prop · H903197 · 2022-03-29 00:00:00 — I de allra flesta fall får sådan samverkan anses vara befogad. Det kan vara befogat att ägnar sig åt viss spaning på allmän plats. Systematisk eller dold spaning bör dock sällan vara befogad. När Kronofogdemyndigheter genomför utrednings- åtgärder i ett enskilt fall med stöd av paragrafen måste det krav på proportionalitet som framgår av 5 § tredje stycket förvaltningslagen (2017:900) iakttas. Genom hänvisning i 16 kap. 13 § tillämpas paragrafen även beträffande verkställighet av beslut om kvarstad. Övriga ändringar är endast språkliga. 2021/22:197 Upplysningsplikt 14 § Gäldenären är skyldig att inom den tid som bestämmer lämna de uppgifter om sina tillgångar som myndigheten bedömer kan vara av betydelse i målet. får förelägga gäldenären att ge in en förteckning över sina tillgångar. Vid behov får myndigheten förordna en lämplig person att biträda gäldenären vid upprättande av förteckningen. får också förelägga gäldenären att på heder och sam- vete skriftligen bekräfta de uppgifter om sina tillgångar som han eller hon har lämnat vid förhör eller i en förteckning. Paragrafen innehåller bestämmelser om gäldenärens skyldighet att lämna uppgifter till . Övervägandena finns i avsnitt 4.2. I första stycket görs två tillägg för att förtydliga gäldenärens uppgifts- skyldighet. Det anges att gäldenären ska lämna uppgifterna inom den tid som bestämmer. Vilken frist som Kronofogde- myndigheten bör sätta beror på omständigheterna i det enskilda fallet. Det kan bl.a. vara av betydelse om gäldenären behöver göra omfattande efter- forskningar och sammanställningar för att lämna uppgifterna och vilka förutsättningar gäldenären har att fullgöra upplysningsplikten. Vidare anges att gäldenären är skyldig att lämna de uppgifter som Kronofogde- myndigheten bedömer kan vara av betydelse i målet. Kronofogde- myndigheten har ingen skyldighet att lämna en förklaring till varför en viss uppgift efterfrågas men är inte förhindrad att göra det. Genom hänvisning i 16 kap. 13 § tillämpas paragrafen även beträffande verkställighet av beslut om kvarstad. Övriga ändringar är endast språkliga. 15 § Tredje man är skyldig att inom den tid som bestämmer –uppge huruvida gäldenären har en fordran hos eller något annat mellan- havande med honom eller henne, som kan vara av betydelse för bedömningen av i vilken utsträckning gäldenären har utmätningsbar egendom, och –lämna de upplysningar om den närmare beskaffenheten av mellanhavandet som bedömer kan vara av betydelse för utredningen av gäldenärens tillgångar. Paragrafen innehåller bestämmelser om tredje mans skyldighet att lämna upplysningar till . Övervägandena finns i avsnitt 4.2. Paragrafen ändras för att tydliggöra upplysningsplikten. ges en uttrycklig rätt att ange inom vilken tredje man ska lämna upplysningar. Hur lång frist som bör ges får bedömas utifrån omständigheterna i det enskilda fallet. Av betydelse kan vara om det krävs att den tredje mannen gör omfattande efterforskningar och sammanställningar för att lämna uppgifterna och vilka förutsättningar han eller hon har att fullgöra upplysningsplikten. Det förtydligas att det är som har att bedöma om en viss uppgift kan vara av betydelse för utredningen av gäldenärens tillgångar. Ett föreläggande ska alltså följas även om den tredje mannen inte delar bedömningen att uppgifterna kan ha betydelse för utredningen. kan lämna en förklaring till varför en viss Prop. 2021/22:197 uppgift efterfrågas men har ingen skyldighet att göra det. Genom hänvisning i 16 kap. 13 § tillämpas paragrafen även beträffande verkställighet av beslut om kvarstad. Övriga ändringar är endast språkliga och redaktionella. 