prop · H903174 · 2022-03-22 00:00:00 — hov- rätt anser att bestämmelsen bör utformas i närmare anslutning till direk- tivtexten. Skälen för regeringens förslag: I artikel 8b punkten 3 finns en icke- uttömmande lista över kriterier som ska beaktas vid åläggandet av sank- tioner, i lämpliga fall. Kriterierna är samma som i artikel 13.2 i direktivet om otillbörliga affärsmetoder, artikel 8.2 i prisinformationsdirektivet och artikel 24.2 i konsumenträttighetsdirektivet. På motsvarande sätt som för överträdelser av marknadsföringslagen, prisinformationslagen och distansavtalsalgen bör kriterierna endast vara tillämpliga vid påförande av sanktionsavgift och inte vid beslut om förbud vid vite. Bestämmelsen i avtalsvillkorslagen bör – liksom motsvarande bestämmelse i marknadsföringslagen – formuleras i nära anslutning till direktivtexten. Regeringen instämmer även beträffande avtalsvillkors- lagen i påpekandet från (Patent- och marknads- domstolen) om att det bör anges i bestämmelsen att sanktioner som har påförts näringsidkaren i andra medlemsstater endast tar sikte på sanktioner som näringsidkaren har ålagts för ”samma överträdelse”. Utredningens lagförslag bör därför justeras något för att bättre överensstämma med direktivet. Till skillnad från anser regeringen inte att det finns skäl att därutöver utforma lagtexten i ännu närmare anslutning till direktiv- texten än vad utredningen har föreslagit. Näringsidkaren bör kunna befrias från att betala avgiften om det finns synnerliga skäl för det (jfr 32 § andra stycket marknadsföringslagen). Det kan t.ex. vara så att det på grund av efterföljande omständigheter i sällsynta undantagssituationer framstår som stötande att påföra en näringsidkare en sanktionsavgift. Frågorna bör, med viss språklig justering av utredningens förslag, regleras i en ny paragraf i avtalsvillkorslagen. I lagrådsremissen föreslogs att domstolen skulle bedöma hur allvarlig Prop. 2021/22:174 överträdelsen är när den prövar om en sanktionsavgift ska påföras. föreslogs vidare att det skulle anges att det vid bedömningen ska tas särskild hänsyn till överträdelsens art, varaktighet och omfattning. Lag- rådet för fram att, om en reglering av betydelsen av överträdelsens allvar behövs, detta bör regleras i paragrafen om avgiftens storlek och kon- strueras som en fråga om avgiftseftergift. Regeringen delar, med beaktan- de av de överväganden som har gjorts i avsnitt 10.1, Lagrådets synpunkt i den delen. I en reglering som innebär att sanktionsavgift huvudsakligen ska komma i fråga i fall där näringsidkaren har förbjudits att använda avtalsvillkoret ligger visserligen ett visst inbyggt allvar i form av upprep- ningen. Det förhållandet medför dock inte att överträdelsen alltid bör vara att anse som så pass allvarlig att det är aktuellt med sanktionsavgift. I det sammanhanget kan nämnas att förbudet i de flesta fall kommer att vara förenat med vite. Ett vite och en sanktionsavgift fyller olika funktioner. Medan ett vite är handlingsdirigerande har en sanktionsavgift en bestraff- ande avskräckande effekt. Om överträdelsen med hänsyn till särskilt dess art, varaktighet och omfattning är mindre allvarlig bör det således, i enlighet med vad Lagrådet föreslår, finnas en möjlighet för domstolen att bestämma en lägre sank- tionsavgift än annars eller bestämma att en avgift inte ska tas ut. Om- ständigheterna motsvarar i huvudsak de som räknas upp i 29 a § marknads- föringslagen. Viss vägledning kan därför hämtas ur förarbetena till den paragrafen (se prop. 2015/16:168 s. 25) och domstolspraxis, även om den nu behandlade bestämmelsen avser att sätta ned avgiften eller befria näringsidkaren från avgiften. Att särskild hänsyn ska tas till de uppräknade omständigheterna utesluter inte att det kan finnas andra omständigheter som bör beaktas i det enskilda fallet. Domstolen måste alltid göra en sam- lad bedömning av t.ex. graden av uppsåt och övriga förhållanden (se prop. 2015/16:168 s. 33). I avsnitt 10.2 