prop · H903238 · 2022-05-05 00:00:00 — Orden ”efter anmälan” infördes i 26 kap. 1 § för att genomföra kraven i artikel 9.3 i FN:s konvention om tillgång till information, allmänhetens deltagande i beslutsprocesser och tillgång till rättslig prövning i miljöfrågor, den så kallade Århuskonventionen (se propositionen Århuskonventionen, prop. 2004/05:65). skyldighet att agera är ett viktigt led i det svenska system som byggts upp för att allmänheten och enskilda ska kunna få myndigheters handlande och underlåtenheter att handla granskade av oberoende organ. Motsvarande skyldighet bör gälla när myndigheter bedriver marknadskontroll enligt EU:s marknadskontroll- förordning. Det bör framgå av lagtexten. Med anledning av Lagrådets synpunkt ska lagtexten justeras så att det tydliggörs att förutsättningen ”i nödvändig utsträckning” syftar på efter anmälan och inte efter eget initiativ. Befogenheter för att få bristande överensstämmelse att upphöra eller att eliminera en risk Enligt artikel i EU:s marknadskontrollförordning ska marknads- kontrollmyndigheterna ha befogenhet att kräva att ekonomiska aktörer vidtar lämpliga åtgärder för att få en bristande överensstämmelse att 2021/22:238 upphöra eller att eliminera en risk. I artikel 14.4 h anges att marknads- kontrollmyndigheterna ska ha befogenhet att vidta lämpliga åtgärder om en ekonomisk aktör underlåter att vidta lämpliga korrigerande åtgärder eller om den bristande överensstämmelsen eller risken består, inbegripet befogenheter att förbjuda eller inskränka tillhandahållandet av en produkt på marknaden eller att besluta att en produkt dras in eller återkallas. En tillsynsmyndighet får enligt 26 kap. 9 § besluta om de förelägganden och förbud som behövs för att balken samt föreskrifter, domar och andra beslut som har meddelats med stöd av balken ska följas. Mer ingripande åtgärder än vad som behövs i det enskilda fallet får inte tillgripas. Enligt 26 kap. 5 § får regeringen meddela föreskrifter om att 26 kap. ska gälla även i fråga om tillsyn över att EU- förordningar inom balkens tillämpningsområde följs. Ett beslut om föreläggande eller förbud får förenas med vite (26 kap. 14 § ). Om föreläggandet inte följs kan tillsynsmyndigheten ansöka om verkställighet hos (26 kap. 17 § ). I stället för att begära verkställighet får tillsynsmyndigheten enligt 26 kap. 18 § besluta om att vidta rättelse på den felandes bekostnad. Bestämmelserna i 26 kap. 9, 14, 17 och 18 §§ rymmer de befogenheter som ska tilldelas marknadskontrollmyndigheterna enligt artikel och h i EU:s marknadskontrollförordning. Tillämpnings- området för bestämmelserna bör utvidgas så att de gäller även vid marknadskontroll enligt EU:s marknadskontrollförordning. Liksom vid tillsyn enligt bör vid kontroll enligt EU:s kontrollförordning eller EU:s marknadskontrollförordning gälla att den som är misstänkt för ett brott inte får föreläggas vid vite att medverka i utredning av en fråga som har samband med det misstänkta brottet. Denna så kallade passivitetsrätt regleras i 26 kap. 14 a § . Tillämp- ningsområdet för bestämmelsen bör utvidgas så att den gäller även vid kontroll enligt EU:s kontrollförordning eller EU:s marknadskontroll- förordning. Befogenhet att fastställa påföljder Medlemsstaterna ska enligt artikel 14.4 i i EU:s marknadskontroll- förordning tilldela marknadskontrollmyndigheterna en befogenhet att fastställa påföljder i enlighet med artikel 41 i förordningen. Befintliga sanktioner vid överträdelser av den EU-lagstiftning som omfattas av EU:s marknadskontrollförordning omfattar straff i enlighet med bestämmelser i 29 kap. och miljösanktionsavgifter enligt 30 kap. . En tillsynsmyndighet har enligt 30 kap. 3 § befogenhet att besluta om miljösanktionsavgifter. Om det finns misstanke om brott är tillsynsmyndigheterna skyldiga att anmäla överträdelser till polis eller åklagare (26 kap. 2 § ). Myndigheter som utför kontroll enligt EU:s marknadskontrollförordning bör ha befogenhet att påföra miljösanktions- avgift. Detsamma