prop · H90385 · 2022-01-18 00:00:00 — Vid bedömningen av om avhjälpande eller omleverans skulle medföra oskälig kostnad för näringsidkaren ska särskild hänsyn tas till vilken betydelse felet har och vilket värde som det digitala innehållet eller den digitala tjänsten skulle ha haft i felfritt skick. Avhjälpande eller omleverans ska ske inom skälig tid efter det att konsumenten framställde sitt krav och utan kostnad eller väsentlig olägen- het för konsumenten. 12 § Konsumenten har rätt att kräva prisavdrag som svarar mot felet eller häva avtalet, om avhjälpande eller omleverans inte kommer i fråga, inte sker under de förutsättningar som anges i 11 § tredje stycket eller inte kan ske inom skälig tid efter det att konsumenten framställde sitt krav och utan väsentlig olägenhet för konsumenten. Detsamma gäller om felet kvarstår trots avhjälpande eller omleverans. Om felet är allvarligt har konsumenten rätt till prisavdrag eller hävning utan föregående försök till avhjälpande eller omleverans. Tillhandahåller näringsidkaren det digitala innehållet eller den digitala tjänsten mot att konsumenten betalar ett pris, får konsumenten inte häva avtalet om näringsidkaren visar att felet är ringa. Vid hävning ska konsumenten meddela näringsidkaren att han eller hon häver avtalet. Konsumentens betalningsskyldighet och dröjsmål 13 § För konsumentens betalningsskyldighet gäller 7 kap. 1 och 2 §§. Vid konsumentens avbeställning gäller 7 kap. 3 §. 14 § Konsumenten är i dröjsmål om priset inte betalas i rätt tid och detta inte beror på näringsidkaren eller något förhållande på dennes sida. Vid konsumentens dröjsmål är näringsidkaren inte skyldig att tillhanda- hålla det digitala innehållet eller den digitala tjänsten. Näringsidkaren får vid konsumentens dröjsmål välja mellan att kräva att konsumenten betalar eller att häva avtalet enligt 7 kap. 6 § första och andra styckena. Om näringsidkaren häver avtalet, får han eller hon dessutom kräva skadestånd enligt 7 kap. 7 och 8 §§. 15 § Om avtalet hävs ska näringsidkaren betala tillbaka det som konsumenten har betalat. Om det digitala innehållet eller den digitala tjänsten tillhandahålls kontinuerligt , ska näringsidkaren betala tillbaka dels den andel av betalningen som svarar mot den tid under vilken det digitala innehållet eller den digitala tjänsten inte var i felfritt skick, dels det som har betalats i förskott för tid efter det att avtalet hävts. 16 § Innehåll som konsumenten har tillhandahållit eller skapat vid användningen av det digitala innehållet eller den digitala tjänsten och som inte är personuppgifter får inte användas av näringsidkaren efter det att avtalet har hävts. Näringsidkaren får dock använda sådant innehåll om det 1.inte har något annat användningsområde än det som tillhandahålls av näringsidkaren, 2.endast rör konsumentens verksamhet vid hans eller hennes använd- ning av det digitala innehåll eller den digitala tjänst som tillhandahålls av näringsidkaren, 2021/22:85 Bilaga 8 2021/22:85 Bilaga 8 3.har satts samman med andra uppgifter av näringsidkaren och det inte är möjligt eller endast med oproportionella ansträngningar går att dela upp innehållet, eller 4.har skapats gemensamt med andra och innehållet kan användas av andra konsumenter. Om avtalet hävs ska näringsidkaren på konsumentens begäran göra innehåll som avses i första stycket tillgängligt för konsumenten, förutom i de fall som anges i andra stycket 1–3. Innehållet ska göras tillgängligt utan kostnad, inom skälig tid och i ett allmänt använt, maskinläsbart format. 