prop · H903242 · 2022-05-17 00:00:00 — vara tillräcklig behöver myndigheten emellertid, på samma sätt som i till- synen mot licenshavare, kunna vidta åtgärder för att tvinga fram laglydig- het hos tillståndshavarna. bör därför ges befogenhet att Prop. 2021/22:242 vidta lämpliga tillsynsåtgärder mot en tillståndshavare, inklusive möjlig- het att meddela anmärkning eller förelägganden om rättelse eller förbud, och i särskilt allvarliga fall att meddela varning eller att återkalla tillståndet (jfr nuvarande 18 kap. 12 § spellagen). Det är även viktigt att det finns effektiva och ändamålsenliga sanktioner för att, i de fall det bedöms nödvändigt, tvinga fram laglydighet hos till- ståndshavarna. Spelinspektionen bör därför, i likhet med vad som gäller för licenshavare och betaltjänstleverantörer, få förena ett beslut om en var- ning eller anmärkning mot en tillståndshavare med en sanktionsavgift (jfr 19 kap. 10 och 11 §§ spellagen). Sanktionsavgiften bör i likhet med vad som gäller för licenshavare sättas i relation till omsättningen. På så sätt bör avgiften ha en avskräckande effekt även på tillståndshavare med betydan- de ekonomiska resurser, som hänsyn tas till tillståndshavare med en mindre omsättning. Avgiften bör uppgå till som lägst och högst av verksamhetens omsättning det närmast föregående räkenskapsåret (jfr nuvarande 19 kap. 13 § spellagen). Spelinspektionen bör ges rätt att helt eller delvis avstå från att ta ut en sanktionsavgift om överträdelsen anses ursäktlig eller ringa, eller om det annars med hänsyn till omständigheterna framstår som oskäligt att ta ut avgiften (jfr 19 kap. 15 § spellagen). Den som i strid med den föreslagna tillståndsregleringen tillverkar, till- handahåller, installerar eller ändrar spelprogramvara till någon som saknar nödvändig licens kan göra sig skyldig till främjande av olovligt spel (se 2 § spellagen). I avsnitt 6.3 nedan föreslås även att Spelinspektion- en ska ges uttrycklig rätt att vidta administrativa åtgärder mot den som främjar olovligt spel. Förslaget medför ändringar i 18 kap. 12 § samt 19 kap. 10 och 13 §§ spel- lagen. 6.2.6Tillståndsregleringen är förenlig med Regeringens bedömning: Kravet på tillstånd för spelprogramvara be- döms vara förenligt med . Betänkandets bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Endast ett fåtal remissinstanser yttrar sig särskilt menar att ett krav på tillstånd och liknande krav utgör en begränsning av rätten till fri rörlighet och efter- frågar en tydligare motivering av förslagets förenlighet med . Skälen för regeringens bedömning: Det finns ingen EU-rättslig sekun- därlagstiftning som specifikt reglerar spelverksamhet. Däremot finns EU- direktiv som på olika sätt påverkar sådan verksamhet, t.ex. Europaparla- mentets och rådets direktiv (EU) 2015/849 av om åtgärd- er för att förhindra att det finansiella systemet används för penningtvätt eller finansiering av terrorism, om ändring av och rådets förordning (EU) nr 648/2012 och om upphävande av Europaparla- 2021/22:242 mentets och rådets direktiv /60/EG och kommissionens direktiv 2006/70/EG (det fjärde penningtvättsdirektivet). I det här sammanhanget är det dock relevant att särskilt beröra Europa- parlamentets och rådets direktiv /123/EG av om tjänster på den inre marknaden (det s.k. tjänstedirektivet). direktivet är att fastställa allmänna bestämmelser som ska underlätta utöv- andet av etableringsfriheten för tjänsteleverantörer och den fria rörligheten för tjänster, som tjänsternas höga kvalitetsnivå bibehålls (se Enligt artikel 2.1 i direktivet ska det tillämpas på tjänster som tillhandahålls av tjänsteleverantörer som är etablerade i en medlemsstat. artikel 2.2 i direktivet anges emellertid vissa verksamheter som undantas från direktivets tillämpningsområde. Ett av undantagen är spelverksamhet som innebär att insatser med penningvärde görs i hasardspel, t.ex. lotterier, kasinospel och vadslagningar. Tjänstedirektivet har genomförts i svensk rätt genom