prop · H903233 · 2022-04-19 00:00:00 — I promemorian föreslås att förbudet mot ändring till den tilltalades nackdel inte ska gälla om det finns något förhållande som skulle kunna utgöra grund för resning enligt den föreslagna resningsgrunden till nackdel för den tilltalade. Det innebär att undantaget endast är tillämpligt om den nya uppgiften sannolikt skulle ha lett till att den tilltalade skulle ha bedömts vara yngre och detta i sin tur sannolikt skulle ha lett till en väsentligt svårare eller väsentligt mer ingripande påföljd. Regeringen delar den bedömningen eftersom det inte bör vara lättare att frångå förbudet mot reformatio in pejus i den ordinarie processen än vad det hade varit att beviljas resning med åberopande av de nya uppgifterna om ålder. Det är alltså inte samtliga fall där nya uppgifter om ålder framkommer som bör kunna leda 2021/22:233 till att hovrätten får döma ut en svårare eller mer ingripande påföljd än vad tingsrätten har gjort. I de fall där de nya åldersuppgifterna inte skulle ha kunnat ligga till grund för resning bör förbudet mot reformatio in pejus gälla. De skäl som gör sig gällande för att kunna frångå förbudet i fråga om påföljd gör sig gällande även i fråga om utvisning. I likhet med vad som föreslås i promemorian bör undantaget därför gälla både i fråga om påföljd och utvisning. Den närmare innebörden och utformningen av undantagen blir beroende av hur den nya resningsgrunden till nackdel för en tilltalad på grund av nya uppgifter om ålder utformas. Som framgår av avsnitt 5.2 föreslår regeringen en delvis annan utformning av den nya resningsgrunden jämfört med promemorians förslag. Den i det här sammanhanget viktigaste skillnaden är att resning kan beviljas även om de nya uppgifterna om ålder inte skulle ha lett till en väsentligt strängare påföljd utan enbart till en annan utgång i utvisningsfrågan. Den praktiska betydelsen av detta bedöms dock bli mycket liten. Om de nya uppgifterna om ålder har sådan substans att de sannolikt skulle leda till en annan utgång i utvisningsfrågan kommer de vanligtvis även att leda till en väsentligt svårare eller väsentligt mer ingripande påföljd. De skäl som motiverar undantag från förbudet i hovrätten gör sig gällande även i . De nya undantagen bör således gälla även där. I avsnitt 5.2 konstaterar regeringen att det i promemorian och lagrådsremissen valda uttrycket ”omständighet eller bevis” bör bytas ut mot ”utredning” med anledning av Lagrådets synpunkter. Samma ändring bör, som Lagrådet föreslår, göras i undantaget från förbudet mot reformatio in pejus. Enligt Lagrådet bör undantaget även i övrigt formuleras på ett delvis annat sätt än promemorians och lagrådsremissens förslag. Regeringen delar den uppfattningen och anser att undantaget från förbudet mot reformatio in pejus i fråga om såväl påföljd som utvisning bör formuleras i enlighet med Lagrådets förslag. Hovrätten för efterfrågar ett klargörande av om förslaget innebär att en strängare påföljd kan dömas ut inte bara på grund av nya uppgifter om ålder, utan också som en följd av en skärpt rubricering eller annan bedömning av straffvärde. Enligt regeringens uppfattning bör, som anges i promemorian, hänsyn tas till ändamålet med bestämmelsen. Samma principiella fråga kan emellertid ställas beträffande tillämpningen av undantaget från förbudet mot reformatio in pejus när ett samtycke till en föreskrift som förutsätter samtycke har återtagits (51 kap. 25 § tredje stycket ). I likhet med vad som gäller för den regleringen får den närmare tillämpningen av bestämmelsen överlämnas till rättstillämpningen. Gäller förbudet mot ändring till den tilltalades nackdel efter att resning har beviljats? Om resning beviljas ska rätten förordna att målet ska tas upp vid den domstol som sist har dömt i målet (58 kap. 7 § ). För förfarandet i ett återupptaget mål efter att resning beviljats finns inga särskilda processuella bestämmelser. I förarbetena till resningsbestämmelserna anges att i stort