prop · H903215 · 2022-04-05 00:00:00 — uppgick till minst det registrerade aktiekapitalet, och beslut om likvidation inte har fattats av stämman, uppstår en skyldighet för styrelsen att ansöka om likvidation (25 kap. 17 § första stycket 2). behöver förstås inte hållas från rekonstruktionsavslutet om åttamånadersfristen från den första kontrollstämman löper ut senare än 13.1Allmänt om direktivets regler om skuldavskrivning Syftet med och tillämpningsområdet för reglerna om skuldavskrivning I insolvensdirektivet framhålls att skillnaderna mellan medlemsstater när det gäller förfaranden för skuldavskrivning leder till ojämlika villkor för att få tillgång till kredit och till olika grader av utdelning inom unionen (skäl 8). Det är framför allt avskrivningsperiodens längd och villkoren för skuldavskrivning som skiljer sig åt (skäl 4). I många medlemsstater tar det för insolventa men hederliga entreprenörer att få sina skulder avskrivna och göra en nystart. Ineffektiva ramverk för skuldavskrivning och näringsförbud medför att entreprenörer måste flytta till nya juris- diktioner för att kunna göra en nystart inom en rimlig tidsperiod. också till avsevärda merkostnader för både borgenärerna och entre- prenörerna själva (skäl 5 och 72). I direktivet fastställs vissa minimiregler beträffande förfaranden som leder till avskrivning av skulder som insolventa entreprenörer ådragit sig (artikel 1.1 b och skäl 12). Det övergripande syftet med direktivets regler om skuldavskrivning är att hederliga insolventa eller överskuldsatta entreprenörer ska få fullständig skuldavskrivning efter en rimlig tidsperiod varigenom de får en andra chans samt att förfarandena för skuldavskriv- ning görs mer ändamålsenliga, särskilt i syfte att förkorta dem (skäl 1). Tillgång till fullständig skuldavskrivning Direktivet innebär att medlemsstaterna ska säkerställa att insolventa entreprenörer har tillgång till åtminstone ett förfarande som kan leda till fullständig skuldavskrivning (artikel 20.1 första stycket). Medlemsstaterna får som villkor för att få tillgång till skuldavskrivning kräva att den verksamhet som en insolvent entreprenörs skulder gäller ska ha upphört (artikel 20.1 andra stycket). Av skälen framgår att det är upp till medlems- staterna att välja om den skuldavskrivning som tillhandahålls avser förfaranden som omfattar en betalningsplan, en realisering av tillgångar eller en kombination av dessa alternativ (skäl 75). Av direktivet framgår vidare att medlemsstater i vilka fullständig skuld- avskrivning är förenad med villkor om att entreprenören återbetalar delar av skulden ska säkerställa att den tillhörande återbetalningsskyldigheten bygger på entreprenörens individuella situation och framför allt står i proportion till entreprenörens utmätningsbara eller disponibla inkomst och utmätningsbara eller disponibla tillgångar samt beaktar borgenärernas rättmätiga intressen (artikel 20.2). Vidare föreskrivs att medlemsstaterna ska säkerställa att entreprenörer vars skulder har avskrivits har tillgång till relevant och aktuell information om befintliga nationella ramverk för företagsstöd för entreprenörer och att de kan utnyttja sådana ramverk (artikel 20.3). I skälen görs vissa förtydliganden vad gäller förfarandet för skuld- avskrivning. Där framgår att medlemsstaterna får besluta hur en gäldenär ska få tillgång till skuldavskrivning, inklusive möjligheten att kräva att gäldenären begär skuldavskrivning (skäl 73). Vidare får medlemsstaterna föreskriva att rättsliga eller administrativa myndigheter antingen på eget initiativ eller på begäran av en person med ett legitimt intresse kan kontrollera att entreprenören uppfyller villkoren för att erhålla fullständig skuldavskrivning (skäl 82). Begränsningar av rätten till skuldavskrivning I direktivet regleras vidare möjligheten för medlemsstaterna att behålla eller införa bestämmelser som hindrar eller begränsar tillgången till skuldavskrivning (artikel 23). Medlemsstaterna ska behålla eller införa sådana