prop · H903189 · 2022-03-22 00:00:00 — 1. rådets förordning (EU) 2019/1111 av om behörighet, erkännande och verk- ställighet av avgöranden i äkten- skapsmål och mål om föräldraan- svar, och om internationella bortfö- randen av barn (II-förord- ningen), 2. lagen (1989:14) om erkän- nande och verkställighet av utländ- ska vårdnadsavgöranden m.m. och om överflyttning av barn, eller 3. lagen (2012:318) om 1996 års . För uppgift i en allmän handling gäller sekretessen i högst . Den tystnadsplikt som följer av 3 § Den tystnadsplikt som följer av 3 § första och andra styckena, 3 a § första och andra styckena, 3 a § samt 6 § första stycket 1 inskränker samt 6 § första stycket 1 och 7 a § rätten enligt 1 kap. 1 och 7 §§ inskränker rätten enligt 1 kap. 1 och tryckfrihetsförordningen och 1 kap. 7 §§ tryckfrihetsförordningen och 1 och 10 §§ yttrandefrihetsgrund- 1 kap. 1 och 10 §§ yttrandefrihets- lagen att meddela och offentliggöra grundlagen att meddela och offent- Den tystnadsplikt som följer av 7 § inskränker rätten att meddela och offentliggöra uppgifter, när det är fråga om uppgift som hänför sig till ett ärende om annat än ekonomiskt bistånd till enskild. 2Senaste lydelse 2021:533. 1.Denna lag träder i kraft . 2.För uppgifter i mål och ärenden som har inletts i tingsrätt före ikraft- trädandet gäller 36 kap. 1 § i den äldre lydelsen. iärenden som avser avgöranden som har meddelats i ett förfarande som inletts före ikraftträdandet. Förslag till lag om ändring i lagen (2012:318) Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (2012:318) om 1996 års Haag- konvention dels att 5 § ska ha följande lydelse, dels att det ska införas två nya paragrafer, 5 a och 5 b §§, av följande lydelse. När det finns behörighet för svensk domstol enligt artikel 11 eller 12, får domstolen i fråga om vårdnad, boende, umgänge eller förmynderskap besluta om en sådan tillfällig skyddsåtgärd som avses i dessa artiklar. Vid domstolens handläggning tillämpas lagen (1996:242) om domstolsärenden. I domstolens be- slut ska det anges hur länge skydds- åtgärden gäller. Barnet får höras inför domstolen, om särskilda skäl talar för det och det är uppenbart att barnet inte kan ta skada av att höras. I ett ärende som rör vårdnad, boende eller um- gänge får domstolen inhämta upp- lysningar från socialnämnden i frågan. läm- nar upplysningar ska den, om det är lämpligt, höra föräldrarna och barnet. En fråga om en tillfällig skydds- åtgärd enligt 5 § tas upp av tings- rätten i den ort där barnet vistas eller, om barnet inte vistas i och åtgärden avser barnets egen- dom, tingsrätten i den ort där egen- domen finns. Om det inte finns någon behörig domstol enligt första stycket, tas frågan upp av . Vid domstolens handläggning av en fråga om en tillfällig skyddsåtgärd 1 Ändringen innebär att andra och tredje styckena tas bort. (1996:242) om domstolsärenden. domstolens beslut ska det anges hur länge skyddsåtgärden gäller. Barnet får höras inför domstolen, om särskilda skäl talar för det och det är uppenbart att barnet inte kan ta skada av att höras. som rör vårdnad, boende eller um- gänge får domstolen hämta in upplysningar från socialnämnden i nar upplysningar ska den, om det inte är olämpligt, höra föräldrarna Barnet får höras av havarens samtycke och utan att vårdnadshavaren är närvarande. Denna lag träder i kraft Ärendet och dess beredning Rådets förordning (EU) 2019/1111 om behörighet, erkännande och verk- ställighet av avgöranden i äktenskapsmål och mål om föräldraansvar, och om internationella bortföranden av barn (II-förordningen) utfär- dades . Förordningen börjar tillämpas fullt ut och finns i svensk lydelse som bilaga 1. Den nya II-förordningen är en omarbetning av rådets förordning (EG) nr 2201/2003 av om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar i äktenskapsmål och mål om föräldraansvar samt om upphävande av förordning (EG) nr 1347/2000 (II-förordning). I har departementspromemorian Ökad rättssäker- het och snabbare verkställighet i