bör gälla behöriga myndigheter som bedriver kontroll enligt EU:s kontrollförordning. Tillämpningsområdet för 30 kap. 3 § bör därför utvidgas så att bestämmelsen gäller även vid kontroll enligt EU:s kontrollförordning eller EU:s marknadskontroll- förordning. Lagrådet föreslår en annan lydelse av bestämmelsen, för att framhäva att kontroll kan utföras av olika myndigheter. Regeringen anser att detta kan tydliggöras även med en något kortare formulering. Det kan vara olika myndigheter som utövar tillsyn, kontroll enligt EU:s kontrollförordning och kontroll enligt EU:s marknadskontrollförordning eller det kan vara en och samma myndighet. Den myndighet som utövar tillsyn eller kontroll beslutar om miljösanktionsavgift. I artikel 14.4 j i EU:s marknadskontrollförordning anges att en marknads- kontrollmyndighet ska ha befogenhet att införskaffa varuprover, att inspektera varuproverna och att demontera dem i syfte att identifiera bristande överensstämmelse och erhålla bevis. Artikeln ger stöd för att ett införskaffande av varuprover även får göras under dold identitet. Tillsynsmyndigheterna har enligt 26 kap. 28 § en rätt att köpa kemiska produkter, biotekniska organismer och varor under dold identitet i syfte att kontrollera att de uppfyller gällande krav, så kallat testköp. Näringsidkaren ska underrättas om köpet och om resultatet av det så snart det kan ske utan att åtgärden förlorar sin betydelse. En myndighet som använder sig av att rätten att göra ett testköp måste följa allmänna principer vid myndighetsutövning, det vill säga ändamålsprincipen, behovsprincipen och proportionalitetsprincipen. Det innebär att ett testköp bara får göras i det syfte som har motiverat den lagstiftning som ligger till grund för åtgärden, det vill säga att skydda människors hälsa och miljön, om det finns ett påtagligt behov av åtgärden och om det bedöms att det inte är möjligt att nå det avsedda resultatet med andra mindre ingripande åtgärder (prop. 2019/20:137 s. 63). Bestämmelsen om testköp i 26 kap. 28 § bör utvidgas till att gälla även vid marknadskontroll enligt EU:s marknadskontrollförordning. Enligt artikel 14.4 k i EU:s marknadskontrollförordning ska marknads- kontrollmyndigheterna ha befogenhet att kräva att innehåll på ett onlinegränssnitt avlägsnas, att en varning visas för användarna eller att åtkomsten till onlinegränssnittet begränsas. Marknadskontroll- myndigheten får endast använda sig av denna befogenhet när inga andra effektiva medel står till buds för att eliminera en allvarlig risk. Motsvarande befogenhet saknas i . Det behöver införas en ny bestämmelse i som ger en marknadskontrollmyndighet rätt att vidta sådana åtgärder som avses i artikel 14.4 k. Som framgår av avsnitt 5.1 ovan ska befogenheten att begränsa onlinegränssnitt utövas med försiktighet. De skäl som i avsnitt 5.1 anförs för att befogenheten inte bör gälla för databaser som omfattas av tryckfrihetsförordningens eller yttrandefrihets- grundlagens skydd gör sig gällande även på område. En bestämmelse av sådan innebörd bör därför införas i . De skäl som anförs i det avsnittet för att, när ändrade förhållanden ger anledning till det, marknadskontrollmyndigheten ska besluta att en skyldighet att vidta en åtgärd avseende ett onlinegränssnitt inte längre ska gälla motiverar även en motsvarande bestämmelse i . Med anledning av kommuns synpunkt kan det förtydligas att avsikten är att kommunerna ska ha ansvar för produktkontroller på digitala handelsplatser i samma utsträckning som . Om en kommun vid sin produktkontroll bedömer att det kan finnas skäl för en åtgärd i form av begränsning av onlinegränssnitt bör kommunen omgående underrätta den marknadskontrollmyndighet som är ansvarig och har befogenhet att besluta om en sådan åtgärd. Utredningen föreslår att miljöorganisationer ska ges möjlighet att överklaga en marknadskontrollmyndighets beslut enligt den av utredningen föreslagna sektorsövergripande lagen som rör unions- lagstiftning inom tillämpningsområde. Ingen remissinstans