prop · H903124 · 2022-02-22 00:00:00 — Hur stora dessa kostnader blir för respektive fjärrkyleföretag beror på om företagen har ett faktureringsprogram eller liknande som tillåter tillägg av nya data. också beroende på vilka it-leverantörer man har . Beroende på itsystem och it-leverantör antas det uppstå en engångskostnad om cirka 250000–för utveckling av faktureringsprogram. Det antas också uppstå en årlig kostnad om cirka 20 000–till följd av uppdatering av årliga relevanta data. I de fall fjärrkyleföretag inte har något program som kan förse fjärrkylekunder med faktureringsinformation i elektronisk form krävs en investering i ett sådant. Engångskostnaden, som bl.a. antas innefatta lagring av mätdata, säkerhetsaspekter och programmering och utveckling, bedöms uppgå till cirka 300 000–. Kostnaderna får inte läggas på fakturan. Fjärrvärme regleras i fjärrvärmelagen, fjärrvärmeförordningen (2008:526) och föreskrifter (EIFS 2014:2). Utöver befintlig reglering innebär förslagen i propositionen vissa nya krav på fjärrvärmeföretagen när det gäller att lämna information till fjärrvärmekunder och allmänheten och när det gäller fakturering och faktureringsinformation. Det finns cirka 200 fjärrvärmeföretag som äger fjärrvärmenät på olika orter i . Fjärrvärmeföretagen varierar i storlek och många av företagen är kommunala bolag. För omkring 2 800 000 småhus kommer av den totala energianvändningen för värme och varmvatten från fjärrvärme. Motsvarande andel för omkring 165 000 flerbostadshus är , och för cirka 150 000 lokalbyggnader . De krav som föreslås bedöms i huvudsak motsvara praxis på marknaden. Konsekvenserna för fjärrvärmeföretagen blir desamma som för fjärrkyleföretagen, se avsnittet ovan. Ägare av flerbostadshus och byggnader som innehåller både bostäder och lokaler Förslagen i propositionen innebär vissa nya krav på den som äger ett flerbostadshus eller en byggnad som innehåller både bostäder och lokaler som försörjs med värme eller tappvarmvatten för hushållsbruk från en central källa eller från ett system för fjärrvärme. Kraven gäller mätning av värme och tappvarmvatten för hushållsbruk och avläsning, tillhandahållande av information och fakturering av energianvändningen. Enligt fastighetsregistret finns det omkring 165 000 flerbostadshus i , innehållande cirka 2 500 000 bostäder. Ett flerbostadshus definieras i registret som en byggnad med minst tre bostäder. För att en byggnad ska klassas som flerbostadshus ska av byggnaden utgöras av bostäder. Byggnaden kan dock även innehålla en lokal (kontor, butik, restaurang etc.). Någon uppdelning på flerbostadshus med endast bostäder och flerbostadshus med både bostäder och lokaler görs inte i fastighetsregistret. En sådan uppdelning görs däremot i fastighetstaxeringsregistret, där alla flerbostadshus med både bostäder och lokaler klassas som en särskild grupp. Enligt fastighetstaxeringsregistret 2018 fanns det 52 150 flerbostadshus med både bostäder och lokaler. De benämns även byggnader som innehåller både bostäder och lokaler. Dessa ingår i fastighetsregistrets kategori flerbostadshus. byrån finns totalt cirka 38 000 företag som bedriver fastighetsförvaltning av bostäder. Den tillkommande administrativa kostnad för en fastighetsägare som följer av förslagen består främst av att denne ska informera lägenhetsinnehavare om den individuella kostnaden för den individuella energianvändningen och vilken fördelningsmodell som ligger till grund för kostnaden. Ägarens kostnad följer också av uppsökande rådgivning från lägenhetsinnehavare i samband med mottagandet av faktureringsinformation och information om energianvändning. Kostnaden för att ta fram information om fördelningsmodell uppskattas till en engångskostnad , vilket motsvarar . Kostnaden för att förse en lägenhetsinnehavare med faktureringsinformation bedöms ingå i driftskostnaden för individuell mätning, medan fastighetsägarens kostnad för att bemöta lägenhetsinnehavarnas behov av rådgivning inte har kunnat uppskattas. Kostnaderna