prop · H903186 · 2022-03-22 00:00:00 — Paragrafen innehåller bl.a. en bestämmelse om att rätten, inför ett vittnesförhör, ska höra vittnet om hans eller hennes namn. Övervägandena finns i avsnitt 8.3. I tredje stycket andra meningen införs en ny bestämmelse som innebär att en utländsk skyddsidentitet jämställs med en svensk vid tillämpningen av paragrafen. När en tjänsteman med en i en annan stat beslutad skydds- identitet ska uppge sitt namn inför vittnesmålet kan han eller hon uppge det namn som ingår i skyddsidentiteten. Tjänstemannen ska då upplysa rätten om att det namn han eller hon uppger ingår i en skyddsidentitet. Detta motsvarar vad som gäller för en person med en kvalificerad skyddsidentitet beslutad i . Skyldigheten att upplysa rätten om att det namn som uppgetts ingår i en kvalificerad skyddsidentitet gäller bara om den utländska skyddsidentiteten motsvarar en sådan skyddsidentitet som avses i lagen om kvalificerade skyddsidentiteter. Det innebär att det ska vara en av utländsk myndighet anordnad skyddsidentitet och att den ska komma till uttryck i befolkningsregister eller andra officiella register eller i körkort, pass eller andra officiella identiteter (jfr prop. 2005/06:149 s. 95). Bestämmelsen tydliggör att en tjänsteman med en utländsk skyddsidentitet kan vittna under en sådan identitet. Övriga ändringar är endast språkliga. 4 § I stämningsansökan ska åklagaren uppge 2.målsäganden, om någon sådan finns, 3.den brottsliga gärningen med uppgift om tid, plats och de övriga omständigheter som behövs för dess kännetecknande samt de bestämmelser som är tillämpliga, 4.de bevis som åberopas och vad som ska styrkas med varje bevis, och 5.de omständigheter som gör domstolen behörig, om inte behörigheten framgår på annat sätt. Om åklagaren anser att det finns skäl att beakta sådana omständigheter som anges i 29 kap. 5 a § ska han eller hon i stämningsansökan lämna ett förslag till påföljd. Vill åklagaren i samband med att åtalet väcks även väcka talan om enskilt anspråk enligt 22 kap. 2 §, ska han eller hon i stämningsansökan lämna uppgift om anspråket och de omständigheter som det grundas på samt de bevis som åberopas och vad som ska styrkas med varje bevis. Om den tilltalade är eller har varit anhållen eller häktad på grund av misstanke om brott som omfattas av åtalet, ska åklagaren ange detta i stämningsansökan. Åklagaren ska även lämna uppgift om tiden för frihetsberövandet. Har åklagaren några önskemål om hur målet ska handläggas, bör dessa anges i Paragrafen reglerar vad åklagaren ska uppge i stämningsansökan. Övervägandena finns i avsnitt 6.3. I andra stycket, som är nytt, anges att åklagaren ska lämna ett förslag till påföljd i stämningsansökan om åklagaren anser att det finns förutsättningar för en lindrigare påföljd på grund av utredningsmedverkan. Bestämmelsen ska alltså tillämpas i situationer då åklagaren anser att den tilltalade bör få en lindrigare påföljd på grund av att han eller hon har lämnat uppgifter som är av väsentlig betydelse för utredningen av det egna Detsamma gäller om uppgifterna är av väsentlig betydelse för utredningen av någon annans brott för vilket det är föreskrivet ett minimistraff om fängelse eller av någon annans försök, förberedelse eller stämpling till ett sådant brott om gärningen är belagd med straff. Påföljdsförslaget ska utgå från omständigheterna då åtal Utöver den omständigheten att den tilltalade har medverkat i utredningen av brott ska åklagaren beakta andra omständigheter som, i mildrande eller skärpande riktning, kan påverka påföljden. vara omständigheter som aktualiserar något av billighetsskälen i 29 kap. 5 § , t.ex. att den tilltalade riskerar att utsättas för allvarliga I de fall endast fängelse kan komma i fråga som påföljd bör åklagaren ange längden på det fängelsestraff som föreslås. Om åklagaren anser att en icke frihetsberövande påföljd ska väljas bör det räcka att åklagaren anger att en sådan påföljd är aktuell och att åklagaren återkommer med ett mer preciserat förslag när domstolen har inhämtat ett yttrande från Kriminal- Åklagaren bör även ange den påföljd han eller hon anser borde ha dömts ut om den tilltalade inte hade medverkat i utredningen av ett eget eller någon annans brott. Tredje–femte styckena motsvarar hittillsvarande andra–fjärde styckena. Övriga ändringar är endast språkliga. 