6 kap. Säkerställande av utmätning 12 a § Om egendom som har påträffats i verksamhet utmäts, får begära biträde av för att ta egen- domen i förvar enligt 2 och 4–8 §§. Detsamma gäller om sådan egendom ska tas i förvar enligt 12 §. Paragrafen, som är ny, innehåller bestämmelser om Kronofogdemyndig- hetens möjlighet att få biträde av för att ta utmätt lös egendom i förvar. Övervägandena finns i avsnitt 5. Utmätt egendom ska säkerställas (1 §). har enligt förevarande paragraf rätt att få biträde av för att säkerställa lös egendom genom att ta den i förvar. Andra former av säker- ställande än förvar, såsom märkning och försegling, kan inte ske med stöd av denna paragraf. Möjligheten till biträde finns i de fall då lös egendom påträffas inom ramen för verksamhet. Det kan t.ex. röra sig om värde- saker som en person har med sig vid ett förhör eller kontanter som påträffas vid en trafikkontroll. Kravet på att det ska röra sig om egendom som myndigheten träffar på i sin verksamhet innebär ett krav på att egendomen finns till hands, dvs. att egendomen är tillgänglig så att den kan tas i förvar. Paragrafen fyller en funktion främst då egendomen inte redan av andra skäl ska tas om hand av . Om egendomen har tagits om hand och därmed finns i besittning, t.ex. som ett beslag, finns det i regel inget behov av biträde för att säkerställa egen- domen utan säkerställande kan ske genom ett s.k. förbudsmeddelande som innebär att egendomen inte får lämnas ut till någon annan än Kronofogde- myndigheten (7 § andra stycket). kan begära biträde även i den situation då utmätning inte kan ske genast men beslutar att egendomen ska tas i provisoriskt förvar enligt 12 §. För att biträde enligt paragrafen ska aktualiseras krävs att Kronofogde- myndigheten, efter att egendomen påträffats, har beslutat om utmätning eller provisorisk åtgärd, vilket i sin tur i regel innebär att först har haft anledning att underrätta om den påträffade egendomen. Genom hänvisning i 16 kap. 13 och 16 §§ tillämpas paragrafen även beträffande verkställighet av beslut om kvarstad. 2021/22:197 Bilaga 1 Sammanfattning av betänkandet Ett modernare utsökningsförfarande (SOU 2016:81) En förutsättning för ett fritt och modernt samhälle är att människor interagerar med varandra och ingår avtal sinsemellan. Det allmänna i dess olika former ingår också olika avtal med de människor som vistas i samhället. ingås avtalen direkt mellan en myndighet och en privatperson; ibland uppstår ömsesidiga rättigheter och skyldigheter genom att människor väljer en viss bosättning eller tar i anspråk en viss tjänst. Företag i olika former erbjuder varor och tjänster. Om erbjudandena antas uppstår ett avtal mellan företaget och kunden, som i sin tur kan vara ett annat företag. kan människor eller företag ta sig en rätt som de inte har vilket i sin tur kan skapa ett berättigat krav för någon annan att återställa tidigare ordning. Alla de nu uppräknade situationerna – liksom en mängd situationer som inte beskrivits ovan – hanteras dagligdags av parterna själva. I de allra flesta fall är parterna överens om vad som gäller och utbyter prestationer i enlighet med detta. I andra fall ställer parterna anspråk på varandra, tolkar och omtolkar förutsättningarna och träffar ibland nya överenskommelser med ändrade villkor. Men i en del situationer krävs tvång för att en part ska fullgöra sina skyldigheter. Det kan bero på att parten inte vill prestera men det kan också bero på att parten inte anser sig kunna prestera. I de situa- tionerna är det nödvändigt att samhället ställer tvångsmedel till förfogande. Men när och hur tvång får användas måste vara noggrant reglerat. Tvångsanvändningen måste vara effektiv för att vara trovärdig. måste effektiviteten balanseras mot krav på att tvånget utförs med respekt för den enskildes rättigheter för att tvångsanvändningen ska vara human och rättssäker. I är det ensam som får använda tvång för att ta i anspråk någons egendom eller lön för betalning av en fastställd skuld. har också ensam behörighet att verkställa en fastställd säkerhetsåtgärd, en skyldighet att flytta från ett visst utrymme eller en skyldighet att fullgöra eller underlåta något annat. Trots att det krävs tvång i en mycket liten andel av alla de situationer där någon ska fullgöra eller tåla något är det sammanlagda