har kommenterat förslaget särskilt. Frågan bereds inom . Kommunernas och länsstyrelsernas roll vid produktkontroll enligt I avsnitt 6 gör regeringen bedömningen att kommunala myndigheter inte bör utses till marknadskontrollmyndigheter enligt EU:s marknadskontroll- förordning men att de bör utföra vissa uppgifter enligt EU:s marknadskontrollförordning. I det avsnittet redogörs närmare för vilken produktkontroll kommunerna utför , bland annat inom tillämpningsområde. Vidare görs bedömningen att kommunernas produkt- kontroll kan begränsas till kontroll i distributionsledet av att produkter uppfyller kraven i unionslagstiftningen i fråga om märkning, information och sådan förekomst av förbjudna beståndsdelar som kan konstateras utifrån redovisat produktinnehåll. Länsstyrelserna har ett begränsat ansvar för produktkontroll inom tillämpningsområde. Ansvaret uppkommer endast i de fall har tillsynsansvaret över en tillståndspliktig miljöfarlig verksamhet som inte är primärleverantör av kemiska produkter. Ett exempel på en sådan verksamhet kan vara en större grossist som förvarar stora mängder kemiska produkter på en fastighet. Länsstyrelserna har inget ansvar för att kontrollera utsläppande på marknaden av varor. Inte heller länsstyrelserna bör utses till marknadskontrollmyndigheter enligt EU:s marknadskontrollförordning. Liksom kommunerna bör länsstyrelserna i stället utföra vissa uppgifter enligt EU:s marknads- kontrollförordning. För att kommunerna och länsstyrelserna ska kunna säkerställa att det sker en effektiv marknadskontroll inom sina ansvarsområden behöver de ha samma befogenheter som de har tillgång till vid tillsyn enligt . Regeringens förslag är att befogenheterna i 26 kap. görs tillämpliga vid marknadskontroll, vilket innebär att de även gäller för myndigheter som inte är marknadskontrollmyndigheter men som har ett ansvar för att utföra kontroll enligt EU:s marknadskontrollförordning. Befogenheten att vidta åtgärder mot onlinegränssnitt bör dock endast ges till marknadskontrollmyndigheter. Att ingripa mot ett onlinegränssnitt genom att till exempel kräva att vissa produkter avlägsnas från en webbsida innebär att tillhandahållandet av produkten begränsas på nationell nivå. Ett föreläggande med ett sådant krav kan behöva riktas mot flera aktörer och dessa kan ha säte i olika kommuner. För att befogenheten ska kunna utövas på ett effektivt och rättssäkert sätt är det lämpligt att den endast ges till den myndighet som har det övergripande ansvaret för marknadskontrollen i på det berörda området. påpekar att kommunen kan behöva starta upp ett tillsynsärende och genomföra kontroller innan det är utrett om det är kommunen eller marknadskontrollmyndigheten som är ansvarig kontrollmyndighet för den aktuella verksamheten. Om det visar sig att det är marknadskontrollmyndigheten som är ansvarig kan kommunen inte få ersättning för sina kostnader från den ansvariga aktören. Regeringen konstaterar att distributörskedjorna i många fall är komplexa. En aktör kan ha flera roller och således vara både primärleverantör och distributör på samma gång och detta kan komplicera kontrollmyndigheternas arbete. Förhållandena på området understryker vikten av täta kontakter mellan marknadskontrollmyndigheterna å ena sidan och länsstyrelserna och kommunerna å andra sidan för att kontrollen ska vara effektiv. Som regeringen redogör för i avsnitt 6 bör det vara möjligt för en kommun som begär det att ingå en överenskommelse med en marknads- kontrollmyndighet om att utföra ytterligare uppgifter, under förutsättning att marknadskontrollmyndigheten anser att detta är lämpligt. Det kan till exempel handla om att utföra kontroller av vissa primärleverantör inom kommunen. Avgifter för marknadskontroll inom tillämpningsområde I avsnitt 5.8 gör regeringen bedömningen att avgifter kan tas ut för marknadskontroll och att det är lämpligt att införa en generell reglering som medger sådana avgiftsuttag i lagen (2014:140) med bemyndigande att meddela vissa