10 § I stämningen ska rätten även förelägga den tilltalade att muntligen eller skriftligen uppge vilken bevisning han eller hon åberopar och vad han eller hon vill styrka med varje bevis. Detta gäller dock inte om det på grund av den tilltalades erkännande eller andra omständigheter kan antas att uppgift om bevisning inte De skriftliga bevis som åberopas bör ges in med att bevisuppgift Rätten ska allt efter målets beskaffenhet verka för att målet förbereds så att huvudförhandlingen kan genomföras på ett ändamålsenligt sätt. 2021/22:186 se till att inget onödigt dras in i målet samt genom frågor och påpekanden verka för att yrkanden och inställningar samt grunderna för dessa blir klarlagda och att parterna anger vilken bevisning de vill åberopa. Om det behövs får rätten förelägga den tilltalade att skriftligen redovisa sin inställning till åtalet och grunden för den. Förberedelsen får ske vid ett sammanträde eller genom skriftväxling eller annan handläggning. Om det är lämpligt får olika former av förberedelse förenas. Paragrafen reglerar stämningens innehåll, möjligheten att inhämta skriftligt svaromål och förberedelse. Övervägandena finns i avsnitt 10. Genom tillägget i tredje stycket andra meningen införs en uttrycklig reglering av rättens ansvar för materiell processledning under förberedelsen. Regleringen innebär att rätten ska ta ett aktivt ansvar för att inget onödigt dras in i målet och genom frågor och påpekanden verka för att yrkanden och inställningar samt grunderna för dessa klarläggs under förberedelsen. På samma sätt ska rätten se till att parterna anger vilken bevisning de vill åberopa. Behovet av materiell processledning kan variera utifrån målets beskaffenhet. I omfattande eller annars komplicerade mål kan det finnas ett särskilt behov av att rätten före huvudförhandlingen förbereder målet genom att klarlägga parternas ståndpunkter och bevis- uppgifter. Behovet av materiell processledning kan dock finnas även i andra mål. Fjärde stycket motsvarar hittillsvarande tredje stycket andra och tredje meningarna. 11 § Om det behövs för att målet ska kunna slutföras i ett sammanhang vid huvudförhandlingen, får rätten på yrkande av en part förelägga åklagaren att komplettera en förundersökning eller, i de fall en förundersökning inte har genomförts, att genomföra en sådan. Om en part vill att en åtgärd enligt första stycket ska vidtas, ska han eller hon begära det hos rätten. Paragrafen reglerar rättens möjligheter att förelägga åklagaren att komplettera eller genomföra en förundersökning. Övervägandena finns i avsnitt 10. Ändringen i första stycket innebär att det krävs ett yrkande från en part för att rätten ska kunna förelägga åklagaren att antingen komplettera en förundersökning eller, i de fall en förundersökning inte har genomförts, att genomföra en förundersökning. Rätten ska fortsättningsvis inte på eget initiativ kunna rikta ett sådant föreläggande mot åklagaren. Av andra stycket, som är nytt, följer att en part som vill att en åtgärd enligt första stycket ska vidtas, ska begära det hos rätten . Om en komplettering ska utföras eller en förundersökning genomföras bör det ske under handläggningen för att målet inte ska fördröjas i onödan. Bestämmelsen ställer ett krav på parterna om ett sådant skyndsamt agerande. Övriga ändringar är endast språkliga. 