prop · H903131 · 2022-03-01 00:00:00 — 7 § Om det finns särskilda skäl får ett tillstånd att hålla kvar och närmare undersöka, öppna och granska försändelser som finns hos ett befordringsföretag och som har ställts till utlänningen eller som har avsänts av honom eller henne (postkontroll) meddelas för ett sådant ändamål som avses i 3 § första stycket. I paragrafen anges de närmare förutsättningarna för tillstånd till post- kontroll. Paragrafen motsvarar delvis 20 § andra stycket lagen (1991:572) om särskild utlänningskontroll. Övervägandena finns i avsnitt 10.1, 10.5, 10.7 och 10.11. För att paragrafen ska bli aktuell krävs, enligt 1 §, att det finns ett beslut om utvisning (eller avvisning) som inte har kunnat verkställas. Den grundläggande förutsättningen för att tillstånd till postkontroll ska meddelas är att något av ändamålen i 3 § första stycket är uppfyllda, se kommentaren till den paragrafen. Dessutom krävs det att det finns sär- skilda skäl för åtgärden. Vad som avses med särskilda skäl framgår av kommentaren till 5 §. Föremålet för kontrollen är försändelser som finns hos ett befordrings- företag och som antingen är ställda till utlänningen eller som har avsänts av honom eller henne. avses detsamma som i Prop. 2021/22:131 , det vill säga post- och telebefordringsföretag som på affärsmässiga grunder huvudsakligen förmedlar information, det vill säga meddelanden i form av postförsändelser, som andra lämnar för distribution (proposition om en telelag och en förändrad verksamhetsform för Tele- verket, m.m., prop. 1992/93:200, s. 161 f.). Frågan om tystnadsplikt regleras i postlagen (2010:1045). Paragrafen är inte tillämplig på elektronisk post. Enligt 11 § är det som, efter ansökan av Säkerhets- polisen, meddelar ett tillstånd till postkontroll efter att Säkerhetspolisen har fått ett godkännande enligt 8, 9 eller 16 §, se kommentarerna till de paragraferna. I 15 § anges vad ett tillstånd till postkontroll ska innehålla. Vid en åtgärd enligt paragrafen ska en proportionalitetsbedömning göras enligt 1 kap. 8 §, se kommentaren till den paragrafen. Inom ramen för pro- portionalitetsbedömningen ska vid åtgärder som rör barn i första hand beaktas vad som bedöms vara barnets bästa, varvid barnets åsikter ska till- mätas betydelse utifrån ålder och mognad (jfr artikel 3 och 12 i barnkon- ventionen). Vem som får ansöka och besluta om användning av tvångsmedel 8 § Säkerhetspolisen får hos ansöka om att en utlänning ska åläggas anmälningsskyldighet enligt 2 § eller en sådan skyldighet tillsammans med ett förbud att lämna vistelseområdet. Ett beslut om sådant tvångsmedel får meddelas om förutsättningarna i 1 § är uppfyllda. Säkerhetspolisen får hos även ansöka om godkännande att 1.enligt 10 § besluta om husrannsakan, kroppsvisitation, kroppsbesiktning eller fotografering eller besluta att ta fingeravtryck, eller 2.enligt 11 § ansöka om tillstånd till hemlig avlyssning av elektronisk kom- munikation, hemlig övervakning av elektronisk kommunikation, hemlig kamera- övervakning eller postkontroll. Ett godkännande enligt andra stycket 1 och 2 får ges om förutsättningarna i 1, 3 och 5–7 §§ är uppfyllda. I paragrafen anges möjlighet att besluta eller godkänna användningen av de tvångsmedel som finns i 2, 3 och 5–7 §§. motsvarar i huvudsak 11 § andra stycket första meningen lagen (1991:572) om särskild utlänningskontroll. Övervägandena finns i avsnitt 10.9. Paragrafen utformas enligt Lagrådets förslag. En ansökan enligt paragrafen kan aktualiseras i anslutning till ansökan om utvisningen eller efter det att utvisningsbeslutet har fattats. Säkerhetspolisen kan exempelvis ansöka om utvisning och användning av tvångsmedel om det redan vid ansökan står klart att beslutet kommer att inhiberas eller utlänningen kommer att meddelas ett tidsbegränsat uppehållstillstånd, se kommentaren till 1 §. kan vidare tänkas ansöka efter beslutet om till exempel utlänningen avtjänar ett fängelsestraff när utvisningsbeslutet meddelas. exempel kan vara om det först under verkställighetsarbetet visar sig att utvisningsbeslutet inte kan verkställas. Säkerhetspolisen får enligt första stycket ansöka hos om anmälningsskyldighet och förbud att lämna vistelseområdet. beslut får meddelas om förutsättningarna i 1 § är uppfyllda. 