prop · H903186 · 2022-03-22 00:00:00 — En allmän utgångspunkt för vad som vid de aktuella brottstyperna bör vara straffvärdegrundande är i vilken utsträckning som gärningen har inverkat eller riskerar att inverka på utredningen eller rättsprocessen. Att skydda eller hjälpa någon som har begått ett brott eller att dölja bevisning kan försvåra utredningen eller lagföringen i lika stor utsträckning som om någon t.ex. hotar ett vittne eller om ett vittne ljuger vid förhör i domstol. Skyddande av brottsling tar dessutom sikte på åtgärder som inte sällan kan antas förekomma inom ramen för kriminella nätverk. Graden av organisation och struktur i de kriminella nätverken kan variera. I mer organiserade sammanslutningar, där personer tilldelas olika uppgifter, kan döljandet av den som begått ett brott eller undanröjande av bevisning vara en viktig förutsättning för att förbrottet ska kunna utföras. Kriminella nätverk bygger dessutom ofta på starka lojalitetsband, inte sällan släktskapsförhållanden. Även personer som inte har varit delaktiga i förbrottet och haft begränsad kännedom om det kan, av lojalitet, spela en viktig roll när det gäller att motverka brottsutredningen. Skade- verkningarna av sådana ageranden kan bli allvarliga. Det kan leda till att grova brott inte utreds eller att de som utfört brotten inte kan lagföras, vilket i sin tur riskerar att undergräva förtroendet för de brottsbekämpande myndigheterna och öka otryggheten i samhället. Det är angeläget att förhindra en sådan utveckling. Maximistraffet för grovt skyddande av brottsling bör höjas Som tidigare konstaterats påverkar en höjning av maximistraffet sällan straffmätningspraxis. Det effektivaste sättet att åstadkomma en förhöjd straffnivå är i stället att höja minimistraffet. Mot bakgrund av vad som anges ovan menar utredningen dock att det abstrakta straffvärdet för skyddande av brottsling, jämfört med andra liknande brottstyper, är oproportionerligt lågt. Maximistraffet för grovt brott bör därför höjas till fängelse . Genom en sådan förändring tydliggörs brottets allvar, som en viss straffvärdemässig skillnad mot ännu allvarligare brott, såsom övergrepp i rättssak, bibehålls. Minimistraffet för skyddande av brottsling av normalgraden bör inte höjas Utredningen har övervägt ett minimistraff för brott av normalgraden om fängelse , men har kommit fram till att övervägande skäl talar mot en sådan höjning. Om minimistraffet för normalgradsbrottet är kommer det att bli utgångspunkten för straffvärde- bedömningen i de allra flesta fall – dvs. i alla de fall då det inte finns några förmildrande eller försvårande omständigheter hänförliga till brottet. Det har enligt utredningen inte framkommit några omständigheter som talar för att det finns ett behov av att generellt höja straffnivån för skyddande av brottsling av normalgraden. Genomgången av praxis talar också för att straffmätningen av skyddande av brottsling är förhållandevis nyanserad; längden på fängelsestraffen varierar och inte sällan döms för grovt skyddande av brottsling. Om minimistraffet för normalgradsbrottet höjs till sex månaders fängelse bör det, enligt utredningens uppfattning, finnas ett visst utrymme att i undantagsfall – när omständigheterna gör brottet mindre allvarligt – döma ut ett lägre straff. Att då därutöver behålla en ordning där straffrihet råder vid ringa brott framstår inte som ett alternativ. Det skulle alltså innebära att ansvarsfrihetsregeln måste tas bort. Även om utrymmet för ansvarsfrihet bör begränsas, vilket föreslås och utvecklas i det följande, finns det enligt både utredningens och regeringens mening goda skäl för Prop. 2021/22:186 att behålla en ordning med ansvarsfrihet vid ringa brott. bedömningen att minimistraffet för skyddande av brottsling av normal- graden inte bör höjas. Straffen för de allvarligaste gärningarna bör skärpas och en särskild brottsbeteckning för grovt brott bör införas Enligt utredningens bedömning, som regeringen instämmer i, finns det