prop · H903200 · 2022-03-31 00:00:00 — Tillämpningsområdet för lagen ska därmed utvidgas i detta hänseende till att omfatta nikotinfria vätskor som är avsedda att konsumeras genom e-cigaretter. har framfört att det bör införas en definition av begreppet nikotinfri vätska. I 1 kap. 3 § lagen om tobak och liknande produkter definieras bl.a. begreppen elektronisk cigarett och påfyllningsbehållare. Det finns ingen definition av vätskan som sådan, vare sig den innehåller nikotin eller inte. Då förbudet mot smaksättning föreslås omfatta all vätska som är avsedd att konsumeras genom e-cigaretter anser regeringen inte att det finns behov av att införa en definition av de olika typerna av vätska. Vidare framför att det bör läggas till en straff- bestämmelse gällande förbud att tillhandahålla smaksatta e-vätskor. Regeringen saknar underlag för att föreslå en sådan straff- bestämmelse. Kommunen ska utöva tillsyn över att bestämmelserna följs på fysiska försäljningsställen, medan ska utöva tillsyn i övrigt över att förbudet mot smaksättning följs. Kommunen har enligt 8 kap. 2 § lagen om tobak och liknande produkter rätt att ta ut avgifter för sin tillsyn över den som bedriver anmälningspliktig försäljning enligt 5 kap. 15 § (nya 14 §). Det innebär att kommunen får ta ut avgifter för tillsynen över vätskor med nikotin som säljs i påfyllningsbehållare. Kommunen bör även få möjlighet att finansiera sin tillsyn över den som bedriver försäljning av nikotinfria vätskor som är avsedda att konsumeras genom e-cigaretter. 2021/22:200 8.6 Begreppet njutningsmedel ska ersättas Regeringens förslag: Njutningsmedel som till användningssättet mot- svarar rökning ska benämnas ”andra produkter som till användnings- sättet motsvarar rökning”. Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen remissinstans har yttrat sig över förslaget. Skälen för regeringens förslag: I och med de förändringar som föreslås i lagen om tobak och liknande produkter finns det skäl att se över begreppsanvändningen i stort när det gäller olika produkter. I 6 kap. 1 § 5 lagen om tobak och liknande produkter framgår att vid tillämpningen av bestämmelserna om rökfria miljöer omfattas även njutningsmedel som till användningssättet motsvarar rökning men som inte innehåller tobak. Tobaksrökningen riskerar att leda till sjukdom och en förtida död. Det är därför olyckligt att använda begreppet njutnings- medel för produkter som associeras med tobaksrökning. Regeringen anser därför att produkter som tidigare benämnts njutningsmedel som till användningssättet motsvarar rökning men som inte innehåller tobak i stället ska benämnas andra produkter som till användningssättet motsvarar rökning men som inte innehåller tobak. Det innebär att begreppet njutningsmedel ersätts i lagen. Krav på särskild måttfullhet vid marknadsföring av e-cigaretter och Regeringens förslag: Kommersiella meddelanden för elektroniska cigaretter och påfyllningsbehållare inne på fysiska försäljningsställen ska inte få vara påträngande, uppsökande eller uppmana till bruk av Kommunen ska utöva tillsyn över att bestämmelserna om kommer- siella meddelanden för elektroniska cigaretter och påfyllningsbehållare på fysiska försäljningsställen följs. Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: och kommun, som är de enda remissinstanser som uttalat sig, är positiva till förslaget. Skälen för regeringens förslag Regleringen av marknadsföring på fysiska försäljningsställen Reglerna om marknadsföring av tobaksvaror är restriktiva. I 4 kap. 1 § lagen om tobak och liknande produkter finns ett förbud mot användning av kommersiella annonser för tobaksvaror i vissa specificerade medier. förbud utvidgas genom 4 kap. 2 § till att omfatta även annan marknadsföring av tobaksvaror till konsumenter än den som avses i 4 kap. 1 §. I 4 kap. 2 § finns dock ett undantag för sådana kommersiella med- delanden inne på försäljningsställen som inte är påträngande, uppsökande eller uppmanar till bruk av tobak. De ska