prop · H903278 · 2022-07-12 00:00:00 — I artikel 17.6 föreskrivs ett system med två nivåer med olika regler för de nya tjänsteleverantörerna beroende på vilken publik de vänder sig till. Det rör sig närmare bestämt om följande: a)Om de nya tjänsteleverantörerna har färre än 5 miljoner unika besökare måste de göra vad de kan för att erhålla tillstånd (artikel 17.4 a) och de måste uppfylla skyldigheten att omöjliggöra åtkomst till innehållet efter anmälan, enligt artikel 17.4 c första stycket. b)Om de nya tjänsteleverantörerna har fler än 5 miljoner unika besökare omfattas de av samma skyldigheter att göra vad de kan för att erhålla tillstånd. De ska omöjliggöra åtkomst till innehållet efter anmälan, precis som tjänsteleverantörer med mindre publik. 21https://ec.europa.eu/regional_policy/sources/conferences/state-aid/sme/smedefinitionguide_en.pdf. Men dessutom måste de uppfylla skyldigheten att undvika framtida uppladdningar av anmälda verk enligt artikel 17.4 led c, andra stycket (skyldighet att avlägsna innehåll). I fråga om båda dessa kategorier av tjänsteleverantörer tillämpas inte villkoret om att de måste göra vad de kan för att säkerställa att otillåtet innehåll inte finns tillgängligt, som fastställs i artikel 17.4 led b. Den viktiga faktorn för differentiering mellan de två kategorierna av tjänsteleverantörer är antalet unika besökare . I artikel 17.6 anges att det genomsnittliga antalet unika besökare för sådana tjänsteleverantörer ska beräknas på basis av föregående kalenderår. Som framgår av förklaringen i skäl 66 måste besökare i alla medlemsstater beaktas vid denna beräkning. Integritets- och dataskyddsregler måste respekteras vid beräkning av antalet unika besökare. Vid bedömningen av om de nya tjänsteleverantörerna har uppfyllt sina respektive skyldigheter så att de inte blir ansvarsskyldiga för otillåtna åtgärder i samband med överföring till allmänheten, såsom beskrivs ovan, måste proportionalitetsprincipen i artikel Det innebär att de nya tjänsteleverantörernas insatser för att göra vad de kan för att få ett tillstånd kan variera beroende på deras specifika situation (enligt förklaringen i avsnitt III). När de nya tjänsteleverantörerna med fler än fem miljoner unika besökare ska göra vad de kan för att förhindra framtida uppladdningar av anmälda verk, kan inte lika mycket förväntas av dem som av de tjänsteleverantörer som omfattas av artikel 17.4. En proportionell strategi för dem är att de förlitar sig på mindre komplexa och billigare lösningar. Vid tillämpning av lösningar för att förhindra framtida uppladdningar måste de skyddsåtgärder för legitima användare som anges i artikel 17.7 och 17.9 följas, enligt beskrivningen i avsnitt IV nedan. Det gäller särskilt om de nya tjänsteleverantörerna använder automatiserade verktyg för innehållsidentifiering. SKYDDSÅTGÄRDER FÖR LEGITIM ANVÄNDNING AV INNEHÅLL (artikel 17.7) och ANVÄNDARNAS MÖJLIGHETER TILL KLAGOMÅL OCH PRÖVNING (artikel 17.9) I artikel 17.7 och 17.9 föreskrivs att de åtgärder som tjänsteleverantörer och rättsinnehavare vidtar tillsammans inte leder till att innehåll görs otillgängligt. Detta strider inte mot upphovsrätt eller närstående rättigheter, inbegripet på grund av tillämpning av undantag eller inskränkningar. Sådan användning utan intrång kallas ofta legitim användning. Dessutom föreskrivs i artikel 17.7 att medlemsstaterna måste se till att användare i varje medlemsstat kan förlita sig på befintliga undantag eller inskränkningar som gäller citat, kritik, recensioner och användning i karikatyrer, parodier eller pastischer när de laddar upp och tillgängliggör 22Artikel 17.6 hänvisar tillbaka till artikel 17.4, som det hänvisas till i artikel 17.5. innehåll som genereras av användare på delningstjänster för innehåll. 