17 § Om avtalet hävs får konsumenten inte använda eller låta någon annan använda det digitala innehållet eller den digitala tjänsten. Näringsidkaren får hindra sådan fortsatt användning. Om ett digitalt innehåll har tillhandahållits på ett fysiskt medium ska konsumenten om näringsidkaren begär det återlämna det fysiska mediet. Återlämnandet ska ske utan onödigt dröjsmål och på näringsidkarens bekostnad. Näringsidkarens begäran ska göras dagar efter det att konsumenten meddelade näringsidkaren att avtalet hävs. Formerna för näringsidkarens återbetalning 18 § Näringsidkaren ska fullgöra sin återbetalningsskyldighet vid pris- avdrag och hävning utan onödigt dröjsmål och dagar efter det att konsumenten krävde prisavdrag eller meddelade näringsidkaren att han eller hon häver avtalet. Näringsidkaren ska använda samma betalningssätt som konsumenten använde, om inte konsumenten uttryckligen går med på något annat. Någon avgift för återbetalningen får inte påföras. Ändring av ett digitalt innehåll eller en digital tjänst 19 § Näringsidkaren får ändra ett digitalt innehåll eller en digital tjänst som ska tillhandahållas kontinuerligt endast om 1.det följer av avtalet och det där anges ett giltigt skäl till en sådan ändring, 2.ändringen sker utan kostnad för konsumenten, och 3.konsumenten har informerats enligt 20 § om ändringen. Om ändringen försämrar konsumentens tillgång till eller användning av det digitala innehållet eller den digitala tjänsten i mer än endast obetydlig utsträckning, har konsumenten rätt att säga upp avtalet. Det gäller dock inte om konsumenten har möjlighet att utan extra kostnad behålla det digitala innehållet eller den digitala tjänsten utan ändring och i felfritt skick. Uppsägning ska ske senast från det att konsumenten tog emot information enligt 20 § eller ändringen genomfördes. Vid uppsäg- ningen tillämpas 15–18 §§. Denna paragraf är inte tillämplig om det digitala innehållet eller den digitala tjänsten ingår i ett paket tillsammans med en internetanslutnings- tjänst eller en allmänt tillgänglig nummerbaserad interpersonell kommuni- kationstjänst. 20 § Näringsidkaren ska informera konsumenten om en ändring enligt 19 §. Informationen ska vara klar och begriplig. I fråga om en ändring som avses i 19 § andra stycket ska konsumenten dessutom i skälig tid ha informerats om ändringens egenskaper och tidpunkten för ändringen samt om rätten att säga upp avtalet eller om möjligheten att behålla innehållet eller tjänsten i oförändrat skick. Informationen enligt andra stycket ska lämnas i en handling eller i någon annan läsbar och varaktig form som är tillgänglig för konsumenten. 21 § Vid avtal om tillhandahållande av ett digitalt innehåll eller en digital tjänst gäller 8 kap. 1 § om begränsning av skadan, 5 § första och andra styckena om anspråk mot näringsidkare i ett tidigare säljled och 7 § om förhållandet till näringsidkarens borgenärer. För konsumentens meddelanden enligt 3 och 12 §§ i detta kapitel gäller 8 kap. 6 §. 1.Denna lag träder i kraft . 2.Bestämmelserna i 1 och 9 kap. om avtal om tillhandahållande av digitalt innehåll och digitala tjänster i den nya lagen tillämpas även på avtal som har ingåtts före ikraftträdandet, om tillhandahållandet av innehållet eller tjänsten sker efter ikraftträdandet. Bestämmelserna i 9 kap. 19 och 20 §§ tillämpas dock inte på avtal som har ingåtts före ikraftträdandet. 3.Genom lagen upphävs konsumentköplagen (1990:932). 4.Den upphävda lagen gäller dock fortfarande för avtal som omfattas av den lagen och som har ingåtts före ikraftträdandet. 2021/22:85 Bilaga 8 Förslag till lag om ändring i lagen (1964:528) om tillämplig lag beträffande internationella köp av lösa saker Härigenom föreskrivs att 1 § lagen (1964:528) om tillämplig lag beträffande internationella köp av lösa saker ska ha följande lydelse. Denna lag tillämpas på sådana köp av lösa saker som har internationell karaktär. Från lagens tillämpningsområde undantas 1.köp av registrerade fartyg och luftfartyg, 2.köp av värdepapper, 3. försäljning genom 3. försäljning genom en judiciell myndighets åtgärd eller i exekutiv myndighets åtgärd eller i exekutiv 4. köp som omfattas av konsu- 4. köp som omfattas av konsu- mentköplagen (1990:932) mentköplagen (2022:000) eller av artikel 6 i och rådets förordning (EG) nr 593/2008 rådets förordning (EG) nr 593/2008 av om tillämplig lag för avtalsförpliktelser (I). lag för avtalsförpliktelser (I). Med köp likställs avtal om leverans av lösa saker som ska tillverkas, om materialet ska tillhandahållas av den som har åtagit sig leveransen. 