prop · H90385 · 2022-01-18 00:00:00 — Vidare anges vad som ska gälla när nationell lagstiftning innehåller preskriptionsfrister avseende avhjälpande åtgärder. En viss möjlighet ges till undantag vid köp av begagnade varor. I artikel 11 finns bestämmelser om säljarens omvända bevisbörda. Det anges att varje brist på avtalsenlighet som framkommer från den tidpunkt då varorna levererades ska presumeras ha förelegat då varorna levererades, om inte säljaren bevisar motsatsen eller denna presumtion är oförenlig med varornas karaktär eller den bristande avtalsenlighetens natur. Medlemsstaterna får i stället behålla eller införa en period . För varor med digitala delar där köpeavtalet föreskriver 2021/22:85 kontinuerligt tillhandahållande av det digitala innehållet eller den digitala tjänsten finns en särreglering. Artikel 12 möjliggör för en medlemsstat att behålla eller införa en reklamationsfrist från den dag då konsumenten upptäckte den bristande avtalsenligheten. I artikel 13 regleras konsumentens rätt till påföljder vid bristande avtalsenlighet, dvs när konsumenten kan kräva reparation, utbyte eller prisavdrag eller häva avtalet. Medlemsstaterna får fastställa villkoren och formerna för hur konsumenten kan utöva sin rätt att hålla inne betalningen till dess att säljaren har fullgjort sina skyldigheter samt huruvida och i vilken utsträckning konsumentens bidrag till felet påverkar dennes rätt till avhjälpande åtgärder. Närmare bestämmelser om påföljderna vid fel på varan finns i artikel 14 som reglerar reparation och utbyte, i artikel 15 som reglerar prisavdrag och i artikel 16 som reglerar hävning av avtal. Artikel 17 behandlar garantier. Det uppställs bl.a. krav på garantibevisets tillhandahållande och innehåll. Om villkor som angetts i den tillhörande reklamen avviker från dem i garantibeviset, ska de för konsumenten mest fördelaktiga villkoren vara bindande för garantigivaren om inte rättelse skett. Artikel 18 innehåller bestämmelser om säljarens regressrätt mot personer i tidigare led i transaktionskedjan. Enligt artikel 19 ska medlemsstaterna se till att det finns lämpliga och effektiva medel för att säkerställa efterlevnaden av direktivet. Av artikel 20 framgår att medlemsstaterna ska vidta lämpliga åtgärder för att säkerställa att konsumenterna får tillgång till information om sina rättigheter och om medel för att hävda dessa rättigheter. I artikel 24 anges medlemsstaternas tidsfrist för införlivandet av direktivet. Det anges vidare att direktivets bestämmelser inte ska gälla retroaktivt. Europeiska kommissionen ska enligt artikel 25 göra en översyn av direktivets tillämpning, inbegripet bestämmelserna om avhjälpande åtgärder och bevisbörda, även med avseende på begagnade varor samt varor som säljs på offentlig auktion och tillverkarens garanti för hållbarhet. Kommissionen ska lämna en rapport som särskilt ska innehålla en bedömning av om tillämpningen av de två direktiven säkerställer en enhetlig och konsekvent ram för en korrekt fungerande inre marknad när det gäller tillhandahållande av digitalt innehåll, digitala tjänster och varor med digitala delar. I artiklarna 22, 26 och 27 finns vissa avslutande bestämmelser. 4.3Direktivet om avtal om tillhandahållande av digitalt innehåll och digitala tjänster Direktivet består av 27 artiklar. Artikel 2 innehåller definitioner av 13 begrepp, såsom vem som är konsument respektive näringsidkare i direktivets mening och vad som avses med digitalt innehåll och digital tjänst. Digitalt innehåll definieras som data som framställs och tillhandahålls i digital form. en tjänst som gör det möjligt för konsumenten att skapa, bearbeta, lagra eller få tillgång till uppgifter i digital form eller en tjänst som gör det möjligt att utbyta eller interagera på annat sätt med uppgifter i digital form som laddas upp eller skapas av konsumenten eller andra användare av den tjänsten. Det finns vidare definitioner av bl.a. begreppen pris, person- uppgifter, integration och digital miljö samt flera