prop · H903131 · 2022-03-01 00:00:00 — Att redan nu ändra i de grundläggande rekvisit som gäller för den lagstiftningen är därmed inte lämpligt. Det ska därför fortsatt krävas synnerliga skäl enligt den tillfälliga lagen, trots att det annars endast ska krävs särskilda skäl för användandet av hemliga tvångsmedel enligt den nya lagen. 10.9Vem som får ansöka och besluta om tvångsmedel Regeringens förslag: Säkerhetspolisen ska hos få ansöka om användning eller ett godkännande om användning av tvångs- medel. Ett sådant beslut eller godkännande ska meddelas om förutsätt- ningarna är uppfyllda. Ett beslut eller ett godkännande ska även i vissa situationer kunna meddelas av regeringen som första instans. Ett yttrande ska då inhämtas från Migrationsöverdomstolen innan regeringen beslutar om anmäl- ningsskyldighet. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna har inte lämnat några synpunkter på förslaget. Skälen för regeringens förslag: Vid användning av tvångsmedel enligt lagen om särskild utlänningskontroll inleds processen med att Säkerhets- polisen ansöker hos om att få använda tvångsmedel. Prövningen går ut på att avgöra om det generellt sett finns rättsliga förut- sättningar för och behov av att kontrollera utlänningen genom sådana åtgärder. Därefter fattar Säkerhetspolisen beslut om användning av vissa tvångsmedel. När det gäller hemliga tvångsmedel fattas ett sådant beslut, efter ansökan från Säkerhetspolisen, av . Det saknas skäl att ändra denna ordning med en så kallad dubbelprövning (se även avsnitt 10.10 och 10.11). Det innebär att också enligt den nya lagen får Säkerhetspolisen ansöka om anmälningsskyldighet med eller utan ett förbud att lämna vistelseområdet och om att få besluta om husrannsakan, kroppsvisitation, kroppsbesiktning, fotografering och att ta fingeravtryck. Säkerhetspolisen bör även få ansöka om att få inleda en tillståndsprocess om att använda hemliga tvångsmedel, det vill säga hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation, hemlig övervakning av elektronisk kommu- nikation, hemlig kameraövervakning och postkontroll (se avsnitt 10.2, 10.3 och 10.5–10.7). Enligt lagen om särskild utlänningskontroll får regeringen som första instans besluta om användning av tvångsmedel om det sker i samband med att regeringen beslutar om inhibition eller ett tidsbegränsat uppehålls- Prop. 2021/22:131 tillstånd (se avsnitt 7.10). Denna reglering bör också föras över till den nya Även regeringen bör alltså fortsatt få meddela ett beslut eller ett godkännande om användning av tvångsmedel i sådana situationer. Likt vad som gäller enligt lagen om särskild utlänningskontroll ska det ansva- riga statsrådet, eller den tjänsteman som statsrådet bestämmer, då inhämta ett yttrande från Migrationsöverdomstolen innan regeringen beslutar om anmälningsskyldighet. Beslut om husrannsakan, kroppsvisitation, kroppsbesiktning, fotografering och fingeravtryck fattas av Säkerhetspolisen Regeringens förslag: Säkerhetspolisen ska efter ett godkännande om användning av tvångsmedel få fatta ett beslut om husrannsakan, kropps- visitation, kroppsbesiktning, fotografering och att ta fingeravtryck. En polisman vid ska även få rätt att tillfälligt omhänderta elektronisk kommunikationsutrustning. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Säkerhetspolisen menar att även andra polismän än de vid måste få rätt att tillfälligt omhänderta elektro- ombudsmän anför att det bör finnas en bestämmelse om dokumentation av tvångsmedlen. remissinstanser har inga synpunkter på förslaget. Skälen för regeringens förslag: Vid användning av tvångsmedel enligt lagen om särskild utlänningskontroll sker ofta en prövning i två led. första prövningen görs av eller regeringen (se avsnitt Den andra prövningen innefattar bland annat om de rättsliga förut- sättningarna för att använda tvångsmedlet är uppfyllda och om använd- ningen är nödvändig och proportionerlig. Dubbelprövningen, som går utöver det som normalt anses vara