prop · H903231 · 2022-04-19 00:00:00 — Det finns inte något generellt förbud mot att foto- grafera någon utan samtycke. Däremot finns en bestämmelse om kränk- ande fotografering (4 kap. 6 a § ). Brottet tar sikte på sådan hemlig fotografering som innebär ett intrång i den fredade sfär som en- skilda bör ha rätt till i förhållande till andra enskilda. tillämpningsområde begränsas bl.a. genom att det krävs att den foto- graferade befinner sig inomhus i en bostad eller på någon av vissa andra platser som är avsedda för särskilt privata förhållanden. graferade befinner sig på en annan plats än de platser som har angetts i lagen är bestämmelsen inte tillämplig. kan emellertid vidare i vissa fall vara straffbar som sexuellt ofredande eller som ofredande (4 kap. 7 § ). I NJA 2017 s. 393 ansåg Högsta domstolen att smygfotografering under en kvinnas kjol i omedelbar närhet av hennes underliv utgjorde sexuellt ofredande fastän kvinnan inte upp- fattade angreppet när det skedde. ningsmannen för att fotografera hade fört upp sin hand i omedelbar närhet av kvinnans underliv. Handlandet utgjorde ett tydligt intrång i hennes rätt att bestämma över sin kropp. Gärningen var enligt att jämställa med ett handlande som innefattar beröring. även straffbestämmelsen om olaga integritetsintrång (4 kap. 6 c § brotts- balken) som innebär att spridning av vissa fotografier och filmer, bl.a. på någons sexualliv, är straffbar om spridningen är ägnad att medföra allvarlig skada för den som bilden rör. Utanför straffansvaret enligt de nämnda bestämmelserna faller bl.a. integritetskränkande smygfotografering på offentliga platser som sker på ett visst avstånd. Utredningen bedömer att bestämmelsen om sexuellt ofredande inte bör utvidgas med avseende på smygfotografering. Som framgår ovan har både vuxna och barn visst skydd mot integritetskränkande smygfotografering och mot spridning av integritetskränkande bilder och filmer. Barn har dessutom skydd genom bestämmelsen om barnpornografibrott (16 kap. 10 a § ). I sammanhanget måste också grundlagsskyddet för yttrande- och informationsfrihet beaktas. Bestämmelserna i tryckfrihetsförordningen och yttrandefrihetsgrundlagen ger visserligen möjlighet att i lag begränsa rätten att anskaffa uppgifter för publicering, något som kan göras genom fotografering som sker under kränkande former. Det förutsätts emellertid att regleringen inte utformas så att tillämpningsområdet avgränsas med utgångspunkt från innehållet i bilder eller filmer. Det är själva förfaringssättet som ska stå i fokus (se prop. 2012/13:69 s. 16–17). Till skillnad från och () instämmer regeringen mot den bakgrunden i utredningens bedömning att bestämmelsen om sexuellt ofredande inte bör utvidgas med avseende på smygfotografering. Minimistraffet för sexuella ofredanden mot barn bör höjas till fängelse … Straffbestämmelsen om sexuellt ofredande rymmer gärningar av vitt skilda slag. Som anges ovan utgör bestämmelsen en nedre gräns för vad som är straffbelagt som sexualbrott och den omfattar således även mindre allvarliga gärningar. Det är mot den bakgrunden rimligt att straffminimum för sexuellt ofredande är böter. Enligt regeringen bör ett sexuellt ofredande mot ett barn emellertid i allmänhet anses mer straffvärt än motsvarande brott mot en vuxen person. När det gäller barn , dvs. barn som är så unga att de inte uppnått åldern för sexuellt självbestämmande, anser regeringen till skillnad från Hovrätten över och och Brå att böter inte kan anses vara ett tillräckligt straff för något av de straffbara ageranden som ryms inom bestämmelsen. Oavsett om det handlar om sexuella beröringar, blottningar som är ägnade att väcka obehag, yttranden som är ägnade att kränka den sexuella integriteten eller andra sexuellt kränkande beteenden anser regeringen alltså att minimistraffet för sexuellt ofredande mot barn bör vara fängelse. Regeringen föreslår därför att böter ska tas bort ur straffskalan för dessa brott. …och det bör införas en särskild straffbestämmelse om