prop · H903242 · 2022-05-17 00:00:00 — Av faktabladet framgår att faktorer som kan beaktas vid bedöm- ningen bl.a. är spelets hastighet, insatsmöjligheter, ljud- och ljuseffekter, tillgänglighet, återbetalningsintervall och kontinuitet. Uppräkningen i tidigare förarbeten gällande vad som kan beaktas vid bedömningen av om en marknadsföringsåtgärd är måttfull är inte uttömmande vid bedömning- en enligt det föreslagna justerade kravet (jfr prop. 2017/18:220 s. 328). Andra faktorer som kan beaktas vid bedömningen är t.ex. ett vadhållnings- objekts utformning och sammanhang samt insatsmöjligheter och vinståter- betalning. Det kan i detta sammanhang även noteras att alltför tillåtande vadhållning på idrott kan bidra till spelproblem för främst idrottsintresse- rade personer. Sådan vadhållning kan också utgöra en betydande risk för matchfixning och annan kriminalitet. En annan faktor som särskilt bör beaktas vid bedömningen av om en marknadsföringsåtgärd är måttfull är, liksom bl.a. påpekar, om marknadsföringen förekommer i sådana samman- hang som är särskilt problematiska ur ett folkhälsoperspektiv. Det bör t.ex. ställas högre krav på marknadsföring som förekommer i sammanhang som gör att den riskerar att nå barn och ungdomar, såsom reklam i samband med barn- och familjeprogram eller liknande. Med ett sådant förtydligande av måttfullhetskravet kommer även de bakomliggande ändamålen med förslaget om en dagtidsbegränsning att komma till tydligt uttryck i spel- lagen. Mot denna bakgrund anser regeringen att det i spellagen bör förtydligas Prop. 2021/22:242 att det vid bedömningen av om marknadsföringen är måttfull särskilt ska beaktas hur stor risk det aktuella spelet innebär för utvecklande av spelpro- blem och i vilken utsträckning marknadsföringen riskerar att nå personer . Det justerade kravet på måttfullhet är förenligt med både yttrandefriheten och unionsrätten Yttrandefriheten enligt regeringsformen får begränsas genom lag vad gäller friheten att yttra sig i näringsverksamhet (2 kap. 20 och 23 §§ rege- ringsformen). Yttrandefriheten får också begränsas med hänsyn till vissa särskilt angivna ändamål, däribland rikets säkerhet, folkförsörjningen och allmän ordning och säkerhet. I övrigt får begränsningar av yttrandefriheten göras endast om särskilt viktiga skäl föranleder det. En begränsning får endast göras för att tillgodose ändamål som är godtagbara i ett demokra- tiskt samhälle och får aldrig gå utöver vad som är nödvändigt med hänsyn till det ändamål som har motiverat den. Begränsningen får inte sträcka sig så långt att den utgör ett hot mot den fria åsiktsbildningen och får inte göras enbart på grund av politisk, religiös, kulturell eller annan sådan åskådning (2 kap. 21 § regeringsformen). Även enligt den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande fri- heterna (), som gäller som lag i , finns en rätt till yttrandefrihet (artikel 10). Enligt konventionen får yttrandefriheten un- derkastas sådana formföreskrifter, villkor, inskränkningar eller straffpå- följder som är föreskrivna i lag och som i ett demokratiskt samhälle är nödvändiga bl.a. med hänsyn till den allmänna säkerheten, till förebyggan- de av oordning eller brott, och till skydd för hälsa eller moral (artikel 10.2). Den föreslagna justeringen av kravet på måttfullhet är en inskränkning i yttrandefriheten som syftar till att motverka spelproblem och därigenom skydda folkhälsan. Det är fråga om en begränsning som motiveras av ett ändamål som framstår som angeläget för det allmänna. Regeringen be- dömer att begränsningen föranleds av ett särskilt viktigt skäl. Enskilda näringsidkares intresse att göra reklam för sina spelprodukter kan – vid en intresseavvägning – inte anses väga lika tungt med hänsyn till marknadsfö- ringens skadeverkningar. Inskränkningen går inte heller längre än vad som är nödvändigt med hänsyn till ändamålet att skydda folkhälsan och bedöms även i övrigt vara en godtagbar inskränkning i den grundlagsskyddade