tillräckligt för ett beslut om användning av tvångsmedel och vad som följer av , är en viktig garanti för att tvångsmedel mot utlänningar inte används om det inte finns sakliga skäl för det. Ett beslut om husrannsakan, kroppsvisitation, kroppsbesiktning, foto- grafering och att ta fingeravtryck fattas enligt lagen om särskild utlän- ningskontroll av Säkerhetspolisen och . allt väsentligt är Säkerhetspolisen som tillämpar tvångsmedelsbestämmel- serna i lagen om särskild utlänningskontroll finns det inte skäl att behålla möjligheten för att fatta sådana beslut. Säkerhetspolisen få besluta om och genomföra husrannsakan, kroppsvi- sitation och kroppsbesiktning före verkställigheten om förutsättningarna för ett sådant beslut är uppfyllda (se avsnitt 10.3). fotografering och att ta fingeravtryck. I avsnitt 10.4 föreslås att elektronisk kommunikationsutrustning tillfäl- ligt ska få omhändertas och undersökas om den påträffas vid husrann- sakan, kroppsvisitation eller kroppsbesiktning. Eftersom det är fråga om ett nytt tvångsmedel finns det anledning att iaktta viss försiktighet kring 2021/22:131 att utsträcka denna beslutanderätt. Därför bör, trots Säkerhetspolisens önskemål, denna rätt – med hänsyn till vad som anförs ovan – endast till- komma en polisman vid . Den utlänning som något av dessa tvångsmedel riktar sig mot får normalt kännedom om åtgärden i samband med att den genomförs. Det är en självklarhet när det gäller kroppsvisitation och kroppsbesiktning, men även husrannsakan och ett tillfälligt omhändertagande av elektronisk kommunikationsutrustning genomförs normalt i den berördas närvaro. Om utlänningen inte är närvarande när en sådan åtgärd genomförs ska, vilket när det gäller husrannsakan framgår av en hänvisning till 28 kap. , han eller hon som utgångspunkt underrättas om åtgärden i efterhand. Det bör gälla även enligt den nya lagen (se avsnitt 10.1). Det finns därför inte något behov av att i den nya lagen ta in en särskild bestämmelse om underrättelse. ombudsmän anför att det bör finnas en bestämmelse om dokumentation av tvångsmedlen. I avsnitt 12.5 föreslås att beslut enligt den nya lagen ska vara skriftliga. Det innefattar även ett beslut om använd- ning av tvångsmedel. När det gäller husrannsakan, kroppsbesiktning och kroppsvisitation gäller därtill regleringen i 28 kap. (se avsnitt 10.1). I 27 § polislagen finns också ett dokumentationskrav i fråga om Säkerhetspolisens och agerande. Beslut om ett tillstånd till hemliga tvångsmedel Regeringens förslag: Säkerhetspolisen ska efter ett godkännande om användning av hemliga tvångsmedel hos få ansöka om ett tillstånd till hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation, hemlig övervakning av elektronisk kommunikation, hemlig kamera- övervakning, postkontroll eller hemlig dataavläsning. Ett tillstånd till sådana hemliga tvångsmedel ska meddelas om förut- sättningarna är uppfyllda. Rättens beslut ska gälla . Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna har inte lämnat några synpunkter på förslaget. Skälen för regeringens förslag: Som framgår av avsnitt 10.9 och 10.10 sker prövning av om tvångsmedel ska få användas i två led. beslut meddelas av eller regeringen. ningen motsvarar den prövning om förutsättningarna är uppfyllda som alltid ska göras av en behörig beslutsfattare innan ett straffprocessuellt tvångsmedel får användas. När det gäller hemliga tvångsmedel krävs enligt lagen om särskild utlänningskontroll alltid ett tillstånd från en Det är inte något krav enligt regeringsformen och Euro- pakonventionen, men det ses som ett viktigt sätt att kontrollera använd- Det bör gälla även fortsättningsvis. Av lagen om särskild utlänningskontroll framgår att frågor om tillstånd prövas av på yrkande av Säkerhetspolisen eller Rättens beslut gäller . I lagen om hemlig dataavläsning anges också att såväl Säkerhetspolisen som Polismyndig- heten kan ansöka om hemlig dataavläsning. Eftersom det i allt väsentligt är Säkerhetspolisen som tillämpar