internationella familjemål (Ds 2020:18) tagits fram. I promemorian lämnas författningsförslag med anledning av . En sammanfattning av promemorian finns i bilaga 2. Promemorians lagförslag finns i bilaga 3. Promemorian har remissbehandlats. En förteckning över remissinstan- serna finns i bilaga 4. Remissyttrandena finns tillgängliga i lagstiftnings- ärendet (dnr Ju2020/02783). Regeringen beslutade att hämta in Lagrådets yttrande över de lagförslag som finns i bilaga 5. Lagrådets yttrande finns i bilaga 6. Lagrådet lämnar förslagen utan erinran. I förhållande till lagrådsremissen görs vissa språkliga ändringar. En i EU-samarbetet är att det ska vara enkelt att handla, resa och flytta inom unionen. På civilrättsområdet arbetar EU med att utveckla det rättsliga samarbetet och att bygga broar mellan de nationella rätts- Målet är att öka rättssäkerheten och förbättra tillgången till rätts- Det ska vara enkelt att förutse vilken domstol som är behörig att besluta i en fråga. Det ska också finnas effektiva förfaranden för att erkänna och verkställa beslut inom EU. Dessutom är det angeläget att samarbetet mellan medlemsstaternas myndigheter fungerar väl. Den långsiktiga trenden inom EU är att allt fler flyttar till ett annat EU- Det innebär att familjeband skapas mellan personer från olika länder. Vid en separation kan familjens anknytningar till flera länder ge upphov till olika praktiska och juridiska frågeställningar. Det kan gälla var makar ansöker om äktenskapsskillnad, var en vårdnadstvist prövas eller hur ett avgörande som meddelats i ett land erkänns eller verkställs i ett annat land. om domstols behörighet och om erkännande och 2021/22:189 verkställighet av domar i äktenskapsmål var det första EU-instrumentet på familjerättens område. Konventionen antogs av rådet 1998, men hann aldrig träda i kraft. Genom Amsterdamfördrag skapades en rättslig grund för att även på civilrättens område anta förordningar och direktiv. Stora delar av det förhandlingsarbete som föregått konventionen togs då till vara i den första II-förordningen, som började tillämpas – rådets förordning (EG) nr 1347/2000 av om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar i äktenskapsmål och mål om föräldraansvar för makars gemensam- ma barn (II-förordning). Förordningen ersattes av II-förordning, som började tillämpas . II-förordning är tillämplig i alla EU:s medlemsstater utom . En redogörelse II-förordnings tillämplighet i förhållande till den tidigare medlemsstaten finns i författningskommentaren. Allmänt om den nya förordningen Den nya II-förordningen antogs 2019 och börjar tillämpas . Den kommer – liksom sin föregångare – att tillämpas i alla EU:s medlemsstater utom . Den nya förordningen är indelad i nio kapitel. Den innehåller liksom tidigare definitioner av viktiga begrepp och regler om behörighet, erkännande och verkställighet samt samarbete mellan centralmyndigheter. Nytt är bl.a. att de kompletterande reglerna till den i dagtecknade konventionen om de civila aspekterna på internationella bortföranden av barn (Haagkon- vention) samlas i kapitel III. Det lyfts dessutom in i förordningens titel att den också innehåller regler om internationella barnbortföranden. Till den nya förordningen hör tio bilagor. Bilagorna I–IX avser olika intyg som ska utfärdas, medan bilaga X innehåller en jämförelsetabell som hjälper läsaren att hitta motsvarigheten till en bestämmelse II-förordning förordning. Tillämpningsområde och definitioner (kapitel I) Den nya II-förordningen är – liksom II- förordning – tillämplig på civilrättsliga frågor om äktenskapsskillnad och föräldraansvar. Vad som är civilrättsliga frågor har fått en mer utvecklad förklaring i den nya förordningen. Det anges uttryckligen att det bör ses som ett självständigt begrepp som ska tolkas i enlighet med fast rättspraxis från . Begreppet tolkas mot bakgrund av såväl förord- ningens syfte och systematik som allmänna principer i de nationella rätts- ordningarna. Det kan även omfatta åtgärder