ytt- randefriheten. Av samma skäl bedöms kravet också vara en godtagbar in- skränkning enligt bestämmelsen om yttrandefrihet i . Tryck- och yttrandefriheten enligt tryckfrihetsförordningen (TF) och yttrandefrihetsgrundlagen (YGL) har till syfte att säkerställa ett fritt me- ningsutbyte och en allsidig upplysning. Yttrandefrihetsgrundlagarna har därutöver även till syfte att säkerställa ett fritt konstnärligt skapande (1 kap. 1 § TF och 1 kap. 1 § YGL). Av det sätt på vilket lagarnas ändamål angivits har ansetts följa att det är möjligt att genom vanlig lag i viss mån reglera den kommersiella reklamen, eftersom det kan göras utan att syftet att säkerställa ett fritt meningsutbyte och en allsidig upplysning träds för när. Detta innebär att utpräglat kommersiell reklam inte skyddas av yttran- defrihetsgrundlagarna. Reklam som har ett kommersiellt syfte, och avser rent kommersiella förhållanden, kan därför regleras i vanlig lag. 2021/22:242 dömning måste dock göras i varje enskilt fall om en marknadsföringsåt- gärd omfattas av yttrandefrihetsgrundlagarnas skyddsområde. Det är en självklar konsekvens av tryck- och yttrandefrihetslagstiftningen att be- stämmelser i lag inte får tillämpas i den mån de strider mot grundlagarna (se t.ex. Ds 2015:46 s. 40 och SOU 2020:77 s. 190 och 191). Det justerade måttfullhetskravet utgör även en inskränkning av den fria rörligheten för varor enligt EUF-fördraget. En bedömning måste därför göras av om åtgärden är icke-diskriminerande, om den kan motiveras av tvingande hänsyn till ett allmänintresse och om den är proportionerlig (jfr t.ex. Högsta domstolens dom i mål nr T 2517-21). Den föreslagna åtgärden gör ingen åtskillnad på om det är fråga om en svensk eller utländsk aktör och den är därmed icke-diskriminerande. Syftet med åtgärden är vidare att skydda folkhälsan mot skadeverkningar av spel. Åtgärden kan alltså moti- veras av tvingande hänsyn till allmänintresset att skydda folkhälsan. Den föreslagna åtgärden lämnar dessutom ett stort utrymme för tillämpande domstolar och andra myndigheter att bestämma den närmare innebörden av det justerade måttfullhetskravet och att tolka regeln i enlighet med dess syfte att skydda folkhälsan. Kravet bedöms därför vara förenligt med unionsrätten. Förslaget medför ändringar i 15 kap. 1 § spellagen. Informationsskyldigheten i spellagen bör inte Regeringens bedömning: Informationsskyldigheten i spellagen bör inte utökas till att omfatta sannolikheten att vinna eller i något annat avseende, exempelvis för att informera om riskerna med spel. Betänkandets bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna delar eller har inga synpunkter på bedömningen. Det gäller bl.a. AB , Aktie- bolaget och Galopp, , Bygdegårdarnas riksför- bund, , , , , SKPF Pensionärerna, riksor- ganisation, (Patent- och marknadsöverdomstolen), Svenska , bingoarrangörers centralorganisation, () visar forskningen att spelare generellt har svårt att förstå de mer eller mindre invecklade sannolikhets- och utbetalningsmekanismer som ligger till grund för hasardspel, och att den enklare typ av informationsinsatser kring detta som kan anses rimliga i marknadsföringssammanhang därför kan tänkas ha ytterst begränsad menar att det finns svårigheter med hur informa- tionen skulle kunna presenteras på ett lättbegripligt sätt. staterar att det förekommer flera olika spelformer på spelmarknaden och att sannolikheten att vinna ser olika ut beroende på vilken spelform det Informationen riskerar därför enligt myndigheten att bli om- fattande, vilket kan innebära att den blir kontraproduktiv. tet (medicinska fakulteten) menar att komplexiteten i en sådan vinstchans- beräkning skulle skapa utrymme för förvirring och felaktiga beslut, snarare än motsatsen. Några av remissinstanserna, däribland , Kungs- backa kommun och (enskap), delar inte bedömningen och anser att det bör införas en möjlighet till varningsmeddelanden för kommersiellt onlinespel, vadhållning och värdeautomater. anser att