som motsvarar dem som finns i direktivet om försäljning av varor. I artikel 3 anges direktivets tillämpningsområde. Direktivet ska tilläm- pas på avtal där näringsidkaren tillhandahåller eller åtar sig att tillhanda- hålla ett digitalt innehåll eller en digital tjänst till konsumenten och konsumenten betalar eller åtar sig att betala ett pris. Direktivet ska också tillämpas när konsumenten i stället tillhandahåller personuppgifter till näringsidkaren. Det gäller dock inte om personuppgifterna behandlas av näringsidkaren enbart för att tillhandahålla det digitala innehållet eller den digitala tjänsten eller för att göra det möjligt för näringsidkaren att uppfylla rättsliga krav och näringsidkaren inte behandlar uppgifterna för något annat ändamål. Exempel på avtal som direktivet kan tillämpas på är när en konsument får tillgång till dataspel, musik, filmer, e-böcker eller molntjänster som erbjuds på nätet. Även vissa kommunikationstjänster omfattas av direkti- vet. Direktivet tillämpas dessutom i fall där ett digitalt innehåll eller en digital tjänst utvecklas i enlighet med konsumentens anvisningar. När det gäller ett fysiskt medium som endast fungerar som bärare av digitalt innehåll, t.ex. en cd-skiva med musik, tillämpas direktivet med undantag för reglerna om tillhandahållande i artiklarna 5 och 13. I artikel 3 anges vidare ett antal undantag från direktivets tillämp- ningsområde. Ett av undantagen är digitalt innehåll eller digitala tjänster som är integrerade eller sammankopplade med varor i den mening som avses i definitionen av begreppet varor med digitala delar, under förutsättning att innehållet eller tjänsten tillhandahålls med varorna enligt ett köpeavtal avseende varan. Anledningen till undantaget är att varor med digitala delar omfattas av det andra direktivet. Ytterligare ett antal avtals- typer undantas. Till exempel tillämpas inte direktivet på tillhandahållande av andra tjänster än digitala tjänster som sker med hjälp av digitala formu- lär. Elektroniska kommunikationstjänster undantas också, utom när det gäller nummeroberoende interpersonella kommunikationstjänster. Vidare undantas avtal om hälso- och sjukvård. Speltjänster, såsom lotterier, kasinospel och pokerspel, ligger också utanför, liksom finansiella tjänster. I artikel 3 finns även bestämmelser om hur direktivet tillämpas på ett blandat avtal, dvs. ett avtal som innefattar inslag av dels digitalt innehåll eller digitala tjänster, dels andra tjänster eller varor. Innebörden är att direktivet tillämpas enbart på den del av avtalet som gäller det digitala innehållet eller den digitala tjänsten (ett undantag finns i artikel 19). Vidare anges i artikeln att andra unionsakter har företräde för det fall en konflikt mellan regleringarna uppkommer och det klargörs att särskilt unionsrätten om skydd av personuppgifter har företräde framför direktivet. Slutligen anges att direktivet inte påverkar medlemsstaternas frihet att reglera allmänna avtalsrättsliga aspekter, i den utsträckning de inte regleras i direktivet, eller skadestånd. I artikel 5 finns bestämmelser om tiden och sättet för näringsidkarens skyldighet att tillhandahålla konsumenten det digitala innehållet eller den Om näringsidkaren inte tillhandahållit innehållet eller tjänsten, har konsumenten rätt till påföljder enligt artikel 13. artikel innehåller en skyldighet för konsumenten att vid dröjsmål uppmana näringsidkaren att tillhandahålla det digitala innehållet eller den digitala Konsumenten har rätt att häva avtalet om näringsidkaren inte efter en sådan uppmaning tillhandahåller det digitala innehållet eller den digitala tjänsten utan onödigt dröjsmål eller inom en ytterligare tidsperiod som parterna uttryckligen kommit överens om. I artikel 6 anges näringsidkarens skyldighet att tillhandahålla ett avtals- enligt (felfritt) digitalt innehåll eller en felfri digital tjänst till konsumen- Vilka krav som direktivet ställer för avtalsenlighet framgår av Artikel 7 innehåller subjektiva krav på