bestämmelserna om tvångsmedel (se avsnitt 10.10) finns det inte skäl att behålla möjligheten för Polismyndig- Prop. 2021/22:131 heten att kunna ansöka om ett tillstånd till hemliga tvångsmedel. därför enbart vara Säkerhetspolisen som får ansöka om ett sådant tillstånd enligt den nya lagen och lagen om hemlig dataavläsning. I övrigt bör regleringen föras över till den nya lagen. När det gäller förfarandet bör reglering även fortsättningsvis utgå från vad som gäller enligt 27 kap. . Det bör vidare framgå av den nya lagen att vid en prövning av tillstånd till hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation, hemlig övervakning av elektronisk kommu- nikation och hemlig kameraövervakning bör 27 kap. 26–30 §§ rättegångs- balken om offentliga ombud tillämpas (se avsnitt 10.1). Regeringens förslag: Ett beslut eller ett godkännande om tvångsmedel ska gälla i längst för utvisnings- eller avvisningsbe- slutet. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna har inte lämnat några synpunkter på förslaget. Skälen för regeringens förslag: Ett beslut av eller regeringen om anmälningsplikt eller om andra tvångsmedel gäller enligt lagen om särskild utlänningskontroll som längst räknat för utvisnings- eller avvisningsbeslutet. Treårsperioden gäller därmed från beslut, även om regeringen eller domstol senare över- prövar utvisnings- eller avvisningsbeslutet. Det saknas skäl att ändra denna ordning. Motsvarande bör därför gälla för ett beslut eller ett god- kännande om användning av tvångsmedel enligt den nya lagen. 10.13Innehållet i ett beslut om anmälningsskyldighet Regeringens förslag: I ett beslut om anmälningsskyldighet eller en sådan skyldighet tillsammans med ett förbud att lämna vistelseområdet ska det anges hur ofta utlänningen ska anmäla sig hos och på vilken ort skyldigheten ska fullgöras, och vilket vistelseområde som utlänningen förbjuds att lämna. I övrigt ska det få uppdras åt Säkerhetspolisen att utforma anmälningsskyldigheten. Beslutet ska delges utlänningen. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Svenska Röda Korset välkomnar att beslutet ska Övriga remissinstanser har inga synpunkter på för- Skälen för regeringens förslag: När bestämmelsen om anmälnings- plikt i lagen om särskild utlänningskontroll ändrades föreskrevs att den som beslutar om skyldigheten ska ange omfattningen av den men får upp- dra åt Säkerhetspolisen eller att utforma de närmare Av motiveringen till ändringen framgår att tanken var att den som beslutar ska ange på vilken ort utlänningen ska anmäla sig och hur 2021/22:131 ofta den skyldigheten ska fullgöras (En ny organisation för polisen, prop. 2013/14:110, s. 432). Det förstnämnda kom dock inte till uttryck i lag- texten. När regleringen nu omarbetas bör det framgå av lagtexten att det i beslutet ska anges dels omfattningen av skyldigheten, dels på vilken ort som anmälningsskyldigheten ska fullgöras. Som framgår av avsnitt 10.10 är det i allt väsentligt Säkerhets- polisen som tillämpar tvångsmedelsbestämmelserna. Det finns därför inte skäl att behålla möjligheten att uppdra åt att utforma de närmare villkoren för anmälningsskyldigheten. Mot den bakgrunden bör det enligt den nya lagen endast gå att delegera detta till Säkerhetspolisen. Det kan till exempel avse på vilken ort, vilka veckodagar och vilken tid som utlänningen ska anmäla sig. Det förhållandet att viss beslutanderätt kan överlämnas till Säkerhetspolisen ger inte myndigheten rätt att ändra de villkor som har fastställts i beslutet om anmälningsskyldighet, utan bara att precisera dem. I avsnitt 10.17 berörs frågor om ändring av anmälnings- skyldigheten. För att undanröja risken för missförstånd om vad anmälningsskyldig- heten innebär och hur den ska fullgöras bör övervägas om det inte ska införas ett krav på delgivning av beslut om anmälningsskyldighet. I 25 kap. föreskrivs bland annat att ett beslut om anmäl- ningsskyldighet ska delges. Delgivningskravet innebär att den som får en sådan skyldighet antingen mottar ett skriftligt beslut eller får en skriftlig bekräftelse på innehållet i ett beslut som har avkunnats av rätten. Det är särskilt viktigt i nu aktuella fall, eftersom underlåtenhet att fullgöra anmäl- ningsskyldighet är straffbar och föreslås vara det även i fortsätt- ningen (se avsnitt 14.1). Straffansvaret ställer höga krav på att utlänningen får korrekt information om innebörden av skyldigheten. En bestämmelse om att utlänningen ska delges beslut om anmälningsskyldighet bör därför av rättssäkerhetsskäl införas i den nya lagen. 