prop · H90385 · 2022-01-18 00:00:00 — som följer av avtalet. Regeringen konstaterar att artikel 6 motsvaras av 16 § första stycket i den nuvarande konsumentköplagen, som anger att varan i fråga om art, mängd, kvalitet, andra egenskaper och förpackning ska stämma överens med vad som följer av avtalet. Där anges även att varan ska vara åtföljd av de anvisningar som behövs för dess installation, montering, användning, förvaring och skötsel. De i lagen angivna orden mängd (synonymt med kvantitet) och kvalitet finns med i artikel 6 a och bör enligt regeringen tas in i den nya lagen. den engelska språkversionen anges även ”type”, som dock inte har någon motsvarighet i den svenska språkversionen. Enligt regeringens bedömning får emellertid ”type” anses motsvara ”art” i den nuvarande lagen. noterar emellertid att både ”description” och ”type” anges som krav i den engelska språkversionen, medan enbart ”beskrivning” anges i den svenska. Även i de danska, tyska och franska språkversionerna anges båda begreppen. För att säkerställa ett korrekt genomförande bedömer regeringen att det i den nya lagen bör anges att varan ska uppfylla även kravet på beskrivning i enlighet med köpeavtalet. Ordet beskrivning är inte nytt i konsumentköplagen vars 16 § andra stycket 3 bl.a. anger att varan, om inte annat följer av avtalet, ska stämma överens med den beskrivning som säljaren har lämnat. I 16 § första stycket konsumentköplagen anges dessutom att varan bl.a. i fråga om förpackning ska stämma överens med vad som följer av avtalet. Detta motsvaras närmast av artikel 6 c i varudirektivet som anger att varan i förekommande fall ska levereras tillsammans med alla tillbehör och instruk- tioner, bl.a. om installation, som föreskrivs i köpeavtalet. bedömning är förpackning visserligen ett slags tillbehör, men begreppet tillbehör är bredare än begreppet förpackning. Till exempel är en laddare till en mobiltelefon ett tillbehör men inte en förpackning. bör ”tillbehör” tas in i den nya lagen i stället för det nuvarande ”förpackning”. I artikel 6 a och 6 d anges fler av en varas egenskaper m.m. som kan följa av avtalet. Det gäller funktionalitet, kompatibilitet, driftskompatibi- litet och uppdateringar. Inget av detta anges i nuvarande konsumentköp- Eftersom uppräkningen i den svenska lagtexten inte är uttömmande kan det hävdas att svensk rätt lever upp till direktivet utan att dessa krav behöver anges uttryckligen i den nya lagen. uppräknade krav tar dock sikte på egenskaper hos en typ av produkter som har blivit vanligt förekommande , nämligen varor med Regeringen delar utredningens bedömning att det av den anledningen finns ett pedagogiskt värde i att komplettera lagen med dessa Vad som avses med flertalet av dem behandlas i avsnitt 5.3 och Prop. 2021/22:85 utvecklas närmare i författningskommentaren. För att tydliggöra att uppräk- ningen inte är fullständig bör det i den nya lagen anges att varan även i övrigt ska stämma överens med vad som följer av avtalet. Sammanfattningsvis föreslår regeringen att det i den nya lagen ska tas in en bestämmelse om att varan i fråga om art, beskrivning, mängd, kvali- tet, funktionalitet, kompatibilitet, driftskompatibilitet och i övrigt ska stämma överens med vad som följer av avtalet. Dessutom ska det anges att varan ska åtföljas av de tillbehör, anvisningar och uppdateringar som följer av avtalet. Särskilt ändamål med varan I artikel 6 b i varudirektivet anges att en vara ska vara lämplig för det särskilda ändamål för vilket konsumenten behöver den, under förutsättning att konsumenten informerat näringsidkaren om ändamålet senast vid tid- punkten för köpeavtalets ingående och näringsidkaren därefter godkänt det. Detta utgör ett subjektivt krav på avtalsenlighet. En i huvudsak motsvarande reglering finns i 16 § andra stycket 2 i den nuvarande konsumentköplagen. Där anges emellertid inte att konsumenten ska informera näringsidkaren om ändamålet eller att näringsidkaren