avtalsenlighet, dvs. Artikel 8 innehåller objektiva krav på avtalsenlighet, dvs. gäller utöver det som följer av parternas avtal. Exempel på sådana krav är att det digitala innehållet eller den digitala tjänsten ska lämpa sig för de ändamål för vilka digitalt innehåll eller digitala tjänster av samma typ normalt skulle användas. Det digitala innehållet eller den digitala tjänsten ska också vara av den kvantitet och kvalitet och besitta de egenskaper som är normala för innehåll eller tjänster av samma typ och som konsumenten rimligen kan förvänta sig. Vidare ska näringsidkaren säkerställa att konsumenten informeras om och tillhandahålls uppdateringar som är nödvändiga för att upprätthålla avtalsenligheten hos det digitala innehållet eller den digitala tjänsten under en särskilt angiven tidsperiod. finns även en bestämmelse som innebär att bristande avtalsenlighet inte ska anses föreligga om konsumenten vid avtalets ingående särskilt informerats om att en särskild egenskap i det digitala innehållet eller den digitala tjänsten avviker från de objektiva kraven på avtalsenlighet och konsumenten uttryckligen och separat godtagit den avvikelsen vid avtalets Artikel 9 innehåller bestämmelser om förutsättningarna för att en felaktig integration av det digitala innehållet eller den digitala tjänsten ska anses utgöra bristande avtalsenlighet. I artikel 10 finns bestämmelser om tredje parts rättigheter. är att konsumenten ska ha rätt till påföljder för bristande avtalsenlighet, om hans eller hennes användning av det digitala innehållet eller den digitala tjänsten förhindras eller begränsas till följd av en kränkning av en rättighet som tillkommer en tredje part, särskilt immateriella rättigheter. Artikel 11 innehåller bestämmelser om näringsidkarens ansvar. idkaren svarar för varje underlåtenhet att tillhandahålla det digitala inne- hållet eller den digitala tjänsten i enlighet med artikel 5. skriver ett enskilt tillhandahållande, svarar näringsidkaren för all bristande avtalsenlighet som finns för tillhandahållandet. påverkar emellertid inte skyldigheten för näringsidkaren att informera om och tillhandahålla nödvändiga uppdateringar (se artikel 8). idkarens ansvarstid för bristande avtalsenlighet som framkommer efter tillhandahållandet ska vara från tidpunkten för tillhanda- Vid kontinuerligt tillhandahållande av det digitala innehållet eller den digitala tjänsten ska näringsidkaren svara för fel som uppstår eller framkommer . medlemsstat endast har en preskriptionsfrist, eller en sådan gäller utöver ansvarstiden, måste konsumenten kunna göra gällande påföljder vid fel . I artikel 12 finns bestämmelser om bevisbörda. Näringsidkaren har bevisbördan för att det digitala innehållet eller den digitala tjänsten till- handahållits i rätt tid och på rätt sätt. Näringsidkaren har även bevisbördan för det digitala innehållets eller den digitala tjänstens avtalsenlighet. Vid enskilt tillhandahållande gäller detta för fel som framkommer från den tidpunkt då det digitala innehållet eller den digitala tjänsten tillhandahölls, och vid kontinuerligt tillhandahållande . I artikeln finns även bestämmelser om att konsumenten är skyldig att på visst sätt samarbeta med näringsidkaren för att fastställa om orsaken till den bristande avtalsenligheten återfinns i konsumentens digitala miljö. I artikel 14 anges konsumentens rätt till påföljder vid bristande avtalsenlighet och under vilka förutsättningar dessa får utövas. De påfölj- der som kan komma i fråga är avhjälpande, omleverans, prisavdrag och hävning av avtalet. I de efterföljande artiklarna finns bestämmelser om verkningarna av bl.a. hävning. Enligt artikel 15 ska konsumenten utöva rätten att häva avtalet genom ett uttalande till näringsidkaren där konsumenten ger uttryck för sitt beslut att häva avtalet. Artikel 16 reglerar näringsidkarens skyldigheter vid hävning av avtal, t.ex. när det gäller att hantera konsumentens betalning, personuppgifter och annat innehåll som har tillhandahållits eller