sett vanliga processuella regler gäller vid handläggningen av det resta målet (NJA II 1940 s.178 f.). Frågan om förbudet mot änd- ring till den tilltalades nackdel gäller när ett mål återupptas efter resning blir aktuell om resning har beviljats till nackdel för den tilltalade, men endast den tilltalade hade överklagat tingsrättens dom. I ett sådant fall hade förbudet mot reformatio in pejus gällt i den ordinarie processen. I det tidigare nämnda avgörandet NJA 2016 s. 851, där riksåklagaren ansökte om resning till nackdel för den tilltalade på grund av nya uppgifter om den tilltalades ålder, hade enbart den tilltalade överklagat tingsrättens dom. Förbudet mot reformatio in pejus gällde således vid hovrättens prövning i den ordinarie processen. Riksåklagaren uppmärksammade problematiken vid ansökan om resning och yrkade därför att målet efter resning skulle överlämnas till tingsrätten för prövning. tog aldrig ställning i frågan eftersom det inte ansågs vara möjligt att bevilja resning i den aktuella situationen. Att de vanliga processuella reglerna i stort sett ska gälla i ett återupptaget mål talar för att förbudet mot ändring till den tilltalades nackdel gäller även när ett mål återupptas efter att resning beviljats. Det finns emellertid även skäl som talar mot att förbudet gäller i den situationen. Förbudet mot ändring till den tilltalades nackdel har tillkommit med hänsyn till den tilltalades trygghet och som nämns ovan har det i tidigare förarbeten uttalats att en ändring inte borde bli beroende av att den tilltalade använder ett rättsmedel som ställts till förfogande huvudsakligen i dennes intresse (NJA II 1943 s. 675). Till skillnad från överklagande är resning till nackdel för den tilltalade inte ett rättsmedel som har tillkommit i den tilltalades intresse. Det talar för att förbudet mot reformatio in pejus inte gäller när ett mål återupptas efter att resning till nackdel för en tilltalad har beviljats. Den uppfattningen kommer också till uttryck i litteraturen där det sägs att de ändamålsskäl som motiverar förbudet i det ordinarie förfarandet gör sig gällande åtminstone vid resning till förmån för en tilltalad (och , Rättsmedlen, 12 uppl., s. 196 f.). Frågan har dock inte prövats och rättsläget är därför oklart. I promemorian konstateras att om förbudet mot reformatio in pejus gäller kan syftet med resning till nackdel för den tilltalade i vissa fall komma att gå förlorat. I promemorian föreslås därför att det införs ett uttryckligt undantag från förbudet att ändra en dom till den tilltalades nackdel när målet har återupptagits efter att resning beviljats. Enligt regeringens uppfattning skulle det emellertid avvika från den nuvarande systematiken att reglera vilka processuella regler som gäller för ett återupptaget mål efter att resning beviljats. Några sådana bestämmelser finns inte i övrigt i . En annan lösning, som också belyses i promemorian, är att i stället införa en möjlighet att besluta att målet ska återupptas i tingsrätt. Regeringen delar emellertid promemorians uppfattning att det inte är en lämplig ordning eftersom förbudet mot reformatio in pejus har ansetts tillämpligt även i tingsrätten efter återförvisning (NJA 1992 s. 219). Eftersom rättsläget är oklart skulle rätten i ett återupptaget mål kunna komma fram till att förbudet mot att ändra en dom till den tilltalades nackdel gäller även i en sådan situation. Vid en sådan bedömning bör emellertid även det undantag från förbudet som föreslås gälla för den ordinarie processen när det kommer fram nya uppgifter om den tilltalades ålder kunna tillämpas. Detta mot bakgrund av att ordinarie processuella regler gäller vid handläggningen av det resta målet. Om rätten skulle komma fram till att förbudet mot reformatio in pejus gäller för ett 2021/22:233 återupptaget mål bör således även undantaget gälla. Regeringen anser därför, till skillnad från promemorian, att det inte behövs någon ytterligare reglering som klargör att undantaget från förbudet mot reformatio in pejus även gäller när ett mål återupptas efter att resning har beviljats. 