ska ha godtagit ändamålet. I stället ska näringsidkaren vid köpet ha insett ända- målet i fråga. Bestämmelsen är tillämplig t.ex. i det inte ovanliga fallet att konsumenten redogjort för vad varan ska användas till och sedan över- lämnat till näringsidkaren att närmare välja ut den lämpligaste varan för ändamålet (se prop. 2001/02:134 s. 37). Bestämmelsen anknyter till parternas subjektiva avsikter och insikter. Den är främst avsedd för sådana typfall när konsumenten inte har tillräcklig sakkunskap att precisera de egenskaper som varan ska ha för att tillgodose konsumentens särskilda ändamål. Artikel 6 b i varudirektivet är i det närmaste likalydande med artikel 2.2 b konsumentköpsdirektiv. Vid genomförandet av det sistnämnda direktivet gjordes bedömningen att artikeln innebar ett krav på att konsumenten aktivt ska informera näringsidkaren om ändamålet och att direktivet därför var strängare mot konsumenten än den dåvarande svenska regleringen (se prop. 2001/02:134 s. 37). Eftersom konsument- köpsdirektiv är ett minimidirektiv bedömdes det att den svenska regleringen kunde behållas. När det gäller kravet på att näringsidkaren ska ha godkänt ändamålet ansågs detta inte behöva komma till uttryck i lag. I förarbetena uttalades att det förhållandet att näringsidkaren säljer en vara som konsumenten behöver för ett särskilt ändamål – och om vilket näringsidkaren har fått kunskap före avtalsslutet – normalt måste anses innebära att näringsidkaren därigenom har godtagit det särskilda ändamålet och att denne svarar för att varan är ägnad för det ändamålet. Vidare angavs att om näringsidkaren när avtalet ska ingås inte kan erbjuda någon vara som motsvarar konsumentens behov, måste näringsidkaren upplysa konsumenten om det för att undgå felansvar (se prop. 2001/02:134 s. 37 f.). För att genomföra varudirektivet i denna del föreslår utredningen att nuvarande bestämmelse förs över till den nya lagen med den justeringen att det ska anges att näringsidkaren ska ha godtagit det särskilda ända- Enligt utredningen behöver näringsidkaren inte uttryckligen ange att ändamålet godtas utan får normalt anses ha godtagit det om konsumen- ten har beskrivit ändamålet och varan därefter sålts. Inte heller behöver det enligt utredningen i lagen anges att konsumenten ska informera närings- idkaren om det särskilda ändamålet utan detta får följa av att närings- idkaren ska godta ändamålet. Enligt utredningen bör därför ändringen inte medföra någon större praktisk skillnad jämfört med den nuvarande Enligt är det positivt att ställa krav på ett godtagande av näringsidkaren för att denne ska ansvara för att varan svarar upp mot de särskilda ändamål som konsumenten har. emellertid mot utredningens bedömning. att kravet på ett godtagande av näringsidkaren synes ställa högre krav på konsumenten än vad som gäller att försäkra sig om att näringsidkaren förstått och aktivt godtagit att varan ska användas till ett särskilt ändamål. anser att utredningens förslag ger en tydlig indikation på att det krävs ett aktivt handlande av näringsidkaren och att det inte räcker att konsumenten informerar näringsidkaren utan konsumenten måste också säkerställa att näringsidkaren har godtagit det Regeringen konstaterar att varudirektivet i detta avseende innehåller Det innebär att den svenska lagstiftningen inte som kan gå längre än direktivet utan behöver anpassas till Det är angeläget att det i lagen är tydligt vilka rättigheter och skyldigheter som åligger parterna. Att ställa krav på att konsumenten ska informera näringsidkaren om sitt särskilda ändamål utan att det kravet framgår av lagen framstår därför som tveksamt, särskilt med hänsyn till lagstiftarens ställningstagande mot ett sådant krav vid införandet av den Att konsumenten ska informera näringsidkaren om det särskilda ändamålet bör enligt regeringens uppfattning därför uttryckligen anges i den nya lagen. Som utredningen föreslår bör det vidare föreskrivas att