anledning att höja straffnivån för de allvarligaste fallen, särskilt eftersom sådana brott kan antas begås inom ramen för kriminella nätverk. Minimistraffet för det grova brottet bör därför höjas från fängelse till fängelse . För att göra bestämmelsen tydligare bör det grova brottet också få en egen brottsbeteckning, grovt skyddande av brottsling. Nedan föreslås dessutom att det ska införas kvalifikations- grunder för det grova brottet, vilket gör bestämmelsen mer informativ och ökar förutsebarheten. Vid den bedömningen bör av systematiska skäl även maximistraffet för brott av normalgraden höjas. I annat fall kommer minimistraffet för det grova brottet att ligga kant i kant med maximistraffet för normalgradsbrottet. Visserligen finns det inte något absolut krav på att det ska finnas en överlappning av straffskalorna för olika svårhetsgrader, men straffskalor utformas regelmässigt på ett sådant sätt. Anledningen till att det finns skäl att ha överlappande straffskalor är att inte alla faktorer som påverkar straffvärdet, eller i övrigt straffets längd, påverkar gradindelningen. Exempel på faktorer som påverkar straffvärdet eller straffmätningen i övrigt, men inte gradindelningen, är att gärningsmannen har ett sådant överskjutande uppsåt som avses i 29 kap. 2 § 1 eller att det är fråga om ett sådant återfall som motiverar straffskärpning enligt 29 kap. 4 § , se propositionen Synnerligen grova narkotikabrott (prop. 2015/16:111 s. 31 och 32). Regeringen anser, i likhet med utredningen, att maximistraffet för brott av normalgraden bör vara fängelse i högst . 5.5.2Kvalifikationsgrunder för grovt skyddande av brottsling Regeringens förslag: I bestämmelsen om grovt skyddande av brottsling ska två kvalifikationsgrunder införas. Vid bedömningen av om ett brott är grovt ska det särskilt beaktas om det har uppkommit eller funnits risk för betydande men för det allmänna, eller gärningen annars har varit av särskilt farlig art. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: En majoritet av remissinstanserna tillstyrker eller har inget att invända mot förslaget. anser att det kan ifrågasättas om de föreslagna kvalifikationsgrunderna medför att det blir tydligare vilka fall av skyddande av brottsling som är hänförliga till respektive grad, eller att dessa underlättar domstolarnas möjligheter att göra nyanserade bedömningar. anför att det bör förtydligas 2021/22:186 vad som avses med ett allvarligt brott i den föreslagna kvalifikations- Skälen för regeringens förslag Det bör införas kvalifikationsgrunder för grovt skyddande av brottsling För att göra det tydligare vilka fall av skyddande av brottsling som ska hänföras till respektive grad och underlätta för domstolarna att göra mer nyanserade bedömningar anser utredningen att kvalifikationsgrunder bör införas för grovt skyddande av brottsling. Allmänt om utformningen av kvalifikationsgrunderna Skyddande av brottsling har samma skyddsintresse som flera andra straffbestämmelser i 15 och 17 kap. . Framför allt handlar det om att säkerställa statens judiciella uppgift. Vid övervägande av vilka kvalifikationsgrunder som bör införas för grovt skyddande av brottsling finns det därför anledning att utgå från kvalifikationsgrunderna i andra straffbestämmelser, framför allt de i 17 kap. . Betydande men för det allmänna Utredningen föreslår en kvalifikationsgrund som tar sikte på om det uppkommit eller funnits risk för betydande men för det allmänna. Kvalifikationsgrunder av liknande innebörd finns i övergrepp i rättssak (17 kap. 10 § ) och föregivande av allmän ställning (17 kap. 15 § ). När det gäller övergrepp i rättssak har kvalifikationsgrunden i praxis ansetts främst ta sikte på gärningens potentiella eller faktiska inverkan på den rättssak som gärningen avser (se rättsfallet NJA 2019 s. 747). anser att den föreslagna lydelsen framstår som ålderdomlig och att den bör preciseras i syfte att underlätta domstolarnas Under alla omständigheter anser tingsrätten att det, utöver