10.14Interimistiska beslut om anmälningsskyldighet Regeringens förslag: Säkerhetspolisen ska få möjlighet att interimist- iskt besluta om anmälningsskyldighet när den upphäver ett beslut om förvar och det inte finns tid att avvakta den beslutande myndighetens ställningstagande när det gäller frågan om det finns verkställighets- hinder. Beslutet ska gälla och ska delges utlänningen. Säkerhetspolisen ska genast anmäla ett sådant beslut till den beslu- tande myndigheten, som ska pröva om åtgärden ska bestå. Om den beslutande myndigheten anser att det inte finns skäl för åtgärden, ska beslutet upphävas. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningen föreslår inte att interimistiska beslut ska anmälas genast, utan . Remissinstanserna: Svenska Röda Korset anser att förslaget förefaller rimligt. Förvaltningsrätten i anser att interimistiska beslut alltid bör anmälas genast, och inte , eftersom det är fråga om Övriga remissinstanser har inga synpunkter på förslaget. Skälen för regeringens förslag: Säkerhetspolisen är i vissa situ- ationer skyldig att häva ett beslut om förvar av en utlänning som utgör ett allvarligt säkerhetshot. Det kan till exempel inträffa om Säkerhetspolisen upptäcker att det finns praktiska verkställighetshinder eftersom det då kan vara så att det inte längre finns grund för förvar. Säkerhetspolisen ska i en sådan situation underrätta den beslutande myndigheten, som ska besluta om inhibition eller bevilja utlänningen ett tidsbegränsat uppehållstillstånd. Vid ett beslut om inhibition eller tidsbegränsat uppehållstillstånd får den beslutande myndigheten även förordna om anmälningsskyldighet. Det uppstår då en lucka mellan tidpunkten för när förvarsbeslutet upphävs och när beslutande myndighet, som kan vara regeringen, har möjlighet att pröva frågan om anmälningsskyldighet. Det är en självklarhet att ett beslut om förvar ska upphävas när det inte längre finns skäl för åtgärden (se avsnitt 8.7). Det är olyckligt att det kan uppstå situationer där det inte finns någon laglig möj- lighet att besluta om anmälningsskyldighet i direkt samband med ett fri- givande från förvar när det gäller en utlänning som utgör ett allvarligt säkerhetshot. Behovet av kontroll kan antas vara särskilt stort beträffande utlänningar som en svensk myndighet har varit i färd med att verkställa en utvisning av därför att han eller hon har bedömts till exempel vara en presumtiv terrorist och där omständigheterna har motiverat att utlänningen tagits i förvar. Det bör därför införas en möjlighet för Säkerhetspolisen att i dessa situationer interimistiskt få besluta om anmälningsskyldighet (se avsnitt 10.2). Möjligheten bör vara generell och gälla alla som omfattas av lagens tillämpningsområde. Om det är motiverat med ett interimistiskt beslut får avgöras bland annat med beaktande av proportionalitets- principen (se avsnitt 5.5). Det finns däremot inte anledning att ge Säker- hetspolisen möjlighet att förena sitt beslut med ett förbud för utlänningen att lämna ett vistelseområde eftersom denna fråga kräver närmare övervä- ganden och heller inte brådskar på samma sätt som ett beslut om anmäl- ningsskyldighet. De interimistiska besluten bör därför inte kunna omfatta sådana förbud. För att nå avsedd effekt med den nya regleringen ska det interimistiska beslutet gälla . Det bör ställas samma krav på innehållet i ett interimistiskt beslut om anmälningsskyldighet som på ett