näringsidkaren ska ha godtagit ändamålet. Det finns, som Lagrådet efterlyser, skäl att i lagen förtydliga att det som avses är ett godtagande av att varan kan använ- das för konsumentens särskilda ändamål. bedömning att ett sådant godtagande normalt kan anses följa av att en Varudirektivet skiljer sig i detta avseende inte års konsumentköpsdirektiv, och vid genomförandet av det sistnämnda direktivet gjordes bedömningen att det i lagen kunde anges som att näringsidkaren vid köpet ska ha insett det särskilda ändamålet. uppställs i direktivet inte heller något särskilt formkrav för godtagandet. När det nu dessutom tydliggörs i lagen att konsumenten ska informera om det särskilda ändamålet, framstår det som rimligt att en näringsidkare som inte invänder utan i stället säljer varan, får anses ha godtagit konsumentens krav på varan. Detta hindrar inte att en konsument som är angelägen om att få en vara som motsvarar hans eller hennes särskilda behov, bör säkerställa att näringsidkaren både har förstått det särskilda ändamål som konsumenten har med varan och har godtagit att varan kan användas för Att konsumenten i efterhand kan få rätt i en tvist med näringsidkaren är en klen tröst när varan inte har kunnat användas för det ändamål som den köptes för. Sammanfattningsvis anser regeringen att det bör föreskrivas att konsu- Prop. 2021/22:85 menten ska ha informerat näringsidkaren om det särskilda ändamål för vilket konsumenten behöver varan och att näringsidkaren ska ha godtagit att varan kan användas för detta ändamål. Regeringens förslag: Utöver de krav på varan som avtalats mellan parterna ska det uppställas objektiva krav på varan som i huvudsak motsvarar de krav som gäller . Parterna ska få avtala om avvikelser från de objektiva kraven under förutsättning att näringsidkaren vid köpet har informerat konsumenten om avvikelserna och konsumenten uttryckligen och separat har godkänt dem. Utredningens förslag överensstämmer i sak med regeringens men skiljer sig i språkligt och redaktionellt hänseende. Remissinstanserna: De flesta av remissinstanserna tillstyrker förslagen eller invänder inte mot dem. invänder mot förslaget om att näringsidkaren ska vara skyldig att lämna upplysningar om varan och dess användning, då det saknar motsvarighet i varudirektivet. anser att förslaget om att kunna göra avsteg från de objektiva kraven ger konsumenten en rimlig möjlighet att godta en avvikelse och pekar på att konsumenten kan vara angelägen om att godta en avvikelse för att därigenom kunna avtala om ett lägre pris på varan. Även och och Interiör ställer sig positiva till en möjlighet till att i vissa fall göra avvikelser från de angivna objektiva kraven utan att det anses utgöra fel på varan. Skälen för regeringens förslag Objektiva krav i varudirektivet och i den nuvarande konsumentköplagen I artikel 7.1 i varudirektivet anges ett antal objektiva krav på varan. Dessa krav ska som utgångspunkt vara uppfyllda oavsett vad avtalet anger. De objektiva kraven gäller alltså utöver de subjektiva kraven på varan. För att en vara ska vara avtalsenlig måste därför både de subjektiva och objektiva kraven på avtalsenlighet uppfyllas (se skäl 29). Det finns dock en möjlig- het att avtala om avsteg från de objektiva kraven, se nedan. De objektiva krav som uppställs i varudirektiven är i korthet att varan ska a) lämpa sig för de ändamål för vilka varor av samma typ normalt skulle användas, b) vara av den kvalitet och motsvara beskrivningen av ett prov eller en modell som näringsidkaren har gjort tillgänglig för konsu- menten innan avtalet ingicks, c) levereras tillsammans med sådana tillbehör som konsumenten rimligen kan förvänta sig, och d) föreligga i den kvantitet och besitta de egenskaper och andra särdrag som är normala för varor av samma typ och som konsumenten rimligen kan förvänta sig. De objektiva krav på en vara som finns i 16 § konsumentköplagen har en annan utgångspunkt än i varudirektivet. I