föreslås att talan om att påföra en sanktionsavgift för en överträdelse inte ska få tas upp till prövning om överträdelsen omfattas av ett förbud som har förenats med vite och talan om utdömande av vitet har väckts. Mot bakgrund av den bestämmelsens utformning innebär den före- slagna regleringen att det är möjligt med vad Lagrådet betecknar som spårväxling mellan ett förbud förenat med vite och en sanktionsavgift. Lagrådet betonar vikten av lagstöd för en sådan ordning. Som framgår av avsnitt 10.2 är den föreslagna ordningen enligt regeringen i tillräcklig mån förutsebar för enskilda samt både förenlig med åtaganden enligt och godtagbar vad gäller kraven på införandet av sanktionsavgifter enligt ändringsdirektivet. Enligt regeringen innebär för- slagen att det finns sådant tydligt lagstöd som Lagrådet påtalar vikten av. 10.5Andra frågor som behöver regleras Regeringens förslag: Sanktionsavgiften tillfaller staten och ska betalas till Kammarkollegiet efter det att domen har fått laga kraft eller den som anges i domen. Om avgiften inte betalas i tid ska Kammarkollegiet lämna den obetalda avgiften för indrivning. En sanktionsavgift får bara dömas ut om stämningsansökan har del- getts näringsidkaren från det att överträdelsen upphörde. En sanktionsavgift faller bort om domen inte har kunnat verkställas från det att den fick laga kraft. För att säkerställa betalningen av ett anspråk på sanktionsavgift får domstolen besluta om kvarstad. I ett sådant fall tillämpas bestämmel- serna i om kvarstad för fordran vid rättegång i tviste- mål. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningen föreslår att det ska anges att vid indrivning får verkställighet enligt utsökningsbalken ske. Utredningens förslag till lagtext är också något annorlunda utformat. Remissinstanserna har inte några synpunkter på förslaget. Konsument- verket uppmärksammar dock att det, avseende rättegångskostnader i mål om utdömande av sanktionsavgift, redan finns bestämmelser i 9 b § avtals- villkorslagen. Något behov av komplettering finns dock inte enligt verket. Regeringens förslag: Införandet av sanktionsavgift i avtalsvillkors- lagen medför att det behöver införas nya bestämmelser om förfarandet i sådana mål. Det rör sig om bestämmelser som reglerar betalning av avgift- en, preskription och kvarstad. De bör utformas med beaktande av de be- stämmelser som finns i 33–36 §§ marknadsföringslagen och som gäller marknadsstörningsavgift. Dessa frågor bör, med vissa språkliga justering- ar av utredningens förslag, regleras i nya paragrafer i avtalsvillkorslagen. Mot bakgrund av att frågan om sanktionsavgift ska prövas av domstol finns det inte behov av att ange att verkställighet får ske enligt utsöknings- balken (jfr 3 kap. 1 § utsökningsbalken). Som Lagrådet föreslår bör det i bestämmelsen om hur sanktionsavgiften ska betalas anges att den tillfaller staten (se avsnitt 10.1). I lagrådsremissen föreslogs att preskriptionsbestämmelsen skulle formu- leras som att en sanktionsavgift bara får dömas ut om stämningsansökan har delgetts ”den som anspråket riktar sig mot” från det att överträdelsen upphörde. Lagrådet framhåller att det bara kan vara den berörde näringsidkaren och föreslår att ordet ”näringsidkaren” används i stället. Regeringen konstaterar att det visserligen kan vara en samman- slutning av näringsidkare som väcker talan om sanktionsavgift och att båda parterna i en sådan situation alltså är näringsidkare. Risken för feltolk- ningar till följd av det bör dock inte överdrivas och Lagrådets förslag fram- står enligt regeringen som tydligare än förslaget i lagrådsremissen. Som Lagrådet är inne på innebär det förhållandet att överträdelsen har upphört att det aktuella avtalsvillkoret har slutat att användas i den mening som anges i 1 § avtalsvillkorslagen. Som utredningen konstaterar gäller i fråga om rättegångskostnader i mål om utdömande av sanktionsavgift enligt 3 kap. 1 § lagen om patent- och marknadsdomstolar att 18 