sexuellt ofredande mot barn Förslaget att höja minimistraffet för sexuella ofredanden mot barn talar för att reglera dessa brott särskilt. En särskild straffbestämmelse för sexuella ofredanden mot barn skulle vidare på ett tydligt sätt visa att barn har ett särskilt skydd mot sexuella kränkningar och att barn aldrig kan samtycka till sexuell beröring eller andra handlingar med sexuell innebörd. En uppdelning av bestämmelsen på detta sätt skulle vidare följa strukturen för majoriteten av de brott som 2021/22:231 regleras i 6 kap. . Regeringen instämmer därför i utredningens bedömning att straffbestämmelsen bör delas upp i ett brott mot barn under och ett brott som gäller i övriga fall samt att brottsbeteckningen för de gärningar som riktar sig mot barn bör vara sexuellt ofredande mot barn. Som utredningen föreslår bör grundrekvisiten för sexuellt ofredande enligt det nuvarande andra stycket behållas medan brotten mot barn under regleras särskilt i en straffbestämmelse som omfattar samtliga de handlanden som är straffbara som sexuellt ofredande. bär alltså att alla sexuella ofredanden som riktas mot barn , dvs. även sådana gärningar som omfattas av paragrafens andra stycke, regleras i en särskild straffbestämmelse. Utredningen föreslår att sexuellt ofred- ande ska regleras i paragrafens första stycke och att sexuellt ofredande mot barn ska regleras i andra stycket. I likhet med Hovrätten över och anser regeringen emellertid att en annan lagteknisk lösning bör Bestämmelsen om sexuellt ofredande mot barn bör tas in i första stycket och bestämmelsen om sexuellt ofredande i andra stycket. sättet blir det tydligare att bestämmelsen om sexuellt ofredande mot barn har företräde framför bestämmelsen om sexuellt ofredande. ser att de föreslagna ändringarna skapar en komplicerad struktur och aktualiserar frågan om det inte vore bättre att dela upp paragrafen i två: en som tar sikte på sexuellt ofredande och en som tar sikte på sexuellt ofred- ande mot barn. Enligt Lagrådet gäller detta inte minst med hänsyn till att den allmänna bestämmelsen om sexuellt ofredande kan ses som ett slags grundläggande bestämmelse om skydd för den sexuella integriteten och därför förtjänar en mer framskjuten position. Regeringen kan ha viss för- ståelse för Lagrådets synpunkt. Regeringen konstaterar dock att en uppdel- ning av paragrafen skulle kräva att bestämmelsen om kontakt för att träffa ett barn i sexuellt syfte (6 kap. 10 a § ) flyttades. krävas starka skäl för att byta placering på straffbestämmelser. anser inte att skälen för att dela upp paragrafen på det sätt som Lagrådet förordar är tillräckligt starka. Enligt regeringen bör subsidiaritetsbestämmelsen formuleras på ett annat sätt än utredningen föreslår. Utredningen föreslår att det ska dömas för sexuellt ofredande eller sexuellt ofredande mot barn ”om gärningen inte är belagd med straff enligt 1–9 §”. Formuleringen ”i annat fall än som avses förut i detta kapitel” som används i bestämmelsen förekommer dock även i andra bestämmelser i 6 kap. . lydelsen ger också tydligt uttryck för att det i första hand ska dömas enligt någon av bestämmelserna tidigare i kapitlet, som det efter Högsta domstolens dom i rättsfallet NJA 2016 s. 129 står klart att en tillämpning av 10 § inte hindras av den omständigheten att handlandet i och för sig skulle kunna innefatta annat brott enligt de tidigare Den nuvarande lydelsen bör därför inte ändras. Som flera remissinstanser framhåller är det viktigt att även barn i åldern 15–har ett starkt och tydligt straffrättsligt skydd mot sexuella ofred- Regeringen beslutade därför att en särskild utredare ska se över bl.a. det straffrättsliga skyddet mot sexuella kränk- ningar av barn i åldern 15–. Då det inte finns, och inte heller bör finnas, något absolut förbud mot att sexuellt beröra en person som uppnått åldern för sexuellt självbestämmande eller mot att förmå en sådan person att företa eller delta i handlingar med sexuell innebörd, är det emellertid inte möjligt att