2021/22:131 att det måste finnas ett beslut om utvisning (eller avvisning) som inte har kunnat verkställas. I 13 § anges vad ett beslut om anmälningsskyldighet ska innehålla, se kommentaren till den paragrafen. Enligt andra stycket får Säkerhetspolisen hos också ansöka om godkännande av viss annan användning av tvångsmedel. Enligt punkt 1 kan godkännandet avse att enligt 10 § få besluta om husrannsakan, kroppsvisitation, kroppsbesiktning, fotografering eller att få ta fingeravtryck, se kommentaren till den paragrafen. Enligt punkt 2 får Säkerhetspolisen ansöka hos om godkännande att enligt 11 § ansöka hos om tillstånd till hemlig avlyssning eller hemlig övervakning av elektronisk kommunikation, hemlig kameraövervakning eller postkontroll, se kommentaren till den paragrafen. Ett sådant godkännande får enligt tredje stycket meddelas om förutsätt- ningarna i 1, 3 och 5–7 §§ är uppfyllda. Det innebär bland annat att det måste finnas ett beslut om utvisning (eller avvisning) som inte har kunnat verkställas. Efter ett godkännande krävs det ett beslut i det enskilda fallet enligt 10 eller 11 §, se kommentarerna till de paragraferna. Beslut enligt paragrafen får överklagas till regeringen enligt 7 kap. 2 §. Beslutet gäller enligt 12 § som längst . Därefter kan ett beslut eller ett godkännande om fortsatt användning av tvångsmedel i vissa fall med- delas enligt 16 §, se kommentaren till den paragrafen. Vid en åtgärd enligt paragrafen ska en proportionalitetsbedömning göras enligt 1 kap. 8 §, se kommentaren till den paragrafen. Inom ramen för pro- portionalitetsbedömningen ska vid åtgärder som rör barn i första hand beaktas vad som bedöms vara barnets bästa, varvid barnets åsikter ska till- mätas betydelse utifrån ålder och mognad (jfr artikel 3 och 12 i barnkon- ventionen). 9 § I samband med att regeringen beslutar om inhibition eller tidsbegränsat uppehållstillstånd i ett ärende om verkställighet enligt 2 kap. 18 § får regeringen 1.ålägga en utlänning anmälningsskyldighet enligt 2 § eller en sådan skyldighet tillsammans med ett förbud att lämna vistelseområdet om förutsättningarna i 1 § är uppfyllda, eller 2.godkänna att Säkerhetspolisen får vidta de åtgärder som anges i 8 § andra stycket 1 och 2 om förutsättningarna i 1, 3 och 5–7 §§ är uppfyllda. Innan regeringen som första instans beslutar om anmälningsskyldighet ska det ansvariga statsrådet, eller den tjänsteman som statsrådet bestämmer, inhämta ett yttrande från Migrationsöverdomstolen. I paragrafen anges regeringens möjlighet att besluta eller godkänna användningen av de tvångsmedel som finns i 2, 3 och 5–7 §§. Paragrafen motsvarar i huvudsak 11 § andra stycket andra meningen och tredje stycket lagen (1991:572) om särskild utlänningskontroll. Övervägandena finns i avsnitt 10.9. Paragrafen utformas enligt Lagrådets förslag. Om regeringen beslutar om inhibition eller om tidsbegränsat uppehålls- tillstånd enligt 2 kap. 18 § får regeringen i samband med detta beslut också besluta eller godkänna användning av tvångsmedel. Ett sådant beslut för- utsätter inte något initiativ från Säkerhetspolisen. Det spelar heller ingen roll vem som har tagit initiativ till ett beslut om inhibition eller tidsbegrän- sat uppehållstillstånd. Av första stycket framgår vad regeringen kan besluta eller godkänna. 