som enligt en medlemsstats rättssystem anses vara offentlig rätt. Avgörande för om en åtgärd som yrkas faller inom tillämpningsområdet är om åtgärden syftar till att säker- ställa en rätt som faller inom förordningens tillämpningsområde (jfr mål C-4/14, Bohez mot Wiertz, ECLI:EU:C:2015:563). i den nya förordningen att överenskommelser som godkänts av en behörig Prop. 2021/22:189 myndighet efter en prövning i sak i förordningens mening ska anses vara avgöranden och inte överenskommelser. Domstolsbegreppet är även i den nya förordningen vidsträckt. Det omfattar varje myndighet i en medlemsstat som är behörig i frågor som omfattas av förordningens tillämpningsområde (artikel 2.2.1). Behörighet och barnets rätt att uttrycka sina åsikter (kapitel II) Regler för domstolarnas handläggning av behörighetsfrågor finns i förord- ningens kapitel II. Enligt II-förordningen finns en möjlighet för parterna att i mål om föräldraansvar avtala om behörig domstol (s.k. prorogationsavtal, arti- kel 10). Parterna kan också uttryckligen godta en domstols behörighet, trots att den annars inte är behörig enligt förordningen. I den nya förordningen har regleringen utvecklats och förtydligats, t.ex. under vilka förutsättningar prorogationsavtal kan träffas efter att talan väckts och vilka formkrav som gäller. Tillfällig åtgärd i brådskande fall I den nya II-förordningen finns bestämmelser som ger behörighet (domsrätt) åt svensk domstol eller myndighet att fatta beslut om tillfälliga åtgärder i brådskande fall när frågan slutligt ska avgöras i en annan stat (artikel 15.1). Artikeln är under vissa förutsättningar även tillämplig i återlämnandeförfaranden enligt (artikel 27.2 och artikel 27.5). En domstol i en medlemsstat som inte är behörig i en fråga om föräldraansvar kan enligt II-förordningen i exceptionella fall begära att behörigheten ska överföras till domstolen, om den anser att den är bättre lämpad att bedöma barnets bästa i det enskilda fallet (artikel 13). En förutsättning för att domstolen ska få göra en sådan begäran är att domstolen finns i en medlemsstat som barnet anses ha en särskild anknyt- ning till enligt artikel 12.4. En skillnad mot tidigare reglering är att den nya förordningen ger möjlighet att överföra behörigheten även om parterna motsätter sig det. Det förekommer att frågor om föräldraansvar har betydelse i mål där saken imålet inte omfattas av II-förordningens tillämpningsområde. Det kan t.ex. handla om ett arvsförfarande där det behöver utses en förmyndare för barnet att vidta åtgärder. I den nya II-förordningen finns be- stämmelser som innebär att om utgången av ett förfarande vid en domstol ien domstol är beroende av att en prejudiciell fråga om föräldraansvar avgörs, får en domstol i den medlemsstaten beslutas i den frågan för det 2021/22:189 förfarandets ändamål även om den medlemsstaten inte är behörig enligt II-förordningen. Beslutet får inte verkan utanför det aktuella förfa- randet (artikel 16). 2003 och II-förordningar vilar på samma princip om hur domstolar ska agera när en talan om samma sak och samma parter väcks vid domstolar i flera medlemsstater (s.k. litispendens). Principen innebär att företräde att pröva frågan om vilken domstol som är behörig att ta upp saken till prövning ges till den domstol där talan först väckts (artikel 20). II-förordningen innehåller – efter förebild års I- förordning – en ny regel som är ett undantag från denna princip och som innebär att när parterna exklusivt har avtalat om eller under förfarandets gång uttryckligen godtagit en domstols behörighet ska den domstolen ges företräde att pröva behörighetsfrågan, oavsett var talan först väckts (jfr artiklarna 10 och 20). Reglerna, som utgör undantag från huvudprincipen att den domstol där talan väcktes först är behörig, syftar till att stärka prorogationsavtalens ställning (se skäl 38 i ingressen). Om en talan har väckts vid en annan domstol, måste den domstolen vilandeförklara målet till dess att den domstol där talan väckts