lagen (2009:1079) om tjänster på den inre marknaden. I 2 § 7 i den lagen anges att tillhanda- hållande av hasardspel där penningvärden satsas är undantaget från lagens Inför genomförandet av tjänstedirektivet i svensk rätt gjordes en omfattande regelinventering av samtliga svenska bestämmelser som ansågs ligga inom tjänstedirektivets tillämpningsområde. rande spelregleringen, den numera upphävda lotterilagen (1994:1000), an- sågs endast vissa s.k. skicklighetsautomater omfattas av tjänstedirektivet. Regleringen av dessa togs därför bort. Övriga delar av lotterilagen, som exempelvis innefattade tillståndsregleringen för innehav av spelautomater, ansågs falla utanför tillämpningsområdet (se prop. 2008/09:187 s. 85–87). Mot denna bakgrund, och i enlighet med utredningen, bedömer regeringen att även verksamhet som innebär tillverkning, tillhandahållande, installa- tion eller ändring av programvara som används i samband med licensplik- tig spelverksamhet bör anses utgöra sådan spelverksamhet som är undan- taget från tjänstedirektivets tillämpningsområde. Även om tjänstedirektivet inte är tillämpligt behöver en tillståndsregle- ring som den nu aktuella, som konstaterar, vara fören- lig med reglerna om fri rörlighet i EUF-fördraget. Ett krav på tillstånd för att få utföra en viss verksamhet utgör en begränsning av rätten till fri rörlig- Ett sådant krav måste därför kunna rättfärdigas av någon av de undan- tagsgrunder som anges i EUF-fördraget eller av tvingande hänsyn till all- Åtgärderna måste vidare vara proportionerliga i förhållande till sitt syfte, dvs. inte gå längre än vad som är nödvändigt för att uppnå Enligt fasta rättspraxis har medlemsstaterna relativt stor frihet att utifrån sina särskilda förhållanden vid regleringen av hasardspel välja målsättningar och skyddsnivå för att skydda konsument- erna och ordningen i samhället (t.ex. avgörandena , C- 203/08, EU:C:2010:307, punkterna 27 och 28, Zeturf, C-212/08, EU:C:2011:437, punkterna 39 och 40 samt , C-225/15, EU:C:2016:645, punkterna 39 och 40). Olovligt spel är kriminaliserat i spellagen och tillhandahållandet av såd- ant spel riskerar att sätta spellagens skyddsmekanismer i form av exempel- vis självavstängning ur spel samt bidra till en orättvis konkurrens på den Tillståndskravet för spelprogramvara syftar till att försvåra tillhandahållandet av olovligt spel, för att därigenom stärka kanaliseringen till erbjudanden från ansvarsfulla, tillförlitliga och kontroll- erbara aktörer och skydda svenska konsumenter från olicensierat spel. 2021/22:242 Skyddet för människors hälsa genom åtgärder mot spelberoende är en er- känd objektiv grund som kan rättfärdiga den föreslagna regleringen. Reg- leringen bedöms utgöra ett lämpligt och ändamålsenligt verktyg för att uppfylla syftet med ett tillståndskrav. Kraven och villkoren som följer av regleringen bedöms inte heller gå utöver vad som är nödvändigt för att uppnå syftet och mindre ingripande åtgärder, t.ex. i form av ett anmäl- ningsförfarande, bedöms inte tillräckligt för att uppnå samma skydd. Mot denna bakgrund bedöms det föreslagna tillståndskravet vara fören- ligt med . Regeringens förslag: Det ska vara förbjudet att i yrkesmässig verksam- het eller annars i förvärvssyfte främja deltagande i otillåtet spel eller spel som tillhandahålls utan nödvändig licens. Betänkandets förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Betänkandets förslag om ett främjandeförbud omfattar inte främjande av otillåtet spel. Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna tillstyrker eller har inga synpunkter på förslaget. Det gäller bl.a. Aktiebolaget och Galopp, , , Centralför- bundet för alkohol och narkotikaupplysning, , , , , , , Paf Consulting Abp, , , SKPF Pensionärerna, , , , (enskap), , , TU – medier i , och i . anser att förslaget kan främja att regelverket följs och väl fungerande konkurrens på marknaden. menar att förslaget ger Spelinspektionen bättre möjligheter att ingripa mot det olicensierade spelet utöver befintliga straffrättsliga åtgärder. Enligt kan förslaget bidra till att Spelinspektionen ges möjlighet att på ett effektivt sätt agera genom admi- nistrativa åtgärder på en spelmarknad där olicensierade aktörer kontinuer- ligt finner nya vägar att nå svenska konsumenter. Spelbranschens riks- organisation (Sper) ser positivt på bedömningen att ett främjandeförbud även skulle vara tillämpligt i situationer där en spelprogramvaruutvecklare främjar deltagandet i olovligt spel, exempelvis genom att sköta driften av spelet. menar att det saknas en EU-rättslig bedömning vad gäller förbud av främjande av spel utan nödvändig licens. anser att främjandeförbudets räckvidd för betaltjänstleve- rantörer måste förtydligas för att säkerställa att dessa har möjlighet att upp- fylla kraven. En remissinstans, , avstyrker förslaget och menar att det inte torde vara lagtekniskt möjligt att förbjuda främjande av verksam- het som i sig inte är olaglig. Skälen för regeringens förslag Den nuvarande kriminaliseringen av främjande av olovligt spel Den som uppsåtligen eller av grov oaktsamhet främjar deltagande i otillåt- et spel eller spel utan nödvändig licens kan enligt 19 kap. 2 § spellagen dömas för främjande av olovligt spel. Begreppet olovligt spel omfattar så- väl licenspliktigt spel som tillhandahålls i utan licens (s.k. spel utan nödvändig licens) som tillhandahållande av spel som omfattas av lag- en och som inte får beviljas licens (s.k. otillåtet spel), t.ex. tillhandahållan- de av pyramidspel (prop. 2017/18:220 s. 346). Bestämmelsen i 19 kap. 2 § spellagen innebär att den som främjar olov- ligt spel genom att t.ex. marknadsföra eller tillhandahålla betalningslös- ningar till olicensierade spelföretag som tillhandahåller spel i , kan dömas till böter eller fängelse i högst (prop. 2017/18:220 s. 346 och 347). Av förarbetena framgår dock att tillhandahållande av normala betalningsuppdrag inte bör betraktas som främjande av olovligt spel (prop. 2017/18:220 s. 222). I ringa fall döms det inte till ansvar. Om brottet har begåtts uppsåtligen och är grovt kan det enligt 19 kap. 3 § spellagen dömas till fängelse i lägst och högst . Vid bedömningen av om brottet är grovt ska det särskilt beaktas om gärningen ingått i en brottslighet som utövats yrkesmässigt och systematiskt eller i större om- fattning eller annars varit av särskilt farlig art. I den upphävda lotterilagen kompletterades kriminaliseringen av främ- jande av olovligt spel av en särskild bestämmelse med ett uttryckligt för- bud mot främjande av olovligt spel. Förbudet innebar att Lotteriinspek- tionen (nuvarande Spelinspektionen) gavs möjlighet att exempelvis med- dela förbudsföreläggande vid vite i fall där myndigheten bedömde att någon främjade olovligt spel. Motsvarande gäller även för den nuvarande straffbestämmelsen i 19 kap. 1 § spellagen om tillhandahållande av otillåt- et spel eller spel utan nödvändig licens eftersom bestämmelsen komplette- ras av ett förbud mot sådan verksamhet i 3 kap. 3 § samma lag. Det innebär att Spelinspektionen har möjlighet att vidta administrativa åtgärder mot den som tillhandahåller olovligt spel. Det finns även enligt andra bestäm- melser i spellagen och spelförordningen en möjlighet för Spelinspektionen att vidta administrativa åtgärder mot betaltjänstleverantörer och internet- leverantörer i samband med olovligt spel (se t.ex. 19 kap. 11 § spellagen och 13 kap. 1 § spelförordningen). Någon motsvarande möjlighet till administrativa åtgärder i övrigt har dock inte införts i spellagen för åtgärd- er mot främjande av olovligt spel. Det bör införas ett uttryckligt förbud mot att främja olovligt spel Administrativa förbud uppställer inte samma krav som straffbestämmelser och kan i många fall vara mer effektiva och mindre tidsödande ur ett till- synsperspektiv. I förarbetena till spellagen förs ett resonemang om att Spelinspektionen med stöd av straffbestämmelsen genom 18 kap. 23 § spellagen, som ger