7.2Undantag från förbudet när en skyddstillsyn har misskötts Regeringens förslag: Hovrätten ska få döma till en svårare eller mer ingripande påföljd än vad tingsrätten dömt till, trots att endast den tilltalade har överklagat tingsrättens dom, om tingsrätten har bestämt påföljden till skyddstillsyn och den har misskötts av den tilltalade på ett sådant sätt att det finns förutsättningar att undanröja den. Samma sak ska gälla för förfarandet i . Regeringens bedömning: Det saknas behov av motsvarande regle- ring när tingsrätten har bestämt påföljden till villkorlig dom. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningen föreslår att undantaget också ska gälla när tingsrätten har bestämt påföljden till villkorlig dom. Remissinstanserna: De remissinstanser som yttrar sig över utredningens förslag är positiva till det, bl.a. ombudsmän, tingsrätt och . Skälen för regeringens förslag och bedömning: En dom där påföljden har bestämts till skyddstillsyn börjar som huvudregel verkställas trots att domen inte har fått laga kraft (28 kap. 5 § ). Det förekommer att den dömde missköter de skyldigheter som följer med skyddstillsynen redan i början av verkställigheten. En misskött skyddstillsyn kan under vissa förutsättningar undanröjas och domstolen kan bestämma en annan påföljd för brottet (28 kap. 8 och 9 §§ ). Denna åtgärd är dock bara möjlig om domen på skyddstillsyn har fått laga kraft (NJA 2000 s. 533). Som utredningen konstaterar leder principen om att en skyddstillsyn endast kan undanröjas om domen har fått laga kraft till vissa svårigheter. Om skyddstillsynen missköts efter att tiden för att överklaga domen har gått ut och endast den tilltalade har överklagat domen gäller det s.k. förbudet mot reformatio in pejus. Det innebär att hovrätten i ett sådant fall saknar möjlighet att bestämma påföljden till fängelse och i stället är hänvisad till att antingen fastställa domen eller besluta om en mildare påföljd (51 kap. 25 § första stycket ). Det kan inte anses ändamålsenligt att en misskött skyddstillsyn fastställs. Det är inte heller en praktisk eller processekonomiskt effektiv ordning eftersom åklagaren kan ansöka om undanröjande av skyddstillsynen så snart hovrättens dom har fått laga kraft. Att hovrätten dömer till en mildare påföljd när det inte är sakligt motiverat är inte heller ett tillfredsställande alternativ. I den aktuella situationen saknas således möjlighet för hovrätten att bestämma en adekvat påföljd. För att komma till rätta med detta föreslår utredningen ett undantag från förbudet att ändra en dom till den tilltalades nackdel när en utdömd skyddstillsyn har misskötts. Som konstateras i avsnitt 7.1 har förbudet mot reformatio in pejus tillkommit för att skapa trygghet för den tilltalade. Om en ändring till den tilltalades nackdel är motiverad bör det som huvudregel ankomma på åklagaren att ta initiativ till det (NJA II 1943 s. 675). Som konstateras i avsnitt 7.1 har denna ordning i de allra flesta fall fog för sig. Om åklagaren är nöjd med domen och inget nytt har tillkommit under hovrättsprocessen är det rimligt att hovrätten inte får döma till en svårare eller mer ingripande påföljd än vad tingsrätten har gjort. När omständigheterna som motiverar en svårare eller mer ingripande påföljd blir kända eller uppkommer först efter att åklagarens möjlighet att överklaga domen har löpt ut är emellertid argumentet inte lika starkt. Som framgår i avsnitt 7.1 finns det undantag från förbudet mot reformatio in pejus. Hovrätten får döma till en svårare eller mer ingripande påföljd om tingsrätten har förenat en villkorlig dom eller en skyddstillsyn med en föreskrift som förutsätter den tilltalades samtycke och samtycket inte längre består (51 kap. 25 § tredje stycket ). Återtaget samtycke är en ändrad förutsättning som skett först efter att överklagandetiden har gått ut och det har då ansetts