17.9är särskilt viktiga för tillämpningen av skyldigheten att göra vad de kan, enligt artikel Medlemsstaterna bör i sin lagstiftning uttryckligen införliva texten i artikel 17.7 första stycket om användningar som inte kränker upphovsrätten. Medlemsstaterna är också skyldiga att i sin nationella lagstiftning införliva de obligatoriska undantagen i artikel 17.7 andra stycket om användning av innehåll som genereras av de som använder onlineleverantörers delningstjänster för innehåll för (a)citat, kritik, recensioner, (b)användning i syfte att göra karikatyrer, parodier eller pastischer. Undantagen eller begränsningarna i direktiv /29/EG är frivilliga till sin karaktär och riktar sig till alla användare. Vid citat, kritik och recensioner omfattas de av särskilda villkor. Omvänt är det obligatoriskt för medlemsstaterna att genomföra de särskilda undantagen och inskränkningarna i artikel 17.7. De gäller specifikt och endast för onlinemiljön och för alla användare när de laddar upp och tillgängliggör innehåll som genereras av användare på onlineleverantörers delningstjänster för innehåll, och det finns inga ytterligare villkor för deras tillämpning. Det är viktigt att komma ihåg att i fråga om de olika grundläggande rättigheterna har unionens lagstiftare valt att göra dessa särskilda undantag eller inskränkningar obligatoriska. Det framgår av förklaringen i skäl 70 att det bör vara möjligt för användare att ladda upp och göra innehåll tillgängligt som genererats av dem i enlighet med undantagen eller inskränkningarna i artikel 17.7. Detta är särskilt viktigt för att ”göra en avvägning mellan å ena sidan de grundläggande rättigheterna i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna (nedan kallad stadgan), särskilt yttrandefriheten och den konstnärliga friheten, och å andra sidan äganderätten, inbegripet immateriella rättigheter”. (i)Legitima användningsområden enligt artikel 17.7 och 17.9 I de legitima användningsområden som inte strider mot upphovsrätt eller närstående rättigheter kan följande ingå: a) användning enligt undantag och inskränkningar, b) användning av dem som innehar eller har avtalat om rättigheterna i det innehåll som de laddar upp eller använder och som omfattas av tillstånd i enlighet med artikel 17.2 och 17.2 c)användning av innehåll som inte omfattas av upphovsrätt eller närstående rättigheter, särskilt verk som är allmänt tillgängliga eller t.ex. innehåll där krav på originalitet eller andra krav som hör till originalitet inte uppfylls. När det gäller användning som följer bestämmelserna om undantag och inskränkningar bör de ovannämnda undantagen i artikel 17.7 betraktas som autonoma begrepp i EU-lagstiftningen. De bör beaktas utifrån denna bestämmelses specifika sammanhang23. Medlemsstater som redan har genomfört dessa undantag enligt direktiv /29/EG bör se över sin lagstiftning och vid behov ändra den för att säkerställa att den överensstämmer med artikel 17.7, särskilt för onlinemiljön. Medlemsstater vars lagstiftning inte föreskriver dessa undantag eller inskränkningar måste införliva dem åtminstone för de användningsområden som omfattas av artikel 17. I fråga om begreppen citat och parodi har Europeiska unionens domstol () angett att eftersom dessa begrepp inte definieras i direktiv /29/EG måste innebörden och omfattningen av begreppen avgöras med hänsyn till deras normala innebörd på vardagsspråket. bör hänsyn tas till det sammanhang där de förekommer och syftet med de regler där de ingår24. Samma tillvägagångssätt kan tillämpas på begreppen pastisch, kritik och recension, som inte definieras i artikel 17.7. Medlemsstaterna bör genomföra eller anpassa de obligatoriska undantagen och begränsningarna i artikel 17.7 på ett sådant sätt att de kan tillämpas i överensstämmelse med stadgan om de grundläggande rättigheterna25 och säkerställa deras ändamålsenlighet enligt rättspraxis26. Hänvisningen till legitima användningsområden i artikel 17.7 och 17.9 bör också omfatta användningar som kan omfattas av andra undantag och inskränkningar som föreskrivs i direktiv /29/EG och som är frivilliga för medlemsstaterna. Dessa undantag och inskränkningar kommer att tillämpas inom