bestämmelser om den insolventa entreprenören agerade ohederligt eller i ond tro enligt nationell rätt gentemot borgenärerna eller andra intressenter när denne blev skuldsatt, under ett insolvensförfarande eller när skulden betalades (artikel 23.1). Av skälen framgår att när de rättsliga eller administrativa myndigheterna fastställer huruvida en entreprenör har varit ohederlig kan de beakta omständigheter såsom (skäl 79): – skuldens art och omfattning, –skulden uppstod, –vilka ansträngningar entreprenören har gjort för att betala skulden och uppfylla rättsliga skyldigheter, inbegripet offentliga tillståndskrav och kravet på korrekt bokföring, –handlingar från entreprenörens sida i syfte att hindra åtgärder från borgenärers sida, –uppfyllande av skyldigheter när det råder sannolikhet för insolvens som åligger entreprenörer som är företagsledare, och –efterlevnad av konkurrens- och arbetsrättsliga regler. Utöver att medlemsstaterna har en skyldighet att införa eller behålla regler som hindrar eller begränsar tillgången till skuldavskrivning i vissa situationer, får medlemsstaterna införa eller behålla sådana regler under vissa väldefinierade omständigheter och om avvikelser från direktivet är vederbörligen motiverade. I direktivet anges följande icke uttömmande lista med exempel på när sådana hinder eller begränsningar vad gäller tillgången till skuldavskrivning är motiverade (artikel 23.2): –om den insolventa entreprenören allvarligt har åsidosatt sina skyldig- heter enligt en betalningsplan eller någon annan rättslig skyldighet som syftar till att skydda borgenärernas intressen, inbegripet skyldigheten att maximera utdelningen till borgenärerna, –om den insolventa entreprenören inte efterlever en föreskriven infor- mations- eller samarbetsskyldighet, –om ansökan om skuldavskrivning är otillbörlig, –om en ny ansökan om skuldavskrivning har gjorts inom en viss tids- period efter det att den insolventa entreprenören beviljades en full- ständig skuldavskrivning eller nekades en fullständig skuldavskrivning på grund av en allvarlig överträdelse av informations- eller samarbets- skyldigheterna, –om kostnaderna för det förfarande som leder till skuldavskrivningen inte är täckta, eller –om det behövs undantag för att säkerställa jämvikten mellan gälde- närens rättigheter och en eller flera borgenärers rättigheter. Särskilt om återkallelse av skuldavskrivning Direktivet innehåller dessutom regler för när en skuldavskrivning kan åter- kallas. Medlemsstaternas möjligheter att behålla eller införa sådana regler motsvarar de som gäller för att hindra eller begränsa tillgången till skuldavskrivning (artikel 23.1 och 23.2). Av skälen till direktivet framgår vidare att medlemsstaterna bör kunna föreskriva en möjlighet att anpassa insolventa entreprenörers återbetalningsskyldighet om deras ekonomiska situation avsevärt förändras, oavsett om den förbättras eller försämras (skäl 74). 2021/22:215 13.2 Förutsättningar att beviljas F-skuldsanering Regeringens förslag: F-skuldsanering ska kunna beviljas en gäldenär som är insolvent och så skuldsatt att han eller hon med hänsyn till samtliga omständigheter inte kan antas ha förmåga att betala sina skulder inom överskådlig tid. Motsvarande ska gälla även enligt skuld- saneringslagen. Det ska vidare förtydligas i lagen om skuldsanering för företagare att en gäldenär som enbart till följd av sina näringsrelaterade skulder uppfyller lagens villkor inte ska vara utesluten från F-skuldsanering på grund av att dessa skulder inte utgör en tillräckligt stor andel av gälde- närens totala skuldbörda. Regeringens bedömning: Förutsättningarna för att få F-skuldsane- ring enligt lagen om skuldsanering för företagare och möjligheterna att därefter starta om på nytt uppfyller i övrigt direktivets krav. Promemorians förslag och bedömning överensstämmer med rege- ringens. Remissinstanserna: De flesta av remissinstanserna instämmer i förslaget och bedömningen eller invänder inte mot dem. Attunda tingsrätt anser dock att