motiverat med ett undantag från förbudet mot reformatio in pejus. Även det nya undantag som föreslås i avsnitt 7.1 avser en situation där åklagaren inte har haft anledning att överklaga domen, utan den nya uppgiften har framkommit efter att möjligheten att överklaga domen har gått ut. Den nu aktuella situationen, att skyddstillsynen missköts efter överklagandetidens utgång fram till hovrättens avgörande, rör också denna omständigheter som har tillkommit efter att överklagandetiden har gått ut. Det talar för att ett undantag från förbudet bör införas även för denna situation. Även processekonomiska skäl talar för att ett undantag från förbudet mot att ändra en dom till den tilltalades nackdel bör införas när en skyddstillsyn har misskötts. Det finns annars en risk för en ny process om undanröjande av skyddstillsynen när domen har fått laga kraft. Som utredningen föreslår bör det därför införas ett undantag från förbudet mot reformatio in pejus som gör det möjligt för hovrätten att döma till en svårare och mer ingripande påföljd i dessa fall. De skäl som motiverar ett undantag från förbudet i hovrätten gör sig gällande även i . Det nya undantaget bör således gälla även där. Enligt utredningen bör en förutsättning för att undantaget ska vara tillämpligt vara att skyddstillsynen har misskötts på ett sådant sätt att det finns förutsättningar enligt 28 kap. 8 § att undanröja den. Av den regleringen framgår att en skyddstillsyn får undanröjas om den dömde på ett allvarligt sätt har brutit mot vad som gäller för honom eller henne och det kan antas att han eller hon inte kommer att rätta sig genom någon sådan åtgärd som Kriminalvården kan vidta. Regeringen delar utredarens uppfattning att förbudet mot att ändra en dom till den tilltalades nackdel bör få frångås endast om misskötsamheten är så pass allvarlig att ett undanröjande skulle kunna ske efter att domen har fått laga kraft. För att hovrätten ska få besluta om en svårare eller mer ingripande påföljd bör således krävas att förutsättningarna för ett undanröjande enligt 28 kap. 8 § är uppfyllda. I annat fall bör förbudet mot reformatio in pejus gälla. Undantagsvis skulle det kunna hända att den tilltalade har verkställt en del av domen på skyddstillsyn innan misskötsamheten. Det som har verk- 2021/22:233 ställts bör då beaktas vid bestämmandet av den nya påföljden (29 kap. 5 § första stycket 9 och NJA 2016 s. 553). Utredningen föreslår att ett undantag även bör införas för en villkorlig dom som missköts. En villkorlig dom börjar dock verkställas först när domen har fått laga kraft (27 kap. 3 § andra stycket ). Det är således inte möjligt att missköta en villkorlig dom innan domen fått laga kraft. Något behov att låta villkorlig dom omfattas av ett undantag finns därför inte. Regeringens förslag: Lagändringarna ska träda i kraft . Om en dom avser ansvar för brott som den tidigare tilltalade har begått före får resning i fråga om utvisning enligt 58 kap. 2 § 5 eller 3 § första stycket 3 beviljas endast om resning beviljas i fråga om påföljd. Regeringens bedömning: I fråga om övriga lagändringar behövs inte några övergångsbestämmelser. Promemorians förslag och bedömning överensstämmer delvis med regeringens. I promemorian föreslås ett tidigare ikraftträdande. I promemorian lämnas inte något förslag om en övergångsbestämmelse som avser möjligheten att bevilja resning endast i utvisningsfrågan när en dom avser brott som har begåtts före . Remissinstanserna: Ingen remissinstans yttrar sig i denna del. Skälen för regeringens förslag och bedömning: Lagändringarna bör träda i kraft . De bör därför träda i kraft . Utgångspunkten när det gäller processrättslig lagstiftning är att nya regler blir tillämpliga genast efter ikraftträdandet. Endast vid avvikelser från denna ordning krävs övergångsbestämmelser. När det gäller de föreslagna nya resningsgrunderna innebär dessa att resning kommer att kunna beviljas oavsett om avgörandet har fått laga kraft före eller efter