2021/22:131 Regleringen motsvarar de beslut som kan meddela enligt 8 §, se kommentaren till den paragrafen. Innan regeringen fattar ett beslut om anmälningsskyldighet ska enligt andra stycket det ansvariga statsrådet, eller den tjänsteman som statsrådet bestämmer, inhämta ett yttrande från Migrationsöverdomstolen. Vilket statsråd som är ansvarigt framgår av förordningen (1996:1515) med instruktion för . Beslutet gäller enligt 12 § som längst . Därefter kan ett beslut eller ett godkännande om fortsatt användning av tvångsmedel i vissa fall fattas enligt 16 §, se kommentaren till den paragrafen. Vid en åtgärd enligt paragrafen ska en proportionalitetsbedömning göras enligt 1 kap. 8 §, se kommentaren till den paragrafen. Inom ramen för pro- portionalitetsbedömningen ska vid åtgärder som rör barn i första hand beaktas vad som bedöms vara barnets bästa, varvid barnets åsikter ska till- mätas betydelse utifrån ålder och mognad (jfr artikel 3 och 12 i barnkon- ventionen). Beslut om husrannsakan, kroppsvisitation, kroppsbesiktning, fotografering och fingeravtryck 10 § Säkerhetspolisen får efter ett godkännande enligt 8 § andra stycket 1, 9 § första stycket 1 eller 16 § tredje stycket besluta om husrannsakan, kroppsvisitation, kroppsbesiktning eller fotografering eller besluta att ta fingeravtryck. Ett beslut om sådant tvångsmedel får meddelas om förutsättningarna i 3 § är uppfyllda. I paragrafen anges vem som beslutar om användning av vissa tvångs- medel. Paragrafen motsvarar delvis 19 § andra stycket lagen (1991:572) om särskild utlänningskontroll. Övervägandena finns i avsnitt 10.1, 10.3 och 10.10. Enligt paragrafen får Säkerhetspolisen efter ett godkännande enligt 8 § andra stycket 1, 9 § första stycket 1 eller 16 § tredje stycket besluta i det enskilda ärendet om husrannsakan, kroppsvisitation, kroppsbesiktning, fotografering och att ta fingeravtryck om förutsättningarna i 3 § är upp- fyllda, se kommentaren till den paragrafen. Vid en åtgärd enligt paragrafen ska en proportionalitetsbedömning göras enligt 1 kap. 8 §, se kommentaren till den paragrafen. Inom ramen för pro- portionalitetsbedömningen ska vid åtgärder som rör barn i första hand beaktas vad som bedöms vara barnets bästa, varvid barnets åsikter ska till- mätas betydelse utifrån ålder och mognad (jfr artikel 3 och 12 i barnkon- ventionen). Beslut om ett tillstånd till hemliga tvångsmedel 11 § Säkerhetspolisen får efter ett godkännande enligt 8 § andra stycket 2, 9 § första stycket 2 eller 16 § tredje stycket hos ansöka om ett tillstånd till hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation, hemlig övervakning av elektronisk kommunikation, hemlig kameraövervakning eller postkontroll. Ett tillstånd får meddelas om förutsättningarna i 5–7 §§ är uppfyllda. Rättens beslut gäller . Vid prövning av en fråga om tillstånd till hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation, hemlig övervakning av elektronisk kommunikation eller hemlig 2021/22:131 kameraövervakning tillämpas 27 kap. 26–30 §§ om offentliga ombud. På förfarandet tillämpas även i övrigt bestämmelserna i . I paragrafen anges bland annat vem som beslutar om ett tillstånd till hem- liga tvångsmedel. Paragrafen motsvarar delvis 21 § andra stycket lagen (1991:572) om särskild utlänningskontroll. Övervägandena finns i avsnitt 10.1, 10.5–10.7 och 10.11. Paragrafen utformas enligt Lagrådets förslag. Enligt första stycket får Säkerhetspolisen efter ett godkännande enligt 8 § andra stycket 2, 9 § första stycket 2 eller 16 § tredje stycket ansöka hos i ett enskilt ärende om ett tillstånd till hemlig avlyss- ning av elektronisk kommunikation, hemlig övervakning av elektronisk kommunikation, hemlig kameraövervakning eller postkontroll. Ett tillstånd får enligt andra stycket meddelas om förutsättningarna i 5–7 §§ är uppfyllda, se kommentarerna till de paragraferna. Rättens beslut får överklagas av Säkerhetspolisen enligt 7 kap. 12 § och gäller omedel- bart. Enligt tredje stycket ska vissa bestämmelser om offentliga ombud i 27 kap. tillämpas vid prövning av frågor om hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation, hemlig övervakning av elektronisk kommunikation och hemlig kameraövervakning. Det innebär bland annat att ett offentligt ombud ska förordnas och närvara vid handläggningen av vissa tvångsmedel och att ombudet har rätt att över- klaga beslut. På förfarandet tillämpas även i övrigt . Det innebär till exempel att bestämmelser om närvaro vid förhandlingen, protokoll, möjlighet att hålla förhandlingen inom stängda dörrar och utformningen av beslut ska tillämpas. Vid en åtgärd enligt paragrafen ska en proportionalitetsbedömning göras enligt 1 kap. 8 §, se kommentaren till den paragrafen. Inom ramen för pro- portionalitetsbedömningen ska vid åtgärder som rör barn i första hand beaktas vad som bedöms vara barnets bästa, varvid barnets åsikter ska till- mätas betydelse utifrån ålder och mognad (jfr artikel 3 och 12 i barnkon- ventionen). 