generella uttalanden om de omständigheter som kan beaktas inom ramen för en sådan kvalifikationsgrund, bör ges vägledning om vad som utgör betydande men för det allmänna och när risk för sådant men kan anses ha Regeringen delar utredningens uppfattning att det vid bedömningen av hur allvarlig en gärning som består i skyddande av brottsling är bör tas hänsyn till i vilken utsträckning som gärningen riskerar att inverka eller faktiskt inverkar på om ett brott upptäcks eller lagförs. exempelvis resulterar i att brottslingen undkommer genom att han eller hon lämnar landet bör ses som allvarligare än om skyddandet endast medför att utredningen eller lagföringen fördröjs. Vidare bör, som också förs fram av utredningen, domstolen även kunna beakta karaktären på det eller de brott som den som skyddas har förövat. Den som skyddar en person som begått allvarlig brottslighet bör anses mer straffvärd än om skyddandet avser en person som begått mindre allvarlig brottslighet. Allmänheten har ett särskilt intresse av att allvarliga brott utreds. skydda någon som begått allvarlig brottslighet innebär därmed också att det har uppkommit eller funnits risk för betydande men för det allmänna. De angivna exemplen på omständigheter som bör kunna beaktas vid bedömningen av om men för det allmänna har uppkommit eller om det funnits en risk för sådant men bör kunna anses utgöra en tillräcklig vägledning för tillämpning av kvalifikationsgrunden. Det är inte möjligt att helt och hållet eliminera alla oklarheter vid utformningen av en kvalifikationsgrund, utan den närmare tillämpningen måste i viss utsträckning överlämnas till rättstillämpningen. I straffbestämmelsen om skyddande av brottsling bör det därför föras in en kvalifikationsgrund som tar sikte på om det uppkommit eller funnits en risk för betydande men för det allmänna. efterlyser ett förtydligande av vad som närmare avses med ett allvarligt brott och hänvisar till att det vid grov mened anges vilket straffvärde som ska beaktas vid bedömningen. När det gäller grov mened är dock den nya kvalifikationsgrunden formulerad så att den uttryckligen tar sikte på brott som begås med uppsåt att utredningen eller lagföringen av allvarlig brottslighet ska försvåras eller förhindras. Det finns därför anledning att närmare utveckla vad som avses med allvarlig brottslighet i det sammanhanget. Beträffande skyddande av brottsling är förslaget till ny kvalifikationsgrund formulerad så, att det har uppkommit eller funnits risk för betydande men för det allmänna. Även om brottslighetens allvar, enligt vad som anges ovan, bör ha betydelse vid bedömningen återfinns inte uttrycket i den föreslagna kvalifikationsgrunden. Enligt regeringen bör viss försiktighet iakttas när det gäller att utveckla den närmare innebörden av en omständighet som kan utgöra en av flera omständigheter som kan medföra att ett brott ska bedömas som grovt, när omständigheten inte utgör en del av kvalifikationsgrunden. Viss ledning kan emellertid hämtas från de ställningstaganden som görs avseende den nya kvalifikationsgrunden för grov mened. Skyddande av brottsling kan påbörjas antingen direkt efter att ett brott har förövats eller . I det första fallet riskerar gärningen att förhindra eller försvåra utredningen av brottet. Om skyddandet av brottsling sker och efter att åtal har väckts, förhindras eller försvåras i stället lagföringen. Det saknas skäl att i allvarlighetshänseende göra skillnad mellan dessa två situationer. I bestämmelserna om övergrepp i rättssak (17 kap. 10 § ) och våld eller hot mot tjänsteman (17 kap. 1 § ) anges att det vid bedömningen av om brottet är grovt särskilt ska beaktas om gärningen har varit av särskilt hänsynslös eller farlig art. Dessa kvalifikationsgrunder finns även i ett flertal andra straffbestämmelser som har helt eller delvis andra skyddsintressen. Exempel på sådana bestämmelser är grovt olaga tvång, grov stöld, grov utpressning, grovt narkotikabrott och grovt vapenbrott. Såväl särskilt