i den omfattning det är möjligt placeras så att de inte är synliga från utsidan av försäljningsstället. Bestämmelserna om marknadsföring av e-cigaretter och påfyllnings- behållare omfattar kommersiella annonser i periodiska skrifter eller andra jämförbara skrifter och marknadsföring inom informationssamhällets tjänster, ljudradiosändningar, tv-sändningar och beställ-tv, se 4 kap. 3 och 4 §§. Däremot finns inget generellt förbud mot marknadsföring. Det finns inte heller några särskilda regler om marknadsföringen avseende e- cigaretter och påfyllningsbehållare på fysiska försäljningsställen. E-cigaretter och påfyllningsbehållare regleras genom tobaksprodukt- direktivet. Direktivet harmoniserar dock inte alla aspekter av dessa produkter. Av skäl 48 framgår t.ex. att det inte harmoniserar bestämmelser om inhemska försäljningsarrangemang, inhemsk reklam eller varumärkes- utvidgning. En medlemsstat är därmed fri att anta regler om vilken reklam som ska vara tillåten på fysiska försäljningsställen som är belägna i den aktuella medlemsstaten. Tobaksproduktdirektivet innebär alltså inte något hinder mot att införa regler om vilken marknadsföring som ska vara tillåten på ett fysiskt försäljningsställe. Behovet av att reglera marknadsföringen på fysiska försäljningsställen Som framgått ovan saknas särskilda regler som begränsar den marknads- föring av e-cigaretter och påfyllningsbehållare som sker på fysiska försäljningsställen. Det kan jämföras med reglerna om marknadsföring av tobaksvaror, där huvudregeln är marknadsföringsförbud som kompletteras av ett undantag som möjliggör särskilt måttfull marknadsföring på fysiska försäljningsställen. Som framgått ovan är e-cigaretter och påfyllningsbehållare produkter som är tilltalande för barn och unga. Barn och unga är särskilt känsliga för nikotinets beroendeframkallande egenskaper. Ur ett folkhälsoperspektiv finns också anledning att anta en restriktiv hållning i förhållande till e- cigaretter och påfyllningsbehållare, eftersom de riskerar att leda till ett ökat nikotinberoende bland befolkningen. Användningen av e- cigaretter har dessutom ökat bland barn och unga . Det är mot denna bakgrund som ett förbud mot smaksättning av dessa produkter föreslås, se avsnitt 8.5. Även om förbudet mot smaksättning kan antas minska den attraktions- kraft som e-cigaretter och påfyllningsbehållare får på barn, unga och icke- rökare har näringsidkarna möjlighet att använda förhållandevis långt- gående marknadsföringsåtgärder i fysiska butiker. I och med att det är fråga om relativt nya produkter som i allt högre utsträckning används av barn och unga så kan det vara motiverat att införa särskilda begränsningar av marknadsföringen på fysiska försäljningsställen för e-cigaretter och påfyllningsbehållare. E-cigaretter och påfyllningsbehållare kan dessutom säljas i butiker som också säljer andra varor. Det innebär att marknadsföringen kan nå personer som kanske inte har för avsikt att köpa produkter som innehåller nikotin. Det finns därmed en risk för att marknadsföringen bidrar till ett ökat 2021/22:200 nikotinberoende. Mot denna bakgrund bör det ställas måttfullhetskrav på den marknadsföring av e-cigaretter och påfyllningsbehållare som sker på fysiska försäljningsställen. Av folkhälsoskäl är det motiverat att förhindra att e-cigaretter och påfyllningsbehållare leder till ett nikotinberoende. Det är rimligt att ställa liknande krav på särskild måttfullhet vid marknadsföring av e-cigaretter och påfyllningsbehållare i fysiska butiker som de krav som redan gäller för tobaksvaror. Regeringen anser därför att det bör införas krav på att kommersiella meddelanden för e-cigaretter och påfyllningsbehållare inne på fysiska försäljningsställen inte ska få vara påträngande, uppsökande eller uppmana till bruk av sådana produkter. Då det saknas särskilda regler som begränsar marknadsföring av e-cigaretter och påfyllningsbehållare genom utomhusreklam, se även avsnitt 8.8, finns det inte skäl att införa