skapats av konsumenten vid användning av det digitala innehållet eller den digitala tjänsten. Enligt artikeln får näringsidkaren, med vissa undantag, förhindra varje framtida användning av det digitala innehållet eller den digitala tjänsten från konsumentens sida. Artikel 17 reglerar konsumentens skyldigheter vid hävning av avtal. Det anges bl.a. att konsumenten efter hävning ska avstå från att använda det digitala innehållet eller den digitala tjänsten och att ge tredje part tillgång till innehållet eller tjänsten. Enligt artikeln ska konsumenten inte vara skyldig att betala för eventuell användning av innehållet eller tjänsten före hävningen som det digitala innehållet eller den digitala tjänsten uppvisade bristande avtalsenhetlighet. Artikel 18 innehåller närmare bestämmelser om näringsidkarens åter- betalning till konsumenten vid prisavdrag eller hävning av avtalet. I artikel 19 finns regler om ändring av det digitala innehållet eller den digitala tjänsten. Artikeln anger under vilka förutsättningar näringsidkaren får ändra innehållet eller tjänsten utöver vad som är nödvändigt för att upprätthålla avtalsenligheten. Artikeln ger konsumenten en rätt att under vissa förutsättningar säga upp avtalet, om ändringen i mer än obetydlig utsträckning inverkar negativt på konsumentens tillgång till eller använd- ning av det digitala innehållet eller den digitala tjänsten. Artikel 20 reglerar näringsidkarens regressrätt, dvs. rätt att rikta anspråk mot personer i tidigare led i transaktionskedjan, i det fall näringsidkaren hålls ansvarig gentemot konsumenten på grund av underlåtenhet att tillhandahålla det digitala innehållet eller den digitala tjänsten eller på grund av en bristande avtalsenlighet till följd av en sådan persons handling eller underlåtenhet. 2021/22:85 Enligt artikel 21 ska medlemsstaterna se till att det finns lämpliga och effektiva medel för att säkerställa efterlevnaden av direktivet. I artikel 24 anges medlemsstaternas tidsfrist för införlivandet av direktivet. Det finns vidare övergångsregler som innebär att bestäm- melserna i direktivet, med undantag för artikel 19 och 20, ska tillämpas på tillhandahållanden som sker när direktivet har börjat tillämpas, även när avtalet har ingåtts tidigare. Enligt artikel 25 ska Europeiska kommissionen göra en översyn av direktivets tillämpning och lämna en rapport som särskilt ska behandla argumenten för en harmonisering av regler tillämp- liga på avtal om annat tillhandahållande av digitalt innehåll eller digitala tjänster än det som omfattas av direktivet, inbegripet avtal om tillhanda- hållande mot prestation i form av reklam. I artiklarna 23, 26 och 27 finns vissa avslutande bestämmelser. En modernisering av konsumentköprätten Konsumentmarknaden växer och blir mer gränsöverskridande och digital Denna proposition behandlar genomförandet av två nya EU-direktiv på konsumenträttens område, ett direktiv om försäljning av varor (som i fortsättningen benämns varudirektivet) och ett direktiv om tillhanda- hållande av digitalt innehåll och digitala tjänster (som i fortsättningen benämns digitaldirektivet). Konsumenträtten är i stor utsträckning reglerad på EU-nivå. (2011/83/EU), som framför allt innehåller regler om informationskrav och ångerrätt vid distansavtal och regler om leverans av varor. direktiven kompletterar konsumenträttighetsdirektivet och varudirektivet ersätter nuvarande konsumentköpsdirektiv. Syftet är att skapa ett bättre och mer heltäckande konsumentskydd vid köp av varor och vid avtal om tillhandahållande av digitalt innehåll och digitala tjänster. Traditionella varor och sätt att handla på är bara en del av Våra konsumtionsvanor förändras och den digitala marknaden är i ständig utveckling. En del av denna utveckling är att konsumenter allt oftare köper varor på nätet. med och kompletteras av en ökad digital och gränsöverskridande handel. Det finns mot den bakgrunden ett tydligt behov av enhetliga regler för alla olika försäljningskanaler och för alla medlemsstater