antalet ansökningar hos stort. hanterar cirka 2,3 miljoner ansökningar om verkställighet som berör drygt 500 000 gäldenärer. Av dessa är merparten, omkring 428 000 eller , fysiska personer. Genom verksamhet betalades totalt . Drygt hälften eller gick till betalning av offentliga fordringar medan var betalning för privaträttsliga fordringar. verksamhet regleras i Utsökningsbalken (UB). Utsökningsbalken (1981:774) trädde i kraft och ersatte då bl.a. utsökningslag. UB var resultatet av ett långvarigt utred- ningsarbete och innebar en genomgripande modernisering av utsöknings- rätten. Under de som UB har varit i kraft har såväl Krono- fogdemyndigheten som samhället i stort förändrats. Den informations- tekniska utvecklingen har lett till förändringar av arbetsmetoder vilket gör att det ställs ökade krav på ett teknikneutralt regelverk. Globaliseringen innebär en större rörlighet av både människor, företag och egendom vilket i sin tur lett till att det internationella utsök- ningsrättsliga samarbetet har utvecklats. Trots dessa förändringar har det inte genomförts någon samlad eller mer genomgripande översyn av UB. Sammantaget är UB numera föråldrad, svåröverskådlig och svår att tillämpa. Utredningen har haft i uppdrag att överväga särskilt angivna frågor om exekutionstitlar, utredning av gäldenärers tillgångar, myndighetssamverkan, löneutmätning, beneficium och utmätning av bostäder, avhysning, Krono- fogdemyndighetens medverkan till frivilliga överenskommelser och processledning samt exekutiv försäljning och redovisning av influtna medel. Vidare har uppdraget inneburit att vi ska lämna andra förslag på åtgärder som kan leda till ett effektivare utsökningsförfarande. Mot bakgrund av utredningsuppdragets omfattning, frågornas komplexitet och den utredningstid vi haft till vårt förfogande har vi behövt göra vissa avgränsningar av uppdraget. Under utredningsarbetet har vi kommit att överväga och lämna förslag i många olika frågor som kan leda till ett modernare, effektivare och mer rättssäkert utsökningsförfarande. Utsökningsförfarandet ska vara effektivt i den bemärkelsen att den som vänder sig till för att få hjälp med att driva in en skuld inte ska behöva vänta än nödvändigt. Genom ett enklare och tydligare regelverk kan utsökningsförfarandet bli snabbare och mer verkningsfullt. och tydliga regler kan också leda till färre över- klaganden. Det stora antalet mål hos ställer krav på att tillämpningen i det stora flertalet ärenden är enkel och förutbestämd. Det tvångsvisa genomförandet ska följa ett bestämt mönster så att händelse- förloppet är förutsebart för alla berörda. I de allra flesta fall ska utrymmet för olika tolkningar och avsteg från vad som gäller för merparten av målen vara begränsat. måste det finnas ventiler för de enstaka fall där ett tvångsvist genomförande enligt huvudregeln skulle få ett orimligt resultat. Det är också en självklarhet att det utsökningsrättsliga regelverket och utsökningsförfarandet måste anpassas så att lever upp till sina internationella åtaganden enligt och barnkonven- tionen. Vår vision är att utsökningsmål ska hanteras enligt ett regelverk som likt en mångfacetterad och välbalanserad våg möjliggör att mot- stående intressen kan vägas mot varandra. Utsökningsförfarandet ska kännetecknas av effektiva och förutsebara rutiner som det ska finnas utrymme att identifiera de enstaka fall som måste särbehandlas om konsekvenserna inte ska bli orimliga. Våra förslag kommer att medföra en rad positiva konsekvenser. Om verksamhet kan bedrivas mer effektivt blir handläggningstiderna kortare. Vi föreslår ett antal lagtekniska ändringar som underlättar förståelsen och tillämpningen av bestämmelserna. Utsökningsbalkens kapitel 1–3 och 16 upphävs och ersätts av nya kapitel. Reglerna om avhysning, som i många fall är den åtgärd som för den enskilde är mest ingripande, samlas i ett eget kapitel. Regelförenklingar leder till mer enhetliga bestämmelser. Flera utsökningsrättsliga frågor har tidigare fått sin lösning i rättspraxis. har genom olika ställningstaganden uttalat sig i olika rättsfrågor. 