Spelinspektionen möjlighet att meddela förelägganden och förbud, skulle kunna vidta sådana administrativa åtgärder mot den som främjar olovligt spel (prop. 2017/18:220 s. 206). Enligt utredningen går det emellertid att ifrågasätta om ett straffstadgande går att använda som enda grund för administrativa myndighetsåtgärder i form av ett vitesföre- läggande. Regeringen anser, i likhet med bl.a. , Konsu- mentverket och , att ett uttryckligt förbud mot att främja del- tagande i spel som tillhandahålls utan nödvändig licens kan gagna att regelverket följs och konkurrensen på spelmarknaden som det ger Spelinspektionen bättre möjligheter att ingripa mot det olicensierade spelet. Regeringen anser därför, till skillnad mot , att det bör införas ett uttryckligt främjandeförbud i spellagen. Enligt regering- en bör ett sådant främjandeförbud, i likhet med straffbestämmelsen, om- fatta även främjande av otillåtet spel. Genom ett sådant förbud tydliggörs Spelinspektionens möjlighet att vidta administrativa åtgärder vid främjan- de av olovligt spel. Regeringen delar vidare, i likhet med Sper, utredning- ens bedömning att främjandeförbudet även bör omfatta situationer där en spelprogramvaruutvecklare främjar deltagandet i olovligt spel, exempelvis genom att sköta driften av spelet. När det gäller Svenska Bankföreningens efterfrågande om förtydligande av främjandeförbudets räckvidd för betaltjänstleverantörer kan konstateras att det nu föreslagna förbudet inte har någon vidare räckvidd än det redan gällande straffrättsliga förbudet. Innebörden av förslaget är inte att förbju- da något som är tillåtet, utan att i stället få fler verktyg att in- gripa mot sådant som redan är förbjudet. Vad gäller främjandeförbudet och betaltjänstleverantörer kan dock nämnas att denna fråga behandlas i depar- tementspromemorian Åtgärder mot matchfixning och olicensierad spel- verksamhet (Ds 2021:29). Regeringen avser att återkomma till frågan. Vad gäller efterfrågande av en EU-rättslig bedöm- ning av ett förbud mot främjande av spel utan nödvändig licens kan konsta- teras att visserligen i princip kräver att medlemsstaterna tillåter företag att etablera sig och att tillhandahålla tjänster fritt inom unionen och att detta även gäller på spelmarknaden. Medlemsstaterna har dock relativt stor frihet att, utifrån sina särskilda förhållanden, vid regleringen av hasardspel välja målsättningar och skyddsnivå för att skydda konsument- erna och ordningen i samhället. Sedan omregleringen av den svenska spel- marknaden är det numera tillåtet även för utländska företag att bedriva spelverksamhet i om de har licens för detta. Det föreslagna främj- andeförbudet innefattar inte heller någon negativ särbehandling på grund av nationalitet, utan gäller främjande av alla, svenska som utländska, spel utan nödvändig licens. Den svenska spelregleringen bygger dessutom på sådana godtagbara skäl som krävs för göra att avsteg från unionsrättens frihet att tillhandahålla tjänster och etableringsfriheten. För att kunna upp- rätthålla det svenska licenssystemet på spelmarknaden måste även främj- ande av olovligt spel kunna förbjudas (se t.ex. Högsta förvaltningsdom- stolens avgöranden HFD 2017 ref. 7 och RÅ 2004 ref. 95 och där angivna avgöranden från ). Det är dessutom straffbart att främja sådant spel. Förslaget medför att en ny paragraf, 3 kap. 7 §, införs i spellagen. 2021/22:242 6.4 Förbud mot reklam för olicensierat spel i utländska sändningar och på Regeringens förslag: Förbudet i spellagen mot att sända reklam för spel som tillhandahålls av någon som saknar nödvändig licens enligt spellagen ska utvidgas till att även gälla utlandsbaserade medietjänst- leverantörer och sådan reklam som tillhandahålls av en leverantör av en videodelningsplattform före, under eller efter användargenererade videor eller tv-program. Betänkandets förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna tillstyrker eller har inga synpunkter på förslaget. Det gäller bl.a. AB , Aktie- bolaget