kvalificerad insolvens är ett väl inarbetat begrepp som bör anges i lagtexten. anför att konkurslagens (1987:672) definition av insolvens redan inbegriper ett varaktighetskrav och att det genom promemorians förslag framstår som att det ställs upp två sådana krav för insolvensen vilket enligt tingsrätten framstår som en upprepning. Vidare anser att förslaget till justering av villkoren för hur stor andel näringsrelaterade skulder en gäldenär måste ha för att beviljas F-skuldsanering är något svårläst och därför bör ges en annan lagteknisk utformning. Skälen för regeringens förslag och bedömning Direktivets regler om tillgång till skuldavskrivning Genom lagen (2016:676) om skuldsanering för företagare existerar det redan i en särskild form av skuldsanering för företagare som bygger på att gäldenären följer en avbetalningsplan. Svensk rätt uppfyller alltså insolvensdirektivets grundläggande krav om tillgång till skuld- avskrivning. En företagare som har genomgått F-skuldsanering är också oförhindrad att starta om på nytt. Lagen om skuldsanering för företagare innehåller fler bestämmelser än vad som följer av direktivet. Enligt lagen är det som, efter ansökan av en gäldenär, handlägger och prövar ansökningar om F-skuldsanering (4 §). agerar också betalnings- förmedlare i ärenden om F-skuldsanering. Det betyder att gäldenären som huvudregel betalar till myndigheten som sedan betalar ut medlen till borgenärerna en gång (40 och 43 §§). I lagen finns därför bestäm- melser om bl.a. hur en ansökan om F-skuldsanering ska göras (12–14 §§), hur handläggningen hos går till (22–30 §§) och vilka möjligheter det finns att överklaga beslut i ärenden om F-skuld- sanering (47 §). Direktivet innehåller inte ett komplett förfarande för skuldavskrivning Prop. 2021/22:215 utan endast ett antal minimiregler. Det är alltså tillåtet för medlemsstaterna att komplettera direktivets regler i de delar det behövs för att skapa ett sammanhängande system för skuldavskrivning (jfr skäl 73 och 82). Detta inbegriper möjligheten att låta en myndighet administrera och hantera skuldsaneringsförfarandet. Regeringen gör mot denna bakgrund bedöm- ningen att den nuvarande ordningen, med som prövningsmyndighet och betalningsförmedlare, står i överensstämmelse med direktivet och kan behållas. Tillämpningsområdet för lagen om skuldsanering för företagare Direktivet innehåller en särskild definition av vad som avses med entreprenör (artikel 2.1.9). Definitionen får direkt betydelse för tillämp- ningsområdet för direktivet eftersom medlemsstaterna inte är skyldiga att tillämpa direktivets regler på fysiska personer som inte också är entrepre- nörer. Det finns inget hinder mot att medlemsstaterna tillämpar direktivet utanför dess egentliga tillämpningsområde. Att lagen om skuld- sanering för företagare även gäller för närstående till företagare är alltså tillåtet. Direktivets definition av entreprenör skiljer sig till ordalydelsen från definitionen av företagare som är det begrepp som används i lagen om skuldsanering för företagare (2 §). Definitionen av företagare tar sikte på en fysisk person som är eller har varit engagerad i näringsverksamhet medan definitionen av entreprenör omfattar den som utövar en närings- verksamhet, en affärsverksamhet, ett hantverk eller ett yrke. Vidare fram- går av direktivet att medlemsstaterna får kräva att entreprenörens verksamhet ska ha upphört (artikel 20.1 andra stycket). Att lagen om skuldsanering för företagare möjliggör skuldsanering för såväl aktiva som tidigare aktiva företagare är således förenligt med direktivet. Det förhållandet att direktivets definition av entreprenör omfattar även en fysisk person som utövar ett yrke skulle kunna tolkas som att direktivet tar sikte på en bredare personkrets än vad som kan sägas omfattas av tillämpningsområdet för lagen om skuldsanering för företagare. framgår det av skälen att direktivet endast tar sikte på entreprenörer verksamma i ett yrke som egenföretagare (skäl 72) och att konsumenters