2021/22:197 Bilaga 1 2021/22:197 Bilaga 1 en del av denna rättstillämpning blir regelverket tydligare. Utsöknings- förfarandet blir genom dessa förslag mer effektivt, transparent, rättssäkert och förutsägbart, vilket i sin tur sannolikt kommer att leda till minskade kostnader för det allmänna. Vi föreslår också språkliga förändringar som underlättar förståelsen av regelverket och gör lagtexten köns- och teknik- neutral. Begreppet exekutionstitel byts ut mot utsökningstitel. En rad föreslagna ändringar är positiva för gäldenärskollektivet. Genom förändrade normal- och förbehållsbelopp för den som står under löne- utmätning garanteras gäldenärerna och deras familjer en skälig levnads- nivå, vilket i sin tur kan öka incitamentet till öppet arbete. Barn till personer som är parter i utsökningsmål kommer också att påverkas av några förslag. Ett exempel är den lagfästa principen om barnets bästa som kommer att tydliggöra att barnrättighetsperspektivet måste beaktas i hela utsökningsförfarandet. Barns rätt till umgänge med sina föräldrar kommer att tillgodoses i större utsträckning eftersom vi föreslår att det ska lagfästas att umgängeskostnader, inbegripet skäliga kostnader för resor och logi som föranleds av umgänget, ska beaktas i löneutmätningsförfarandet. En del av våra förslag förväntas leda till ett bättre indrivningsresultat med ökad kostnadstäckning av offentlig verksamhet och ett bättre utfall för hela borgenärskollektivet som följd. Andra förslag kan innebära minskade årliga intäkter till staten och andra borgenärer. Vissa förslag förväntas leda till minskade samhällsekonomiska kostnader för ekono- miskt utanförskap vilket gynnar såväl det allmänna som det privata borge- närskollektivet. I konsekvensbeskrivningen redovisar vi såväl ekonomiska som övriga konsekvenser av våra förslag. I denna sammanfattning har vi valt att lyfta fram några konsekvenser. Förslaget om hur normal- och för- behållsbelopp inom löneutmätningsförfarandet ska beräknas kommer att leda till minskad indrivning genom löneutmätning. Vi anser dock att det är en nödvändig förutsättning att enskilda tillförsäkras en skälig levnadsnivå för att löneutmätningsförfarandet ska vara hållbart och därmed effektivt . Det är vår bedömning att det ökade indrivningsresultat och minskade samhällskostnader som vissa förslag kommer att leda till kommer att överstiga och kompensera de minskade intäkterna till staten som några av förslagen kan innebära. Vi bedömer att våra förslag är kostnadsneutrala när det gäller de uppskattade ökade årsvisa kostnaderna i förhållande till de uppskattade minskade årsvisa kostnaderna. I det följande redovisar vi ett urval av våra förslag. Denna sammanfattning finns översatt till engelska i band 3. Effektivare indrivning av offentligrättsliga fordringar Dagens utsökningsförfarande skiljer på allmänna mål och enskilda mål. Offentligrättsliga fordringar verkställs enligt regelverket för allmänna mål medan andra anspråk handläggs som enskilda mål. Regelverket som styr uppdelningen är svårtillgängligt. I vissa fall krävs det en genomgång av bestämmelser i utsökningsbalken, utsökningsförordningen och speciallag- stiftning samt förarbeten för att avgöra om ett mål är allmänt eller enskilt. I de allmänna målen har till viss del dubbla roller eftersom har vissa borgenärsuppgifter. männa målen särbehandlas också positivt bl.a. genom att staten inte tar ut några avgifter för indrivning av offentligrättsliga fordringar. Skillnaderna i handläggningen är emellertid inte så stora att de motiverar en uppdelning i olika måltyper, särskilt inte eftersom det ibland är svårt att avgöra om indrivningen av en fordran ska följa det ena eller det andra regelverket. Vi föreslår därför att begreppen allmänna och enskilda mål tas bort. Merparten av de allmänna målen är sådana där lagstiftaren har bestämt att de ska handläggas enligt lagen (1993:891) om indrivning av