får inte läggas på fakturan. Förslagen i propositionen innebär ett nytt krav på den som uppför eller låter uppföra ett flerbostadshus eller en byggnad med flera användningsområden som försörjs med tappvarmvatten för hushållsbruk från en central källa eller från ett system för fjärrvärme. Enligt SCB fanns det 2020 drygt 25 700 byggföretag (Standard för svensk näringsgrensindelning, SNI 2007 F 41) i . Cirka 440 av dessa har upp till 50 anställda, medan knappt 20 företag har 200–499 anställda. Endast 7 företag har över 500 anställda. Kravet gäller att se till att varje bostadslägenhets användning av tappvarmvatten för hushållsbruk kan mätas. Även ett byggföretag kan vara byggherre och därmed bli den som kraven riktas mot. Det blir då det företaget som initialt får bära kostnaden för att installera mätsystem i byggnaden. Installationskostnaderna för varmvattenmätare uppgår enligt till 1 250–per lägenhet (en mätare per lägenhet). har i två rapporter – Individuell mätning och debitering vid ny- och ombyggnad (rapport 2014:29) och Individuell mätning och debitering: Uppföljning 2018 (rapport 2018:18) – analyserat förutsättningarna för installation av individuell mätning och debitering av tappvarmvatten för hushållsbruk vid nybyggnad. Analyserna visar att individuell mätning och debitering av tappvarmvatten för hushållsbruk sannolikt kan bli lönsam i flera fall, men att spridningen mellan olika kommuner är stor. Storleken på va-avgiften är den enskilt största faktorn som påverkar resultatet. har va-avgiften ökat, vilket ökar sannolikheten för lönsamhet. På grund av ändringsdirektivet finns det ingen möjlighet att ställa krav på individuell mätning av tappvarmvatten för hushållsbruk i nya byggnader endast om det är lönsamt. konstaterar i sin rapport att individuell mätning av tappvarmvatten för hushållsbruk vid nyproduktion i stort sett verkar vara standard . Argumentet bakom detta verkar dock inte vara lönsamhet, utan rättvisa. Som utredning visar är det svårt att på förhand veta om det är en lönsam investering. Installation av individuell varmvattenmätning i nyproduktion tycks leda till lägre vattenförbrukning och lägre kostnader och bidra till gällande miljömål. sammantaget att det är troligt att ett lagkrav på individuell mätning av tappvarmvatten för hushållsbruk vid nyproduktion inte skulle få särskilt stora ekonomiska konsekvenser för byggherrar eller fastighetsägare . Det finns i omkring 110 000 lokalbyggnader (t.ex. skolor, sjukhus, museer, idrottsanläggningar, kontorsbyggnader och köpcentrum) som värms med fjärrvärme. Antalet lokalbyggnader med fjärrkyla uppgår till omkring 2 000. Det bedöms att samtliga lokalbyggnader som värms med fjärrvärme eller kyls med fjärrkyla har mätare vid leveranspunkten. Enligt byggregler ställs redan krav på installation av mätare på byggnadsnivå i varje ny byggnad. Ägare av lokalbyggnader som är anslutna till fjärrvärme eller fjärrkyla kommer genom den föreslagna regleringen att få bättre information om den egna energianvändningen samt energiprestandan, andelen förnybar energi och utsläpp av växthusgaser m.m. i fjärrvärme- och fjärrkylesystemet. Detta skapar bättre förutsättningar för fastighetsägaren att vidta åtgärder för att minska energianvändningen och förbättra byggnadens energiprestanda. Det finns omkring 5 400 industriföretag som är anslutna till fjärrvärme. En del av dessa är sannolikt klassade som lokalbyggnader. Antalet industrier utöver lokalbyggnader som är anslutna till fjärrvärme är därför okänt. Cirka 2 000 lokalbyggnader är anslutna till fjärrkyla, varav en del sannolikt är industrier. De föreslagna kraven på mätning av mängden levererad fjärrvärme och fjärrkyla och tillhörande krav på fjärrvärme- och fjärrkyleföretag att tillhandahålla faktureringsinformation och information om energianvändning till slutkunder är positiva för industriföretag som är anslutna till fjärrvärme- och/eller fjärrkylenät. Precis som andra slutkunder (ägare av flerbostadshus och byggnader