ge denna åldersgrupp samma särbehandling som barn . Genom bestämmelsen om sexuellt ofredande har barn i åldern 15– ett straffrättsligt skydd mot ageranden som varit ägnade att kränka den sexuella integriteten och mot fall av blottning som typiskt sett väcker obehag. Som anges ovan kan det för bedömningen av om en handling varit ägnad att kränka den sexuella integriteten vara av betydelse mot vem handlandet företagits. En och samma handling kan vara ägnad att kränka ett barns sexuella integritet men inte en vuxens. Sammanfattningsvis anser regeringen att genom bestämmelserna om sexuellt ofredande mot barn och sexuellt ofredande har såväl barn som barn ett starkt och tydligt straffrättsligt skydd mot sexuella ofredanden. och Hovrätten över och menar att om minimistraffet för sexuellt ofredande mot barn bestäms till fängelse kommer det att uppstå tröskeleffekter i förhållande till sexuella ofredanden mot barn som precis fyllt . Regeringen konstaterar dock att den föreslagna straffbestämmelsen om sexuellt ofredande mot barn ger uttryck för att sexuella ofredanden mot barn generellt sett är allvarligare än sexuella ofredanden mot vuxna. Detsamma gäller den föreslagna kvalifikationsgrunden att gärningsmannen med hänsyn till offrets låga ålder visat särskild hänsynslöshet, som regeringen återkommer till nedan. Enligt regeringen kan mot den bakgrunden förutsättas att domstolarna kommer att använda straffskalan i sådan utsträckning att det inte uppstår för stora tröskeleffekter mellan brott mot barn och brott mot barn . Det finns behov av mer nyanserade bedömningar av straffvärdet vid allvarliga fall av sexuella ofredanden Som nämns ovan rymmer straffbestämmelsen om sexuellt ofredande gärningar av vitt skilda slag med varierande straffvärde. Trots detta, och trots att straffskalan sträcker sig från böter till fängelse , visar utredningens genomgång av praxis att påföljden i de allra flesta fall bestäms till dagsböter. I de fall påföljden bestäms till annat än böter bedöms straffvärdet sällan vara högre än fängelse i en eller . Utredningens redovisning av praxis talar för att den kränkning som ett sexuellt ofredande kan medföra inte alltid får tillräckligt genomslag vid straffmätningen. Detta är inte tillfredsställande. Enligt regeringen behövs åtgärder för att åstadkomma mer nyanserade bedömningar av straffvärdet i de allvarligare fallen. Mer nyanserade bedömningar bör åstadkommas genom att brotten gradindelas I syfte att åstadkomma mer nyanserade bedömningar av straffvärdet föreslår utredningen att sexuellt ofredande mot barn och sexuellt ofredande ska gradindelas genom att grova brott införs. Hovrätten över och , Brå och ifrågasätter det praktiska tillämpningsområdet för grova brott. Regeringen konstaterar att sexualbrottsreform visserligen innebär att vissa allvarliga gärningar som tidigare bedömdes som sexuellt ofredande omfattas av bestämmelserna om våldtäkt och sexuellt övergrepp. Det handlar bl.a. om situationer där gärningsmannen har överrumplat målsäganden med en oönskad sexuell hand- 2021/22:231 ling liksom fall där målsäganden har bemött en sexuell handling med passivitet (se prop. 2017/18:177 s. 35). Detta betyder dock inte att bestäm- melsen om sexuellt ofredande inte längre omfattar allvarliga gärningar. Det kan handla om kvalificerade sexuella beröringar som dock inte är att bedöma som sexuella handlingar, såsom beröring av könsorgan, stjärt eller Det kan också handla om gärningar som inte innefattar sexuella beröringar men som ändå är allvarliga. I praxis förekommer försvårande omständigheter som t.ex. betvingande, förnedrande inslag, att målsägan- den var ung eller i en utsatt situation och att fler än en gärningsman deltagit Bland de avgöranden som ingått i utredningens praxis- genomgång finns exempelvis ett fall då tre gärningsmän tillsammans och i samförstånd i en skogsdunge utsatt en ensam ung flicka för sexuellt ofredande genom att hålla fast henne, ta på hennes bröst och med händerna ta innanför hennes byxor. Det