ramen för artikel 17 om medlemsstaterna har genomfört dem i sin nationella lagstiftning. Det mest relevanta av sådana frivilliga undantag och inskränkningar kan till exempel vara oavsiktlig användning27 och användning av verk, såsom arkitektur- eller skulpturverk, som skapas för att visas permanent på offentliga platser28. Annan legitim användning enligt artikel 17.7 omfattar tillåten användning. Detta gäller användning där den som laddar upp ett innehåll har alla relevanta rättigheter för det uppladdade innehållet. Antingen på grund av att den som laddar upp innehållet har skapat det och det inte består av något innehåll från tredje part, eller på grund av att den som laddar upp innehållet har erhållit alla nödvändiga tillstånd från rättsinnehavaren. Det senare skulle till exempel omfatta uppladdningar från professionella användare, såsom programföretag, när de har avtalat om alla nödvändiga rättigheter. 23Se C201/13, Deckmyn, punkt 14: ”… en unionsbestämmelse som inte innehåller någon uttrycklig hänvisning till medlemsstaternas rättsordningar för att bestämma dess betydelse och räckvidd normalt ska ges en självständig och enhetlig tolkning inom hela Europeiska unionen, med beaktande av bestämmelsens sammanhang och det med bestämmelserna i fråga eftersträvade målet”. (Dom i Padawan, C467/08. EU:C:2010:620, punkt 32 och där angiven rättspraxis). 24C-476/17 Pelham, punkt 70, och C-201/13 Deckmyn, punkt 19. 25Till exempel i C-516/17 Spiegel online, punkt 52; C-314/12 UPC Telekabel , punkt 46. 26Till exempel i C-145/10, , punkt 133; C-117/13 och , punkt 43. 27Artikel 5.3 i, direktiv /29/EG. 28Artikel 5.3 h i direktiv /29/EG. Kommissionen rekommenderade särskilt medlemsstaterna att införliva detta undantag i sitt meddelande En rättvis, effektiv och konkurrenskraftig europeisk upphovsrättsbaserad ekonomi på den digitala inre marknaden COM(2016) 592 final. Slutligen omfattar begreppet legitim användning även användning av innehåll som inte omfattas av upphovsrätt eller närstående rättigheter. Det gäller särskilt verk som är allmän egendom, dvs. verk vars skyddstid har löpt ut och som därför inte längre skyddas av upphovsrätt. Det gäller även material som inte uppfyller kriterierna för skydd mot bakgrund av rättspraxis29. (ii)Tillämpning av artikel 17.4 i enlighet med artikel 17.7 och 17.9 Enligt artikel 17.7, får samarbetet mellan rättsinnehavare och tjänsteleverantörer inte leda till att lagligt innehåll inte är tillgängligt. Artikeln bör läsas tillsammans med bestämmelserna om att leverantörerna måste ha gjort vad de har kunnat i artikel 17.4, eftersom det är i ett sådant sammanhang som samarbetet äger rum i fråga om innehåll för vilket inget tillstånd har beviljats. Behovet av att tjänsteleverantörer och rättsinnehavare respekterar legitima användningsområden bör beaktas vid bedömningen av huruvida en tjänsteleverantör har gjort vad denne har kunnat enligt artikel 17.4 b och andra delen av led c. Detta bör beaktas oberoende av den specifika lösning eller teknik som tjänsten tillämpar. Den mekanism för klagomål och prövning som föreskrivs i artikel 17.9 (se avsnitt nedan) gäller utöver skyldigheterna i artikel 17.7. Därför skulle det inte vara tillräckligt att införliva och tillämpa artikel 17.7 för att återställa legitimt innehåll i efterhand i enlighet med artikel 17.9, när innehållet har tagits bort eller inaktiverats. Tillämpningen av resultatkravet i artikel 17.7 är särskilt relevant när tjänsteleverantörer tillämpar automatiserad teknik för innehållsidentifiering enligt artikel 17.4. I det nuvarande läget kan ingen teknik bedöma om innehållet, som en användare vill ladda upp, bryter mot lagstiftningen eller om det är berättigat att användas. Tekniken för innehållsidentifiering kan dock identifiera särskilt upphovsrättsskyddat innehåll för vilket rättsinnehavarna har lämnat relevant och nödvändig information till tjänsteleverantörerna. Syftet är att säkerställa att artikel 17.7 efterlevs i praktiken