begränsningar av synligheten från utsidan på motsvarande sätt som för tobaksvaror. Kommersiella meddelanden består typiskt sett av reklam som faller utanför tryckfrihetsförordningens och yttrandefrihetsgrundlagens mater- iella tillämpningsområden. En näringsidkares rent kommersiella intressen skyddas i princip inte av tryckfrihetsförordningen och yttrandefrihets- grundlagen. Näringsidkare kan därför få tåla vissa inskränkningar i dennes kommersiella intressen när det är motiverat utifrån starka samhälls- intressen, t.ex. folkhälsan. Tryckfrihetsförordningen eller yttrandefrihets- grundlagen hindrar därmed inte att krav på särskild måttfullhet införs vid marknadsföring av e-cigaretter och påfyllningsbehållare i butik. Kravet på måttfullhet kan däremot anses innebära en begränsning av yttrandefriheten i 2 kap. regeringsformen, förkortad RF. En sådan be- gränsning får enligt 2 kap. 20 och 23 §§ RF göras genom lag för att till- godose vissa angivna ändamål. Annars får begränsningar av yttrandefri- heten göras endast om särskilt viktiga skäl föranleder det. Av regleringen följer dock att friheten att yttra sig i näringsverksamhet får begränsas. Den föreslagna begränsningen motiveras av ändamålet att skydda människor, särskilt barn och unga, från nikotinets beroendeframkallande egenskaper och på så sätt skydda folkhälsan. Det är fråga om ett godtagbart ändamål i ett demokratiskt samhälle, och begränsningen går inte utöver vad som är nödvändigt med hänsyn till detta ändamål (2 kap. 21 § RF). Förslaget bedöms därför vara förenligt med regeringsformens bestäm- melser om yttrandefrihet. Även enligt den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande fri- heterna (), som gäller som lag i , finns en rätt till yttrandefrihet i artikel 10. Enligt artikel 10.2 i får begränsningar i yttrandefriheten göras om de är nödvändiga bl.a. med hänsyn till skydd för hälsa eller moral. Av samma skäl som redogörs för ovan avseende förenligheten med regeringsformen bedöms förslaget vara förenligt med bestämmelsen om yttrandefrihet i . På tobaksområdet är det kommunerna som ansvarar för tillsynen på fysiska försäljningsställen, vilket bl.a. beror på att kommunerna har bäst lokalkännedom. Regeringen anser därför att kommunerna bör få ansvar för tillsynen över att bestämmelserna om kommersiella meddelanden för e- cigaretter och påfyllningsbehållare på fysiska försäljningsställen följs. Vad innebär kravet på särskild måttfullhet vid marknadsföring på fysiska Kraven på särskild måttfullhet införs för att skydda folkhälsan och för att förhindra att barn och unga börjar använda nikotin. Reglerna bör därför tolkas restriktivt. Det rör sig dessutom om samma reglering som gäller för tobaksvaror. De förarbetsuttalanden som gjordes i samband med att reglerna som avser tobaksvaror infördes är därmed aktuella även här. Av förarbetena (prop. 2004/05:118 s. 36–37) framgår följande. Skyltar och affischer inne på försäljningsstället som inte syns utifrån är i princip tillåtna, men måste utformas med hänsyn till det restriktiva undantaget för sådana kommersiella meddelanden. Aggressiv, inbjudande eller påträng- ande marknadsföring kan inte accepteras. Detsamma gäller marknads- föring som är ägnad att uppmuntra till bruk av produkterna eller till ökad konsumtion av dessa. Gratisutdelning, erbjudanden om förmåner m.m. uppfyller inte heller dessa krav. Marknadsföring som tilltalar barn eller ungdomar kan över huvud taget inte anses vara tillåten med hänsyn till gällande åldersgräns för köp av produkterna i fråga. I och med att samma reglering föreslås för e-cigaretter och påfyllnings- behållare blir ovanstående förarbetsuttalanden aktuella även i fråga om dessa produkter. Viss köpinformation måste dock tillåtas. Som exempel på marknadsföring som i normala fall är tillåten kan nämnas neutral informa- tion om att e-cigaretter och påfyllningsbehållare säljs på det fysiska för- säljningsstället samt varulistor, prislistor och liknande. Det ska