12 § Ett beslut enligt 8 eller 9 § gäller i längst för utvisnings- eller avvisningsbeslutet. I paragrafen anges att ett beslut om tvångsmedel enligt 8 eller 9 § gäller längst för utvisnings- eller avvisningsbeslutet. Paragrafen motsvarar 12 § lagen (1991:572) om särskild utlänningskontroll. Över- vägandena finns i avsnitt 10.12. Treårsperioden gäller från beslut om utvisning eller avvisning, även om regeringen eller domstol senare överprövar beslutet. Innehållet i ett beslut om anmälningsskyldighet 13 § I ett beslut om anmälningsskyldighet eller en sådan skyldighet tillsammans med ett förbud att lämna vistelseområdet ska det anges 1.hur ofta utlänningen ska anmäla sig hos och på vilken ort skyldigheten ska fullgöras, och 2. vilket vistelseområde som utlänningen förbjuds att lämna. Beslutande myndighet får uppdra åt Säkerhetspolisen att utforma de närmare Prop. 2021/22:131 villkoren för hur anmälningsskyldigheten ska fullgöras. Beslut enligt första och andra styckena ska delges utlänningen. I paragrafen anges det närmare innehållet i ett beslut om anmälnings- skyldighet och förbud att lämna vistelseområdet. Paragrafen motsvarar delvis 11 § första stycket andra meningen lagen (1991:572) om särskild utlänningskontroll. Övervägandena finns i avsnitt 10.13. Paragrafen utformas enligt Lagrådets förslag. Det framgår av 2 § att en utlänning får åläggas en anmälningsskyldighet och förbjudas att lämna ett vistelseområde, se kommentaren till den paragrafen. Omfattningen av skyldigheten ska enligt första stycket anges i beslutet, till exempel att utlänningen ska anmäla sig ett visst antal dagar . Skyldigheten ska alltid fullgöras hos . Även orten där skyldigheten ska fullgöras ska anges i beslutet. Ett förbud att lämna vistelseområdet kan gälla en eller flera kommuner. Undantagsvis kan förbudet avse ett visst län. Området får inte vara så snävt avgränsat att utlänningen inte har möjlighet att skaffa sig mat, kläder och andra livsnödvändiga artiklar eller ha tillgång till sjukvård och tandvård. Hänsyn kan i vissa fall behöva tas till utlänningens möjlighet att träffa minderåriga barn som bor på annan ort. eller regeringen får enligt andra stycket uppdra åt Säkerhetspolisen att ange de närmare villkoren för hur anmälningsskyldig- heten ska fullgöras. Att låta Säkerhetspolisen bestämma villkoren kan bli aktuellt till exempel om beslutsfattaren inte har ett tillräckligt underlag för att bedöma vilka närmare villkor som bör gälla för anmälningsskyldig- heten. Det kan till exempel röra sig om att ange vilka veckodagar, vilken tid och på vilken adress utlänningen ska infinna sig. Om det på grund av ändrade förhållanden finns skäl för det får Säker- hetspolisen, enligt 19 §, besluta om bland annat undantag eller medge tillfälliga lättnader i anmälningsskyldigheten eller förbudet att lämna vistelseområdet. Säkerhetspolisen får också besluta att anmälnings- skyldigheten ska fullgöras på en annan plats eller en annan veckodag än vad som har angetts i beslutet om anmälningsskyldighet. Av 6 kap. 10 § framgår att ett beslut ska vara skriftligt och motiveras. Ett beslut ska enligt tredje stycket alltid delges utlänningen. Beslutet får inte verkan mot utlänningen förrän han eller hon har delgetts det. Delgiv- ningslagen (2010:1932) ska tillämpas. Den beslutande myndigheten kan uppdra åt Säkerhetspolisen att se till att beslutet delges. Enligt 40 § delgiv- ningslagen är bland annat anställda vid , Säkerhetspoli- sen och häkten behöriga att delge. Vid en åtgärd enligt paragrafen ska en proportionalitetsbedömning göras enligt 1 kap. 8 §, se kommentaren till den paragrafen. Inom ramen för pro- portionalitetsbedömningen ska vid åtgärder som rör barn i första hand beaktas vad som bedöms vara barnets bästa, varvid barnets åsikter ska till- mätas betydelse utifrån ålder och mognad (jfr artikel 3 och 12 i barnkon- ventionen). 