föreskrifter om marknadskontroll av varor och annan närliggande tillsyn. I den mån sektorslagarna innehåller avgifts- bestämmelser som motsvarar bemyndigandet bör dessa bestämmelser upphävas eller justeras för att undvika dubbelreglering. Det bör därför göras en ändring i bestämmelsen i 27 kap. 1 § första stycket 2 , som innebär att bemyndigandet i den bestämmelsen inskränks till att endast gälla avgifter som tas ut för offentlig kontroll och annan offentlig verksamhet enligt EU:s kontrollförordning. I 27 kap. 1 § andra stycket finns en bestämmelse som ger kommunfullmäktige ett bemyndigade att meddela vissa föreskrifter när det gäller en myndighets verksamhet. Det är lämpligt att anpassa bestämmelsen till bestämmelsen i 8 kap. 9 § regeringsformen som föreskriver att kan bemyndiga en kommun att meddela föreskrifter om avgifter. Ändringen innebär att beslut om taxor ska fattas i enlighet med den beslutsordning som följer av kommunallagen (2017:725). Det ger, som Kommuner och Regioner påpekar, möjligheter för kommunfullmäktige att delegera vissa befogenheter till en nämnd att fatta beslut om mindre ändringar i taxan, till exempel beslut om indexuppräkningar. 2021/22:238 7.2 Ändring av en straffbestämmelse i 29 kap. Regeringens förslag: Den som med uppsåt eller av oaktsamhet lämnar en oriktig uppgift som från miljö- eller hälsoskyddssynpunkt har betydelse för en myndighets kontroll enligt EU:s marknadskontroll- förordning ska dömas för försvårande av miljökontroll till böter eller fängelse i högst . Utredningens förslag: Utredningen lämnar inget förslag angående regleringen om försvårande av miljökontroll. Remissinstanserna har inte berört frågan om försvårande av miljökontroll. Förslaget i utkastet till lagrådsremiss överensstämmer i sak med regeringens förslag och bedömning. Utkastets lagförslag har en annan språklig utformning. Remissinstanserna yttrar sig inte särskilt i frågan. Skälen för regeringens förslag och bedömning: Straffbestämmelsen i 29 kap. 5 § första punkten f kriminaliserar lämnandet av oriktig uppgift i en ansökan, anmälan eller annan handling som ska ges in till en myndighet enligt bland annat artikel 15 i EU:s kontrollförordning eller artikel 19 i förordning (EG) nr 765/2008. Artikel 19 i förordning (EG) nr 765/2008 har upphört att gälla. Hänvisningen till den artikeln ska därför tas bort. Som framgår av jämförelsetabellen i bilaga III till EU:s marknads- kontrollförordning motsvarar artikel 19 i förordning (EG) nr 765/2008, i relevanta delar, artikel 14.4 a och 14.4 b i EU:s marknads- kontrollförordning. Regeringen föreslår i avsnitt 7.1 att dessa befogenheter tilldelas kontrollmyndigheterna genom att tillämpningsområdet för 26 kap. 21 § utvidgas till att avse kontroll enligt EU:s marknadskontrollförordning. I lagrådsremissens lagförslag föreslås att hänvisningen till artikel 19 i förordning (EG) nr 765/2008 ska ersättas med en hänvisning till artikel 14.4 a och 14.4 b i EU:s marknadskontrollförordning. Som Lagrådet påpekar är en svaghet med detta regleringssätt att EU:s marknadskontrollförordning i sig inte ger några befogenheter att kräva in uppgifter, utan kräver att medlemsstaterna ger myndigheterna sådana befogenheter. Straffbestämmelsen i 29 kap. 5 § 1 f bör därför inte hänvisa till artikel 14.4 a och 14.4 b i EU:s marknadskontroll- förordning. Att lämna en oriktig uppgift i samband med kontroll enligt EU:s marknadskontrollförordning bör kunna bestraffas på samma sätt som lämnande av oriktig uppgift enligt den numera upphävda artikel 19 i förordning (EG) nr 765/2008. Eftersom bestämmelsen i 29 kap. 5 § 1 a redan omfattar uppgifter som lämnas eller visas upp i strid med exempelvis 26 kap. 21 § behöver den borttagna hänvisningen till artikel 19 i förordning (EG) nr 765/2008 i 5 § 1 f inte ersättas. Det rör sig således om en följdändring, orsakad av att artikel 19 i förordning (EG) nr 765/2008 har upphävts och ersatts av bestämmelser om befogenheter i EU:s marknadskontrollförordning, vilka i sin tur tilldelats