7 a § Rätten ska vid förberedelsen se till att inget onödigt dras in i målet samt genom frågor och påpekanden verka för att yrkanden och inställningar samt grunderna för dessa blir klarlagda och att parterna anger vilken bevisning de vill Prop. 2021/22:186 åberopa. Paragrafen, som är ny, reglerar rättens ansvar för materiell processledning under förberedelsen vid enskilda åtal. Övervägandena finns i avsnitt 10. Bestämmelsen är likalydande med den bestämmelse som gäller vid allmänt åtal, se författningskommentaren till 45 kap. 10 §. 11 § Hovrätten ska vid förberedelsen se till att inget onödigt dras in i målet samt genom frågor och påpekanden verka för att yrkanden och inställningar samt grunderna för dessa blir klarlagda och att parterna anger vilken bevisning de vill åberopa. Paragrafen, som är ny, reglerar hovrättens ansvar för materiell process- ledning under förberedelsen i brottmål. Övervägandena finns i avsnitt 10. Bestämmelsen är likalydande med den bestämmelse som gäller i tingsrätten, se författningskommentaren till 45 kap. 10 §. 12 § Om hovrätten anser att det behövs, ska hovrätten besluta att 1.ett yttrande av en sakkunnig hämtas in, 2.ett skriftligt bevis läggs fram, 3.ett föremål tillhandahålls för syn eller besiktning, 4.ett bevis tas upp utom huvudförhandlingen, eller 5.någon annan förberedande åtgärd vidtas. Om en åtgärd enligt 23 kap. behöver vidtas i mål om allmänt åtal, får hovrätten på yrkande av en part meddela åklagaren föreläggande om det. Om en part vill att en åtgärd enligt första eller andra stycket ska vidtas, ska han eller hon begära det hos hovrätten. Paragrafen innehåller bl.a. regler om inhämtande av ytterligare utredning och om förberedelsen i övrigt i hovrätten. Övervägandena finns i avsnitt 10. Av ändringen i andra stycket, som var tredje stycket, följer att hovrättens föreläggande om komplettering av förundersökningen förut- sätter yrkande av en part (jfr författningskommentaren till 45 kap. 11 §). Av ändringen i tredje stycket, som var andra stycket, följer att om en part vill att hovrätten ska förelägga åklagaren att vidta en åtgärd enligt 23 kap., dvs. en förundersökningsåtgärd, ska han eller hon begära det hos hovrätten (jfr författningskommentaren till 45 kap. 11 §). Övriga ändringar är endast redaktionella och språkliga. 13.2Förslaget till lag om ändring i 1 § Den som, efter att han eller hon har avlagt en ed som är föreskriven i lag, lämnar osann uppgift eller förtiger sanningen, döms för mened till fängelse i högst 2021/22:186 . Om brottet är ringa döms för ringa mened till böter eller fängelse . Om brottet är grovt döms för grov mened till fängelse i lägst två och högst . Vid bedömningen av om brottet är grovt ska det särskilt beaktas om det skett med uppsåt att 1.försvåra eller förhindra utredningen av allvarlig brottslighet eller lagföringen av någon för sådan brottslighet, 2.någon oskyldig ska dömas för allvarlig brottslighet, eller 3.annars tillfoga någon annan synnerlig skada. Paragrafen behandlar mened. Övervägandena finns i avsnitt 5.3. Paragrafen utformas enligt Lagrådets förslag. Första stycket ändras på så sätt att en särskild brottsbeteckning – ringa mened – införs för brottets ringa grad. I andra stycket införs en särskild brottsbeteckning för det grova brottet –grov mened. I stycket anges härefter i en ny punktlista kvalifikationsgrunder till ledning för bedömningen av när ett brott ska anses som grovt. Kvalifikationsgrunderna anger inte uttömmande de omständigheter som ska beaktas vid bedömningen. Frågan om ett brott ska bedömas som grovt ska avgöras med beaktande av samtliga omständigheter vid brottet. Det innebär att ett brott inte med nödvändighet ska bedömas som grovt för att någon av de angivna kvalifikationsgrunderna föreligger, men också att en mened kan bedömas som grov även om inte någon av kvalifikations- grunderna är tillämplig. För att ett brott ska bedömas som grovt med hänsyn till andra omständigheter än de som anges i bestämmelsens kvalifikationsgrunder krävs dock att dessa, i det enskilda fallet, framstår som försvårande i motsvarande grad som de särskilt angivna kvalifikationsgrunderna. Punkt 1, som innehåller en ny