lagen anges nämligen att de objektiva kraven endast gäller om inte något annat följer av avtalet. Med detta markeras att de objektiva kraven ska användas subsidiärt sedan man uttömt möjligheten att genom avtalstolkning fastställa hur varan ska vara beskaffad. Om avtalet innehåller krav på varans beskaffenhet som avviker från de egenskaper som följer av de i lagen uppräknade objektiva kraven ska avtalet alltså ha företräde. Regeringen anser, i likhet med utredningen, att bestämmelserna om objektiva krav i den nya lagen bör utformas som i varudirektivet och att det därför bör anges att dessa krav ska gälla utöver vad som följer av parternas avtal. bör det framhållas att konsumentköplagens och varudirektivets olika ansatser i praktiken inte behöver resultera i några nämnvärda skillnader i det enskilda fallet. Konsumentköplagens ansats innebär att det i första hand är avtalet som reglerar kraven för avtalsenlighet och att de objektiva kraven endast tillämpas i den mån annat inte följer av avtalet. Detta förefaller, enligt regeringens bedömning, i praktiken ha en hel del likheter med varudirektivets ansats att varans avtalsenlighet avgörs av de subjektiva kraven och därutöver av de objektiva kraven men att de sistnämnda kan avtalas bort. När det gäller innehållet i de objektiva kraven i den nuvarande konsumentköplagen ska varan vara ägnad för de ändamål för vilka varor av samma slag i allmänhet används (16 § andra stycket 1), stämma överens med den beskrivning som säljaren har lämnat och ha de egenskaper som säljaren har hänvisat till genom att lägga fram prov eller modell (16 § andra stycket 3) och vara förpackad på vanligt eller annars försvarligt sätt, om förpackning behövs för att bevara eller skydda varan (16 § andra stycket 4). Nedan behandlas varudirektivets objektiva krav i artikel 7.1 i ljuset av den nuvarande svenska regleringen av sådana krav. Att notera är att varans särskilda ändamål (som regleras i 16 § andra stycket 2 konsument- köplagen) betraktas som ett subjektivt krav enligt artikel 6 b i varu- direktivet med följd att det kravet behandlas i avsnitt 6.7.1. Det första objektiva kravet är enligt artikel 7.1 a att varan ska lämpa sig för de ändamål för vilka varor av samma typ normalt skulle användas. Detta motsvarar kravet i 16 § andra stycket 1 konsumentköplagen om att varan ska vara ägnad för de ändamål för vilka varor av samma slag i allmänhet används. Den svenska bestämmelsen kan därför behållas och regeringen föreslår att den tas in i den nya lagen. I artikel 7.1 a anges dessutom att bedömningen av om varan lämpar sig för de ändamål för vilka varor av samma typ normalt skulle användas i tillämpliga fall ska göras med beaktande av befintlig unionsrätt och nationell rätt, tekniska standarder eller, i avsaknad av sådana tekniska standarder, tillämpliga sektorsspecifika branschregler. Denna form av tillämpningsdata är inte något som behöver anges i lag utan kan i stället med fördel komma till uttryck i författningskommentaren. ska motsvara uppvisade provexemplar av varan Ett andra objektivt krav är enligt artikel 7.1 b att varan i tillämpliga fall ska vara av den kvalitet och motsvara beskrivningen av ett prov eller en modell som näringsidkaren gjort tillgänglig för konsumenten innan avtalet ingicks. Artikeln har stora likheter med bestämmelsen i 16 § andra stycket 3 konsumentköplagen om att varan ska stämma överens med den beskrivning Prop. 2021/22:85 som näringsidkaren har lämnat och ha de egenskaper som näringsidkaren har hänvisat till genom att lägga fram prov och modell. Den svenska bestämmel- sen grundas på artikel 2.2 a konsumentköpsdirektiv. Enligt regeringens mening innebär lydelsen i varudirektivet inte någon skillnad i sak mot vad som gäller . Även i detta fall bedöms därmed den svenska bestämmelsen kunna behållas. För att säkerställa ett korrekt genomförande av direktivet bör dock bestämmelsen i den nya lagen utformas närmare artikelns lydelse. ska