trav och galopp, och narkotikaupp- lysning, , , Myndigheten för press, radio och tv, , , (), Västra Götalandsregi- onen (Mottagning för spelberoende och skärmhälsa) och ternational. anser att det är rimligt att även utlandsbase- rade medietjänstleverantörer och videodelningsplattformsleverantörer in- kluderas i förbudet, men menar att det kan finnas utmaningar gällande av- gränsningar vilket gör att det kan vara svårt att upprätthålla förbudet i prak- tiken. menar att konsumentskyddet för minderåriga av- seende spel om pengar är viktigt när det gäller utländska aktörer som till- handahåller olicensierat spel. Trots de praktiska utmaningarna att beivra ett sådant förbud, delar myndigheten bedömningen att det är en rimlig ut- vidgning som flera andra länder i redan infört och som kan underlätta samarbete kring dessa frågor inom EU. och (Patent- och marknadsöverdom- stolen) anser att det är angeläget att förenligheten med analyser- as på ett mer ingående sätt. Enligt domstolen är det vidare tveksamt om endast effektlandsprincipen blir tillämplig genom att hänvisningen till radio- och tv-lagen tas bort. Även ursprungslandsprincipen kan komma att gälla på EU-rättslig grund. (Patent- och marknads- domstolen) anser att det bl.a. bör tydliggöras vem som ska bedriva tillsyn över att den aktuella bestämmelsen följs, om bestämmelsen ska kopplas till sanktionsbestämmelserna i marknadsföringslagen och på vilket sätt be- greppet marknadsföring av spel skiljer sig från begreppet reklam för spel. Domstolen föreslår även att bestämmelsen om vilken marknadsföring som ska anses som otillbörlig ska utvidgas till att omfatta även det aktuella för- budet mot reklam. Skälen för regeringens förslag Det nuvarande förbudet mot reklam för olicensierat spel För att uppnå en fungerande licensmarknad är det angeläget att aktörer som inte har nödvändig svensk spellicens inte marknadsför sig mot den svenska marknaden genom t.ex. reklam i tv eller radio, sponsring av program som sänds i sådana kanaler samt produktplacering i tv-sändningar (se prop. 2017/18:220 s. 169). Av 15 kap. 6 § spellagen framgår att reklam Prop. 2021/22:242 för spel som tillhandahålls av någon som saknar nödvändig licens enligt lagen inte får förekomma i sådana tv-sändningar, beställ-tv, sökbar text-tv eller ljudradiosändningar som omfattas av radio- och tv-lagen. Hänvisningen till radio- och tv-lagen innebär att endast medieleverantö- rer som är etablerade i omfattas av förbudet (1 kap. 3 § radio- och tv-lagen). Att radio- och tv-lagens tillämpningsområde är begränsat till medieleverantörer som är etablerade i beror på att lagen delvis genomför och rådets direktiv /13/EU av den om samordning av vissa bestämmelser som fastställs i med- lemsstaternas lagar och andra författningar om tillhandahållande av audio- visuella medietjänster (direktiv om audiovisuella medietjänster), förkortat AV-direktivet, som i sin tur bygger på den s.k. sändarlandsprincipen (ur- sprungslandsprincipen). Denna princip innebär att det är det landets lag som en tv-sändning kommer ifrån som gäller för sändningen. Principen skiljer sig från effektlandsprincipen, som varit vägledande in- om svensk marknadsföringsrätt, och som innebär att svenska regler om t.ex. marknadsföring är tillämpliga på marknadsföring som helt eller delvis riktar sig till svenska konsumenter, oavsett om verksamheten är etablerad i eller i något annat land. Det finns inget hinder mot ingripande mot spelreklam i en sändning som en annan medlemsstat har jurisdiktion över Kraven på spelverksamhet enligt spellagen innebär bl.a. att spelen ska ha ett starkt konsumentskydd, att det ska råda hög säkerhet i spelen och att spel om pengar inte används som stöd för brottslighet. Ett annat viktigt krav är att de negativa konsekvenserna av spelande ska begränsas. I detta ingår att motverka sociala och ekonomiska skadeverkningar och spelbero- ende. Enligt fasta rättspraxis har medlemsstaterna relativt stor frihet att utifrån