motsvarande beslut som fattas av en behörig myndighet. Säkerhetspolisens beslut bör vidare, i linje med vad som gäller övriga interimistiska beslut och Förvalt- ningsrätten i synpunkt, genast anmälas till den beslutande myndigheten (se avsnitt 8.3 och 9.4). Beslutande myndighet är i dessa fall eller, om beslut om utvisning har överklagats, regeringen. Att beslutet ska anmälas genast innebär att det om möjligt bör anmälas som det meddelas eller senast påföljande arbetsdag. För att den beslutande myndigheten ska få ett fullgott underlag för sin prövning bör Säkerhetspolisens beslut vara motiverat. Om Säker- hetspolisen anser att utlänningen även bör förbjudas att lämna ett vistelse- område, kan myndigheten ansöka om det . Ett sådant beslut kräver dock att den beslutande myndigheten inhiberar verkställigheten eller meddelar ett tillfälligt uppehållstillstånd (se avsnitt 7.10 och 10.1). 2021/22:131 Det är viktigt att ett interimistiskt beslut gäller kortast möjliga tid. Den beslutande myndigheten bör dessutom upphäva beslutet omgående om den anser att skälen för beslutet inte är tillräckliga. Innehållet i ett tillstånd till postkontroll Regeringens förslag: I ett tillstånd till postkontroll ska rätten få besluta att en försändelse som kommer in till ett befordringsföretag ska hållas kvar till dess att den närmare har undersökts eller öppnats eller Av tillståndet ska det framgå vilka försändelser som Ett tillstånd om postkontroll ska meddelas för högst en månad. ståndstiden för postkontroll ska räknas från den dag då befordrings- företaget delgavs beslutet. Information om åtgärden ska inte få lämnas till någon utan Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredaren föreslår dock att postkontrollen ska omfatta alla typer av Remissinstanserna: har inga invändningar mot att alla försändelser ska kunna ingå i postkontrollen, men efterfrågar ett förtydligande om avsikten därmed är att tystnadsplikten enligt postlagen (2010:1045) ska vara snävare än tillämpningsområdet för postkontrollen. Övriga remissinstanser har inga synpunkter på förslaget. Skälen för regeringens förslag: Enligt lagen om särskild utlännings- kontroll får rätten i ett tillstånd till postkontroll besluta att en försändelse som kommer in till ett befordringsföretag ska hållas kvar till dess att den närmare har undersökts, öppnats eller granskats. Det saknas skäl att ändra Denna reglering bör därför föras över till den nya lagen. Enligt lagen om särskild utlänningskontroll får postkontrollen avse post- eller telegrafförsändelser, brev, andra slutna handlingar eller paket som har ställts till utlänningen eller som har avsänts av honom eller henne och som finns hos ett befordringsföretag. Det bör av rättssäkerhetsskäl införas ett krav på att det i ett tillstånd till postkontroll ska anges vilka typer av för- sändelser som ska omfattas. Genom att det ska framgå vilka typer av för- sändelser som omfattas av tillståndet kan intrånget begränsas. krav hindrar inte att så gott som all korrespondens till eller från utlän- ningen kvarhålls, om det i det enskilda fallet finns skäl för det. bör dock åtminstone en viss typ av korrespondens kunna undantas. kan till exempel vara brev från svenska myndigheter eller något annat som uppenbart saknar intresse för kontrollen av utlänningen. skäl att nämna telegrafförsändelse i den nya lagen eftersom den typen av försändelse inte längre finns. Inte heller brev behöver nämnas särskilt i den nya lagen, eftersom de omfattas av begreppet försändelse. för att ange att postkontrollen enligt den nya lagen avser försändelser. Utredningen anser att alla typer av fysiska försändelser bör omfattas av regleringen, det vill säga inte enbart de försändelser som anges i lagen om särskild utlänningskontroll och inte heller enbart de som definie- ras i 1 kap. 2 § postlagen (det vill säga brev och postförsändelse). och framhåller att regleringen då inte kommer motsvara vad Prop. 2021/22:131 som omfattas av tystnadsplikten för