hänsynslös som särskilt farlig art fyller funktionen att samla upp en mängd kvalificerande omständigheter som inte passar in under några av de andra grunder som anges i respektive bestämmelse. De har liknande innebörd och är delvis överlappande (prop. s.66 f). Att ett brott har varit av särskilt hänsynslös art tar framför allt sikte på försvårande inslag som rör brottsoffrets situation eller karaktären på 2021/22:186 angreppet mot honom eller henne. Att gärningen varit av särskilt farlig art ger utrymme att beakta försvårande omständigheter som t.ex. är hänförliga till det sammanhang i vilket gärningen utförs. Det kan bl.a. handla om situationer som innebär att gärningen ytterst blir systemhotande eller kan påverka samhällets funktionssätt. Här kan också beaktas om brottet begåtts i organiserad form eller systematiskt, eller inom ramen för en kriminell miljö, se bl.a. propositionen Skärpningar i vapenlagstiftningen (prop. 2013/14:226 s. 47). Utredningen anser att kvalifikationsgrunden att gärningen varit av särskilt farlig art bör användas för att fånga upp kvalificerande omständigheter som kan förekomma vid skyddande av brottsling, men som det inte finns skäl att lyfta fram som självständiga kvalifikations- grunder. Regeringen delar den bedömningen. Inom ramen för kriminella nätverk, men även i andra sammanhang, kan det bl.a. handla om skyddande som präglas av en hög organisationsgrad eller som skett systematiskt, t.ex. genom ett upprepat beteende som utförs på likartat sätt. Det sammanhang som skyddandet har skett i bör också kunna beaktas. Även skyddande av brottsling som avser en person som begått ett mindre allvarligt brott inom ramen för en kriminell miljö eller som ett led i en mer omfattande kriminell verksamhet bör kunna ses som försvårande. Mot bakgrund av det angivna bör därför en kvalifikationsgrund införas som tar sikte på att gärningen, i andra fall än de som anges ovan, varit av särskilt farlig art. Det saknas skäl att i kvalifikationsgrunden också ange att gärningen annars varit av särskilt hänsynslös art eftersom skyddande av brottsling, till skillnad från bl.a. övergrepp i rättssak, inte riktar sig mot någon enskild. 5.5.3Ansvarsfrihet vid ringa gärningar Regeringens förslag: Bestämmelsen om ansvarsfrihet vid ringa gärningar ska kompletteras så att det vid bedömningen av om en gärning är ringa uttryckligen ska tas hänsyn till den brottslighet som den som skyddandet avser har begått. Utredningens förslag överensstämmer delvis med regeringens. Utredningen föreslår att det vid bedömningen ska tas hänsyn till det brott som den som skyddandet avser har begått. Utredningen föreslår också en delvis annan språklig utformning av bestämmelsen. Remissinstanserna: En majoritet av remissinstanserna tillstyrker eller har inget att invända mot förslaget. Skälen för regeringens förslag Ansvarsfrihet vid ringa gärningar bör behållas Bestämmelsen om ansvarsfrihet för skyddande av brottsling som bedöms som ringa ger domstolen en möjlighet att ogilla åtalet om skyddandet framstått som försvarligt och ursäktligt. Av lagtexten framgår att det vid intresseavvägningen ska tas hänsyn till gärningspersonens förhållande till brottslingen samt till övriga omständigheter. Med övriga omständigheter har i förarbetena framför allt framhållits brottets karaktär (prop. 1986/87:86 s. 96). Av Högsta domstolens praxis framgår att Prop. 2021/22:186 omständigheter som att brottet har varit avancerat eller präglats av särskild förslagenhet också har tillmätts betydelse (rättsfallet NJA 1990 s. 175). Utredningen och regeringen anser att bestämmelsen om ansvarsfrihet vid ringa gärningar har goda skäl för sig. som kan uppstå när en nära anhörig begått brott gör att det finns anledning att se mildare på om den som skyddar eller hjälper brottslingen t.ex. är en förälder, ett barn eller ett syskon. Däremot finns det skäl att överväga om större vikt bör läggas vid den brottslighet som den som skyddas har begått. Vid den intresseavvägning som