1.Denna lag träder i kraft . 2.Den äldre lydelsen av 1 § gäller fortfarande om konsumentköplagen (1990:932) gäller för köpet. 1 Senaste lydelse 2014:1450. 3Förslag till lag om ändring i köplagen (1990:931) 2021/22:85 Bilaga 8 Härigenom föreskrivs att 4 § köplagen (1990:931) ska ha följande lydelse. Lagen gäller inte i fall då Lagen gäller inte i fall då konsumentköplagen (1990:932) är konsumentköplagen (2022:000) är 1.Denna lag träder i kraft . 2.Den äldre lydelsen av 4 § gäller fortfarande om konsumentköplagen (1990:932) gäller för köpet. Förslag till lag om ändring i produktansvarslagen (1992:18) Härigenom föreskrivs att 11 § produktansvarslagen (1992:18) ska ha I den mån någon är skyldig att ersätta I den utsträckning någon är skyldig en skada enligt denna lag, har den att ersätta en skada enligt denna lag, som enligt 31 § konsumentköplagen har den som lämnat ersättning för (1990:932) eller 31 § fjärde stycket skadan enligt 31 § fjärde stycket har lämnat ersättning för skadan rätt eller 6 kap. 3 § andra stycket konsu- att av honom återfå vad han betalat. mentköplagen (2022:000) rätt att av vad han eller hon har betalat. 1.Denna lag träder i kraft . 2.Den äldre lydelsen av 11 § gäller fortfarande om någon har lämnat ersättning enligt 31 § konsumentköplagen (1990:932). 1 Paragrafen fick sin nuvarande beteckning genom 1992:1137. 5Förslag till lag om ändring i marknadsföringslagen (2008:486) Härigenom föreskrivs1 att 22 § marknadsföringslagen (2008:486) ska ha följande lydelse. 2021/22:85 Bilaga 8 En näringsidkare, som vid mark- En näringsidkare, som vid mark- genom en garanti eller liknande genom en garanti eller liknande en produkt eller del därav eller för en produkt eller del därav eller för en egenskap hos produkten, ska vid en egenskap hos produkten, ska försäljningen lämna köparen tydlig lämna köparen klar och begriplig information om utfästelsens inne- håll och de uppgifter som är nödvändiga för att köparen ska beteckning, utfästelsens villkor och kunna göra den gällande. hur köparen kan göra utfästelsen tion ska även lämnas om att köparens rättigheter enligt lag inte lämnas om att köparens rättigheter påverkas av utfästelsen. enligt lag inte påverkas av ut- ska lämnas i en handling eller i ska lämnas vid försäljningen och någon annan läsbar och varaktig senast vid avlämnandet av produk- form som är tillgänglig för köparen. Dessa ska lämnas i en handling eller i någon annan läsbar och varaktig form som är tillgänglig för Denna lag träder i kraft . 1Jfr och rådets direktiv (EU) 2019/770 av om vissa aspekter på avtal om tillhandahållande av digitalt innehåll och digitala tjänster, i den ursprungliga lydelsen samt och rådets direktiv (EU) 2019/771 av den 20maj 2019 om vissa aspekter på avtal om försäljning av varor, om ändring av förordning (EU) 2017/2394 och direktiv /22/EG samt om upphävande av direktiv /44/EG, i den ursprungliga lydelsen. Förslag till lag om ändring i kommissionslagen Härigenom föreskrivs att 25 § kommissionslagen (2009:865) ska ha Har tredje man i egenskap av En tredje man som i egenskap av konsument köpt en vara av en konsument har köpt en vara av en kommissionär, har tredje man rätt kommissionär har rätt att mot att mot kommittenten rikta samma kommittenten rikta samma anspråk anspråk på grund av fel i varan som på grund av fel i varan som han eller han eller hon kan göra gällande mot hon kan göra gällande mot kommissionären, om både kommis- kommissionären, om både kommis- övrigt är sådana som sägs i 46 § övrigt är sådana som anges i 8 kap. 5 § (1990:932). Det som sägs i (2022:000). Det som anges i 8 kap. 5 § andra stycket den lagen gäller inte i ett gäller inte i ett sådant fall. En tredje man som med stöd av En tredje man som med stöd av 46 § konsumentköplagen har rätt att 8 kap. 5 § konsumentköplagen har rikta anspråk mot en kommissionär rätt att rikta anspråk mot en i tidigare säljled får göra samma kommissionär i tidigare säljled får göra samma anspråk gällande mot dennes kommittent, om kommitten- ten är näringsidkare. om reklamation med anledning av anspråk mot näringsidkare i tidigare anspråk mot näringsidkare i tidigare säljled gäller också när tredje man säljled gäller också när tredje man vill rikta anspråk mot någon som är vill rikta anspråk mot någon som är 1.Denna lag träder i kraft . 