kvalifikationsgrund, anger att det vid bedömningen av om brottet är grovt särskilt ska beaktas om menedsbrottet begåtts med uppsåt att utredningen av allvarlig brottslighet eller lagföringen av någon för sådan brottslighet ska försvåras eller förhindras. Att försvårandet eller förhindrandet kan avse både utredningen av ett brott och lagföringen av någon för sådan brottslighet tydliggör att bestämmelsen är tillämplig såväl när vittnet hörs vid huvudförhandlingen i domstol som då vittnet hörs under ed under förundersökningen enligt 23 kap. 13 § . Att gärningspersonen haft uppsåt att förhindra eller försvåra utredningen eller lagföringen kan exempelvis innebära att han eller hon ska ha begått meneden med uppsåt att utredningen ska fördröjas eller inte resultera i att åtal väcks eller, om åtal har väckts, den åtalade personen inte ska kunna dömas för brottet. Det ställs inte något krav på att meneden lett till att utredningen eller lagföringen har försvårats eller förhindrats. Det är tillräckligt att gärningspersonen haft ett sådant uppsåt. Att det särskilt ska beaktas om meneden skett med uppsåt att utredningen av allvarlig brottslighet eller lagföringen av någon för sådan brottslighet ska förhindras eller försvåras innebär att straffvärdet av det brott eller den brottslighet som meneden avser får stor betydelse. Som utgångspunkt bör ett menedsbrott kunna anses avse allvarlig brottslighet och därmed ofta kunna anses som grovt om straffvärdet av den brottslighet den avser når upp till eller överstiger . Så kan vara fallet om meneden Prop. 2021/22:186 avser ett brott som har ett minimistraff på fängelse eller ett eller flera brott vars straffvärde i det enskilda fallet kan bedömas uppgå till åtminstone . Exempel på brott med minimistraff om fängelse är bl.a. mord, dråp, människohandel, synnerligen grov misshandel, grovt rån, mordbrand, allmänfarlig ödeläggelse, grovt narkotikabrott och grovt vapenbrott. Att bestämmelsen omfattar brott som kan förväntas ha ett straffvärde om fängelse innebär att kvalifikationsgrunden även kan omfatta flerfaldig brottslighet eller allvarligare former av exempelvis grov misshandel, rån och andra förmögenhetsbrott såsom grov stöld, grovt bedrägeri och grovt penningtvättsbrott. De omständigheter som gör att brottsligheten är att bedöma som allvarlig ska täckas av gärningspersonens uppsåt. Straffvärdet av de brott som den som har begått meneden avsett att försvåra eller förhindra utredningen av eller försvåra eller förhindra lagföringen för är bara ett exempel på omständigheter som kan tillmätas betydelse vid bedömningen av om det varit fråga om allvarlig brottslighet. Domstolen kan således beakta andra omständigheter än straffvärdet vid bedömningen av om brottsligheten är allvarlig. Ett exempel är om brottsligheten visserligen bedöms ha ett straffvärde som understiger men har begåtts inom ramen för ett kriminellt nätverks brottslighet. Straffvärdet för grov mened ska stå i relation till straffvärdet för den brottslighet som meneden avser. Ju allvarligare brottslighet meneds- uppsåtet omfattar desto mer straffvärd är meneden. Om straffvärdet för brottsligheten som föregått meneden är betydligt högre än , t.ex. om det är fråga om mord, grov mordbrand, grov allmänfarlig ödeläggelse, synnerligen grov misshandel, synnerligen grovt narkotikabrott eller synnerligen grovt vapenbrott, bör det påverka straffvärdet för den grova meneden i skärpande riktning. Som alltid måste det dock göras en bedömning av samtliga omständigheter i det enskilda fallet. Enligt punkt 2 ska särskilt beaktas om uppsåtet varit att någon oskyldig ska dömas för allvarlig brottslighet. Uttrycket allvarlig brottslighet ska förstås på samma sätt som i punkt 1. I sak motsvarar kvalifikationsgrunden den hittillsvarande lydelsen av andra stycket. Punkt 3 avser andra fall där uppsåtet varit att någon ska tillfogats synnerlig skada med anledning av menedsbrottet och har sin motsvarighet i den hittillsvarande lydelsen av andra stycket. Paragrafen ändras även språkligt. Ingen ändring i sak är avsedd. 