och att legitima användningsområden inte påverkas, inbegripet användning i enlighet med undantag och inskränkningar, när en uppladdning matchar en specifik fil som tillhandahålls av rättsinnehavaren. Därför bör automatisk blockering, dvs. förhindrande av uppladdning genom tillämpning av teknik i princip begränsas till uppladdningar som är uppenbara intrång. Såsom anges mer i detalj nedan bör andra uppladdningar, som inte uppenbart bryter mot reglerna, i princip publiceras online. De kan bli föremål för mänsklig efterhandsgranskning när rättsinnehavaren motsätter sig uppladdningen genom att skicka en anmälan i en underrättelse. Tillvägagångssättet innebär att tjänsteleverantörerna vid uppladdningen ska avgöra om ett innehåll uppenbart bryter mot upphovsrätten eller inte. Det här är en rimlig, praktisk standardmodell för att avgöra om en uppladdning bör blockeras eller kan publiceras online. Dessutom säkerställs att artikel 17.7 följs, med beaktande av de befintliga begränsningarna för tekniken. Att ett uppenbart intrång i innehåll och annat innehåll upptäcks på automatisk väg utgör inte en rättslig bedömning av huruvida uppladdningen är legitim, inbegripet 29C-469/17 , punkterna 18–20. huruvida den omfattas av ett undantag. De kriterier som tillämpas för att tillämpa denna åtskillnad bör därför inte påverka att tjänsteleverantörer måste göra vad de kan för att erhålla ett tillstånd enligt artikel 17.4 a. När tjänsteleverantörer använder verktyg för innehållsidentifiering bör de i praktiken ta hänsyn till den information som rättsinnehavarna tillhandahåller om sitt specifika innehåll, för att fastställa om den specifika uppladdningen är ett uppenbart intrång eller inte30. bör rättsinnehavarna ta hänsyn till legitim användning när de ger sina instruktioner till tjänsteleverantörerna. Om rättsinnehavarna inte har gett någon instruktion om blockering av ett innehåll till onlineleverantören av delningstjänster för innehåll, bör detta inte anses vara ett uppenbart intrång. Relevanta kriterier för att upptäcka uppenbart intrång i uppladdningar kan i praktiken omfatta längd/storlek på det identifierade innehållet i uppladdningen, andelen matchande/identifierat innehåll i förhållande till hela uppladdningen (t.ex. huruvida det matchade innehållet används isolerat eller i kombination med annat innehåll) och i vilken utsträckning verket har förändrats (t.ex. om uppladdningen endast delvis motsvarar det identifierade innehållet eftersom det har ändrats av användaren). Dessa kriterier kan tillämpas med beaktande av typen av innehåll, affärsmodellen31 och risken för betydande ekonomisk skada för rättsinnehavare. Exakt matchning av hela verk eller betydande andelar av ett verk bör normalt anses vara uppenbart intrång (t.ex. när inspelningen av en hel sång används som bakgrund i en användarskapad video). Detta kan också vara fallet vid uppladdningar av ett originalverk, som helt enkelt har ändrats eller förvrängts tekniskt för att undvika identifiering. Det gäller t.ex. om en yttre ram läggs till bilden eller om den har vänts . Åandra sidan kan det finnas uppladdningar som endast delvis överensstämmer med informationen från rättsinnehavarna, eftersom användaren har ändrat verket på ett kreativt sätt, t.ex. genom att lägga till element i en bild för att skapa ett meme. Dessa bör i allmänhet inte innebära ett uppenbart intrång och detta exempel kan ingå i undantaget för parodier. Ett annat exempel på uppladdningar som i allmänhet inte bör betraktas som uppenbara intrång är sådana som innehåller korta utdrag som utgör en liten del av hela det verk som 30Det här tillvägagångssättet tar hänsyn till gällande marknadspraxis för samarbete mellan rättsinnehavare och tjänsteleverantörer. När rättsinnehavare exempelvis förser tjänsteleverantörerna med ett fingeravtryck eller en fil med relevant rättighetsinformation för sitt specifika innehåll, ger de också tjänsteleverantörerna instruktioner om huruvida och när detta innehåll bör blockeras, om det identifieras i användarnas uppladdningar, där hänsyn tas till uppladdningens olika egenskaper. Dialogen med berörda parter visade att vissa rättsinnehavare kan instruera tjänsteleverantörer att tillämpa vissa toleransmarginaler för att möjliggöra tillgång till otillåtet innehåll. Det gäller till exempel filmklipp med kort varaktighet. 