2.Den äldre lydelsen av 25 § gäller fortfarande om konsumentköplagen (1990:932) gäller för köpet. Utdrag ur protokoll vid sammanträde Närvarande: F.d. justitieråden och samt justitierådet Enligt en lagrådsremiss har regeringen (Justitie- departementet) beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till 2.lag om ändring i lagen (1964:528) om tillämplig lag beträffande internationella köp av lösa saker, 3.lag om ändring i köplagen (1990:931), 4.lag om ändring i produktansvarslagen (1992:18), 5.lag om ändring i marknadsföringslagen (2008:486), 6.lag om ändring i kommissionslagen (2009:865). Förslagen har inför Lagrådet föredragits av kanslirådet . Förslagen föranleder följande yttrande. 1 kap. 2 § I paragrafen definieras ”pris” som ”ett penningbelopp eller en digital värderepresentation som ska betalas som motprestation för en vara, ett digitalt innehåll eller en digital tjänst”. Definitionen är hämtad från artikel 2 i digitaldirektivet. Den framstår emellertid inte som vare sig behövlig eller helt träffande (se det följande beträffade 1 kap. 7 § första stycket). I det senare hänseendet märks att när det i 6 kap. 4 § och 7 kap. 1 § talas om ”gängse pris” handlar det inte om något ”som ska betalas” utan om ett särskilt slags värdebestämning. Det framstår också som främmande – i allt fall – att en sådan värdebestämning skulle göras i andra värdeenheter (måttindelningen av en ”digital värderepresentation”) än en nationell valuta (kronor hos oss). Att betalning för en vara i viss utsträck- ning kan ske i exempelvis elektroniska kuponger eller s.k. kryptovalutor innebär inte att varan också prissätts i denna; från att olika former av digitala värderepresentationer kan vara betalningsmedel måste skiljas pengar (valuta) i mening av värdemätare (såsom svenska kronor). Till det kommer att definitionen av pris blir närmast förvirrande, om inte också en ”digital värderepresentation” definieras. Lagrådet förordar att definitionen av ”pris” utgår. Följs detta förslag måste hänvisningar i remissen till definitionen också utgå. Vidare definieras ”vara” som ”en lös sak, med eller utan digitala delar”. Lagrådet förstår att ordet ”en” här är en obestämd artikel, men definitionen kan likväl ge intryck av att en vara inte skulle kunna utgöras av flera lösa saker. Det bör på något sätt klargöras. 2021/22:85 Bilaga 9 2021/22:85 Bilaga 9 1 kap. 3 § I avsnitt 6.2 i lagrådsremissen för regeringen en diskussion om i vad mån undantag från lagens tillämplighet bör göras för varor som säljs på exekutiv auktion. Slutsatsen är att något uttryckligt undantag inte bör göras. Det finns anledning att understryka – som också framgår av vad regeringen anför – att lagen kan tänkas vara tillämplig i vissa hänseenden men inte i andra. Vad som gäller får avgöras i rättstillämpningen under hänsynstagande till dels vilken bestämmelse i lagen det handlar om och ändamålet med denna, dels det tungt vägande intresset av en effektivt fungerande exekutiv ordning. 1 kap. 7 § I första stycket första meningen används definitionen av ”pris” för att klargöra skillnaden i förhållande till den i andra meningen avsedda situationen att motprestationen utgörs av tillhandahållande av person- uppgifter. Men skrivningen i första meningen framstår som närmast egendomlig, om inte läsaren har förstått att pris här har en särskild, definierad betydelse trots att det rör sig om ett allmänt och vardagligt ord med ett relativt klart betydelseinnehåll. Om, som Lagrådet förordar, defini- tionen av ”pris” utgår, så skulle första meningen mer tillgängligt kunna formuleras enligt följande. 