2021/22:131 Interimistiska beslut om anmälningsskyldighet 14 § Om Säkerhetspolisen upphäver ett beslut om förvar enligt 3 kap. 12 § får myndigheten besluta om anmälningsskyldighet enligt 2 §, om det inte finns tid att avvakta den beslutande myndighetens ställningstagande enligt 2 kap. 18 § när det gäller frågan om det finns hinder mot att verkställa ett beslut om utvisning. Beslutet gäller och ska delges utlänningen. Säkerhetspolisen ska genast anmäla ett beslut enligt första stycket till den beslu- tande myndigheten, som ska pröva om åtgärden ska bestå. Om den beslu- tande myndigheten konstaterar att det inte finns skäl för åtgärden, ska den upphäva beslutet. I paragrafen, som saknar motsvarighet i lagen (1991:572) om särskild utlänningskontroll, ges Säkerhetspolisen en möjlighet att interimistiskt besluta om anmälningsskyldighet i samband med att myndigheten upp- häver ett beslut om förvar. Övervägandena finns i avsnitt 10.14. De grundläggande förutsättningarna för ett interimistiskt beslut om anmälningsskyldighet är enligt första stycket att Säkerhetspolisen upphä- ver ett beslut om förvar enligt 3 kap. 12 §, se kommentaren till den para- grafen, och att det då finns rättslig grund för ett beslut om anmälnings- skyldighet enligt 2 §. Dessutom ska det inte finnas tid att avvakta den beslutande myndighetens ställningstagande när det gäller frågan om det finns hinder mot att verkställa ett beslut om utvisning enligt 2 kap. 18 §, se kommentaren till den paragrafen. Med beslutande myndighet avses Ett exempel på när det inte finns tid att avvakta den beslutande myndighetens ställningstagande skulle kunna vara om det oväntat kommer en begäran från om att utvis- ningen ska inhiberas. Däremot är möjligheten att fatta ett interimistiskt beslut inte avsedd för situationer där det kan förutses att förvars- beslutet måste upphävas, till exempel när fristen för förvar är på väg att Ett interimistiskt beslut enligt paragrafen får enbart avse anmäl- Det får inte förenas med ett förbud för utlänningen att lämna ett vistelseområde. Ett interimistiskt beslut om anmälningsskyldig- het ska uppfylla de krav som anges i 13 § första stycket, se kommentaren till den paragrafen. Det innebär att omfattningen av anmälningsskyldig- heten och orten där skyldigheten ska fullgöras ska anges. Av 6 kap. 10 § framgår att beslutet ska vara skriftligt och motiveras. Ett interimistiskt beslut gäller enligt andra stycket men får verkan mot utlänningen först när beslutet har delgetts honom eller henne. Det som sägs i kommentaren till 13 § om delgivning gäller även för inte- Säkerhetspolisen ska enligt tredje stycket genast anmäla beslutet till den beslutande myndigheten, det vill säga eller regeringen. Om möjligt bör det göras som beslutet fattas eller närmast Den beslutande myndigheten ska därefter , det vill säga omgående efter det att frågan har underställts myndigheten, pröva om åtgärden ska bestå. Om regeringen är behörig myndighet kan, med hänsyn till formerna för beslutsfattande, en accepte- ras för prövningen än om det är som är behörig Om eller regeringen beslutar att utlänningen fortsatt ska åläggas en anmälningsskyldighet kommer det beslutet att ersätta det tillfälliga beslut som Säkerhetspolisen har fattat. beslutande myndigheten däremot konstaterar att det inte finns skäl för Prop. 2021/22:131 anmälningsskyldighet ska den upphäva Säkerhetspolisens beslut. beslutande myndigheten kan givetvis också besluta om ändringar i anmälningsskyldigheten när den prövar Säkerhetspolisens beslut, till exempel att skyldigheten ska fullgöras oftare eller mera sällan. Sådana