de invändningar mot en informa- tionsskyldighet som utredningen redogör för inte är starka nog för att un- dandra konsumenterna nödvändig prisinformation. Skälen för regeringens bedömning: Av 15 kap. 3 § spellagen framgår att kommersiella meddelanden om spel ska innehålla tydlig information om lägsta ålder för att få spela. På platser där spel bedrivs, och i samband med kommersiella meddelanden om spel, med undantag för sådana med- delanden i radio, ska licenshavaren säkerställa att det också anges kontakt- uppgifter till en organisation som tillhandahåller information om och stöd i samband med spelproblem. Syftet med bestämmelsen är att skydda sär- skilt skyddsvärda grupper (prop. 2017/18:220 s. 166). Europeiska kommissionen har tagit fram en rekommendation om konsu- mentskydd i samband med onlinespel (kommissionens rekommenda- tion 2014/478/EU). I rekommendationen, som kan vara vägledande vid tolkningen av måttfullhetskravet (prop. 2017/18:220 s. 164), anges bl.a. att kommersiella meddelanden på ett korrekt och balanserat sätt bör pre- sentera chanserna att vinna så att det inte ges intryck av att chanserna är större än de faktiskt är. rekommenderar vidare i sitt betänkande En gemensam angelägenhet att marknadsföring av kom- mersiella spel ska kombineras med varningstexter av samma slag som gäll- er alkohol och tobak (SOU 2020:46 vol. 2 s. 818). För att en ytterligare informationsskyldighet vid marknadsföring ska fylla något syfte krävs att informationen kan presenteras på ett för konsu- menten lättbegripligt och lättöverskådligt sätt. Genom utredningens kon- takter med forskare och andra aktörer på spelområdet har det framkommit att detta svårligen låter sig göras, eftersom spellagen omfattar en rad olika spel som samtliga har olika sannolikhet till vinst. Det finns dels spel som enbart beror på slumpen, såsom lotterier, bingospel och datorsimulerat on- linespel, dels spel där sannolikheten till vinst beror både på slumpen och på viss kunskap eller skicklighet, t.ex. sportvadhållning, vissa tärningsspel och poker. Inom flera spel förekommer vidare olika vinstnivåer och sanno- likheten att vinna skiljer sig beroende på vinstnivå. För att presentera infor- mation om sannolikheten att vinna i kommersiella meddelanden, och på platser där spel bedrivs, skulle således en stor mängd information behöva anges. Det bör i sammanhanget noteras att licenshavarna enligt 14 kap. 4 § spellagen har en skyldighet att hålla all relevant information om spelet, bl.a. om spelets vinstmöjligheter och regler, tillgänglig för spelare och myndigheter. Det innebär att konsumenter innan köpet av en speltjänst har möjlighet att kontrollera t.ex. vinstplanen för ett lotteri och därmed också har en möjlighet att beräkna sannolikheten för vinst. Mot denna bakgrund delar regeringen, i likhet med bl.a. Konsumentverk- et, (medicinska fakulteten) och Region (Bero- endecentrum ), utredningens bedömning att ett informations- krav om sannolikheten att vinna snarare riskerar att leda till förvirring än 2021/22:242 att bringa större klarhet för konsumenten. Till skillnad mot bl.a. Folkhälso- myndigheten, och () anser regeringen därför att en sådan utökad informa- tionsskyldighet inte bör införas i spellagen. Det finns vissa länder, bl.a. och , som har infört krav på varningstexter vid marknadsföring av spel, på samma sätt som Jämlikhets- kommissionen förespråkar. Det finns dock inga utförliga studier som visar att sådana informationsinsatser ger några resultat vad gäller spelares risk- medvetenhet eller spelmönster. Det finns också vissa grundlagsaspekter att beakta när det gäller ett införande av sådana varningstexter i marknads- föring av spel. Mot denna bakgrund delar regeringen ningens bedömning att det saknas skäl att ytterligare utreda förutsättningarna för att införa meddelanden som påtalar riskerna med spelande vid marknadsföring av spel. 7.4En effektivare tillsyn av marknadsföring av spel 7.4.1Bör få tillgång till spellagens administrativa