sina särskilda förhållanden vid regleringen av hasard- spel välja målsättningar och skyddsnivå för att skydda konsumenterna och ordningen i samhället (t.ex. avgörandena , C-203/08, EU:C:2010:307, punkterna 27 och 28, Zeturf, C-212/08, EU:C:2011:437, punkterna 39 och 40 samt , C-225/15, EU:C:2016:645, punkterna 39 och 40). Bestämmelser som begränsar möjligheten för spel- bolag utan nödvändig licens att göra reklam för och sponsra program är en åtgärd som bidrar till att skydda folkhälsan. Enligt praxis är en sådan åtgärd förenlig med unionsrätten, så länge den kan anses pro- portionerlig (se dom och , de förenade målen C-447/08 och C-448/08, EU:C:2010:415, punkterna 37–39). praxis har beaktats i skäl 10 till och rådets direktiv (EU) 2018/1808 av om ändring av direktiv /13/EU om samordning av vissa bestämmelser som fastställs i medlemsstaternas lagar och andra författningar om tillhandahållande av audiovisuella medietjänster (direktivet om audiovisuella medietjänster), mot bakgrund av ändrade marknadsförhållanden (ändringsdirektivet). Av skälen framgår att det är möjligt att begränsa den frihet att tillhandahålla tjänster som garanteras i fördraget av tvingande hänsyn till allmänintresset, såsom att uppnå en hög konsumentskyddsnivå, förutsatt att sådana be- gränsningar är motiverade, proportionella och nödvändiga. medlemsstat kunna vidta vissa åtgärder för att säkerställa att nationella konsumentskyddsregler som inte omfattas av de områden som samordnas genom AV-direktivet följs. Det framgår dock även att sådana åtgärder som en medlemsstat vidtar för att förstärka sitt nationella regelverk för konsu- mentskydd, inbegripet åtgärder mot spelreklam, behöver vara motiverade, stå i proportion till det eftersträvade målet och vara nödvändiga enligt vad som krävs enligt domstolens rättspraxis. Med hänvisning till denna del i ändringsdirektivet konstaterar AV-utredning i sitt betänkande En moderniserad radio- och tv-lag – gen- omförande av ändringar i AV-direktivet att jurisdiktionsreglerna i AV- direktivet inte hindrar ingripande från svenska myndigheter mot spelrek- lam i en sändning som en annan medlemsstat har jurisdiktion över. Enligt den utredningen fanns det goda skäl att ta bort spellagens hänvisning till radio- och tv-lagen för att förbättra Spelinspektionens möjligheter att in- gripa mot reklam för spel utan nödvändig licens som kan förekomma i tv- sändningar från andra länder (SOU 2019:39 s. 455). AV-utred- ning lämnade dock inget sådant förslag med hänsyn till att Spelmarknads- utredningen hade fått i uppdrag att lämna förslag i spellagen som ytterlig- are begränsar marknadsföringen av spel. Förbudet mot reklam för olicensierat spel bör utvidgas till att även gälla utlandsbaserade medietjänstleverantörer Den svenska spellagstiftningen grundas inte på någon EU-reglering och jurisdiktionsreglerna i AV-direktivet bedöms inte hindra ingripande mot spelreklam i en sändning som en annan medlemsstat enligt direktivet har jurisdiktion över. Inte heller regler om fri rörlighet för tjänster bedöms utgöra hinder mot att regler tillämpas lika för inhemskt baserade och utlandsbaserade tjänsteleverantörer. Liknande regler gäller även i flera andra EU-länder. Även om det inte förekommer reklam för olicensierat spel i sändningar som riktar sig mot svenska konsumenter i någon större omfattning, går det inte att utesluta att detta förhållande snabbt kan ändras. För att skapa enhetliga regler för alla aktörer och ett långsiktigt hållbart skydd, samt ge Spelinspektionen möjlighet att bedriva tillsyn även mot reklam som härrör från utlandet, bör det därför framgå av spellagen att förbudet gäller för alla medieleverantörer, oavsett var de är etablerade. Detta är en viktig signal till aktörerna på spelmarknaden. Rege- ringen anser vidare att en sådan reglering är både nödvändig och proportio- nerlig i förhållande till syftet att skydda svenska konsumenter från de folk- hälsorisker som kan följa av olicensierat spel.