31Ett mycket stort antal mycket korta utdrag som laddas upp på en tjänst kan till exempel orsaka betydande skada för rättsinnehavare när de sammanförs i aggregerad form. Det finns tjänster som har strukturerat sin affärsmodell på storskalig användning av kort innehåll, till exempel utdrag från musikstycken med mycket kort varaktighet. identifierats av en rättsinnehavare. Sådan användning kan omfattas av undantaget för citat. Detta kan vara fallet med en användargenererad video som innehåller utdrag ur en långfilm eller ett utdrag ur en sång32. Längden på ett utdrag är i sig inte ett rättsligt kriterium för att avgöra om en användning är legitim. Detta är dock en relevant indikation på att en viss uppladdning kan omfattas av ett av undantagen i EU-lagstiftningen, beroende på sammanhanget där verket används. I enlighet med rättspraxis33, är det upp till medlemsstaterna att säkerställa undantagens ändamålsenlighet och att tillåta att deras syfte respekteras. Syftet är att säkerställa en skälig avvägning av rättigheter och intressen mellan de olika kategorierna av rättsinnehavare och användare av skyddade alster. Därav följer att tolkningen av artikel 17 måste göra det möjligt att garantera att undantagen är ändamålsenliga och att deras syfte iakttas. Ett sådant krav är särskilt viktigt då dessa undantag syftar till att säkerställa att de grundläggande friheterna respekteras. Det kan också finnas mer komplexa fall där ytterligare kriterier eller en kombination av kriterier kan behöva beaktas (förutom längden på ett utdrag och om det används på ett transformativt sätt), beroende på innehåll och situation. Samarbete mellan tjänsteleverantörer och rättsinnehavare och återkoppling från användare kommer att vara avgörande för att gradvis finjustera tillämpningen av det här systemet. Tjänsteleverantörer bör iaktta särskild aktsamhet och omsorg vid tillämpningen av sina skyldigheter att göra vad de kan innan de laddar upp innehåll, vilket kan orsaka rättsinnehavarna betydande ekonomisk skada (se avsnitt V.2 ovan). När det är rimligt, möjligt och praktiskt genomförbart kan detta inbegripa en snabb mänsklig förhandsgranskning som görs av onlineleverantörerna av delningstjänster för information där man granskar uppladdningar med öronmärkt innehåll som identifieras med automatiska verktyg för innehållsidentifiering. Detta kan gälla för innehåll, som är särskilt tidskänsligt (t.ex. förhandsutgiven musik eller film eller höjdpunkter vid återutsändningar av aktuella idrottsevenemang)34. Rätt avvägning måste säkerställas mellan de olika grundläggande rättigheter som står på spel, nämligen användarnas yttrandefrihet, rättsinnehavarnas immateriella rättigheter och leverantörernas rätt att bedriva verksamhet. Därför bör denna ökade omsorg om öronmärkt innehåll begränsas till fall där det finns stora risker för betydande ekonomisk skada, vilket rättsinnehavarna bör motivera. Detta system bör inte leda till en oproportionerlig börda för tjänsteleverantörerna eller till en allmän övervakningsskyldighet. Begreppet allmän övervakning definieras visserligen inte i artikel 17.8, men uttrycks där på samma sätt som i artikel 15 i direktiv /31/EG. Vid tillämpningen av artikel 17.8 första stycket bör man dock ta hänsyn till sammanhanget, systemet och syftet i artikel 17, samt den särskilda roll som spelas av onlineleverantörer av delningstjänster för innehåll enligt denna bestämmelse. Det bör inte finnas något behov av en mänsklig förhandsgranskning av innehåll som är tidskänsligt35. Tjänsteleverantörer som beslutar att en snabb mänsklig en användargenererad video i kategorin ”årets 10 bästa filmer”. 