sanktioner? Regeringens bedömning: bör inte ges tillgång till spellagens administrativa sanktioner. Betänkandets bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna delar eller har inga synpunkter på bedömningen. Det gäller bl.a. AB , Aktie- bolaget och Galopp, , Bygdegårdarnas riksför- bund, , , , , , SKPF Pensionärerna, , (Patent- och marknadsöverdomstolen), Sveri- ges dövas riksförbund, och tional. Enligt finns det inga skäl som direkt talar för att överträdelser av marknadsföringsreglerna på spelområd- et skulle behandlas annorlunda än överträdelser av marknadsföringsregler i annan speciallagstiftning. Spelinspektionen delar inte bedömningen och menar att sanktionsmöj- ligheterna vid överträdelse av marknadsföringsbestämmelserna i spellagen sänder en olycklig signal till licenshavarna att sådana överträdelser inte är att anse som lika allvarliga som överträdelser av andra bestämmelser i lag- en. Spelinspektionen anser vidare att det bör framgå direkt av 18 kap. 1 § spellagen att myndigheten inte har tillsyn över 15 kap. 1–3 §§ spellagen, om det är lagstiftarens intention att endast ska utöva till- syn över de bestämmelserna. Skälen för regeringens bedömning: En effektiv tillsyn över spellagen är avgörande för att åstadkomma en sund och säker spelmarknad med kon- kurrens på lika villkor (prop. 2017/18:220 s. 193). En förutsättning för en effektiv tillsyn är vidare att tillsynsmyndigheterna har ändamålsenliga sanktioner att använda sig av vid överträdelser. fullgör spelmyndighetens uppgifter enligt spellagen, har enligt 18 kap. 1 § första stycket spellagen det huvudsakliga ansvaret för tillsynen över att lagen och de föreskrifter och villkor som meddelats med stöd av lagen följs. Om en licenshavare åsidosätter sina skyldigheter enligt spellagen kan myndigheten förelägga denne att rätta till bristerna eller besluta om förbud förenat med viten, sanktionsavgifter eller i vissa fall återkallelse av licens- en (18 kap. 12–25 §§ och 19 kap. 10 § spellagen). När det gäller reglerna om marknadsföring av spel har tillsynsansvar över att marknadsföringslagens bestämmelser följs. Konsu- mentverkets tillsynsansvar regleras inte i 18 kap. spellagen, utan kommer till uttryck i 15 kap. 4 § samma lag (prop. 2016/17:8 s. 38 och 39). Enligt bestämmelsen ska marknadsföring som strider mot 15 kap. 1 eller 2 § spel- lagen vid tillämpningen av 5, 23 och 26 §§ marknadsföringslagen anses som otillbörlig mot konsumenter. Om information som anges i 15 kap. 3 § inte lämnas ska marknadsföringslagen tillämpas, med undantag av bestäm- melserna i 29–36 §§ om marknadsstörningsavgift. Sådan information ska anses vara väsentlig enligt 10 § tredje stycket marknadsföringslagen. Det finns skillnader mellan de sanktioner som Spelinspektionen respek- tive kan använda sig av vid licenshavares överträdelser av spellagen. Spelinspektionen har fler sanktionsalternativ att välja mellan och får, till skillnad från , alltid självständigt och som första instans besluta om ingripanden vid överträdelser. Spelinspektionen får också besluta att licenshavaren ska betala en sanktionsavgift, som bero- ende på licenshavarens omsättning kan uppgå till mycket höga belopp (se 19 kap. 10 och 13 §§). sanktioner är vidare huvudsak- ligen framåtsyftande, medan Spelinspektionen har tillgång till såväl fram- åtsyftande som bakåtsyftande (direktverkande) sanktioner. Den enda direktverkande sanktionen som har tillgång till är mark- nadsstörningsavgiften (29–36 §§ marknadsföringslagen). Regeringen har viss förståelse för synpunkten att det framstår som svårt att förstå att överträdelser av bestämmelser som Spelinspektionen bedriver tillsyn över kan utmynna i beslut förenade med höga sanktionsavgifter medan ingripanden mot de paragrafer som bedriver till- syn över görs genom en förbudstalan i domstol. Regeringen delar dock utredningens bedömning att det inte vore oproblematiskt att ge Konsu- mentverket tillgång till samma administrativa sanktioner som