berörda aktörer enligt postlagen (se Den gäller nämligen endast för brev enligt 1 kap. 2 § post- lagen, det vill säga en adresserad försändelse som är innesluten i kuvert eller annat omslag och som väger högst samt vykort, brevkort och liknande försändelser (Postlag och en förändrad verksamhetsform för , m.m., prop. 1993/94:38, s. 85, 87 och 158 och Ny postlag, prop. 2009/10:216, s. 92 f.). Det finns goda skäl att förtydliga att kon- trollen ska omfatta alla typer av fysiska försändelser. Tystnadspliktens omfattning bör överensstämma med vad som ingår i postkon- trollen. En särskild utredare har dock lämnat ett sådant förslag (SOU 2021:29). Det finns skäl att hantera denna reglering i ett samman- hang och därför lämnas inget sådant förslag . Bestämmelserna om hur tillståndstiden för postkontroll ska beräknas i lagen om särskild utlänningskontroll avviker från motsvarande reglering i . Ett tillstånd till postkontroll gäller en månad från beslu- tet. Enligt motsvarande bestämmelse i gäller beslutet en månad från det att beslutet delgavs befordringsföretaget. Regleringen i lagen om åtgärder för att förhindra vissa särskilt allvarliga brott är den- samma som i . Det finns inte i denna del något behov av att ha en annan reglering kring hur tillståndstiden ska beräknas för post- kontroll. Den bör därför utformas på samma sätt som i . Det innebär att tillståndstiden ska beräknas med utgångspunkt i när beslu- tet delgavs befordringsföretaget. Enligt lagen om särskild utlänningskontroll ska vidare rättens förord- nande vid postkontroll innehålla underrättelse om att meddelande om åtgärden inte får lämnas till avsändaren, mottagaren eller någon annan, utan tillstånd från den som begärt åtgärden. Denna reglering bör föras över till den nya lagen, men det bör framgå att endast Säkerhetspolisen kan ge ett sådant medgivande (se avsnitt 10.11). Fortsatt användning av tvångsmedel Regeringens förslag: Även efter utgången av treårsfristen för ett beslut eller ett godkännande om användning av tvångsmedel, ska Säkerhets- polisen hos få ansöka om fortsatt användning av Ett beslut eller ett godkännande om fortsatt användning av tvångs- medel ska meddelas om förutsättningarna för användningen är upp- fyllda och om det finns risk för att utlänningen begår eller på annat sätt medverkar till brott som anges i terroristbrottslagen eller annat brott Beslutet ska delges utlänningen. Bestämmelserna om rättens handläggning av dessa frågor ska i övrigt i huvudsak föras över till den nya lagen. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: anser att den nuvarande ord- ningen, där Säkerhetspolisen företräder det allmänna vid handläggningen, fortsatt bör gälla. anför att det är av vikt att den från 2021/22:131 Säkerhetspolisen som uppträder i domstol har den juridiska kunskap som behövs för att företräda det allmänna. Övriga remissinstanser har inga syn- punkter på förslaget. Skälen för regeringens förslag: Av lagen om särskild utlännings- kontroll följer att om det, när har förflutit, bedöms att förutsättning- arna är uppfyllda och det fortfarande finns risk för att utlänningen begår eller medverkar till brott mot rikets säkerhet eller terroristbrott får ett nytt beslut om användning av tvångsmedel fattas, det vill säga ett beslut om Dessa frågor prövas av på ansö- kan av Säkerhetspolisen. Beslutet i en sådan fråga ska meddelas för viss tid, som längst räknat från den dag då det ska börja tillämpas. bör fortsatt gälla enligt den nya lagen. Regleringen bör dock anpassas till den nya utformningen av lagens tillämpningsområde (se avsnitt 6.1 och Det bör därför anges att ska meddela ett beslut eller ett godkännande om fortsatt användning av tvångsmedel om förut- sättningarna för användningen är uppfyllda (se avsnitt 10.9) och om det finns risk för att utlänningen begår eller på annat sätt medverkar till brott som anges i terroristbrottslagen eller annat brott mot säkerhet. Även ett sådant beslut bör delges utlänningen (se avsnitt 10.13).