statliga fordringar m.m. (indrivningslagen). Den särreglering som fortfarande behövs för dessa mål förtydligas och anges som uttryckliga undantags- bestämmelser för mål som handläggs enligt indrivningslagen. Det är ofta oklart vad som gäller när en förvaltningsmyndighet fattat ett beslut som innebär betalningsskyldighet för en enskild. Beslutet kan innebära att en enskild ska betala en avgift, antingen som betalning för något eller som en sanktion. Det kan också handla om att en enskild förpliktas återbetala något som den enskilde felaktigt utfått. har lagstiftaren beslutat att betalningsskyldigheten kan framtvingas enligt indrivningslagen. Det är ett entydigt ställningstagande som innebär att verkställigheten följer på förhand givna regler. I andra fall har lagstiftaren i utsökningsförordningen eller speciallagstiftning uttalat att beslutet får verk- ställas enligt utsökningsbalkens bestämmelser om allmänna mål vilket gett upphov till olika tolkningar. Av än större betydelse är frågan om ett myndighetsbeslut är direkt verkställbart eller om myndigheten måste ansöka om betalningsföreläggande eller stämma den enskilde vid allmän domstol för att få ett utslag eller en dom som kan verkställas. Även denna fråga är svår att besvara. Enligt ny praxis från är det också så, till skillnad från vad som gällde tidigare, att en överprövning i förvaltningsdomstol av ett myndighetsbeslut som inte är direkt verkställbart inte leder till att beslutet får verkställas. Även om den enskilde överklagar beslutet och en förvaltningsdomstol meddelar en dom som innebär att beslutet godtas måste förvaltningsmyndigheten ändå ansöka om betalningsföreläggande eller stämning i allmän domstol för att kunna driva in sin fordran. Samma fordran kan alltså komma att prövas i både förvaltningsdomstol och i allmän domstol och domstolarna kan naturligtvis komma fram till motstridiga avgöranden. Det är varken en rättssäker eller effektiv ordning. Myndighetsbeslut får verkställas när de har fått laga kraft Vi föreslår en ny ordning som innebär att förvaltningsmyndigheters beslut alltid ska kunna verkställas när de har fått laga kraft, förutsatt att beslutet utgör myndighetsutövning och avser betalningsskyldighet. Förvaltnings- myndigheter och kommuner kommer inte längre att behöva skaffa en utsökningstitel via den summariska processen eller genom att ansöka om stämning i allmän domstol. I stället räcker det att den förpliktade haft en reell möjlighet att överklaga beslutet och att beslutet har fått laga kraft. Om beslutet överklagas blir förvaltningsdomstolens dom en verkställbar utsökningstitel. Förfarandet blir på det sättet effektivare och billigare utan att rättssäkerheten eftersätts. Besparingen kan beräknas till mellan 2,6 och . Genom en effektivare indrivning av offentlig- 2021/22:197 Bilaga 1 2021/22:197 Bilaga 1 rättsliga fordringar kan statens kostnadstäckning för avgiftsfinansierad verksamhet också förbättras. Enligt vårt förslag ska vissa myndighetsbeslut precis som kunna verkställas direkt, oftast enligt reglerna i indrivningslagen men i vissa fall enligt särskilda regler. För att ett beslut ska få verkställas före laga kraft måste lagstiftaren tydligt ange att det är fråga om en offentligrättslig fordran som kräver omedelbar indrivning. Ett beslut som inte innebär myndighetsutövning, t.ex. ett beslut att utfärda en faktura, får inte laga kraft och kan heller inte bli föremål för överprövning av domstol. En myndighet som vill driva in en sådan fordran på civilrättslig grund är precis som hänvisad till att ansöka om betalningsföreläggande eller väcka talan vid allmän domstol. ska kunna hjälpa parterna att komma överens och att ingå ett utsökningsavtal Parter som har hamnat i tvist med varandra har i allmänhet mycket att vinna på att lösa tvisten på frivillig väg. I förhållande till en domstols- process eller ett skiljeförfarande kan det spara både tid och pengar. Parterna kan också känna sig tillfreds med att de själva har haft inflytande