföljd), eller om bedömningen ska vara framåtblickande och funktionell med avseende på rekonstruktionsförutsättningarna. Lagtexten indikerar i sig det förra. I författningskommentaren finns det inga klara uttalanden om regeländamålet, medan exemplifieringarna pekar i olika riktningar. Således sägs på den ena sidan oförbehållsamt att en ansökan om företagsrekonstruktion bör avslås om räkenskapsmaterial saknas, medan det på den andra sidan beträffande ekonomisk brottslighet på gäldenärens sida framhålls att det avgörande är ifall det s.k. livskraftstestet är uppfyllt. Enligt Lagrådets mening står det klart att ändamålet med den aktuella bestämmelsen inte kan vara en reaktion på att bokföringen har sådana brister som kan föranleda ansvar för bokföringsbrott. Det följer redan av att bedömningsförutsättningarna är annorlunda. Den straffrättsliga bedöm- ningen är såväl handläggningsmässigt som utredningsmässigt av ett annat slag än den översiktliga bedömning som är möjlig när en ansökan om 2021/22:215 Bilaga 11 2021/22:215 Bilaga 11 företagsrekonstruktion ska prövas. En sådan översiktlig bedömningen bör inte läggas till grund för en rättsföljd av sanktionskaraktär, vilket det skulle bli om gäldenären förmenades möjligheten att rekonstruera sin verksamhet utan någon prövning av bokföringsbristernas betydelse för rekonstruk- tionsförutsättningarna. Det är också svårt att se varför borgenärskollektivet ska frånkännas möjligheten av en lyckad rekonstruktion på grund av sådana brister i bokföringen som väl utgör bokföringsbrott men vars följder kan hanteras inom ramen för rekonstruktionsförfarandet. Som ett exempel på ett för frågan om företagsrekonstruktion mindre relevant bokföringsbrott kan nämnas underlåtenhet att inom föreskriven tid upprätta årsredovisning (att det är ett bokföringsbrott framgår av rättsfallet NJA 2004 s. 618). Om gäldenären vid prövningstillfället är i sådant dröjsmål med årsredovisningen att det utgör bokföringsbrott, så bör försummelsen enligt Lagrådets mening inte utgöra något absolut hinder mot att en ansökan om företagsrekonstruktion beviljas. Det avgörande bör i stället vara betydelsen för rekonstruktionsförutsättningarna. Det är inte givet att en fastställd årsredovisning för det senaste räkenskapsåret behövs vid beslutstillfället för att förutsättningarna för en rekonstruktion ska kunna bedömas (och än mindre för att en rekonstruktion ska kunna genom- föras), och det kan också tänkas att andra sammanställningar än en formell årsredovisning kan fylla samma funktion som en sådan. Även ett långt framskridet utkast till en försenad årsredovisning kan duga. Mot den angiva bakgrunden förordar Lagrådet att regeländamålet klargörs i såväl lagtext som författningskommentaren genom att bok- föringsbristerna tydligt kopplas till rekonstruktionsförutsättningarna och då främst till det s.k. livskraftstestet. Paragrafen skulle med den utgångs- punkten kunna ges följande lydelse.