Spelinspek- tionen har vid sin tillsyn. Hänvisningen till marknadsföringslagen i 15 kap. 4§ spellagen indikerar att det är marknadsföringslagens regelverk som bör tillämpas vid överträdelser av 15 kap. 1–3 §§ spellagen. Om Konsument- verket skulle kunna tillämpa spellagens sanktioner skulle marknadsfö- ringslagens regler om otillbörlig marknadsföring, och hänvisningen till sanktionerna i marknadsföringslagen, sättas ur spel. Det finns inte heller några skäl som talar för att ha andra möjligheter att ingripa mot överträdel- ser av marknadsföringsreglerna på spelområdet än mot överträdelser av motsvarande bestämmelser i annan speciallagstiftning. Mot denna bakgrund delar regeringen, till skillnad mot Spelinspektion- en, utredningens bedömning att inte bör ges tillgång till spellagens administrativa sanktioner. Det kan dock noteras att det i propo- sitionen Ett moderniserat konsumentskydd (prop. 2021/22:174) föreslås att möjligheten att enligt marknadsföringslagen besluta om marknadsstör- ningsavgift ska utvidgas till att omfatta överträdelser av bestämmelserna i 2021/22:242 lagen generellt. Möjligheten att besluta om en sådan avgift vid överträdel- ser av den s.k. generalklausulen i 5 § marknadsföringslagen föreslås dock begränsas till fortsatta överträdelser. I samma proposition föreslås också att den övre fasta beloppsgränsen för marknadsstörningsavgift ska tas bort (se avsnitt 9.2.3 och 9.2.5 i den propositionen). Dessa ändringar skulle leda till en minskad skillnad mellan sanktionsmöjligheterna för tillsynsmyndig- heterna. Regeringen anser vidare, till skillnad mot Spelinspektionen, att det inte finns behov av att i 18 kap. 1 § spellagen förtydliga fördelningen av till- synsansvaret i förhållande till . till- synsansvar följer redan av bestämmelserna i spellagen och det har inte framkommit något som visar att detta inte skulle ha fungerat väl i praktiken (prop. 2016/17:8 s. 38 och 39). Myndigheterna har dessutom en överens- kommelse som tydliggör och samordnar deras respektive ansvar över att marknadsföringsbestämmelserna följs. Enligt överenskommelsen har det primära tillsynsansvaret för 15 kap. 1–3 §§ spellag- en, vilket är de bestämmelser som omfattas av marknadsföringslagens sanktionsmöjligheter. Regeringen förutsätter alltjämt att Spelinspektionen och samordnar sin tillsyn, i den utsträckning som det behövs (prop. 2017/18:220 s. 194). Överträdelser som bör kunna leda till en Regeringens förslag: Överträdelser av spellagens förbud mot att skicka direktreklam till avstängda spelare ska kunna leda till att en lic- enshavare måste betala en marknadsstörningsavgift. Betänkandets förslag överensstämmer delvis med regeringens. tänkandet föreslås även att överträdelser av det dagtidsförbud mot reklam för riskfyllda spelformer via vissa plattformar som utredningen föreslår ska kunna leda till en marknadsstörningsavgift. Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna tillstyrker eller har inga synpunkter på förslaget och bedömningen av vilka överträdelser som ska kunna leda till en marknadsstörningsavgift. Det gäller bl.a. AB , Aktiebolaget och Galopp, , Byg- degårdarnas riksförbund, , kommun, Nordic Lottery AB, , , SKPF Pensionärerna, , (Patent- och marknadsöverdomstolen), , Synskadades Enligt bidrar utdömandet av marknadsstörningsavgift vid överträdelse av bestämmelserna till ett mer effektivt tillsynsarbete för myndigheten och leder till ett högre konsument- (Patent- och ) anser att det även bör övervägas att koppla marknadsstörningsavgift till bestämmel- sen om informationsskyldighet i 15 kap. 3 § spellagen. des riksförbund är taket på marknadsstörningsavgiften om 5 miljoner kro- nor för lågt för att i alla situationer förhindra överträdelser. Några remissinstanser, bl.a. , och , avstyrker att överträdelser av det dagtidsförbud mot reklam för riskfyllda spelformer via vissa plattformar som utredning- Prop. 2021/22:242 en föreslår ska kunna leda till en marknadsstörningsavgift. Skälen för regeringens