i EU. gälla i svensk rätt vid köp av en vara, oavsett om det sker på nätet eller i butik, regleras av varudirektivet, vars genomförande i huvudsak behandlas i avsnitt 6. En annan del av den digitala utvecklingen är att allt fler varor på något sätt är sammankopplade eller integrerade med ett digitalt innehåll eller en Det kan handla om digitalt innehåll i form av programvara som installeras i en dator. Det kan också handla om en digital tjänst som möjliggör skapande, behandling eller lagring av data i digital form eller åtkomst till denna. Varudirektivet gäller som utgångspunkt även för varor med digitala delar. För de digitala delarna i sådana varor finns vissa sär- Prop. 2021/22:85 regler som behandlas i avsnitt 8. På den digitala marknaden förekommer därutöver en hel del digitalt innehåll och digitala tjänster som konsumenter köper fristående, dvs. utan att innehållet eller tjänsten utgör en del av en vara eller behövs för att en vara ska fungera. Det handlar om att konsumenter köper dataspel, musik eller filmer som kan strömmas eller laddas ned. Bestämmelser om tillhandahållande av digitalt innehåll och digitala tjänster som inte utgör digitala delar av en vara finns i digitaldirektivet, vars genomförande i svensk rätt behandlas i avsnitt 7. De två nya direktiven gynnar både konsumenter och näringsidkare Konsumenter känner sig inte alltid trygga när de köper på nätet och över gränserna. En av orsakerna till det är att konsumenter är osäkra på vilka regler som gäller och vilka rättigheter de har vid köp av varor eller digitalt innehåll och digitala tjänster i olika länder. Många konsumenter upplever också problem när det gäller kvaliteten på det som köps och möjligheterna att hävda sin rätt när det blir fel på en vara eller när näringsidkaren är i dröjsmål. I en alltmer digitaliserad och komplex värld blir konsumenten dessutom mer beroende av näringsidkarens sakkunskap även efter köpet, t.ex. för att kunna identifiera och åtgärda fel och få uppdateringar som gör att den köpta varan behåller sin funktionalitet. För regeringen är det viktigt att de konsumentköprättsliga reglerna är moderna och anpassade till dagens och morgondagens konsumtions- marknad. Reglerna bör ge ett högt konsumentskydd. De ska vara balanserade och även beakta näringsidkarnas intressen. Regeringen bedömer att ett genomförande i svensk rätt av de två nya direktiven på konsumenträttens område bör leda till mer enhetliga och ändamålsenliga regler på detta viktiga område. Direktiven syftar bl.a. till att stärka utvecklingen av den gränsöver- skridande e-handeln och därmed den digitala ekonomin och tillväxten i samhället. Moderna konsumenträttsliga regler för varor, digitalt innehåll och digitala tjänster bör underlätta för företag att bedriva och utveckla sin verksamhet. Enhetliga regler underlättar för företag att erbjuda sina pro- dukter på lika villkor inom hela unionen. Det förbättrar konkurrensen och kan minska företagens regelbörda och kostnader. Genom tydliga och tvingande rättigheter vid köp ges konsumenterna ett stärkt konsument- skydd. Det gäller särskilt på området för digitalt innehåll och digitala tjänster där det inte finns några konsumenträttsliga regler. Enhetliga och moderna konsumentköpsregler kan bidra till att minska de olägenheter som en konsument drabbas av vid fel eller vid dröjsmål med leverans och öka konsumenternas förtroende för marknaden och trygghet vid sina inköp. Direktiven genomförs i en gemensam ny lag Regeringens förslag: En ny lag ska ersätta konsumentköplag. Den nya lagen ska benämnas konsumentköplag och innehålla regler om både köp av varor och avtal om tillhandahållande av digitalt innehåll och digitala tjänster. Lagens regler ska vara tvingande till konsumentens förmån. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningen föreslår att den nya lagen ska benämnas lag om konsument- skydd vid köp och vissa andra avtal och föreslår att kapitlet om digitalt innehåll och digitala tjänster utformas något annorlunda. Remissinstanserna: De flesta av remissinstanserna, bl.a. , , , , Allmänna reklamationsnämnden och , tillstyrker förslaget om en gemensam kapitelindelad lag eller invänder inte mot det. avstyrker förslaget och anser att genomförandet av varudirektivet bör ske i konsumentköplagen och digitaldirektivet i en egen lag. Det är enligt uni- versitetet olämpligt att förse ett avtal om tillhandahållande av ett digitalt innehåll eller en digital tjänst med en köprättslig kostym utan djupare analys eftersom lagstiftningen blir alltför komplicerad om direktiven sammanförs i en gemensam lag och splittringen inom konsumenträtts- området ökar på ett olyckligt sätt. separata lagar troligen skulle innebära att de olika regelverken blir mer överskådliga och lättlästa. Motorcyklister efterlyser ett resonemang kring alternativet att tillämpa konsumenttjänstlagen (1985:716) för tillhandahållande av digitala tjänster. förordar att reglerna om digitala tjänster placeras APPLiA ser gärna att lagen (2005:59) om distans- avtal och avtal utanför affärslokaler (i fortsättningen distansavtalslagen) blir en del av den nya lagen. Flera remissinstanser, bl.a. , och Allmänna reklamationsnämnden, ser behov av att omarbeta och förenkla lagtexten i syfte att göra den mer tillgänglig och läsbar. Några remissinstanser, bl.a. , invänder mot förslagets hänvisningsteknik i kapitlet om digitalt innehåll och digitala tjänster. Bland annat är kritiskt till att kapitlet ges en systematik med korshänvisningar som gör den både svåröverskådlig och svår att tillämpa samt innebär gränsdragningsproblem som kan inbjuda till ett kringgående av lagen. Skälen för regeringens förslag Ett EU-direktiv är bindande för medlemsstaterna när det gäller det resultat som ska uppnås, men överlåter åt medlemsstaterna att bestämma form och tillvägagångssätt för genomförandet (artikel 288 i fördraget om Euro- peiska unionens funktionssätt). Det innebär att en medlemsstat vid genomförandet av ett direktiv inte behöver använda sig av samma termino- logi och systematik som direktivet. för en enhetlig tolkning och tillämpning av . Ett EU-direktiv måste alltså överföras till nationell rätt. Införlivandet av Prop. 2021/22:85 ett direktiv kräver emellertid inte nödvändigtvis att bestämmelserna i direktivet återges i uttryckliga och specifika författningsbestämmelser. Det avgörande är att det i nationell rätt läggs fast en rättslig ram som garan- terar att direktivet tillämpas fullt ut på ett tillräckligt klart och precist sätt. Enligt svensk rättstradition är förarbetena ett viktigt instrument för lagtolkning. Det är vedertaget att förarbeten har stor betydelse vid bestäm- mande av hur lagbestämmelser ska tolkas. Förarbetenas starka ställning som tolkningshjälpmedel har bekräftats av (se rättsfallet Europeiska kommissionen mot , C-478/99, EU:C:2002:281 och t.ex. prop. 2016/17:107 s. 162). Med den svenska lag- stiftningstekniken är det möjligt att, med de begränsningar som följer av ordalydelsen, förtydliga innebörden av lagtexten genom förklaringar i förarbetena. Det gör att lagens innebörd blir tydligare utan att lagtextens klarhet, enkelhet och överskådlighet går förlorad. Förarbetsuttalanden ger därmed även större förutsebarhet i fråga om lagens innebörd. Detta ökar i sin tur rättssäkerheten. Enkel och tydlig lagtext är också en fördel för enskilda som vill tillgodogöra sig lagens innehåll. Sammanfattningsvis är utgångspunkten att förarbeten är relevanta för att fastställa rättsläget i , även i fråga om genomförande av rättsakter (jfr prop. Det svenska genomförandet av de två direktiven bör ske på ett sådant sätt att direktivens konsumentskydd säkerställs. Enskilda ska ha möjlighet att identifiera sina rättigheter enligt direktiven och göra dessa rättigheter gällande. Den nuvarande konsumentköplagen reglerar konsumenters och näringsidkares rättigheter och skyldigheter i fler avseenden än vad som omfattas av det gällande konsumentköpsdirektivet, liksom de två direktiv som ska genomföras.