ikraftträdandet. Vid resning till fördel för den tilltalade är det oproblematiskt att resning kan beviljas oavsett när avgörandet har meddelats eftersom ett sådant beslut är i den tilltalades intresse. När det gäller resning till nackdel för den tilltalade innebär det däremot att ett mål kan tas upp och prövas på nytt trots att det inte hade varit möjligt när domen fick laga kraft. Den tilltalade kan alltså med fog ha trott att målet var slutligt avgjort och inte skulle kunna tas upp på nytt även om nya åldersuppgifter skulle komma fram. Det skulle kunna tala för att en övergångsbestämmelse bör införas. Intresset av att kunna rätta till domar som vilar på felaktiga förutsättningar väger dock tungt. Kravet på att ansökan om resning till nackdel för den tilltalade ska göras från det att sökanden fick kännedom om det förhållande som ansökningen grundas på medför också att många äldre domar inte kommer att kunna resas. Regeringen delar därför uppfattningen i promemorian att det saknas anledning att behandla domar som har fått laga kraft före ikraftträdandet annorlunda än de som har fått laga kraft efter ikraftträdandet. Något avsteg från huvudregeln om att processrättslig lagstiftning blir tillämplig bör alltså inte göras. De föreslagna nya resningsgrunderna innebär att resning kommer att kunna beviljas även i fall då de nya åldersuppgifterna enbart har betydelse för frågan om utvisning. Resning kommer alltså att kunna beviljas i utvisningsfrågan även om inte de nya åldersuppgifterna sannolikt skulle ha lett till en annan utgång i påföljdsfrågan. En sådan separat prövning av utvisningsfrågan, utan att påföljdsfrågan är uppe till prövning, är oproblematisk i förhållande till brott som har begåtts efter ikraftträdandet av de ändrade regler om utvisning på grund av brott som föreslås i prop. 2021/22:224 (se avsnitt 3). Genom dessa ändringar slopas nämligen bestämmelsen om utvisningsmen i 29 kap. 5 § första stycket 6 , dvs. regeln om att domstolen vid straffmätningen ska beakta om den tilltalade orsakas men till följd av att han eller hon utvisas ur riket. Någon sådan hänsyn ska med de ändrade reglerna inte längre tas vid straffmätningen av brott som har begåtts efter . När en tilltalad döms för brott som har begåtts före ikraftträdandet av de ändrade reglerna, dvs. före , gäller emellertid att bedömningen av utvisningsfrågan kan påverka straffmätningen. Frågan om utvisning bör i den situationen inte kunna prövas om det inte finns möjlighet att ompröva den påföljd som har dömts ut. Det bör med andra ord inte vara möjligt att bevilja resning i fråga om utvisning om inte också kravet på att den nya åldersuppgiften sannolikt skulle ha lett till en väsentligt svårare eller väsentligt mer ingripande påföljd är uppfyllt. Anledningen till det är att påföljdsfrågan annars skulle kunna komma upp till förnyad prövning trots att väsentlighetskravet inte är uppfyllt. I de fall en resningsansökan avser en dom som gäller ansvar för brott som har begåtts före bör därför resning i utvisningsfrågan bara få beviljas om resning beviljas i påföljdsfrågan enligt de föreslagna nya resningsgrunderna. En övergångsbestämmelse av den innebörden bör införas. I förhållande till lagrådsremissens förslag har datumet i övergångsbestämmelsen ändrats från till . Det beror på att ikraftträdandedatumet för lagändringarna i prop. 2021/22:224 har ändrats till . De föreslagna undantagen från förbudet att ändra en dom till den tilltalades nackdel när endast den tilltalade har överklagat kan uppfattas som försämringar för den tilltalade. Det talar för att de nya bestämmelserna inte bör gälla för mål som har inletts före ikraftträdandet. Mot bakgrund av att det inte föreslås någon övergångsbestämmelse för den nya regleringen om resning till den tilltalades nackdel skulle dock en särskild övergångsbestämmelse för undantaget från förbudet att ändra en dom till den tilltalades nackdel vid nya uppgifter om ålder inte få särskilt stor praktisk betydelse. Om