levereras med de tillbehör som konsumenten med fog kan förutsätta Ett tredje objektivt krav är enligt artikel 7.1 c att varan ska levereras till- sammans med sådana tillbehör, inklusive förpackning, installations- beskrivningar eller andra instruktioner, som konsumenten rimligen kan förvänta sig. Direktivbestämmelsen motsvaras till stor del av två av den nuvarande konsumentköplagens bestämmelser. För det första anges i 16 § första stycket andra meningen att varan ska vara åtföljd av de anvisningar som behövs för dess installation, montering, användning, förvaring och skötsel. För det andra föreskrivs i 16 § andra stycket 4 att varan ska vara förpackad på vanligt eller annars försvarligt sätt om förpackning behövs för att bevara eller skydda varan. Mot den bakgrunden bedömer regeringen att dessa bestämmelser i den nuvarande konsumentköplagen i huvudsak kan behållas och därför bör tas in i den nya lagen. I lagrådsremissen föreslogs i detta sammanhang, liksom på vissa andra ställen i den nya lagen, att rekvisitet ”rimligen kan förvänta sig” används för att beskriva vad en konsument kan ha anledning att räkna Det motsvarar den nuvarande lagens rekvisit ”med fog kan förut- Lagrådet invänder mot framför allt ordet rimligen och menar att det mer hävdvunna ”fog” bör användas. Begreppet ”rimligen kan förvänta sig” återfinns i båda direktiven och ger uttryck för en objektiv bedömning grundad i det enskilda fallet (se skäl 24 i varudirektivet). noterar att lagstiftaren tidigare bedömt att de två rekvisiten språkligt står i god överensstämmelse med varandra (prop. 2001/02:134 s. 39) och att ordet rimligen inte är en nymodighet i den konsumentköprättsliga lagstift- inser regeringen att rimligen är ett ord som beroende på sitt sammanhang har mer än en betydelse och som framgår av Lagrådets synpunkter riskerar att kunna missförstås. Regeringen kan därför godta att det vedertagna och av utredningen föreslagna ”med fog kan förutsätta” även fortsättningsvis används. Varans mängd, egenskaper och andra särdrag Ett fjärde objektivt krav är enligt artikel 7.1 d att varan ska ha den kvantitet och besitta de egenskaper och andra särdrag, bl.a. i fråga om hållbarhet, funktionalitet, kompatibilitet och säkerhet, som är normala för varor av samma typ och som konsumenten rimligen kan förvänta sig med hänsyn till varornas art och med beaktande av eventuella offentliga uttalanden som gjorts av eller på uppdrag av näringsidkaren eller andra personer i tidigare led i transaktionskedjan, inbegripet tillverkaren, särskilt i reklam eller på Det finns inte någon motsvarande bestämmelse i den nuvaran- 2021/22:85 de konsumentköplagen, även om en tillämpning av felbestämmelsen i bl.a. 16 § tredje stycket 3 i det enskilda fallet skulle kunna ge ett motsvarande resultat (jfr prop. 2001/02:134 s. 39 f.). När det gäller den sista delen i artikeln återfinns en liknande reglering om offentliga uttalanden i 19 §. Det objektiva krav som direktivet uppställer i denna del är viktigt och bör därför komma till tydligt uttryck i lagen. Regeringen delar därför utredningens uppfattning att det bör tas in en bestämmelse i den nya lagen som anger att varan ska ha den mängd och de egenskaper och andra särdrag som är normala för varor av samma typ och som konsumenten med fog kan förutsätta med hänsyn till varans art. I artikeln nämns som exempel på egenskaper och andra särdrag varans hållbarhet, funktionalitet, kompati- bilitet och säkerhet. Regeringen konstaterar att funktionalitet och kompa- tibilitet även är angivna som avtalade krav i artikel 6. Det framstår då som lämpligt att även de exempel på egenskaper och andra särdrag som nämns i fråga om hållbarhet, funktionalitet, kompatibilitet och säkerhet i artikel 7.1d tas in i lag. Vid bedömningen av vad konsumenten med fog kan förutsätta kan bl.a. priset på varan ha betydelse. Vidare bör det i den nya lagen som ett objektivt krav anges att varan ska stämma överens med