förslag Marknadsstörningsavgift kan enligt 29–36 §§ marknadsföringslagen döm- as ut vid uppsåtliga eller oaktsamma överträdelser av bestämmelser i marknadsföringslagen och i annan lagstiftning. Vid prövningen av om marknadsstörningsavgift ska åläggas ska det beaktas hur allvarlig över- trädelsen är. Särskild hänsyn ska tas till överträdelsens art, varaktighet, omfattning och spridning (29 a §). Avgiften ska fastställas till lägst och högst . Avgiften får inte överstiga av näringsidkarens årsomsättning (31 § första och andra styckena). I propositionen Ett moderniserat konsumentskydd (prop. 2021/22:174) föreslås att den övre fasta beloppsgränsen för mark- nadsstörningsavgiften ska ersättas med en procentuell beloppsgräns som innebär att avgiften ska fastställas till högst av näringsidkar- ens omsättning det närmast föregående räkenskapsåret (se avsnitt 9.2.5 i den propositionen). Avgiften får efterges om det finns synnerliga skäl för det (32 §). Enligt 48 § marknadsföringslagen väcks en talan om marknadsstör- ningsavgift enligt 29 § av . Om Konsument- ombudsmannen i ett visst fall beslutar att inte föra talan om marknadsstör- ningsavgift, får en enskild näringsidkare som berörs av marknadsföringen eller en sammanslutning av näringsidkare väcka en sådan talan. En talan väcks enligt 46 a § 3 marknadsföringslagen vid Patent- och marknadsdom- stolen, och kan enligt 1 kap. 3 § lagen (2016:188) om patent- och mark- nadsdomstolar överklagas till Patent- och marknadsöverdomstolen. Marknadsstörningsavgiften är en direktverkande sanktion för allvarliga överträdelser av det marknadsföringsrättsliga regelverket. En sådan avgift tas ut vid särskilt klandervärda beteenden. Avgiften har en straffliknande karaktär. För att införa en möjlighet att vid överträdelse av en viss bestäm- melse utdöma marknadsstörningsavgift har därför ansetts att den aktuella bestämmelsen måste vara tillräckligt tydlig och precis (prop. Enbart det förhållandet att en bestämmelse ger utrymme för bedöm- ningar utesluter emellertid inte att en avgift kan kopplas till överträdelser av bestämmelsen. I marknadsföringslagen finns exempel på bestämmelser som ger utrymme för olika bedömningar och som trots det kan medföra utdömande av en marknadsstörningsavgift. Det bör inte införas en möjlighet att ingripa mot överträdelser av bestämmelsen om måttfull marknadsföring med marknadsstörningsavgift Spelmarknaden är omfattande och särskilt klandervärda beteenden av aktörerna kan orsaka skada för många konsumenter och rubba förtroendet för hela marknaden. Det handlar vidare om produkter förknippade med riskproblematik och överdrivet spelande kan leda till stora negativa konse- kvenser för såväl konsumenten själv som dennes anhöriga och i ett längre perspektiv även för samhället. 2021/22:242 Enligt 15 kap. 1 § spellagen ska måttfullhet iakttas vid marknadsföring av spel till konsumenter. Marknadsföringen får inte riktas särskilt till pers- oner under . En överträdelse av måttfullhetskravet är i och för sig en allvarlig överträdelse. I tidigare lagstiftningsarbete har den aktuella regeln dock inte ansetts vara tillräckligt tydlig för att den ska kunna medföra en marknadsstörningsavgift (prop. 2016/17:8 s. 38). Inte heller inom andra områden, t.ex. alkoholområdet, som innehåller krav på måttfull eller sär- skilt måttfull marknadsföring är bestämmelserna kopplade till marknadsstörningsavgift. Mot denna bakgrund delar regeringen, i likhet med majoriteten av remissinstanserna, utredningens bedömning att det i detta lagstiftningsärende inte bör införas en möjlighet att ingripa mot över- trädelser av bestämmelsen om måttfull marknadsföring i spellagen med marknadsstörningsavgift. Det kan dock noteras att det i propositionen Ett moderniserat konsumentskydd (prop. 2021/22:174) föreslås att möjlighet- en att enligt marknadsföringslagen besluta om marknadsstörningsavgift ska utvidgas till att omfatta överträdelser av bestämmelserna i lagen gene- rellt (se avsnitt 7.4.1 ovan).