som innehåller både bostäder och lokaler samt lokalbyggnader) kommer industriföretag att få bättre information om den egna energianvändningen, andelen förnybar energi och utsläpp av växthusgaser m.m. i fjärrvärme- och fjärrkylesystemet. Målet är att slutkunderna ska få information minst . Detta skapar bättre förutsättningar för industriföretag att vidta åtgärder för att minska energianvändningen. Påverkan på konkurrensförhållanden mellan företag och påverkan på små företag De föreslagna kraven förväntas inte påverka konkurrensförhållandena mellan företag. Detta gäller både för företag inom fjärrvärme- och fjärrkylesektorn och för fastighets- och byggsektorn. Dock antas kostnaderna för små företag bli högre i relation till företagets övriga kostnader än för stora företag. Detta följer bl.a. av att små företag i större utsträckning behöver köpa in tjänster för att uppfylla kraven i de fall de själva inte besitter den kompetens som behövs. Fördelen med krav på installation av system för individuell mätning är att den enskilda innehavaren av en bostadslägenhet eller lokal ges möjlighet att själv göra avvägningen mellan nyttan med den egna energianvändningen och energikostnaderna. Regleringen av individuell mätning syftar till att öka slutanvändarnas, i detta fall lägenhetsinnehavarnas, möjlighet att påverka sin energianvändning. I skäl 26 och 27 i ändringsdirektivet anges att det är mycket viktigt att öka alla unionsmedborgares medvetenhet om fördelarna med ökad energieffektivitet och att ge dem korrekt information om hur sådan kan uppnås. Konsumenterna bör ha full insyn i kostnaderna och fördelarna med alla energieffektivitetsåtgärder som vidtas, inbegripet återbetalningsperioder. Det är alltså positivt om fler blir medvetna om den egna energianvändningen, om det leder till ett förändrat beteende i form av minskad energianvändning. I samband med fakturering ska, om system för individuell mätning har installerats, inte bara information om energikostnader och faktisk energianvändning tillhandahållas. Även information om möjliga åtgärder samt om tvistlösning ska lämnas. Detta stärker den enskildes möjligheter att påverka sin energianvändning ytterligare. Kraven på mätning av mängden levererad fjärrvärme och fjärrkyla och tillhörande krav på fjärrvärme- och fjärrkyleföretag att tillhandahålla faktureringsinformation och information om energianvändning till slutkunder är positiva för småhusägare som är anslutna till fjärrvärme- eller fjärrkylenät. Precis som andra kunder (ägare av flerbostadshus, byggnader som innehåller både bostäder och lokaler samt lokalbyggnader) kommer småhusägare att få bättre information om den egna energianvändningen samt energiprestandan och om andelen förnybar energi och utsläpp av växthusgaser m.m. i fjärrvärme- och fjärrkylesystemet. Detta skapar bättre förutsättningar för fastighetsägaren att vidta åtgärder för att minska energianvändningen och förbättra byggnadens energiprestanda. Förslagen i propositionen innebär att delvis får helt nya tillsynsuppgifter för fjärrkyla. ska även utöva tillsyn över att fjärrkyleföretagen tillhandahåller fjärrkylekunder och allmänheten uppgifter om energiprestanda och andelen förnybar energi i företagens system. Avsikten är att ska få meddela föreskrifter när det gäller fjärrvärme och fjärrkyla bl.a. i fråga om information om energiprestanda och andelen förnybar energi, mätning och beräkning av energianvändning, funktionskrav för mätsystem och mätutrustning, fakturering och tillhandahållande av faktureringsinformation och information om energianvändning. Tillsyn enligt fjärrvärmelagen är anslagsfinansierad. Detsamma föreslås gälla för tillsyn enligt fjärrkylelagen. Kostnaderna för detta bör kunna tas inom befintlig ram och har därför inga ekonomiska konsekvenser för statsbudgeten. Däremot kan andra planerade uppgifter och planerad regelutveckling behöva skjutas framåt i tiden. föreslås även få tillsyn över att fjärrvärmeföretagen tillhandahåller fjärrvärmekunder och