Prop. 2021/22:238 kontrollmyndigheterna genom 26 kap. 21 § . Regeringens förslag: De föreslagna lagändringarna ska träda i kraft . I lagen med kompletterande bestämmelser till EU:s förordningar om medicintekniska produkter ska det införas en särskild bestämmelse om att bestämmelserna om marknadskontroll även ska tillämpas på sådana medicintekniska produkter för in vitro-diagnostik som den upphävda lagen om medicintekniska produkter fortfarande gäller för. Regeringens bedömning: Utöver i lagen med kompletterande bestämmelser till EU:s förordningar om medicintekniska produkter finns det inte behov av några övergångsbestämmelser. Utredningens förslag och bedömning överensstämmer delvis med regeringens. Utredningen föreslår en sektorsövergripande lag som ska ersätta bestämmelser om marknadskontroll och sanktionsbestämmelser i sektorslagarna. Utredningen föreslår att den nya lagen och lagändringarna ska träda i kraft . Utredningen föreslår vidare att det ska införas övergångsbestämmelser i vissa av sektorslagarna för överträdelser som har skett före ikraftträdandet. Utredningen bedömer att det inte finns behov av några övergångsbestämmelser i övrigt. Remissinstanserna har inga invändningar mot förslaget och bedömningen. Förslaget i utkastet till lagrådsremiss överensstämmer delvis med regeringens. Utkastet föreslår att lagändringarna ska träda i kraft . Utkastets förslag till bestämmelser om tillämplighet av lagen med kompletterande bestämmelser till EU:s förordningar om medicintekniska produkter har en annan språklig utformning än regeringens förslag. Remissinstanserna: Merparten av remissinstanserna har inga invändningar mot förslaget. Skälen för regeringens förslag och bedömning: De lagändringar som föreslås är huvudsakligen anpassningar och följdändringar med anledning av att EU:s marknadskontrollförordning ska kompletteras. Eftersom EU:s marknadskontrollförordning trädde i kraft bör de lagbestämmelser som kompletterar förordningen träda i kraft möjligt. De föreslagna lagändringarna ska därför träda i kraft . och rådets direktiv /79/EG av om medicintekniska produkter för in vitro-diagnostik fastställer grundläggande säkerhets- och funktionskrav på medicintekniska produkter för in vitro-diagnostik. ersätts direktivet i sin helhet av och rådets förordning (EU) 2017/746 om medicintekniska produkter för in vitro-diagnostik och om upphävande av 2021/22:238 direktiv /79/EG och kommissionens beslut /227/EU. Direktivet har i svensk rätt genomförts genom lagen (1993:584) om medicintekniska produkter. Den lagen upphörde att gälla med vissa undantag. Enligt punkt 4 b i ikraftträdande- och övergångsbestämmelserna till lagen med kompletterande bestämmelser till EU:s förordningar om medicintekniska produkter gäller den upphävda lagen om medicintekniska produkter fortfarande för medicintekniska produkter för in vitro- diagnostik som har släppts ut på marknaden eller har tagits i bruk före , med vissa närmare angivna undantag. Även enligt punkt 11 i nu nämnda ikraftträdande- och övergångsbestämmelser ska den upphävda lagen gälla. I punkt 19 anges att bestämmelserna om tillsyn, straff, förverkande, tystnadsplikt och avgifter i den upphävda lagen ska fortsätta att gälla i de avseenden och så länge som bestämmelser i den lagen ska tillämpas. Vidare kan det nämnas att det av punkt 8 i ikraft- trädande- och övergångsbestämmelserna framgår att kraven på bland annat marknadskontroll i lagen med kompletterande bestämmelser till EU:s förordningar om medicintekniska produkter ska tillämpas på produkter som släpps ut eller tas i bruk i enlighet med den punkten. De nu föreslagna bestämmelserna om marknadskontroll bör vara tillämpliga även vid marknadskontroll av sådana medicintekniska produkter för in vitro-diagnostik för vilka den upphävda lagen enligt övergångsbestämmelserna till lagen med kompletterande bestämmelser till EU:s förordningar om medicintekniska produkter fortfarande ska gälla. Det behövs kompletterande bestämmelser av sådan innebörd. Denna