finns också bl.a. ett fall då en gärningsman suttit gränsle över en yngre målsägande och fått utlösning i Enligt regeringen är det således uppenbart att det finns ett praktiskt tillämpningsområde för en grov grad av brotten. I likhet med Åklagar- myndigheten bedömer regeringen vidare att införandet av grova brott kan leda till att domstolarna beaktar försvårande omständigheter i ökad ut- sträckning och således till mer nyanserade bedömningar av straffvärdet. Därmed kan en skärpt reaktion för de allvarligaste och mest hänsynslösa gärningarna åstadkommas, som nuvarande praxis alltjämt kan tillämpas för övriga fall. Regeringen beaktar också att i till- kännagivanden till regeringen har efterfrågat ett förslag om en ny brotts- rubricering om grovt sexuellt ofredande (se bet. 2016/17:JuU16 punkt 12, 2016/17:211, bet. 2018/19:JuU11 punkt 15, rskr. 2018/19:181 och 2020/21:JuU24 punkt 9, rskr. 2020/21:344). den bakgrunden att brotten bör gradindelas på så sätt att grova brott med en strängare straffskala och med beteckningen grovt sexuellt ofredande mot barn respektive grovt sexuellt ofredande införs. har tillkännagett att straffskalan för grovt sexuellt ofredande bör bestämmas till fängelse och högst (se bet. 2016/17:JuU16 s. 38). Utredningen föreslår att straffminimum för grovt sexuellt ofredande mot barn och grovt sexuellt ofredande ska bestämmas Såvitt gäller grovt sexuellt ofredande avviker förslaget således från vad har tillkännagett. månaders fängelse är föreskrivet för bl.a. grovt olaga tvång (4 kap. 4 § ) och grovt olaga hot (4 kap. 5 § ). bedömningen av om olaga tvång och olaga hot är grovt ska det särskilt beaktas om gärningen har innefattat hot som påtagligt har förstärkts med hjälp av vapen, sprängämne eller vapenattrapp eller genom anspelning på ett våldskapital eller som annars har varit av allvarligt slag. särskilt beaktas om gärningen annars har varit av särskilt hänsynslös eller farlig art. Vid bedömningen av om olaga tvång är grovt ska det vidare sär- skilt beaktas om gärningen har innefattat våld av allvarligt slag. förelse bör också göras med grovt olaga integritetsintrång (4 kap. 6 d § Vid bedömningen av om ett sådant brott är grovt ska det särskilt beaktas om gärningen var ägnad att medföra mycket allvarlig skada för målsäganden. Minimistraffet för grovt olaga integritetsintrång är Jämförelsen med andra brott ger enligt regeringen vid handen att proportionalitets- och ekvivalenshänsyn talar för att välja sex månaders fängelse som minimistraff för grovt sexuellt ofredande. Även om sexuellt ofredande kan inrymma gärningar av relativt allvarligt slag bör det även fortsättningsvis ses som det minst allvarliga av sexualbrotten. I sammanhanget bör nämnas att den som använder våld eller hot när han eller hon begår ett sexuellt ofredande kan dömas även för andra brott med strängare straffskala. Enligt regeringen markerar ett minimistraff på fängelse en påtagligt skärpt syn på de grova fallen av sexuellt ofredande. Ingen av remissinstanserna invänder heller mot förslaget, förutom Kvinnofronten som i fråga om grovt sexuellt ofredande mot barn anser att minimistraffet bör vara fängelse . Vid en sammantagen bedömning anser regeringen att straffminimum för grovt sexuellt ofredande och grovt sexuellt ofredande mot barn bör bestämmas till fängelse . Regeringen instämmer vidare i utredningens bedömning att straffmaximum för grovt sexuellt ofredande och grovt sexuellt ofredande mot barn bör bestämmas till fängelse . Med den föreslagna straffskalan kan en proportionerlig påföljd dömas ut även i de allvarligare fallen. Det bör införas kvalifikationsgrunder för grovt sexuellt ofredande mot barn och grovt sexuellt ofredande I likhet med utredningen anser regeringen att de omständigheter som särskilt ska beaktas vid bedömningen av om brottet är grovt bör anges direkt i lagtexten. Enligt bör brottet grovt sexuellt ofredande omfatta situationer där t.ex. gärningspersoner i grupp angriper en person eller där gärningspersonen på