också finnas möjlighet till återhållsam exponering av varumärken som endast fyller en särskiljande funktion på det ställe i butiken där produkterna salu- förs. 8.8Det är inte möjligt att införa ett generellt måttfullhetskrav vid marknadsföring av e- cigaretter och påfyllningsbehållare Regeringens bedömning: Det bör inte införas ett krav på måttfullhet vid marknadsföring av elektroniska cigaretter och påfyllningsbehållare som ska gälla i alla medier. Det finns inte något behov av ytterligare begränsningar av marknadsföringen av e-cigaretter och påfyllnings- behållare. Utredningens bedömning: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: anser att det kan finnas ett utrymme för att införa ett generellt måttfullhetskrav vid marknadsföring av e-cigaretter och påfyllningsbehållare, så länge denna enbart träffar inhemsk reklam. Regleringen riskerar att bli inkonsekvent då ett totalt marknadsföringsförbud redan finns i vissa medier och ett särskilt måttfull- hetskrav förslås för marknadsföring inne på fysiska försäljningsställen, som utomhusreklam och liknande lämnas oreglerad. En sådan ordning tillåter exempelvis reklam i kollektivtrafiken och på andra platser dit allmänheten har tillträde. En konsekvens av den föreslagna regleringen 2021/22:200 kan därför bli att marknadsföring utomhus ökar i samband med att marknadsföring på fysiska försäljningsställen begränsas. Visir anser att alla tobaks- och nikotinprodukter bör vara reglerade på samma sätt för att skydda barn och ungdomar. Skälen för regeringens bedömning: Medlemsstaternas möjligheter att reglera marknadsföringen av e-cigaretter och påfyllningsbehållare styrs av Artikel 20.5 a, b och e i tobaksproduktdirektivet föreskriver hur medlemsstaterna ska reglera marknadsföring i informa- tionssamhällets tjänster, i pressen och andra tryckta publikationer, i radion och genom audiovisuella kommersiella meddelanden. melser om marknadsföring är genomförda i svensk rätt. som framgår i avsnitt 5.3 anser regeringen att direktivbestämmelserna är Tobaksproduktdirektivet harmoniserar dock inte in- hemska försäljningsarrangemang, se skäl 48 i direktivet. Det är mot denna bakgrund som regeringen i avsnittet ovan föreslår att det ska införas ett krav på särskild måttfullhet vid marknadsföring på fysiska försäljnings- Frågan är om det finns behov av ytterligare reglering av marknads- föringen av e-cigaretter och påfyllningsbehållare. I 4 kap. 3 och 4 §§ lagen om tobak och liknande produkter finns regler om förbud mot marknadsföring i periodiska skrifter eller andra jämförbara skrifter, informationssamhällets tjänster, radio- och tv och vid marknads- föring i överföringar eller tekniska upptagningar. Dessa regler följer av Det innebär i princip att det inte är möjligt att införa några marknadsföringsregler i dessa medier som avviker från vad som följer av direktivet, om det inte kan motiveras av att det är fråga om I så fall krävs det dessutom att det går att påvisa ett tydligt behov av reglering. När det gäller marknadsföring genom tryckta skrifter finns det endast ett förbud som avser periodiska eller andra jämförbara skrifter. innebär att det är tillåtet att marknadsföra e-cigaretter och påfyllnings- behållare genom andra tryckta skrifter. Till exempel är det tillåtet att använda reklamaffischer utomhus för sådana produkter, vilket inte är till- åtet när det gäller tobaksvaror, jämför med 4 kap. 2 § 1 lagen om tobak och liknande produkter. I och med att regleringen av marknadsföring i ett flertal medier är direktivstyrd bedömer regeringen att det saknas möjlighet att på ett generellt sätt reglera marknadsföring av e-cigaretter och påfyllnings- En sådan reglering skulle riskera att hamna i konflikt med tobaksproduktdirektivet genom att felaktigt förmedla intrycket att mark- nadsföring av e-cigaretter och påfyllningsbehållare är laglig i medier där det i själva verket råder marknadsföringsförbud. Undantagen i 4 kap. 4 § lagen om tobak och liknande produkter har