på grundval av avtalet eller godtagandet förklarar att den inte är behörig i enlighet med avtalet eller godtagandet. Om den sistnämnda domstolen däremot finner att den är behörig att pröva tvisten, ska andra domstolar förklara sig obehöriga. Vidare tydliggörs att bestämmelserna om litispendens inte gäller i fall då en domstol grundat sin behörighet enbart på artikel 15 om tillfälliga åtgärder till skydd för barnet eller dess egendom (artikel 20.2). Barnets rätt att uttrycka sina åsikter Med den nya II-förordningen införs en allmän skyldighet att ge ett barn rätt att uttrycka sina åsikter dels när domstolen har tagit behörighet enligt förordningens behörighetsbestämmelser om föräldraansvar (artikel 21), dels i förfaranden om återlämnande enligt (artiklarna 21 och 26). Bestämmelserna ska tillämpas i enlighet med Euro- peiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna (EU:s rättig- hetsstadga) och mot bakgrund av FN:s konvention om barnets rättigheter (). Det föreskrivs – i enlighet med praxis på området – att de barn som är i stånd att bilda egna åsikter ska ges en verklig och faktisk möjlighet att också uttrycka dessa. Om domstolen i enlighet med nationell lag och nationella förfaranden ger ett barn möjlighet att uttrycka sina åsikter enligt artikeln, ska den tillmäta barnets åsikter betydelse i förhållande till barnets ålder och mognad. Formerna för hur barnet ska få uttrycka sin åsikt regleras även fortsatt i nationell rätt. Förordningen innehåller alltså inte några regler om huruvida barnet t.ex. ska höras i en domstol eller få samtala med en specialutbildad expert. Om skyldigheten att erbjuda barnet delaktighet inte uppfylls, kan det påverka möjligheten att få avgörandet erkänt eller verkställt utomlands (artiklarna 39.2 och 41). Internationella bortföranden av barn (kapitel III) Enligt II-förordning är det möjligt för en part som fått avslag på en begäran om återlämnande enligt att från den behöriga domstolen i barnets hemviststat få ett avgörande i vårdnadsfrågan som är direkt verkställbart (eng. overriding mechanism). den nya förordningen begränsas denna möjlighet till att gälla endast vid tillämpning av vissa av vägransgrunderna för ett återförande av barnet enligt (artikel 29). Tidsfristerna för handläggningen av bortförandeärenden tydliggörs (artiklarna 24 och 28). Det införs även fler och tydligare möjligheter för domstolen i landet dit barnet förts att besluta om skyddsåtgärder för barnet, bl.a. i syfte att upprätthålla kontakten mellan barnet och den kvarlämnade föräldern (artikel 27). på medling och samförståndslösningar i syfte att främja att föräldrarna kommer överens (artikel 25). Erkännande och verkställighet (kapitel IV) Avskaffande av kravet på verkställbarhetsförklaring Enligt II-förordning undantas endast s.k. privilegierade avgöranden från kravet på verkställbarhetsförklaring. avgöranden räknas dels avgöranden om umgänge, dels vårdnadsavgö- randen som innebär att barnet ska återlämnas och som meddelats i de sär- skilda situationer då en part har fått avslag på en begäran om återlämnande enligt (artikel 42). Genom den nya förordningen avskaffas kravet på verkställbarhets- förklaring för alla avgöranden om föräldraansvar. lighet att ansöka om att verkställighet ska vägras om avgörandet meddelats i strid mot vissa grundläggande rättssäkerhetsprinciper som anges i förord- ningen (s.k. vägransgrunder, se artiklarna 38–41, 58, 59 och 68). överlåts åt den nationella rätten att fastställa huruvida dessa vägrans- grunder kan tillämpas självmant av domstolen eller måste åberopas av en Även enligt den nya förordningen ska privilegierade avgöranden ingå i ett särskilt snabbt förfarande. Det innebär t.ex. att den enda möjligheten att invända mot erkännande eller verkställighet av ett privilegierat avgörande är om det strider mot ett senare avgörande om föräldraansvar om samma barn (artikel 50). Harmonisering av vissa verkställighetsregler I den nya förordningen är det, liksom enligt förordning, en huvudprincip att förfarandet regleras av lagen i den verkställande med- I syfte att säkerställa att verkställighet får vägras eller skjutas upp i medlemsstaterna på i stort sett samma villkor införs emellertid vissa gemensamma regler om grunder för uppskjutande eller vägran av verkstäl- lighet i den verkställande medlemsstaten. 