något annat sätt har agerat särskilt hänsynslöst eller kränkande (se bet. 2016/17:JuU16 s. 38). En omständighet som enligt regeringen bör tala i försvårande riktning är att flera personer utsatt offret för det sexuella ofredandet eller på annat sätt deltagit i övergreppet. I de allvarligaste fallen bör den omständigheten att flera personer deltagit i övergreppet medföra att brottet bedöms som grovt. Utredningen föreslår att det i lagtexten ska anges att det vid bedömningen av om brottet är grovt särskilt ska beaktas om gärningsmannen med hänsyn till bl.a. att fler än en deltagit i övergreppet visat särskild hänsynslöshet. Som regeringen återkommer till delar regeringen bedömningen att särskild hänsynslöshet bör utgöra en kvalifikationsgrund. Enligt regeringen bör det därutöver införas en kvalifikationsgrund som avser att fler personer deltagit i övergreppet. Till skillnad från utredningen anser regeringen alltså att omständigheten att fler än en deltagit i övergreppet inte bör anges som en omständighet som innebär att gärningsmannen kan anses ha visat särskild hänsynslöshet utan som en särskild kvalifikationsgrund. Kvalifikationsgrunden bör utformas i enlighet med den i bl.a. bestämmelsen om våldtäkt. Regeringen anser alltså att det i lagtexten bör anges att den omständigheten att fler än en förgripit sig på offret eller på annat sätt deltagit i övergreppet särskilt ska beaktas vid bedömningen av om brottet är grovt. Utredningen har i sin genomgång av praxis tagit del av ett antal avgöranden där gärningsmannen utnyttjat offrets situation. Förhållandena har exempelvis bestått i att offret varit fosterhemsplacerad, bott på särskilt 2021/22:231 boende, befunnit sig på en avskild plats ensam med gärningsmannen eller på grund av sömn, allvarlig rädsla eller berusning befunnit sig i en särskilt utsatt situation. Sådana gärningar där gärningsmannen på ett hänsynslöst sätt utnyttjat offrets situation bör enligt regeringen bedömas strängare än . Enligt regeringen bör mot den bakgrunden även särskild hänsynslöshet utgöra en kvalifikationsgrund. För att skärpa synen på brott som riktar sig mot barn anser regeringen att det vidare bör säkerställas att offrets låga ålder får ett tydligt genomslag som kvalificerande omständighet i rubriceringsfrågan. anför att tingsrätten är tveksam till om barnets ålder bör utgöra en kvalifikationsgrund. Liksom utredningen anser regeringen att offrets låga ålder inte bör anges som en särskild kvalifikationsgrund utan som en omständighet som innebär att gärningsmannen kan anses ha visat särskild hänsynslöshet. Som är inne på kan offrets låga ålder beaktas även när brottet riktats mot ett barn som fyllt 15 men inte . Kvinnofronten anför att det alltid bör utgöra ett grovt brott att sexuellt beröra ett barn . Huruvida offrets låga ålder medför att gärningsmannen visat särskild hänsynslöshet måste dock bedömas i varje enskilt fall. anser att tillvägagångssätt bör vara en försvårande omständighet. Regeringen instämmer i det och konstaterar att en gärningsman med hänsyn till tillvägagångssättet, t.ex. grovt förnedrande inslag, kan anses ha visat särskild hänsynslöshet. () tar upp omständigheten att förövaren dokumenterat övergreppet. Även det förhållandet att ett sexuellt ofredande har dokumenterats i bild bör, särskilt om det har skett i spridningssyfte, i vissa fall kunna medföra att gärningsmannen bedöms ha visat särskild hänsynslöshet. Eftersom en helhetsbedömning utifrån alla omständigheter ska göras i rubriceringsfrågan kan såväl tillvägagångssättet som dokumentation beaktas utan att det särskilt nämns i bestämmelsen. Sammanfattningsvis bör vid bedömningen av om brottet är grovt särskilt beaktas om fler än en förgripit sig på offret eller på annat sätt deltagit i övergreppet eller om gärningsmannen med hänsyn till offrets låga ålder eller någon annan omständighet visat särskild hänsynslöshet. Liksom i andra fall bör, vid den samlade bedömning som alltid ska göras, gärningens svårhet totalt sett motivera