kap. om rättegångskostnader i tvistemål ska tillämpas. Som påpekar finns det också i 9 b § avtalsvillkorslagen en bestämmelse om rättegångskostnader. Den innebär bl.a. att bestämmelsen i 18 kap. 16 § inte ska tillämpas i mål enligt 3 § avtalsvillkorslagen och att domstolen i sådana mål får bestämma att vardera parten ska svara för sina rättegångskost- nader. Mot den nu angivna bakgrunden behövs inte någon särskild ny reglering Prop. 2021/22:174 beträffande rättegångskostnader. Regeringens förslag: Lagändringarna ska träda i kraft . I fråga om avtalsvillkorslagen ska de nya bestämmelserna inte tillämpas på avtalsvillkor som har använts före ikraftträdandet. I fråga om prisinformationslagen ska äldre bestämmelser gälla för prisinformation som har lämnats före ikraftträdandet. I fråga om distansavtalslagen ska äldre bestämmelser gälla för avtal som har ingåtts före ikraftträdandet. Äldre bestämmelser gäller även om avtalet har ingåtts efter ikraftträdandet för information som närings- idkaren till grund för avtalet har lämnat före ikraftträdandet. I fråga om marknadsföringslagen ska äldre bestämmelser gälla för marknadsföring som har vidtagits före ikraftträdandet. Utredningens förslag överensstämmer delvis med regeringens. Utred- ningens förslag till övergångsbestämmelser till avtalsvillkorslagen och distansavtalslagen har en annorlunda utformning. Utredningen föreslår även att lagändringarna ska träda i kraft . Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna har inget att erinra mot förslaget. Svensk Dagligvaruhandel anser att tidpunkten för ikraftträdande ska flyttas . Skälen för regeringens förslag: Enligt artikel 7.1 i ändringsdirektivet ska medlemsstaterna anta och offentliggöra de bestämmelser som är nödvändiga för att följa direktivet. Bestämmel- serna ska tillämpas fr.o.m. . De bestämmelser som genom- för ändringsdirektivet bör träda i kraft . Det finns inte förutsättningar att skjuta fram tidpunkten för ikraftträdande på det sätt som Svensk Dagligvaruhandel efterfrågar. Med hänsyn till den tid de åter- stående leden i lagstiftningsprocessen kan antas ta föreslås att lagändring- arna ska träda i kraft . När det gäller straff och skatter finns ett uttryckligt förbud mot retroaktiv lagstiftning i 2 kap. 10 § regeringsformen. Den grundläggande principen i svensk förmögenhetsrätt är också att ny lag inte ska få retroaktiv verkan. Huvudprincipen är att nya bestämmelser bara är tillämpliga på avtal som har ingåtts efter ikraftträdandet. Denna princip har inte ansetts behöva komma till uttryck i lagtext om det handlar om nya bestämmelser som inte upphäver äldre. Om det däremot är fråga om att ge äldre bestäm- melser ett nytt innehåll, kan det finnas skäl för särskilda övergångs- bestämmelser av innebörd att äldre bestämmelser ska tillämpas på avtal som har ingåtts före ikraftträdandet (se prop. 1984/85:110 s. 366 och 367 samt prop. 2019/20:63 s. 46). Ändringarna i distansavtalslagen innebär dels att nya bestämmelser införs, dels att befintliga bestämmelser om bl.a. informationskrav ändras. Dessutom införs en ny påföljd i form av 2021/22:174 marknadsstörningsavgift. Enligt regeringen finns det, i linje med de angivna principerna, skäl för en övergångsbestämmelse med den ovan angivna innebörden. I linje med vad Lagrådet föreslår bör det också anges att äldre bestämmelser även gäller om avtalet har ingåtts efter ikraftträdan- det för information som näringsidkaren till grund för avtalet har lämnat före ikraftträdandet. Det sistnämnda undantaget tar sikte på fall där näringsidkaren före ikraftträdandet har fullgjort sin informationsskyldig- het beträffande ett avtal som har ingåtts efter ikraftträdandet. Ändringarna i avtalsvillkorslagen innebär att det införs nya marknads- rättsliga bestämmelser om påförande av sanktionsavgifter. I lagråds- remissen föreslogs en övergångsbestämmelse av innebörd att de äldre bestämmelserna skulle gälla för avtalsvillkor som använts före ikraft- trädandet. Med