allmänheten uppgifter om energiprestanda och andelen förnybar energi i företagens system. Det tydliggörs vidare att tillsynsansvaret även gäller föreskrifter och beslut som har meddelats i anslutning till fjärrvärmelagen. bedriver tillsyn över de föreskrifter och beslut som har meddelats i anslutning till fjärrvärmelagen. Tillsynen är anslagsfinansierad. Den tillkomna uppgiften bedöms kunna hanteras inom befintliga ekonomiska ramar. Inriktningen är att ska få meddela föreskrifter när det gäller individuell mätning bl.a. om i vilka fall det är tekniskt genomförbart och proportionellt att installera system för individuell mätning, mätmetoder för sådan mätning, funktionskrav för mätsystem och mätutrustning, avläsning och kostnadsfördelning, fakturering och tillhandahållande av faktureringsinformation och information om energianvändning. ska även ge tillsynsvägledning till byggnadsnämnderna för deras tillsyn av i vilka fall det är tekniskt genomförbart och proportionellt att installera system för individuell mätning, vilka mätmetoder som ska tillämpas och de funktionskrav som mätsystem och mätutrustning ska uppfylla. Verket ska också ge tillsynsvägledning om mätning, avläsning och kostnadsfördelning, fakturering samt tillhandahållande av faktureringsinformation och information om energianvändning. Utöver det ska tillsynsvägledningen innefatta tillsyn av individuell mätning av tappvarmvatten för hushållsbruk. Kostnaderna för detta bör kunna tas inom befintlig ram och har därför inga ekonomiska konsekvenser för statsbudgeten. Däremot kan andra planerade uppgifter och planerad regelutveckling behöva skjutas framåt i tiden. Styrelsen för ackreditering och teknisk kontroll Styrelsen för ackreditering och teknisk kontroll (Swedac) har med stöd av bemyndiganden i 4 § förordningen (1993:1066) om måttenheter, mätningar och mätdon och 7 § förordningen (1994:99) om vatten- och värmemätare meddelat föreskrifter om de mättekniska krav som värmemätare (2016:5) respektive vattenmätare (2016:2) ska uppfylla. Föreskrifterna reglerar enbart värmeenergimätare och inte värmekostnadsfördelare. Med anledning av direktivsgenomförandet behöver tillämpningsområdet för föreskrifterna om mätning av värmeenergi (2016:5) utvidgas från att omfatta endast leverans till fastigheter med hushållsförbrukning till att gälla alla slutkunder och slutanvändare. Nya föreskrifter för värmekostnadsfördelare bör också tas fram liksom nya föreskrifter för mätning av fjärrkyla till alla slutkunder i de fall mätning baseras på tillflödesmätning. De nya föreskrifterna kan antas med stöd av befintliga bemyndiganden i lagen (1992:1514) om måttenheter, mätningar och mätdon och i nämnda förordning. Swedac bedriver tillsyn över de föreskrifter och villkor som har meddelats i anslutning till 4 § förordningen om måttenheter, mätningar och mätdon och 7 § förordningen om vatten- och värmemätare. Uppgiften i samband med att nya föreskrifter enligt ovan behöver tas fram bedöms kunna hanteras inom Swedacs befintliga ekonomiska ramar och har inga konsekvenser för statsbudgeten. Kommunernas tillsynsansvar omfattar individuell mätning av värme i befintliga byggnader. Till följd av förslaget tillkommer nya tillsynsuppgifter när det gäller skyldigheten att läsa av mätare och värmekostnadsfördelare och skyldigheten att tillhandahålla faktureringsinformation eller information om energianvändningen. Tillsynsansvaret kommer även att omfatta bestämmelserna om individuell mätning av tappvarmvatten för hushållsbruk i befintliga byggnader, i praktiken vid ombyggnad, och i nya byggnader. Det föreslås att tillsynen ska vara avgiftsfinansierad och att kommunerna bemyndigas att bestämma avgiftens storlek. Avgiften för tillsynen ska bidra till att finansiera tillsynsverksamheten. När nya skyldigheter införs för kommuner ska konsekvenserna av dessa analyseras. Vidare ska en avvägning göras så att man inte väljer en mer långtgående skyldighet än vad som är nödvändigt. Detta följer av bestämmelserna om den