2021/22:189 Officiella handlingar och särskilda överenskommelser I många medlemsstater ges handlingar som formaliserats av en myndighet eller en offentlig funktionär en ställning som exekutionstitel. Det kan handla om att en äktenskapsskillnad registreras av en notarie. Dessa hand- lingar benämns officiella handlingar (fr. actes authentiques, artikel 2.2). Den nya förordningen innehåller utvecklade regler för dessa handlingar och för särskilda överenskommelser (artikel 2.3) som har registrerats (artiklarna 64–68). Det införs bl.a. särskilda intyg som ska underlätta handläggningen. Samarbete och information (kapitel V och VI) Den nya II-förordningen innehåller nya bestämmelser som ska stärka och underlätta informationsutbytet mellan myndigheterna i de olika medlemsstaterna, t.ex. när det gäller uppgifter om anhöriga som kan ta hand om barnet och som bor i en annan medlemsstat. Utgångspunkten är att en framställan enligt förordningen ska gå via centralmyndigheterna, men vissa undantag gäller (artikel 78.3; jfr artikel 86). Skyldigheten för en behörig myndighet att tillhandahålla information tydliggörs i den nya förordningen (artikel 87.3; jfr artikel 89.3). Vidare effektiviseras förfarandet vid placering av ett barn i en annan medlemsstat (artikel 82). Det klargörs att ett godkännande av mottagande medlemsstat alltid krävs. Dessutom införs en särskild tidsfrist inom vilken den mottagande medlemsstaten ska godkänna placeringen. 4.3Svenska internationellt privat- och processrättsliga regler Kompletterande bestämmelser till II-förordning finns i lagen (2008:450) med kompletterande bestämmelser till II- förordningen (kompletteringslag) och förordningen (2005:97) med kompletterande bestämmelser till II-förordningen (kompletteringsförordning). Det finns dessutom en rad andra författningar som innehåller bestämmelser som har koppling till förordningen. innehåller t.ex. flera bestämmelser som har betydelse i internationella familjemål. Det gäller bl.a. regler om vilken domstol som är behörig i (forum), när svensk domstol har domsrätt enligt II-förordningen. innehåller också regler om att barnet ska ges möjlighet att framföra sina åsikter. Dessutom finns det i balken regler om verkställighet i av domar om vårdnad, boende, umgänge och överlämnande. Vidare finns det regler om bl.a. återlämnande (överflyttning med lagens terminologi) av barn i lagen (1989:14) om erkännande och verkställighet av utländska vårdnadsavgöranden m.m. och om överflyttning av barn (lag). Lagen införlivar dels , dels den i dagtecknade konventionen om erkännande och verkställighet av avgöranden rörande vårdnad om barn samt om återställande av vård av barn (). Frågor om tvångsomhändertaganden av barn regleras i lagen (1990:252) med särskilda bestämmelser om vård av unga, förkortad LVU. I LVU finns det bl.a. regler om omhändertagande av barn i vissa inter- nationella situationer. Ytterligare exempel på bestämmelser med koppling till II-förordningen är föreskrifterna om placering av ett barn över landsgränserna i 6 kap. 11 a och b §§ socialtjänstlagen (2001:453). Svenska allmänna internationellt privat- och processrättsliga bestäm- melser finns i lagen (1904:26 s. 1) om vissa internationella rättsförhål- landen rörande äktenskap och förmynderskap (lag). I praktiken är lagens tillämpningsområde numera påtagligt begränsat (se 7 kap. 5 och I förhållande till de stater som har anslutit sig till Haagkon- vention om erkännande av äktenskapsskillnader och hemskillnader finns bestämmelser som har företräde framför lag i lagen (1973:943) om erkännande av vissa utländska äktenskapsskillnader och hem- skillnader. I förhållandet mellan de