anledning av Lagrådets synpunkter om att det inte finns några relevanta äldre bestämmelser anser regeringen att en mer ändamåls- enlig övergångsbestämmelse innebär att de nya bestämmelserna inte ska tillämpas på avtalsvillkor som har använts före ikraftträdandet. Prisinformationslagen ändras på så sätt att det införs en ny informations- bestämmelse om prissänkningar och en möjlighet att påföra marknads- störningsavgift vid överträdelser av lagen. Dessutom föreslås såväl nya som ändrade bestämmelser i marknadsföringslagen. Med hänsyn till att det är fråga om nya respektive ändrade bestämmelser som reglerar påföljder för näringsidkare, däribland marknadsstörningsavgift, bedömer regeringen att det finns behov av övergångsbestämmelser beträffande dessa ändring- ar. Äldre bestämmelser bör gälla för prisinformation som har lämnats och för marknadsföring som har vidtagits före ikraftträdandet. Om en viss pris- information eller marknadsföring har lämnats respektive vidtagits både före och efter ikraftträdandet finns det inga hinder mot att tillämpa de nya bestämmelserna (jfr prop. 2015/16:168 s. 30). Regeringens bedömning: De föreslagna ändringarna innebär en tydligare och mer enhetlig reglering inom EU när det gäller marknads- föring och information till konsumenter, särskilt i situationer då avtal ingås digitalt. Ändringarna bedöms underlätta och leda till kostnads- besparingar, framför allt för företag som bedriver e-handel inom EU. bör regleringen kunna leda till bättre konkurrens och lägre priser för konsumenter. Förslagen innebär även ett stärkt sanktionssystem vid överträdelser av det marknadsrättsliga regelverket. Detta kommer att verka avskräck- ande för företag som inte följer reglerna och gynna seriösa före- tag. För företag kan det initialt finnas ett visst behov av utbildningsin- satser och anpassning av marknadsföring och avtalsvillkor. Det bedöms medföra begränsade kostnader. Förslagen leder inte till några ökade kostnader för det allmänna och bedöms inte ha någon påverkan på jämställdheten mellan kvinnor och män. Utredningens bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser ställer sig i huvudsak bakom bedömningen eller invänder inte mot den. anser att konsekvensutredningen inte uppfyller kraven på en konsekvensutredning vid regelgivning. IT&Telekomföretagen och ansluter sig till vad anför om att konsekvensanalysen är ofullständig och behöver fördjupas. invänder vidare mot bedömningen att de föreslagna ändringarna kommer att underlätta och leda till kostnadsbe- sparingar framför allt för företag som bedriver e-handel. Det saknas, enligt , också beräkningar eller uppskattningar av hur stora kost- nadsförändringarna är och organisationen framhåller att en konsekvens- analys måste genomföras med tanke på att ett stort antal företag av vari- erande storlek och branschtillhörighet berörs, framför allt e-handelsföretag som riktar sig till konsumenter. anför att implementering som går utöver vad direktivet kräver bör tydliggöras och motiveras samt alternativa lösningar och konsekvenser noggrant analyseras och övervägas. Det saknas, enligt nämnden, en noggrann analys och ett tillräckligt underlag som visar på att behov verkligen finns av utökade möjligheter att påföra marknadsstör- ningsavgift. anser att en modernisering hade behövt innebära en förenkling av regelverken, inklusive tydliga instruktioner för hur småföretag bör agera. Några sådana förslag finns, enligt förbundet, inte i delbetänkandet och det anges inte om särskild hänsyn har tagits till små företag vid utformningen av reglerna, trots att småföretag till stor del kommer att beröras av förslagen. Förbundet befarar att en konsekvens av förslagen blir att koncentrationen på marknaden ökar. Det föreslår därför att kompletterande utredning tas fram. (Patent- och ) menar att det förefaller sanno- likt att patent- och marknadsdomstolarna kommer att få en ökad tillström- ning av mål till följd av författningsförslagen, vilket