slutsats gäller även med beaktande av de ändringar av övergångs- bestämmelserna till lagen som föreslås i propositionen Ändrade övergångsbestämmelser när det gäller medicintekniska produkter för in vitro-diagnostik (prop. 2021/22:204, jämför även och rådets förordning (EU) 2022/112 om ändring av förordning (EU) 2017/746 vad gäller övergångsbestämmelser för vissa medicintekniska produkter för in vitrodiagnostik och senarelagd tillämpning av villkoren för egen- tillverkade produkter). Utformningen av ikraftträdande- och övergångsbestämmelserna till lagen med kompletterande bestämmelser till EU:s förordningar om medicintekniska produkter har i denna proposition förtydligats i förhållande till utkastets förslag så att det klart framgår vilka produkter som omfattas av de föreslagna bestämmelserna om marknadskontroll. Ändringen innebär att endast relevanta delar av punkt 4 b i ikraftträdande- och övergångsbestämmelserna till lagen med kompletterande bestämmelser till EU:s förordningar om medicintekniska produkter anges i bestämmelsen och att en hänvisning görs till punkt 11 i ikraftträdande- och övergångsbestämmelserna till den lagen. Därutöver införs en hänvisning till punkt 8 i ikraftträdande- och övergångsbestämmelserna. Att de nya bestämmelserna i lagen även ska tillämpas på produkter som omfattas av punkt 8 framgår av den punkten. En hänvisning till punkt 8 läggs dock till i bestämmelsen som ett förtydligande för tillämparna. Genom att i den föreslagna punkten 2 b hänvisa till punkt 8 och 11 i ikraftträdande- och övergångsbestämmelserna, som ska ändras , anpassas tillämpningsbestämmelsen även till förordning (EU) 2102022/112. Lagrådet anser att innebörden av övergångsbestämmelserna i punkt 2 är Prop. 2021/22:238 svår att tolka. Lagrådet väcker frågan om ordet ”också” ska läggas till i bestämmelserna. För att tillmötesgå den synpunkten justeras bestämmelsen språkligt i förhållande till föreslagen lydelse i lagråds- remissen på så sätt att ordet ”även” läggs till i inledningen av punkt 2. Därmed tydliggörs att de nya bestämmelserna om marknadskontroll, förutom på de medicintekniska produkter som omfattas av lagen med kompletterande bestämmelser till EU:s förordningar om medicintekniska produkter, även ska tillämpas på medicintekniska produkter för in vitro- diagnostik som den upphävda lagen om medicintekniska produkter fortfarande gäller för. Till skillnad från utredningens förslag innehåller denna proposition inte några bestämmelser som påverkar befintliga bestämmelser om sanktioner för överträdelser av den unionslagstiftning som sektorslagarna genomför eller kompletterar. Beslut om åtgärder som har fattats med stöd av artikel 19.1 andra stycket i förordning (EG) nr 765/2008 gäller även efter att de föreslagna lagändringarna träder i kraft. Det finns därför i övrigt inget behov av övergångsbestämmelser i sektorslagarna. Regeringens bedömning: De föreslagna lagändringarna innebär framför allt att marknadskontrollmyndigheterna får utökade befogen- heter för att kontrollera att produkter som tillhandahålls på EU:s inre marknad uppfyller gällande krav, till exempel säkerhetskrav eller miljökrav. Fördelarna med att bevara dagens systematik och reglera marknads- kontrollen i varje sektorslag, i stället för i en sektorsövergripande lag, bedöms överväga nackdelarna. Förslagen att regeringen ska få meddela föreskrifter om uppgifter för kommunerna när det gäller marknadskontroll enligt EU:s marknads- kontrollförordning och att kommunala myndigheter ska vara skyldiga att rapportera vissa uppgifter till marknadskontrollmyndigheterna bedöms innebära en inskränkning av den kommunala självstyrelsen. Rapporteringsskyldigheten bedöms innebära ökade kostnader för kommunerna. Dessa ökade kostnader bör finansieras genom statliga medel. De merkostnader som kan uppstå för statliga marknadskontroll- myndigheter som får ett större ansvar för marknadskontroll kan finansieras inom befintliga budgetramar eller genom möjligheten till avgiftsuttag.