en ändring till den tilltalades nackdel inte är möjlig i det ordinarie förfarandet kan åklagaren invänta laga kraft och därefter ansöka om resning. Samma resonemang kan appliceras på undantaget från förbudet när en utdömd skyddstillsyn har misskötts. Om en övergångsbestämmelse skulle införas skulle det, i likhet med vad som gäller , 2021/22:233 innebära att åklagaren kan ansöka om undanröjande av skyddstillsynen så fort domen har fått laga kraft. Mot denna bakgrund saknas det skäl att införa en övergångsbestämmelse för undantagen från förbudet att ändra en dom till den tilltalades nackdel när endast den tilltalade har överklagat. I övrigt behövs det inte några övergångsbestämmelser. Regeringens bedömning: Förslagen kan antas leda till att förtroendet för rättsordningen stärks. Lika fall kommer att behandlas lika. också bidra till att brottsoffer får upprättelse och att samhällets reaktion på brottet upplevs som riktig. Förslagen bedöms medföra marginella kostnadsökningar för Domstolar, , , Polis- myndigheten och Kriminalvården. ryms inom befintliga anslag. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna invänder inte efterfrågar en utförligare barn- konsekvensanalys för de fall en tilltalad anses vara äldre men fortfarande Hovrätten för efterfrågar en djupare analys av konsekvenserna för domstolarna av att införa en resningsgrund till för- del för en tilltalad utan någon form av begränsande rekvisit. Skälen för regeringens bedömning Förslagen främjar enhetlighet i straffrättskipningen och bedöms stärka allmänhetens förtroende för rättssystemets förmåga att lagföra brott på ett effektivt och korrekt sätt. Lika fall kommer att behandlas lika. om resning till nackdel för den tilltalade kan bidra till att brottsoffer får upprättelse och att samhällets reaktion på brottet upplevs som riktig. efterhand kunna pröva påföljden på nytt vid nya uppgifter om den tilltalades ålder medför även att legitimiteten i det särskilda påföljds- systemet för unga lagöverträdare kan upprätthållas. Med den föreslagna regleringen av möjligheten till resning till fördel för den tilltalade blir det tydligare att den som har fått en för sträng påföljd på grund av att rätten har utgått från en felaktig ålder har möjlighet att ansöka Regleringen innebär alltså en ökad tydlighet och förutsebarhet som är till fördel för den enskilde. De föreslagna ändringarna gällande förbudet mot att ändra en dom som endast har överklagats av den tilltalade (det s.k. förbudet mot reformatio in pejus) innebär att den tilltalade i vissa fall kan få en strängare påföljd i högre rätt trots att åklagaren inte har överklagat. Förslagen minskar till viss del förutsebarheten för den tilltalade. Eftersom det föreslås en möjlighet till resning på grund av nya uppgifter om den tilltalades ålder riskerar emellertid den tilltalade en ny process om inte de nya uppgifterna kan beaktas i det ordinarie förfarandet. En sådan ordning kan inte anses vara till fördel för den tilltalade. Samma sak gäller för undantaget från förbudet när tingsrätten har bestämt påföljden till skyddstillsyn men den tilltalade har misskött skyddstillsynen innan hovrättens prövning. Om inte ett undantag från förbudet införs riskerar den tilltalade i stället att åklagaren ansöker om undanröjande av skyddstillsynen så snart domen har fått laga kraft. Även i en sådan situation riskerar alltså den tilltalade två processer om inte ett undantag från förbudet att ändra en dom till den tilltalades nackdel införs. Undantagen från förbudet mot reformatio in pejus medför således att den tilltalade inte behöver genomgå ytterligare en process om de nya uppgifterna om ålder kommer fram under den ordinarie rättegången. Som framhåller kan en tidigare tilltalad anses vara äldre än vad rätten funnit i den ordinarie processen, men fortfarande vara under . I de fallen är den tidigare tilltalade fortfarande ett barn och barnets rättigheter i enlighet med måste beaktas, bl.a. principen om barnets bästa.