att brottet bedöms som grovt. I fråga om valet av påföljd anser utredningen i fråga om de grova brotten att de som utgångspunkt bör anses vara av en sådan art att det finns en presumtion att välja fängelse som påföljd (30 kap. 4 § andra stycket ). Ingen remissinstans invänder mot utredningens bedömning. Regeringen konstaterar att sådana gärningar som kommer att utgöra grovt sexuellt ofredande mot barn och grovt sexuellt ofredande innefattar allvarliga angrepp på den personliga integriteten som det framstår som särskilt angeläget att motverka. Regeringen ansluter sig därför till utredningens bedömning att brottsligheten är av sådan art att det bör finnas en presumtion för att välja fängelse som påföljd. Att grovt sexuellt ofredande mot barn och grovt sexuellt ofredande bör särbehandlas till följd av sin art betyder inte att påföljden alltid ska bestämmas till fängelse vid sådana Styrkan av fängelsepresumtionen måste bestämmas med beaktande Prop. 2021/22:231 av omständigheterna i det enskilda fallet. Regeringens förslag: Till följd av förslaget att ändra utformningen av första stycket i den nuvarande bestämmelsen om sexuellt ofredande ändras en hänvisning i bestämmelsen om ansvarsfrihet i vissa fall så att den, liksom , endast är tillämplig när handlingen bestått i att gärningsmannen sexuellt berört barnet eller förmått barnet att företa eller medverka i handling med sexuell innebörd. Till följd av förslaget att införa en särskild bestämmelse om sexuellt ofredande mot barn ändras en hänvisning i bestämmelsen om olaga förföljelse så att även sexuellt ofredande mot barn omfattas av bestämmelsen. Till följd av förslagen att införa särskilda bestämmelser om sexuellt ofredande mot barn, grovt sexuellt ofredande mot barn och grovt sexuellt ofredande ändras vidare en hänvisning i bestämmelsen om barnfridsbrott så att den omfattar samtliga bestämmelser om sexuellt ofredande. Regeringens bedömning: Sexuellt ofredande mot barn, grovt sexuellt ofredande mot barn och grovt sexuellt ofredande bör finnas med bland de brott som kan ingå i grov kvinnofridskränkning och grov fridskränkning. Det kräver inte lagändring. Utredningens förslag och bedömning överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningen föreslår dock att bestämmelsen om ansvarsfrihet ska vara tillämplig på samtliga fall av sexuellt ofredande mot barn. Remissinstanserna yttrar sig inte särskilt i denna del. Skälen för regeringens förslag och bedömning: I 6 kap. 14 § föreskrivs ansvarsfrihet för vissa gärningar enligt kapitlet mot barn , om det är uppenbart att gärningen inte inneburit något övergrepp mot barnet med hänsyn till den ringa skillnaden i ålder och utveckling mellan den som begått gärningen och barnet samt omständigheterna i övrigt. Bestämmelsen om ansvarsfrihet är tillämplig vid bl.a. sexuellt ofredande mot barn enligt det nuvarande första stycket, dvs. i fall då handlingen bestått i att gärningsmannen sexuellt berört barnet eller förmått barnet att företa eller medverka i någon handling med sexuell innebörd. Regeringens förslag att införa en särskild bestämmelse för sexuellt ofredande mot barn innebär att första stycket ändras så att det omfattar även gärningar som är ägnade att väcka obehag eller kränka barnets sexuella integritet. Till skillnad från utredningen anser regeringen att ansvarsfrihetsregeln inte heller bör omfatta sådana gärningar. Hänvisningen i 6 kap. 14 § bör därför ändras så att regeln enbart omfattar de fall den gör . Någon saklig ändring följer inte av detta. I likhet med utredningen anser regeringen att ansvarsfrihetsregeln inte bör omfatta grovt sexuellt ofredande mot barn. För detta krävs ingen lagändring. infördes brottet barnfridsbrott (4 kap. 3 § ). Enligt bestämmelsen ska den som begår en brottslig gärning av ett visst 2021/22:231 slag, däribland sexuellt ofredande, dömas för barnfridsbrott om gärningen har bevittnats av ett barn som är närstående eller tidigare närstående till gärningsmannen och den som gärningen begås emot.