skulle kunna innebära kostnadsökningar som inte ryms inom befintliga anslagsramar. har liknande synpunkter och framhåller att domstolarna skulle behöva pröva komplicerade legalitetsfrågor i flera av de mål i vilka det yrkas att marknadsstörningsavgift ska påföras. Skälen för regeringens bedömning I propositionen föreslås ändringar i prisinformationslagen, marknads- föringslagen och distansavtalslagen, som innebär en utökad informations- skyldighet för näringsidkare i vissa situationer och möjlighet att påföra marknadsstörningsavgift vid fler typer av överträdelser. Dessutom föreslås att den övre beloppsgränsen för marknadsstörningsavgiften tas bort. Det föreslås också att det införs en möjlighet att påföra en sanktionsavgift vid överträdelser av avtalsvillkorslagen. Inom ramen för tillämpningsom- rådena för de fyra direktiv som ändras genom ändringsdirektivet – som i stor utsträckning är fullharmoniserande – blir regleringen i allt väsentligt enhetlig inom EU. 2021/22:174 I en del avseenden ger ändringsdirektivet medlemsstaterna utrymme att välja att införa viss reglering. Med några undantag har regeringen avstått från att föreslå sådan reglering. När det gäller prisinformationslagen föreslår regeringen dock att den nya bestämmelsen om prissänkningar inte ska gälla varor som snabbt kan försämras eller bli för gamla. Dessutom ska informationen vid prissänkningar som har skett gradvis avse det pris som tillämpades före den första prissänkningen. Ifråga om distansavtalslagen föreslår regeringen att det införs ett undantag från ångerrätten för fullständigt utförda reparationsåtgärder, om konsu- menten uttryckligen har begärt ett besök från näringsidkaren i syfte att utföra reparationer och uttryckligen har samtyckt till att tjänsten börjar utföras. Utanför direktivens tillämpningsområden är det möjligt att ha en natio- nell reglering. Regeringen föreslår bl.a. att möjligheterna att påföra mark- nadsstörningsavgift ska gälla även för överträdelser som inte omfattas av direktivens sanktionsbestämmelser. Även för avtalsvillkorslagen föreslås att sanktionsavgift ska kunna dömas ut för överträdelser som inte omfattas av sanktionsbestämmelserna i avtalsvillkorsdirektivet. En modernisering och ett bättre upprätthållande av den enhetliga regle- ringen inom EU, som de nya reglerna syftar till, bör kunna leda till en förbättrad medvetenhet bland konsumenter, bättre konkurrens på kon- sumentmarknaden och lägre priser för konsumenter (jfr skäl 1–3 till ändringsdirektivet). Förslaget att marknadsstörningsavgift ska kunna påföras vid fler typer av överträdelser och införandet av sanktionsavgift i avtalsvillkorslagen innebär ett stärkt konsumentskydd, eftersom det kan antas att risken att drabbas av dessa sanktioner medför att företag får starkare incitament att följa regelverket. Detta är ägnat att motverka förekomsten av oseriösa företag. De föreslagna bestämmelserna som ställer krav på näringsidkare att lämna viss information till konsumenter kommer att förbättra konsument- ernas möjligheter att fatta väl genomtänkta affärsbeslut. Det gäller bl.a. information om prissänkningar, personanpassning av priset på grund av automatiserat beslutsfattande, produkter som erbjuds på marknadsplatser online, rankning av produkter och konsumentrecensioner. Även de före- slagna bestämmelserna om ångerrätt vid avtal om digitalt innehåll och digitala tjänster innebär fördelar för konsumenter eftersom det blir tydligt vilka rättigheter och skyldigheter konsumenten har när han eller hon utövar sin ångerrätt. Det föreslagna undantaget från ångerrätten för reparationsåtgärder som har fullgjorts medför visserligen en viss försvagning av konsumentskyd- det. Regeringen bedömer dock att det kan anses vara godtagbart eftersom behovet av konsumentskydd inte är lika uttalat i dessa situationer, då det är fråga om en tjänst som redan har fullgjorts efter att konsumenten uttryckligen har begärt ett besök från näringsidkaren och samtyckt till