gett upphov till en sådan tolk- ningsproblematik, se avsnitt 5.1.1. Det skulle i och för sig gå att införa regler för vissa specifika medier för vilka det saknas direktivbestämmelser, om det på ett klart sätt går att avgränsa dessa regler så att det avser inhemska försäljningsarrangemang. Det borde alltså vara möjligt att reglera utomhusreklam för e-cigaretter och påfyllningsbehållare utan att komma i konflikt med tobaksprodukt- Det förutsätter dock en tydlig problembeskrivning. framkommit att det finns ett problem med marknadsföring av e- cigaretter och påfyllningsbehållare i andra tryckta skrifter än i periodiska skrifter eller andra jämförbara skrifter. Det har t.ex. inte framkommit att Prop. 2021/22:200 reklamaffischer används i någon nämnvärd utsträckning i den offentliga Med hänsyn till detta anser regeringen att det saknas skäl att föreslå ytterligare begränsningar av marknadsföringen av e-cigaretter och påfyll- ningsbehållare. Om det skulle visa sig att det finns ett konkret behov av en sådan reglering, kan regeringen få anledning att återkomma i frågan. 9Ändrat avgiftsuttag för tobak, e-cigaretter och påfyllningsbehållare Regeringens förslag: Det ska införas en bestämmelse som förtydligar att får ta ut avgifter av tillverkare och importörer av tobaksvaror för att ta emot, lagra, hantera, analysera och offent- liggöra de uppgifter om ingredienser, utsläpp, marknadsundersök- ningar, konsumentgruppers preferenser och försäljningsvolymer som lämnas till myndigheten. Hemställans förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens, men i hemställan föreslås inte någon ändring i lagen (2018:2088) om tobak och liknande produkter. Remissinstanserna: Drygt hälften av de remissinstanser som svarat tillstyrker alternativt anger att de inte har några synpunkter på förslagen. bedömer att förslagen inte behöver anmälas enligt och rådets direktiv (EU) 2015/1535 om ett informa- tionsförfarande beträffande tekniska föreskrifter och beträffande före- skrifter för informationssamhällets tjänster (anmälningsdirektivet) eller och rådets direktiv /123/EG om tjänster på den inre marknaden (tjänstedirektivet). anser att konsekvens- utredningen inte uppfyller kraven då det finns brister i redovisning av om förslagen har koppling till och dess påverkan på företagens verksamhet och konkurrensförhållanden. anser att förslagen ska kompletteras och remitteras på nytt, då det finns brister i bl.a. redogörelsen av myndighetens kostnader och alternativa avgifts- modeller så som timdebitering eller efterhandsdebitering. Skälen för regeringens förslag Nuvarande avgifter för tobaksvaror får enligt 8 kap. 3 § lagen om tobak och liknande produkter ta ut avgifter för sin tillsyn över att tillverkare och importörer av tobaksvaror uppfyller sina skyldigheter avseende produktkrav och rappor- teringsskyldighet enligt 2 kap. 1, 2 och 6 §§ samma lag. Enligt 11 kap. 17 § får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer med- dela ytterligare föreskrifter om avgifterna. 2021/22:200 7 kap. 2 och 3 §§ förordningen (2019:223) om tobak och liknande produk- ter. Enligt 7 kap. 2 § förordningen om tobak och liknande produkter ska till- verkare och importörer av tobaksvaror eller örtprodukter för rökning som lämnar uppgifter om ingredienser i dessa produkter till Folkhälsomyndig- heten för varje märke och typ betala en avgift till om avseende tobak för användning i munnen, och avseende tobaksvaror som inte omfattas av 1–3. Enligt 7 kap. 3 § samma förordning uppgår den årliga avgiften för rapport- ering av marknadsföringskostnader till avseende tobak för användning i munnen, och avseende tobaksvaror som inte omfattas av 1–3. Nuvarande avgifter för e-cigaretter och påfyllningsbehållare får enligt 8 kap. 4 § lagen om tobak och liknande produkter ta ut avgifter av tillverkare och importörer av e-cigaretter och påfyllningsbehållare för att ta emot, lagra, hantera och analysera uppgifter om produktanmälan som lämnas till myndigheten. Enligt 