sådana uppgifter om varans egenskaper eller använd- ning som näringsidkaren eller någon i ett tidigare säljled eller för närings- idkarens räkning har lämnat vid marknadsföringen av varan eller annars före köpet (se nästa avsnitt om rättelse av sådana uppgifter). En skyldighet för näringsidkaren att lämna upplysningar om varan I avsnitt 6.7.1 behandlas en bestämmelse om att varan ska vara ägnad för det särskilda ändamål för vilket konsumenten avsåg att varan skulle användas, om näringsidkaren vid köpet godtagit detta ändamål. Detta utgör ett subjektivt krav och varan är felaktig om den avviker från det särskilda ändamålet. Enligt 16 § tredje stycket 2 konsumentköplagen ska en vara också anses felaktig om säljaren före köpet har underlåtit att upplysa köparen om ett sådant förhållande rörande varans egenskaper eller användning som säljaren kände till eller borde ha känt till och som köparen med fog kunde räkna med att bli upplyst om, under förutsättning att underlåtenheten kan antas ha inverkat på köpet. Upplysningsplikten omfattar sådant som har att göra med varans egenskaper eller användning och inte övriga förhållanden som i och för sig kan vara av betydelse för konsumenten, t.ex. att näringsidkaren har i stort sett samma vara som kan köpas av konsumenten till betydligt billigare pris (se om innehållet i näringsidkarens upplysnings- plikt rättsfallet NJA 2001 s. 155). Bestämmelsen utgör enligt regeringens uppfattning ett viktigt komple- ment till kraven i övrigt och ställer ett rimligt krav på näringsidkaren att inte bara ge konsumenten korrekt information inför köpet utan också att inte undanhålla information om varan eller dess användning som kan vara av betydelse för konsumentens val att köpa varan. Som uttalades (prop. 1989/90:89 s. 100) vid införandet av den nuvarande konsumentköplagen är det av särskild betydelse för konsumenten att bli upplyst om eventuella begränsningar i varans användbarhet, i synnerhet i förhållande till vad som kan anses normalt för liknande varor. I regel är det också av stor betydelse för en köpare att bli upplyst om hinder eller restriktioner för varans användning som kan bero på föreskrifter av olika slag. Viktigt för konsumenten är givetvis också att bli upplyst om särskilda risker som kan vara förenade med en varas användning. Utredningen föreslår att den nu redovisade bestämmelsen förs över till den nya lagen. Som påpekar finns det inte någon mot- svarande bestämmelse i varudirektivet. I skäl 20 i direktivet anges emellertid att det även fortsättningsvis står medlemsstaterna fritt att reglera informationsskyldigheten för näringsidkaren i samband med ingående av avtalet eller näringsidkarens skyldighet att varna konsumenten om t.ex. vissa egenskaper hos varan. Enligt regeringens bedömning är det naturligt att nationell rätt då också kan reglera följderna av att näringsidkaren inte fullgör sin informationsskyldighet. Enligt regeringen är det önskvärt ur konsumentskyddssynpunkt att behålla den nuvarande regleringen, och den bör därför föras över till den nya lagen. Regeringen anser att den, till skillnad från vad utredningen föreslår, bör utformas som ett objektivt krav. Medan näringsidkarens informationsskyldighet vid avtal om avsteg från de objektiva kraven (se nedan) avser avvikelser, fokuserar den nu aktuella skyldigheten om att upplysa konsumenten om varans egenskaper och användning, utöver de särskilda ändamål med varan som konsumenten själv anmäler som subjektiva krav. Lagrådet menar att en konsuments förväntningar grundade på informa- tion om varans egenskaper och användning inte kan vara befogade, om informationen inte kan antas inverka på köpet och föreslår att det i lagrådsremissen, liksom i den nuvarande konsumentköplagen, uppställda kravet på att informationen kan antas inverka på köpet tas bort. Regeringen anser att detta ger uttryck för en väl snäv syn på konsumentens rimliga behov och förväntningar på information om varan.