33C-516/17 – Spiegel Online. 34Andra typer av innehåll kan också vara tidskänsliga. 35I fråga om t.ex. en fotbollsmatch kan tidskänsligheten röra sig om dagar. förhandsgranskning ska ingå som en del av deras system för efterlevnad bör inkludera mekanismer för att minska riskerna för missbruk. Den mänskliga granskningen i förhand kan leda till att tjänsteleverantören blockerar uppladdningen eller gör den tillgänglig. Rättsinnehavare och användare bör informeras om resultatet av granskningen. Om innehållet är blockerat bör användarna kunna bestrida blockeringen enligt prövningsmekanismen. När uppenbara uppladdningar som innebär intrång upptäcks och blockeras, dvs. inte laddas upp, bör användarna underrättas om detta utan onödigt dröjsmål. De bör fortfarande kunna bestrida blockeringen, genom att ange skälen till sin begäran, enligt den prövningsmekanism som föreskrivs i artikel 17.9 (se nedan). Innehåll som inte uppenbart bryter mot reglerna bör publiceras vid uppladdningen, med undantag för innehåll som öronmärkts av rättsinnehavare (när uppladdningarna är föremål för snabb mänsklig förhandsgranskning). Tjänsteleverantörer bör utan onödigt dröjsmål informera rättsinnehavarna om att innehållet har publicerats på nätet. Om rättsinnehavarna invänder mot detta bör tjänsteleverantörerna göra en snabb mänsklig efterhandsgranskning för att fatta ett snabbt beslut om huruvida innehållet bör förbli publicerat på nätet eller tas bort. Rättsinnehavarna ska kunna göra invändningar genom att lämna in en anmälan. Informationen som rättsinnehavarna lämnar i förväg bör beaktas vid bedömningen av huruvida denna anmälan är tillräckligt underbyggd. Med hjälp av den mänskliga efterhandsgranskningen bör onlineleverantören av delningstjänster för innehåll kunna fatta ett beslut som baseras på argumenten från rättsinnehavare och användare. Innehållet bör förbli publicerat på nätet under den mänskliga granskningen. Om onlineleverantören av delningstjänster för innehåll beslutar att avaktivera eller avlägsna det uppladdade innehållet, på grundval av de argument som rättsinnehavarna och användarna har framfört, bör onlineleverantören informera användaren och de berörda rättsinnehavarna om resultatet av granskningen. Användaren bör ha möjlighet att använda sig av mekanismen för tvistlösning utanför domstol som föreskrivs i artikel 17.9. Om innehållet förblir publicerat på nätet kan rättsinnehavarna senare skicka en ny anmälan i en underrättelse i det fall nya faktorer eller omständigheter uppstår, som motiverar en ny bedömning. Onlineleverantörer av delningstjänster för innehåll bör, tills motsatsen bevisats, anses ha uppfyllt sina skyldigheter att vad de har kunnat enligt artikel 17.4 b och c mot bakgrund av artikel 17.7. Detta förutsätter att de har agerat omsorgsfullt när det gäller innehåll som inte uppenbart strider mot den strategi som beskrivs i denna vägledning, med beaktande av relevant information från rättsinnehavare. De bör däremot inte anses ha uppfyllt sina skyldigheter enligt artikel 17.7 och ska hållas ansvariga för intrång i upphovsrätten om de har tillhandahållit uppladdat innehåll utan hänsyn till den information som getts av rättsinnehavaren. Här ingår även – i fråga om innehåll som inte är ett uppenbart intrång – informationen om öronmärkt innehåll som nämns i avsnitt V.2 ovan. Med hjälp av regelbundna rapporter om innehåll som blockerats med automatiska verktyg på begäran av rättsinnehavarna36, ges medlemsstaterna möjlighet att övervaka om artikel 17 har tillämpats korrekt, särskilt artikel 17.8 och 17.9. Detta skulle i synnerhet innebära att användarnas representanter får möjlighet att övervaka och bestrida tillämpningen av parametrar, som definieras av tjänsteleverantörer i samarbete med rättsinnehavare, för att upptäcka systematiska missbruk. Detta system skulle exempelvis kunna baseras på antal och typ av innehåll som blockerats och klagomål som lämnats in av användare.