ska göras kan domstolarna, särskilt inom ramen för rekvisitet övriga omständigheter, beakta karaktären på brottsligheten som den skyddade har begått. Domstolarna tar också sådan hänsyn, vilket inte minst framgår av den skiljaktiga meningen i rättsfallet NJA 1990 s. 175. Enligt utredningens uppfattning kan det dock ifrågasättas om så sker i tillräcklig utsträckning. Att personer inom ramen för kriminella nätverk, men också i andra sammanhang, samverkar för att motverka att brott utreds är inte ovanligt. Inte sällan bygger de kriminella nätverken dessutom på släktskaps- förhållanden. Om någon begått ett mycket allvarligt brott, exempelvis ett mord men även andra brott med särskilt höga straffvärden bör utrymmet för ansvarsfrihet för den som skyddat honom eller henne vara i det närmaste obefintligt. Det bör även gälla om personen har ett mycket nära släktskapsförhållande till förövaren och de åtgärder som vidtagits inte har varit av särskilt kvalificerat slag. I sådana fall bör det allmänna intresset av att utreda mycket allvarlig brottslighet och lagföra de skyldiga väga tyngre än intresset för den anhörige att skydda förövaren. För att tydliggöra detta bör det i bestämmelsen uttryckligen anges att hänsyn ska tas till det brott som har begåtts av den som skyddandet avser. I likhet med den bedömning som görs beträffande mened i avsnitt 5.3.1 bör dock uttrycket brottslighet användas i stället för det av utredningen föreslagna uttrycket brott. Tillägget bör vara allmänt utformat, dvs. inte ange några typer av brott eller särskilda straffvärden som utesluter att gärningen bedöms som ringa. Därigenom tydliggörs den samlade bedömning som domstolen även fortsättningsvis måste göra. Som konstateras ovan bör ansvarsfrihet som utgångspunkt dock inte komma i fråga när skyddandet avsett en person som begått mycket allvarlig brottslighet. I sådana fall bör gärningspersonens lojalitet till brottslingen i stället kunna påverka straffvärdet i mildrande riktning inom ramen för straffmätningen. Tillägget kan enligt utredningens bedömning, som regeringen ansluter sig till, förväntas bidra till att fler personer lagförs för skyddande av brottsling. Kriminalisering av skyddande av brottsling på Regeringens förslag: Försök, förberedelse och stämpling till skyddande av brottsling och grovt skyddande av brottsling ska Utredningens förslag överensstämmer i sak med regeringens. Utredningen föreslår en delvis annorlunda språklig utformning av Remissinstanserna tillstyrker eller har inget att invända mot förslaget. Skälen för regeringens förslag: Med hänsyn till förslaget om en skärpt straffskala för skyddande av brottsling finns det skäl att också överväga att kriminalisera skyddande av brottsling på förstadiet. Även det faktum att det liknande brottet främjande av flykt delvis är straffbelagt på förstadiet talar för en sådan kriminalisering. För främjande av flykt döms, enligt 17 kap. 12 § , den som hjälper någon som är intagen i kriminalvårdsanstalt eller på annat sätt är frihetsberövad att komma lös. Detsamma gäller om gärningspersonen, efter att den frihetsberövade har avvikit, främjar hans eller hennes flykt genom att dölja honom eller henne eller genom att vidta någon annan sådan åtgärd. Skyddande av brottsling och främjande av flykt har liknande utformning Detta har gjort att lagstiftaren inte sällan har behandlat brotten i ett sammanhang. begränsningarna har också utformats på samma eller likartade sätt (t.ex. 1992/93:141 s. 48 och 49). Detta gäller dock inte kriminalisering på Regeringen delar utredningens bedömning att det finns straffvärda fall av förstadier även till skyddande av brottsling. När det gäller försök till brott kan exempelvis den situationen tänkas att en person tillhandahåller en brottsling en bil för att kunna fly, men att flykten inte blir av på grund av polisens ingripande. En förutsättning för försöksansvar är då att den som tillhandahåller bilen inte varit inblandad i huvudbrottet. exempel är att någon, som