7 § Lagen gäller även avtal där en näringsidkare mot betalning ska tillhandahålla eller utveckla ett digitalt innehåll eller en digital tjänst till en konsument. Att betalning kan komma att ske med betalningsmedel av skilda slag, innefattande s.k. bankpengar och olika typer av digitala värderepresenta- tioner och att betalningsmedlet saknar betydelse för lagens tillämplighet behöver knappast framgå av lagtexten; det framstår som självklart. Lika självklart är det att personuppgifter inte är ett betalningsmedel och att ett tillhandahållande av sådana uppgifter inte är en betalning (men väl en mot- prestation). Med den föreslagna skrivningen kan därför andra meningen stå som den står. 1 kap. 8 § I paragrafen räknas upp de olika slag av avtal som lagen inte är tillämplig på. Punkterna 2–8 avser tjänster av digitalt slag eller med digitalt innehåll, samt finansiella tjänster. I den första punkten däremot behandlas avtal som innebär att den som levererar en vara även ska utföra arbete eller någon annan tjänst. Det är således fråga om fysisk prestation avseende en lös sak. Situationerna är så olikartade att det bör markeras på något sätt. En möjlighet är att första punkten i paragrafen skulle kunna vara ett nytt andra stycke i 1 kap. 6 §. Ett alternativ är att låta första punkten bli till ett eget första stycke medan punkterna 2–8 får bilda ett andra stycke. 2 kap. 2 § Inledningen av första stycket framstår språkligt som något konstig. Förmodligen ska orden ”det inte” vara ”något annat inte”. ningar kan göras också mot den formuleringen. Bestämmelsen blir klarare om den formuleras enligt följande. Om tiden för avlämnande av varan inte följer av avtalet ska det ske utan onödigt dröjsmål och senast efter det att avtalet ingicks. Med den skrivningen markeras också betydelsen av vad som avtalas. 2 kap. 3 § I paragrafen knyts i likhet med den nuvarande lagen avlämnandet till besittningsövergången. Besittningsbegreppet är emellertid inte entydigt. Förmodligen avses att näringsidkaren ska ha tagit hand om varan på det sätt som föreskrivs i 6 § andra stycket köplagen (1990:931). Det kan lämpligen klargöras i författningskommentaren. 2 kap. 5 § I paragrafen regleras vem som ska svara för kostnaderna för varan. Ansvaret går över från näringsidkaren till konsumenten i och med avlämnandet. På liknande skäl som i fråga om riskövergången utvecklas i anslutning till 2 kap. 6 § första stycket nedan framstår ordningen inte som given i de fall som näringsidkaren ska installera varan eller tillhandahålla digitala delar efter det att den lösa saken har levererats. Frågan bör övervägas vid den fortsatta beredningen. 2 kap. 6 § I 2 kap. 6 § finns bestämmelser om risken för varan. Enligt första stycket går risken för varan över på konsumenten när varan avlämnas. Det betyder att konsumenten efter avlämnandet får bära konsekvenserna av s.k. casus-händelser. I tredje stycket uttrycks det så, att konsumenten är skyldig att betala för varan även om den har förstörts, kommit bort, försämrats eller minskat genom en händelse som inte beror på näringsidkaren. Ett köp av en vara kan utöver en lös sak som konsumenten har tagit hand om (fått i sin besittning) innefatta ett åtagande av näringsidkaren att senare installera varan eller tillhandahålla digitala delar. Då anses avlämnande ha skett först med installeringen (2 kap. 3 § andra stycket) respektive till- handahållandet (2 kap. 4 §). I fråga om en vara med digitala delar föreslog utredningen att risken för varan skulle gå över på konsumenten när den lösa saken har kommit i konsumentens besittning. Enligt utredningen framstod det inte som rimligt att näringsidkaren ska behöva stå risken för casus-händelser när saken är under konsumentens kontroll. Regeringen har inte följt utredningens förslag. På skäl som utvecklas i avsnitt 8.3 i lagrådsremissen har regeringen stannat för att risken för en vara med digitala delar bör gå över på konsumenten först vid avlämnandet av hela varan. Varken i utredningen eller i lagrådsremissen berörs att de överväganden som ligger till grund för utredningens förslag gör sig gällande också när näringsidkaren har åtagit sig att installera en lös sak som har kommit i konsumentens besittning. 