11 kap. 18 § får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddela ytterligare föreskrifter om avgifterna. Avgiftsnivåerna regleras i 7 kap. 5 och 6 §§ förordningen om tobak och liknande produkter. Enligt 7 kap. 5 § förordningen om tobak och liknande produkter ska till- verkare och importörer av e-cigaretter och påfyllningsbehållare, som anmäler en produkt som är avsedd att tillhandahållas konsumenter på den svenska marknaden, till betala en avgift om för varje märke och typ. Enligt 7 kap. 6 § samma förordning uppgår avgiften för en anmälan om en väsentlig ändring av en produkt till för varje märke och typ. Enligt 7 kap. 7 § ska avgifterna för e-cigaretter och påfyllningsbehållare betalas på det sätt som anvisar. Handläggningen av anmälan påbörjas när betalningen har kommit myndigheten till handa och en anmälan får avvisas om betalningen inte har kommit myndigheten till handa från det att myndigheten har anvisat hur betalningen ska ske. ska enligt 7 kap. 9 § se över och, vid behov, till regeringen () före- slå ändringar av de avgifter som avses i 5 och 6 §§. Behovet av enhetlig reglering av olika produktkategorier Som framgår ovan finns det skillnader i nuvarande utformning av reglerna om avgifter för tobaksvaror respektive e-cigaretter och påfyllningsbehåll- Skillnaderna har delvis sin grund i vilka möjligheter till avgiftsuttag som ges i och rådets direktiv /40/EU av den 3 om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författ- ningar om tillverkning, presentation och försäljning av tobaksvaror och relaterade produkter och om upphävande av direktiv /37/EG (tobaks- produktdirektivet) avseende de olika produktkategorierna. Rätten att ta ut avgifter över bestämmelserna om e-cigaretter och påfyll- ningsbehållare regleras genom artikel 20.2 tredje stycket i tobaksprodukt- direktivet. Där framgår att proportionella avgifter får tas ut av tillverkarna och importörerna för att ta emot, lagra, hantera och analysera de uppgifter som lämnats i en anmälan av e-cigaretter och påfyllningsbehållare. Artikeln ger dock inte utrymme för att ta ut en årlig avgift för tillsynen över dessa produkter. Regleringen i 8 kap. 4 § om avgifter för e-cigaretter och påfyllningsbehållare har utformats med utgångspunkt från tobaks- produktdirektivet. Möjligheten att ta ut avgifter över bestämmelserna om tobaksvaror är större än för e-cigaretter och påfyllningsbehållare enligt tobaksprodukt- direktivet. Av bl.a. artiklarna 5.8 och 7.13 framgår att proportionella avgifter får tas ut för att ta emot, lagra, hantera, analysera och offentliggöra uppgifter om ingredienser, utsläpp, marknadsundersökningar, studier och försäljningsvolymer som lämnas in till myndigheten samt för tillsynen över karakteristisk smak och förbjudna tillsatser. När det gäller tobaksvaror har i det 8 kap. 3 § lagen om tobak och liknande produkter däremot endast angetts att avgift får tas ut av tillverkare och importörer för tillsynen över kraven om produktkrav och rapport- eringsskyldighet. Av förarbetena till den aktuella regleringen framgår dock att avsikten med bestämmelsen var att skulle kunna ta ut avgifter för att täcka kostnader för verifikationen av utsläpp- smätningar och för att ta emot, lagra, hantera, analysera och offentliggöra uppgifter om ingredienser, utsläpp, analyser, marknadsundersökningar och försäljningsvolymer som lämnas in till myndigheten. Avgifter skulle även kunna tas ut för att täcka kostnader för sakkunnigbedömning av de rapporter som ges in enligt den utökade rapporteringsskyldigheten för vissa tillsatser i cigaretter och rulltobak. Dessutom skulle Folkhälso- myndigheten kunna ta ut en avgift för tillsynen av vad som utgör en karakteristisk smak och vilka ingredienser som ska förbjudas (prop. 2015/16:82 s. 61–63). anser att nuvarande bestämmelser inte speglar deras avgiftsfinansierade verksamhet och påpekar att bestämmelserna bör förtydligas och harmoniseras i förhållande till e-cigaretter och påfyllnings- behållare.