inte varit inblandad i ett mord, påbörjar städningen av brottsplatsen, men avbryts på grund av att polisen kommer Brottet torde i sådant fall ha påbörjats, men inte fullbordats eftersom bevisen inte undanröjts. När det gäller förberedelse kan bl.a. tänkas den situationen att någon, efter det att ett brott utförts av annan, skaffar verktyg eller annat material för att avlägsna bevisning. En förutsättning är dock att det som gärningspersonen tar befattning med har varit särskilt ägnat att användas som hjälpmedel vid brottet. Att någon tar emot eller lämnar pengar som betalning eller för att täcka kostnaderna för att dölja en person som begått brott eller undanröja bevisning, utgör ytterligare exempel på situationer som skulle kunna aktualisera förberedelseansvar. Om två eller flera personer i samråd beslutar att dölja en brottsling eller undanröja bevis kan handlandet bedömas som stämpling. Enligt regeringens och utredningens uppfattning framstår samtliga nämnda exempel som straffvärda i sådan utsträckning att det motiverar Det kan t.ex. inte uteslutas att kriminellt belastade personer åtar eller erbjuder sig att begå brott för att positionera sig i kriminella Mot denna bakgrund anser regeringen, liksom utredningen, att Prop. 2021/22:186 försök och förberedelse till skyddande av brottsling och grovt skyddande av brottsling ska kriminaliseras. Till skillnad från vad som gäller för främjande av flykt bör också stämpling till skyddande av brottsling och grovt skyddande av brottsling kriminaliseras. Genom att utsträcka straffansvaret på det sätt som angetts ges bättre möjligheter för de rättsvårdande myndigheterna att tidigt ingripa mot personer som är i färd att begå skyddande av brottsling. 6Ökade incitament att medverka i brottsutredningar 6.1Bör det finnas en möjlighet till strafflindring vid medverkan i utredningen av någon annans brott? Regeringens förslag: Det ska införas en möjlighet till strafflindring vid medverkan i utredningen av någon annans brott. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: En majoritet av remissinstanserna, , , , , och tillstyrker eller har inget att invända Några remissinstanser, bl.a. , tingsrätt, och , framhåller att en möjlighet till strafflindring vid medverkan i utredningen av någon annans brott kan bidra till en effektivare brottsbekämpning genom att fler allvarliga och svårutredda brott upp och att fler personer lagförs. ser ett behov av att regleringens effektivitet utvärderas framöver och att frågan om domstolens bundenhet av åklagarens påföljdsyrkande vid behov tas under förnyat övervägande. ombudsmän () konstaterar att medverkan i utredningen av någon annans brott redan kan ge strafflindring i vissa situationer och att det dessutom ofta är svårt att skilja på uppgifter om egen och annans Enligt JO talar detta för att införa en tydligare reglering i lag av förutsättningarna för strafflindring vid medverkan i utredningen av någon annans brott. Justitiekanslern () är tveksam till förslaget framför allt av det skälet att det inte blir förutsebart för den misstänkte i vilken utsträckning utredningsmedverkan i slutändan kommer att leda till advokatsamfund avstyrker förslaget. Skälen till det är framför allt att det kan ifrågasättas om förslaget kommer att uppnå avsedd effekt samt att förslaget är förenat med potentiella risker, som t.ex. risken för att systemet medför att oriktiga uppgifter lämnas i större utsträckning, risken för att den som lämnar uppgifter utsätts för repressalier och risken för att likabehandlingsprincipen och brottsofferperspektivet åsidosätts. 2021/22:186 andra remissinstanser, bl.a. , , Kammarrätten i , och , uppmärksammar liknande problem. Kriminalvården, och styrelse (SiS) lyfter behovet av resurser för systemets effektivitet och för att motverka vissa risker. vid har synpunkter på var bestämmelsen bör placeras. Skälen för regeringens förslag Det bör vara möjligt att få ett lindrigare straff vid medverkan i utredningen av någon annans brott