överskuldsättning faller utanför tillämpningsområdet (skäl 21). Att direk- tivet inte omfattar personer som är verksamma i ett yrke – i betydelsen anställda – får även anses framgå av det allmänna syftet med direktivet. En jämförelse med andra EU-rättsakter bl.a. på konsumenträttens område visar också att utövande av yrkesverksamhet brukar ingå som ett led i definitionen av en näringsidkare (se t.ex. artikel 2.5 i och rådets direktiv (EU) 2019/770 av om vissa aspekter på avtal om tillhandahållande av digitalt innehåll och digitala tjänster). Sammantaget gör regeringen därför bedömningen att direktivets definition av entreprenör ryms inom tillämpningsområdet för lagen om skuldsane- ring för företagare och att det därmed inte finns något behov av att ändra lagen i detta avseende. Kravet på kvalificerad insolvens Medlemsstaterna måste tillhandahålla skuldavskrivning i enlighet med vad som föreskrivs i direktivet för entreprenörer som är insolventa. Det finns inte någon definition av insolvens i direktivet. Detta begrepp ska i stället förstås i enlighet med hur begreppet definieras i nationell rätt (artikel Lagen om skuldsanering för företagare utgår från att F-skuld- sanering får beviljas om gäldenären inte rätteligen kan betala sina skulder och denna oförmåga med hänsyn till samtliga omständigheter kan antas bestå (8 §). Detta villkor innehåller dels ett krav på obestånd (insolvens), dels ett krav på att obeståndet ska vara av viss var- aktighet. Obestånd enligt lagen om skuldsanering för företagare är det- samma som gäller enligt konkurslagen. Det har ända sedan införandet av skuldsaneringsinstitutet gällt som villkor att gäldenären ska ha allvarliga och varaktiga skuld- problem för att beviljas skuldsanering. Det var dock först som kvalificerad insolvens som begrepp infördes i lagtext i samband med att den nya skuldsaneringslagen (2016:675) och lagen om skuldsanering för företagare trädde i kraft. Att begränsa tillgången till skuldsanering till gäldenärer som är svårt överskuldsatta motiveras av att ett allt för generöst system kan påverka den allmänna betalningsmoralen negativt (prop. 2015/16:125 s. 118). Följder- na av detta kan bli en restriktivare kreditgivning med sämre finansierings- möjligheter för potentiella företagare. Om reglerna utformas på sådant sätt att företagare som klarar av att betala sina skulder får F-skuld- sanering, riskerar förtroendet för skuldsaneringsinstitutet att rubbas. Detta skulle i sin tur kunna leda till att borgenärer i större utsträckning motsätter sig att F-skuldsanering beviljas eller väljer att begära gäldenären i konkurs. En sådan utveckling skulle motverka syftet med regleringen om F-skuld- sanering, dvs. att ge seriösa företagare en andra chans. Mot bakgrund av ovanstående gör regeringen bedömningen att det inte finns skäl att sänka kravet på gäldenärens överskuldsättning om det inte är nödvändigt för att ska leva upp till direktivet. Huruvida det kvalificerade insolvensrekvisitet kan behållas i dess nuvarande form blir i hög grad beroende av vilket utrymme medlemsstaterna får anses ha när det kommer till att definiera innebörden av begreppet insolvens. Några närmare riktlinjer för detta ges inte i direktivet. Av skälen framgår dock att insolvens får definieras som överskuldsättning (skäl 73). Någon allmängiltig definition av detta begrepp finns inte i svensk rätt. Det förhållandet att frågan om innebörden av begreppet insolvens har lämnats till medlemsstaterna att definiera talar för att det är förenligt med direktivet att begränsa tillgången till F-skuldsanering till företagare med allvarliga och varaktiga skuldproblem. Det framgår inte heller av direk- tivet att medlemsstaterna måste ansluta sig till en viss på förhand given innebörd av insolvens enligt nationell rätt. Att insolvens enligt skälen till direktivet skulle kunna förstås som överskuldsättning lämnar tvärtom utrymme för medlemsstaterna att använda även andra eller nya defini- tioner. Dessutom torde en person som är kvalificerat