2021/22:85 Bilaga 9 2021/22:85 Bilaga 9 Med anförande av viss unionsrättslig reglering utgår regeringen i avsnitt 8.3i lagrådsremissen från att i fråga om en vara med digitala delar, så innefattar begreppet vara såväl den lösa saken som de digitala delarna (se också definitionen i 1 kap. 2 § av begreppet ”vara”). Ett avlämnande, och därmed riskövergången, skulle därför avse allt eller inget. Utredningen synes ha haft samma utgångspunkt; vid övergången av besittningen till den lösa saken skulle riskövergången avse hela varan. Mot den bakgrunden framstår enligt regeringen den av utredningen föreslagna ordningen – att risken för hela varan skulle övergå fastän endast en del av varan, den lösa saken, hade levererats – som tveksam. Regeringen påpekar att en risk- övergång som inte knyts till att också de digitala delarna har levererats skulle innebära att konsumenten fick stå risken för att dessa delar skadades innan de hade tillhandahållits. Det är i och för sig naturligt, för att inte säga en nödvändighet, att bestämmelser i en lag som den aktuella bygger på vissa begrepp, såsom ”vara” och ”avlämnande”. Lagrådet sätter emellertid i fråga nödvändig- heten av att i de diskuterade fallen låta begreppen ”vara” och ”avlämnan- de” styra vad som gäller i fråga om riskövergången (jfr den förhärskande synen att riskövergången inte ska kopplas till en föreställning om äganderättens övergång). De aktuella direktiven påfordrar inte heller att så sker. Vad som bör eftersträvas är därför en ändamålsenlig reglering som är i harmoni med rättsordningen i övrigt. I det sistnämnda hänseendet framträder relevansen av den kontroller- barhet som följer med besittning (i mening av det fysiska innehavet av varan). Besittningen ligger således i allt väsentligt till grund för den reglering om riskövergång som finns såväl i den nuvarande konsument- köplagen som i 13 § köplagen. Besittningen är också av central betydelse för en depositaries ansvar; om saken på det ena eller andra sättet skadas när den finns i depositariens besittning, så gäller en omkastad bevisbörda på så sätt att depositarien såsom besittare måste visa att skadan inte beror på hans eller hennes vållande. Förklaringen ligger i depositariens kontroll av saken. Med utgångspunkt i den vikt som rättsordningen i andra sammanhang beträffande ansvaret för casus-händelser har lagt vid den med besittningen följande kontrollerbarheten, så framstår det som följdriktigt att i de fall som här är aktuella ta fasta på att en ”vara” kan utgöras av särskiljbara delar, såsom den lösa saken på den ena sidan och installeringen respektive de digitala delarna på den andra. Med den utgångspunkten behöver risken med avseende på de särskiljbara delarna inte gå över på konsumenten vid ett och samma tillfälle (märk i sammanhanget att redan enligt det remitterade förslaget kan en successiv riskövergång komma att ske, nämligen i fråga om flera enskilda tillhandahållanden, då enligt författ- ningskommentaren till 9 kap. 1 § ett tillhandahållande ska anses ha skett varje gång). I stället skulle en stegvis riskövergång kunna åstadkommas genom ett nytt sista stycke i 6 § av följande lydelse. Om en vara ska installeras av näringsidkaren eller är förenad med digitala delar går risken för den lösa saken över på konsumenten när han eller hon har tagit hand om den. Av skrivningen följer att risken för vad som återstår för näringsidkaren att leverera går över enligt lagens huvudregel, dvs. i och med det i lagen definierade avlämnandet. En annan sak är att riskplaceringen avseende installeringen respektive de digitala delarna lär ha begränsad praktisk betydelse.