kommunala självstyrelsen i 1 kap. 1 § och 14 kap. 2 och 3 §§ regeringsformen. har kommunerna tillsyn över individuell mätning i byggnader. Förslaget medför ett begränsat tillägg till det befintliga tillsynsansvaret. De nya uppgifterna bedöms stå i proportion till syftet med bestämmelserna. Det har inte framkommit att det går att genomföra energieffektiviseringsdirektivet på ett mindre ingripande sätt. Tillsynen kommer att behöva hanteras tillsammans med hanteringen av anmälan och bygglov. Ändringen av tillsynsansvaret har därför inte några budgetkonsekvenser. Förslagen innebär nya åligganden för kommunerna. Därmed är den kommunala finansieringsprincipen tillämplig. Eftersom kommunerna har möjlighet att ta ut avgifter för att täcka de merkostnader som förslagen innebär, införs ingen reglering. beslut om förelägganden enligt fjärrkylelagen ska få överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd kommer att krävas för överklagande till kammarrätten. Detsamma föreslås gälla enligt fjärrvärmelagen. Det innebär att beslut om föreläggande enligt fjärrvärmelagen inte längre behöver vara förenade med vite för att få överklagas. En statlig tillsynsmyndighets beslut om föreläggande enligt den nya lagen om energimätning i byggnader ska få överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd ska krävas vid överklagande till kammarrätten. Antalet ärenden om överklagande av beslut i samband med tillsyn är svårt att bedöma utan att först veta hur tillsynen kommer att bedrivas. Utifrån erfarenheter från tillsynsarbete av mätning och rapportering av el enligt ellagen bedöms förslagen endast leda till ett fåtal överklaganden sett om 5–. Den eventuella begränsade ökning av måltillströmningen som kan förväntas kan hanteras inom befintliga ramar. och efterlyser en beskrivning av hur en samordning av tillsynsinsatser är tänkt att utformas för att minimera den administrativa bördan för företagen. I propositionen föreslås en ny fjärrkylelag. Tillsynen föreslås utövas av en tillsynsmyndighet. Inriktningen är att ska få tillsynsansvaret för den nya regleringen. Myndigheten har även ansvaret för tillsynen enligt fjärrvärmelagen, ellagen och naturgaslagen. Därmed blir tillsynen samordnad. I propositionen föreslås även att delar av tillsynen enligt lagen om energimätning i byggnader ska kunna flyttas över från de kommunala nämnder som fullgör uppgifter inom plan- och byggområdet () till den eller de statliga myndigheter som regeringen bestämmer. Tillsynsansvaret ska dock kvarstå hos kommunerna tills det finns underlag för införande av en annan ordning. Hur tillsynen mellan de olika tillsynsmyndigheterna ska samordnas får belysas om och när delar av tillsynsansvaret flyttas från kommunerna. Syftet med förslagen i propositionen och de bakomliggande direktivskraven är att öka energieffektiviteten inom och EU för att uppnå nationella och europeiska energieffektiviseringsmål till 2030. Dessa har sitt huvudsakliga fokus på minskad och mer effektiv primärenergianvändning. Minskad energianvändning och mer effektiv primärenergianvändning i byggnadsbeståndet antas leda till minskad belastning på miljön, dels i form av lägre uttag av naturresurser, dels i form av minskade utsläpp av föroreningar från energiomvandling. Viktigt i sammanhanget är dock att beakta eventuella rekyleffekter, dvs. sådana som kan följa av att minskningen av den totala energianvändningen i systemet inte blir lika stor som den minskning som energieffektiviseringen initialt ledde till. I samband med ikraftträdande av lagkraven finns det behov av informationsinsatser för att aktörerna ska ha möjlighet att anpassa sig till ett nytt och förändrat regelverk. Regeringen ser att det främst finns ett informationsbehov i samband med att myndighetsföreskrifterna i sak träder i kraft eftersom det är först då som regleringen tillämpas fullt ut. På sin webbplats informerar om nya föreskrifter och ändringar i föreskrifter. Aktörer, intressenter och konsumenter uppmanas också att prenumerera på myndighetens webbaserade nyheter. Vid behov kan myndigheten gå ut med riktade informationsinsatser. Även går ut med information om nya föreskrifter, remittering av föreskriftsförslag etc. via information på webben, webbaserade nyhetsbrev och via webbsändningar. Förslagen bedöms inte ha några effekter för brottsligheten och det brottsförebyggande arbetet, jämställdheten mellan kvinnor och män eller möjligheterna att uppnå de integrationspolitiska målen. 