insolvent alltid vara överskuldsatt i den mening som får anses följa av allmänt språkbruk. Det föregående talar för att det skulle vara tillåtet att ha en särskild form av insolvensbegrepp enbart för skuldsaneringsinstitutet. Under alla förhållanden så anges i direktivet (artikel 23) att väldefinie- rade och vederbörligen motiverade begränsningar av rätten till skuld- avskrivning får införas av medlemsstaterna (jfr den engelska språkversio- nen där det talas om well-defined circumstances och undantag som är duly justified). Detta får förstås på så sätt att begränsningar är tillåtna om medlemsstaterna bedömer att de är berättigade. Direktivet listar också ett antal exempel på situationer då undantag alltid är tillåtna, bl.a. om det behövs för att säkerställa jämvikten mellan gäldenärens rättigheter och en eller flera borgenärers rättigheter (artikel 23.2 f). Som anges ovan har gäldenärskretsen i skuldsaneringsärenden begränsats på i huvudsak samma sätt och den nuvarande ordningen har starka skäl för sig. Ett villkor om att gäldenären ska vara kvalificerat insolvent får därför anses berättigat. Det finns alltså flera skäl för varför den nuvarande ordningen i lagen om skuldsanering för företagare är tillåten enligt direktivet. Något som talar emot en sådan slutsats är att insolvens därmed skulle riskera att få olika betydelser för direktivets olika delar. Begreppet insolvens före- kommer nämligen även bland reglerna om företagsrekonstruktion. Att vara kvalificerat insolvent enligt lagen om skuldsanering för företagare är heller inte detsamma som att vara insolvent enligt konkurslagen eftersom kraven vad gäller betalningsoförmågans varaktighet skiljer sig åt mellan dessa regelverk. Rent språkligt är insolvens dessutom inte samma sak som kvalificerad insolvens. Sammantaget gör regeringen därför, till skillnad från Attunda tingsrätt, bedömningen att det kvalificerade insolvensrekvisitet i lagen om skuld- sanering för företagare behöver justeras. Det grundläggande villkoret för att beviljas F-skuldsanering bör fortsättningsvis vara att gäldenären är insolvent. För att säkerställa att skuldsaneringsinstitutet även ska vara till för gäldenärer med allvarliga och varaktiga skuldproblem måste gäldenärskretsen snävas in. Direktivet tillåter att medlemsstaterna inför begränsningar av tillgången till skuldavskrivning om begränsningar- na är berättigade. Regeringen föreslår därför att som krav utöver insolvens bör gälla att gäldenären är så skuldsatt att han eller hon med hänsyn till samtliga omständigheter inte kan antas ha förmåga att betala sina skulder inom överskådlig tid. Genom att på detta sätt separera kravet på insolvens från kravet på insolvensens varaktighet ansluter sig lagen om skuld- sanering för företagare tydligare till den begreppsbildning som används i direktivet. tillgodoses de sakliga skälen bakom dagens regle- ring. Förslaget innebär en delvis återgång till den ordning som gällde enligt den gamla skuldsaneringslagen och bör, till skillnad från vad anför, inte medföra några beaktansvärda tolkningsproblem (jfr prop. 2005/06:124). För att uppnå enhetlighet föreslår regeringen att det kvalificerade insolvensrekvisitet i skuldsaneringslagen bör få samma utformning som i lagen om skuldsanering för företagare. Med undantag för ett allmänt krav på insolvens så ställer direktivet inte upp några särskilda villkor som ska vara uppfyllda för att en entreprenör ska beviljas skuldavskrivning. Medlemsstaterna är dock skyldiga att ha regler som hindrar eller begränsar tillgången till skuldavskrivning om den 2021/22:215 insolventa entreprenören har agerat ohederligt eller i ond tro enligt natio- nell rätt (artikel 23.1). Därutöver får medlemsstaterna införa sådana villkor så länge som dessa är berättigade (artikel 23.2). anses ha en relativt stor frihet att införa nationella regler som begränsar rätten till skuldavskrivning. Lagen om skuldsanering för företagare ställer upp ett antal villkor för att en gäldenär ska kunna beviljas