över lösningen av sin tvist och en sådan lösning är ofta lättare för dem att acceptera än en dom. Genom att parterna frivilligt når en överens- kommelse ökar också möjligheten för dem att fortsätta ett samarbete eller en affärsrelation efter att tvisten har avslutats. Även samhället har mycket att vinna på att uppmuntra parter att söka en frivillig lösning på sin tvist. Bland annat kan domstolar och andra myndigheter i större utsträckning lägga resurser på mål där förlikning inte är tillåten eller där det saknas förutsättningar för parterna att komma överens. Det är därför numera en självklarhet att allmänna domstolar samt hyres- och arrendenämnder försöker hjälpa parter att nå frivilliga överenskommelser. Det är inte lika självklart att , i egenskap av verkställande myn- dighet, ska medverka till att parterna kommer överens. I domstolen processar borgenären för att få en verkställbar dom. I det skedet är utgången av målet oklar. En domstolsprocess kan ta och medföra höga kostnader. Detta innebär att det ofta finns klara och tydliga incita- ment för båda parter att ingå en förlikning. Under verkställighetsprocessen har sökanden redan en utsökningstitel som innebär rätt till tvångsvis verkställighet genom försorg. Sökanden kan därför ofta ha ett mindre intresse av att diskutera förlikning under verkställighetsfasen än under en domstolsprocess. Å andra sidan kan svaranden ha ett större intresse av förlikningsdiskussioner när verkställig- het är nära förestående. Och även i ett senare skede av processen är fri- villiga lösningar ofta det bästa för båda parter. Vi föreslår därför att Krono- fogdemyndigheten, när det är lämpligt, ska verka för att parterna kommer överens. En förutsättning för att det ska vara lämpligt är att parterna går med på att föra sådana diskussioner. ska kunna hålla sammanträden för att ge parterna möjlighet att träffa en överens- kommelse. ska också kunna hjälpa parterna att upprätta ett utsökningsavtal som reglerar deras överenskommelse. Vi bedömer att möjligheterna för parterna att få hjälp av Krono- fogdemyndigheten att träffa en överenskommelse kommer att ha ett särskilt värde när enskilda riskerar att förlora sin bostad, dvs. med en ansökan om avhysning eller vid tvångsvis försäljning av bostäder. En överenskommelse i detta skede kan minska den enskildes lidande och underlätta för både gäldenären och dennes familj i en svår situation. samhällsekonomiska vinsterna av en överenskommelse under verkställig- hetsfasen är också betydande. Det är vår bedömning att detta förslag, i vart fall , kommer att leda till minskade årsvisa personalkostnader för Förutom att kan fri- göra resurser för andra mål där överenskommelser inte kan uppnås kan kommunernas kostnader för jourboenden och andra alternativa boenden minska om färre personer förlorar sina hem och därmed behöver hjälp med att hitta en ny bostad. Ökat indrivningsresultat genom ökad myndighetssamverkan Vi föreslår en ökad samverkan genom elektroniskt informationsutbyte mellan och andra myndigheter. tiserat elektroniskt informationsutbyte mellan och myndigheter som betalar ut utmätningsbara ersättningar och bidrag leder till en bättre kontroll av statens pengar, ett effektivare utsöknings- förfarande och ett bättre ekonomiskt utfall för borgenärskollektivet. föreslår därför att det ska etableras ett utökat elektroniskt informations- utbyte mellan och utvalda myndigheter som betalar eller lämnar ut utmätningsbar egendom. För att lös egendom ska kunna utmätas krävs att den är tillgänglig för Det normala är att tar egendomen i förvar, antingen från gäldenären själv eller från någon annan. kan också säkra egendomen genom att försegla den, märka den eller genom ett s.k. förbudsmeddelande som innebär att en utmätt fordran eller rättighet bara får infrias till eller den som anvisar. heten inte är på plats och kan ta egendomen i förvar krävs det att egen- domen är i någon annans besittning för att ska kunna säkra och utmäta den genom s.k. distansutmätning.