ändringar i fråga om anmälningsskyldigheten ska delges utlänningen. De interimistiska besluten kan inte överklagas (jfr 7 kap. 2 och 10 §§). Vid en åtgärd enligt paragrafen ska en proportionalitetsbedömning göras enligt 1 kap. 8 §, se kommentaren till den paragrafen. Inom ramen för pro- portionalitetsbedömningen ska vid åtgärder som rör barn i första hand beaktas vad som bedöms vara barnets bästa, varvid barnets åsikter ska till- mätas betydelse utifrån ålder och mognad (jfr artikel 3 och 12 i barnkon- ventionen). Innehållet i ett tillstånd till postkontroll 15 § I ett tillstånd till postkontroll får rätten besluta att en försändelse som kom- mer in till ett befordringsföretag ska hållas kvar till dess att den närmare har undersökts eller öppnats eller granskats. Av tillståndet ska det framgå vilka försändelser som tillståndet omfattar. Ett tillstånd ska meddelas att gälla för , längst en månad då förordnandet delgavs befordringsföretaget. Beslutet ska innehålla en underrättelse om att information om åtgärden inte får lämnas till någon utan medgivande av Säkerhetspolisen. I paragrafen anges vad ett tillstånd till postkontroll enligt 7 § ska innehålla och hur länge det gäller. Paragrafen motsvarar i huvudsak 20 § tredje stycket och 21 § första stycket lagen (1991:572) om särskild utlännings- kontroll. Övervägandena finns i avsnitt 10.15. Vid en åtgärd enligt paragrafen ska en proportionalitetsbedömning göras enligt 1 kap. 8 §, se kommentaren till den paragrafen. Inom ramen för pro- portionalitetsbedömningen ska vid åtgärder som rör barn i första hand beaktas vad som bedöms vara barnets bästa, varvid barnets åsikter ska till- mätas betydelse utifrån ålder och mognad (jfr artikel 3 och 12 i barnkon- ventionen). Fortsatt användning av tvångsmedel 16 § Säkerhetspolisen får även efter utgången av den i 12 § angivna treårsfristen hos ansöka enligt 8 § första och andra styckena om användning av de tvångsmedel som anges i 2, 3 och 5–7 §§ (fortsatt användning av tvångsmedel). Ett beslut om fortsatt användning av tvångsmedlen i 2 § får meddelas om förut- sättningarna i 1 § är uppfyllda och det finns risk för att utlänningen begår eller på annat sätt medverkar till brott som anges i 2 kap. 1 § 1 eller annat brott mot säkerhet. Ett godkännande av fortsatt användning av tvångsmedlen i 3 och 5–7 §§ får meddelas om förutsättningarna i 1, 3 och 5–7 §§ är uppfyllda och det finns risk för att utlänningen begår eller på annat sätt medverkar till brott som anges i 2 kap. 1 § 1 eller annat brott mot säkerhet. Beslutet ska delges utlänningen. 2021/22:131 I paragrafen anges möjligheten till och förutsättningarna för fortsatt användning av tvångsmedel. Paragrafen motsvarar i huvudsak 14 § första stycket och andra stycket första meningen lagen (1991:572) om särskild utlänningskontroll. Övervägandena finns i avsnitt 10.16. Paragrafen utformas enligt Lagrådets förslag. Enligt 12 § gäller ett beslut eller ett godkännande om användning av tvångsmedel längst för utvisnings- eller avvisningsbe- slutet. När har löpt ut får Säkerhetspolisen enligt första stycket hos ansöka om fortsatt användning av anmäl- ningsskyldighet och förbud att lämna vistelseområdet, husrannsakan, kroppsvisitation, kroppsbesiktning, fotografering, att ta fingeravtryck, hemlig avlyssning eller hemlig övervakning av elektronisk kommunikat- ion, hemlig kameraövervakning och postkontroll. är alltså ensam behörig att pröva en ansökan från Säkerhetspolisen. Även om det benämns fortsatt användning förutsätter inte en sådan ansökan att utlänningen har varit föremål för tvångsmedel, utan endast att ansökan lämnas in efter utgången av den treårsfrist som gäller enligt 12 §. Ett beslut om fortsatt användning av anmälningsskyldighet och förbud att lämna vistelseområdet kräver enligt andra stycket att förutsättningarna i 1§ är uppfyllda och att det finns risk för att utlänningen begår eller på annat sätt medverkar till terrorismrelaterade brott eller brott mot säkerhet, till exempel enligt 19 kap. .