F-skuldsanering. För att beviljas F-skuld- sanering krävs bl.a. att det är skäligt med hänsyn till gäldenärens person- liga och ekonomiska förhållanden (10 §). särskilt beaktas omständigheterna vid skuldernas tillkomst, de ansträng- ningar gäldenären har gjort för att fullgöra sina förpliktelser, det sätt på vilket gäldenären har medverkat under handläggningen av ärendet om F- skuldsanering och skuldsaneringens betydelse för gäldenärens framtida förvärvsförmåga (10 § andra stycket). Hänsyn kan dock tas även till andra I förarbetena anges exempelvis att gäldenärens agerande i ett eventuellt föregående konkursförfarande kan beaktas (prop. 2015/16:125 s. 248). I detta avseende kan även beaktas sådant oseriöst eller illojalt agerande i verksamheten som inte är av sådan omfattning att det är oförsvarligt och därmed automatiskt diskvalificerar gäldenären från F-skuldsanering (jfr 9 § första stycket 1). Som exempel från äldre rätts- praxis kan nämnas att det inte har ansetts skäligt att bevilja skuldsanering i en situation då skulderna uppkommit till följd av underlåtenhet att till staten betala arbetsgivaravgift och för anställda innehållen A-skatt (se rättsfallet NJA 1998 s. 259). Det allmänna skälighetskravet motiveras av att regleringen ska vara flexibel och inte leda till stötande resultat. personers skulder innebär många svårigheter, inte minst därför att den enas skuldsituation inte är den andres lik. För att ett skuldsaneringssystem ska vara ändamålsenligt och effektivt, behöver kriterierna enligt regeringens uppfattning vara angivna på ett sådant sätt att ingen utesluts från tillämp- ningsområdet på grund av någon enstaka omständighet. därför inte vara utformat med så stela kriterier att skuldsanering tvunget måste beviljas eller vägras så snart vissa lätt avläsbara fakta är för handen. Det allmänna skälighetskravet har inte någon direkt motsvarighet i Skälighetskravet och direktivets bestämmelser om att till- gången till skuldsanering ska hindras eller begränsas i situationer då den insolventa entreprenören agerat ohederligt eller i ond tro får dock sägas ha i huvudsak samma syfte, nämligen att förhindra att en skuldavskrivning leder till stötande resultat. Av skälen i direktivet framgår också att de rätts- liga eller administrativa myndigheterna vid bedömningen av om någon agerat ohederligt ska ha en relativt stor frihet att beakta olika omstän- digheter (skäl 79). De faktorer som vid skälighetsbedömningen särskilt ska beaktas (10 § andra stycket) – t.ex. omständigheterna vid skuldernas till- komst och de ansträngningar gäldenären gjort att fullgöra sina förpliktelser – återfinns i stor utsträckning bland de exempel på omständigheter som får beaktas enligt skälen i direktivet. Ett EU-direktiv är bindande för medlemsstaterna endast när det gäller det resultat som ska uppnås. är alltså vid genomförandet av direktivet inte tvunget att använda sig av samma systematik som i Det bör mot den bakgrunden inte utgöra något problem att den svenska regleringen utgår från en allmän skälighetsbedömning med särskilt beaktande av vissa i lagen angivna omständigheter snarare än vissa Prop. 2021/22:215 på förhand bestämda faktorer. Regeringen gör därför bedömningen att direktivet inte hindrar det allmänna skälighetskravet i lagen om skuld- sanering för företagare och att kravet bör behållas. Särskilda villkor för aktiva respektive tidigare aktiva företagare Enligt lagen om skuldsanering för företagare gäller som allmänt villkor för att en tidigare aktiv företagare ska beviljas F-skuldsanering att skulderna till huvudsaklig del har anknytning till näringsverksamheten (6 § 1). Regeln motiveras av att det bör finnas en skyddsvärd anknytning till näringsverksamheten för att en gäldenär som avvecklat sin verksamhet ska omfattas av reglerna om F-skuldsanering (jfr prop. 2015/16:125 s. 108). Det får i och för sig anses godtagbart att ställa upp ett sådant krav eftersom direktivets regler om skuldavskrivning endast gäller för näringsrelaterade skulder.