1 § Denna lag innehåller bestämmelser om mätning och fakturering i fråga om fjärrkyla och om information om energianvändning. I paragrafen anges lagens innehåll. Paragrafen är utformad efter synpunkter från Lagrådet. Lagen genomför ändringar i och rådets direktiv /27/EU av om energieffektivitet. Ändringarna finns i och rådets direktiv (EU) 2018/2002 av om ändring av direktiv /27/EU om energieffektivitet. Direktiv /27/EU ändras också genom artikel 70 i och rådets direktiv (EU) 2019/944 av om gemensamma regler för den inre marknaden för el och om ändring av direktiv /27/EU. Vidare genomför lagen artikel 24.1 i och rådets direktiv (EU) 2018/2001 av om främjande av energi från förnybara energikällor. 2 § I denna lag avses med fjärrkyleföretag: den som bedriver fjärrkyleverksamhet, fjärrkylekund: den som ingått ett avtal om leverans av fjärrkyla med ett fjärrkyleföretag, –distribution i rörledningar av kallvatten eller en annan bärare av värmeenergi för avkylning, om en obestämd grupp mottagare inom ett visst geografiskt område får anslutas till verksamheten, och –produktion och försäljning av den fjärrkyla som distribueras i rörledningarna, om det är distributören som bedriver produktionen och försäljningen. I paragrafen definieras vissa ord som används i lagen. Övervägandena finns i avsnitt 4.2. Produktion och distribution av fjärrkyla sker oftast på motsvarande sätt som produktion och distribution av fjärrvärme. Från ett fjärrkylenät dras två anslutningsledningar, en framledning och en returledning, till en leveransgräns hos kunden. Genom framledningen förs fjärrkylesystemets köldbärare, exempelvis kallvatten, till en fjärrkylecentral. Via centralen tillförs värmeenergi till fjärrkylesystemets köldbärare från kundens eget kylsystem, som därmed kyls av. När värme överförs från kunderna via fjärrkylecentralen återförs den nu varmare köldbäraren genom returledningen till det större ledningsnätet utanför kundens fastighet. Därefter pumpas köldbäraren tillbaka till produktionsanläggningen, som kan bestå av t.ex. värmepumpar eller olika typer av kylmaskiner, och kyls ner på nytt. Fjärrkylenätets rörledningssystem är alltså slutet. 2021/22:124 Det allra vanligaste är att man använder vatten som köldbärare. Köldbäraren betecknas i lagen som bärare av värmeenergi för avkylning. Ett fjärrkyleföretag kan vara en fysisk eller juridisk person. Definitionen av fjärrkyleverksamhet innebär att verksamheten måste rikta sig till en obestämd krets av kunder inom ett visst geografiskt område. Bortforsling av värmeenergi från lägenheter och andra utrymmen i ett fastighetsinternt rörledningssystem är inte fjärrkyleverksamhet och omfattas därför inte av regleringen, jfr propositionen Fjärrvärmelag m.m. (prop. 2007/08:60 s. 23). Kravet på att kretsen av kunder ska vara obestämd innebär att fjärrkylan bjuds ut till den som önskar att ansluta sig till ett fjärrkylenät och att denna, om det är ekonomiskt och tekniskt genomförbart, ska få göra det. En kund ska även ha möjlighet att koppla bort sig från fjärrkylan. Det ska alltså finnas en rörlighet i kundledet för att det ska vara fråga om en obestämd grupp mottagare. Produktion och försäljning av fjärrkylan ingår i fjärrkyleverksamheten. Detta gäller dock bara i den utsträckning som distributören svarar för både produktionen och försäljningen. Den som bara producerar eller säljer fjärrkyla till kunderna och alltså inte står för distributionen bedriver inte fjärrkyleverksamhet. Detta framgår av andra strecksatsen i definitionen av fjärrkyleverksamhet.