nordiska länderna gäller den nordiska äktenskapskonventionen. I konventionen, som är införlivad i svensk rätt genom förordningen (1931:429) om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskap, adoption och förmynderskap, regleras domstols behö- righet att pröva yrkanden om äktenskapsskillnad och frågor som har sam- band med ett sådant yrkande, t.ex. vårdnad. Där regleras också vilket lands lag som ska tillämpas och förutsättningarna för erkännande av avgöranden från andra nordiska länder. II-förordningen är inte i alla delar tillämplig i de inbördes förhållandena mellan och , efter- som båda länderna har avgett en förklaring som innebär att bestämmel- serna nordiska äktenskapskonvention – och därmed också förordning – i vissa avseenden har företräde. I lagen (1977:595) om erkännande och verkställighet av nordiska domar på privaträttens område och lagen (1932:540) om erkännande och verk- ställighet av dom som meddelats i finns bestämmelser som rör bl.a. verkställighet av avgöranden om vårdnad och umgänge inom . Det finns också regler i lagen (1970:375) om utlämning till , , eller för verkställighet av beslut om vård eller behandling som är av betydelse för vissa frågor som rör föräldraansvar. Vidare finns den i dagtecknade konventionen om behörighet, tillämplig lag, erkännande, verkställighet och samarbete i frågor om föräldraansvar och åtgärder till skydd för barn (). Konventionen syftar till att stärka skyddet för barn i internationella situationer. Genom en tillämpning av konventionen und- viks konflikter mellan olika rättssystem när det gäller behörighet, tillämp- lig lag eller erkännande och verkställighet av domar och andra avgöran- den. Syftet med konventionen är också att utveckla det internationella samarbetet mellan myndigheter när det gäller skydd av barn. Konven- tionen är inkorporerad i svensk rätt genom lagen (2012:318) om 1996 års , som också innehåller kompletterande bestämmelser om bl.a. beslut om tillfälliga skyddsåtgärder och handläggningen av ärenden om verkställbarhetsförklaring av utländska avgöranden. Förhållandet till regleras i artikel 97 i II-förordningen. Förordningen gäller enligt huvudregeln framför konventionen när barnet har sin hemvist inom en medlemsstats territo- 2021/22:189 rium, utom . Så är även fallet när det är fråga om att ett avgörande från en medlemsstat ska erkännas eller verkställas i en annan medlemsstat, även om barnet har sin hemvist i en icke-medlemsstat som är part . Eftersom II-förordningen inte innehåller några lagvalsregler, tillämpas – i fråga om föräldraansvar – lagvalsreglerna även mellan EU:s medlemsstater (se skäl 92 i förordningens ingress). har också ingått bilaterala överenskommelser med andra stater om erkännande och verkställighet av domar. En sådan är konventionen mellan och om erkännande och verkställighet av domar och skiljedomar. Konventionen är införlivad i svensk rätt genom lagen (1936:79) om erkännande och verkställighet av dom som meddelats i , som kan ha betydelse beträffande vissa familjerättsliga avgöranden. 5En ny kompletteringslag och följdändringar Regeringens förslag: Kompletterande bestämmelser till den nya II-förordningen ska tas in i en ny lag. Den ska benämnas lagen med kompletterande bestämmelser till II-förordningen. I ett flertal lagar ska hänvisningar till II-förordning ersättas med hänvisningar till den nya II-förordningen. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser tillstyrker eller har ingen invändning mot promemorians förslag. framhåller att det kan vara svårt för rättstillämparen att förstå hur de olika regelverken förhåller sig till varandra när den svenska lagstiftningen endast upplyser om att särskilda bestämmelser finns i II-förordningen. Barnom- budsmannen vill se fler och tydligare kopplingar till barnets rättigheter enligt . Skälen för regeringens förslag En ny lag med kompletterande bestämmelser till II-förordningen Iegenskap av EU-förordning är den nya II-förordningen direkt tillämplig i svensk rätt.