att tjänsten börjar utföras. Sammantaget innebär förslagen att konsumenternas ställning stärks. Mot bakgrund av innehållet i ändringsdirektivet är utrymmet för olika vägval relativt begränsat. I flera avseenden där ändringsdirektivet ger med- lemsstaterna utrymme att välja att införa viss reglering avstås det också i lagrådsremissen från att föreslå sådan. Regeringen konstaterar vidare att det är svårt att ge en utförligare beskrivning av konsekvenserna på det sätt som , , och efterfrågar. Det finns enligt regeringen inte anledning att in- hämta en mer omfattande konsekvensutredning, vilket förespråkar. Förslagen innebär en modernisering av regel- verken, där flera av bestämmelserna uttryckligen tar sikte på företeelser som har blivit en följd av bl.a. den kontinuerliga digitaliseringen av konsumentmarknaden. Förslagen har utformats med beaktande av att det så tydligt som möjligt ska framgå på vilka sätt företagen bör agera för att uppfylla de krav som bestämmelserna ställer. Ändringarna i de aktuella EU-direktiven innebär i vissa avseenden en ökad harmonisering av regleringen på det marknadsrättsliga området. Det införs bl.a. nya enhetliga krav på information till konsumenter när det gäller rankning och konsumentrecensioner samt för företag som tillhanda- håller marknadsplatser online. Förslagen innebär också att det införs tyd- ligare regler om konsumenters rätt till information vid avtal om digitalt innehåll och digitala tjänster och verkningarna av att konsumenten utövar sin ångerrätt i sådana situationer. Förändringarna berör framför allt företag som bedriver e-handel. Regeringen delar, till skillnad från , utredningens bedömning att det förhållandet att regleringen görs enhetlig inom unionen i sig är ägnat att underlätta och effektivisera verksamheten för dessa företag, då de inte behöver anpassa sin information till eller sina kontakter med konsumenter, i samband med att konsumenter utövar sin ångerrätt, beroende på i vilken medlemsstat konsumenten finns. Med en tydlig reglering är det vidare troligt att antalet missnöjda konsumenter som söker kontakt – och i förlängningen ger upphov till rättsliga tvister – blir färre, vilket kan innebära minskade kostnader för företag. Förändringarna berör ett mycket stort antal företag av varierande storlek och branschtillhörighet. Det handlar framför allt om företag som bedriver e-handel riktad mot konsumenter. Förtydligandena i fråga om digitalt innehåll och digitala tjänster berör bl.a. företag som tillhandahåller video- och ljuddelningstjänster och andra typer av strömningstjänster. Ett annat exempel på företag som berörs av de föreslagna reglerna är sådana större företag som tillhandahåller marknadsplatser online. Det kan initialt finnas ett visst behov av anpassning av marknadsföring och avtalsvillkor, vilket kan medföra kostnader i ett inledande skede. Bland annat kan företag behöva anpassa sig till nya informationskrav i olika marknadsförings- och avtalssituationer. De nya reglerna kan även medföra vissa marginella merkostnader för utbildningsinsatser. Före- tagens skyldigheter när det gäller behandling av personuppgifter följer redan av EU:s dataskyddsförordning, och är alltså inte en konsekvens av nu aktuella förslag. En väl fungerande marknad förutsätter att konsumenterna är välinforme- rade. Bristande eller otydlig information får anses öka risken för att konsu- menter avstår från att köpa en produkt. Sett ur näringsidkarens perspektiv 2021/22:174 finns det därför en risk för att bristande information till konsumenterna leder till en sämre avsättning på marknaden. Även konkurrensskäl talar för behovet av starka och upplysta konsumenter som genom medvetna val av produkter utnyttjar sina möjligheter att påverka produktionen. Av de föreslagna bestämmelserna får en del anses vara huvudsakligen till förmån för företag. Detta gäller bl.a. förslaget om att utesluta gåvor och gratistjänster från tillämpningsområdet för 2 kap. distansavtalslagen.