6 § Den som anger en oskyldig till åtal med uppsåt att han eller hon ska bli dömd till ansvar, döms för falsk angivelse till fängelse i högst . Om brottet är ringa döms för ringa falsk angivelse till böter eller fängelse . Om brottet är grovt döms för grov falsk angivelse till fängelse i lägst och högst . Vid bedömningen av om brottet är grovt ska det särskilt beaktas om angivelsen avsett allvarlig brottslighet. Om han eller hon inte insåg, men hade skälig anledning att anta, att den som angetts var oskyldig, döms för obefogad angivelse till böter eller fängelse . Paragrafen reglerar falsk och obefogad angivelse. Övervägandena finns i avsnitt 7.4. Första stycket ändras på så sätt att en särskild brottsbeteckning – ringa falsk angivelse – införs för brottets ringa grad. straffskalan görs inte. Även språkliga ändringar görs. I andra stycket, som är nytt, införs ett nytt brott med beteckningen grov falsk angivelse för allvarligare fall av falsk angivelse. fängelse i lägst och högst . Det införs också en kvalifikationsgrund till ledning för bedömningen av när ett brott ska anses som grovt, som tar sikte på fall då angivelsen avsett allvarlig brottslighet. Bedömningen av hur allvarlig den falska angivelsen är ska alltså som utgångspunkt relatera till hur allvarlig den brottslighet som angivelsen När det gäller vad som ska anses utgöra allvarlig brottslighet kan viss ledning hämtas från den innebörd uttrycket avses ha vid gränsdragningen mellan mened och grov mened, se författnings- kommentaren till 1 § andra stycket. Det ska dock beaktas att minimistraffet för grov mened är betydligt strängare än för grov falsk angivelse. angivelse bör därför kunna anses som grov även om straffvärdet av den brottslighet som angivelsen avser understiger fängelse . av den brottslighet som angivelsen avser är bara en omständighet som kan beaktas vid bedömningen om det varit fråga om allvarlig brottslighet. helhetsbedömning ska alltid göras där exempelvis också karaktären av den brottslighet som angivelsen avser kan beaktas. Även en angivelse för ett mindre allvarligt men vanärande brott, t.ex. lindrigare sexualbrott, kan medföra att den falska angivelsen ska bedömas som grov. Tredje stycket motsvarar med enbart språkliga ändringar det hittillsvarande andra stycket. 7 § Den som, i annat fall än som avses i 6 §, hos åklagare, eller annan myndighet osant beskyller någon annan för en brottslig gärning, påstår en besvärande omständighet eller förnekar en friande eller mildrande omständighet, döms, om myndigheten ska ta upp anmälan i en sådan sak, för falsk beskyllning till fängelse i högst . Om brottet är ringa döms för ringa falsk beskyllning till böter eller fängelse . Om brottet är grovt döms för grov falsk beskyllning till fängelse i lägst sex månader och högst . Vid bedömningen av om brottet är grovt ska det särskilt beaktas om beskyllningen avsett allvarlig brottslighet. Om han eller hon inte insåg men hade skälig anledning att anta att utsagan var osann, döms för vårdslös beskyllning till böter eller fängelse . Paragrafen reglerar falsk och vårdslös beskyllning. avsnitt 7.4 och 7.5. Beteckningarna för brotten i paragrafen ändras till falsk respektive Första stycket ändras på så sätt att en särskild brottsbeteckning – ringa falsk beskyllning – införs för brottets ringa grad. straffskalan görs inte. Övriga ändringar i stycket är enbart språkliga och innebär inte någon ändring i sak. I andra stycket, som är nytt, införs ett nytt brott med beteckningen grov falsk beskyllning för allvarligare fall av falsk beskyllning. fängelse i lägst och högst . Det införs också en kvalifikationsgrund till ledning för bedömningen av när ett brott ska anses som grovt, som tar sikte på fall då beskyllningen avsett allvarlig Bedömningen av hur allvarlig den falska beskyllningen är ska alltså relatera till hur allvarlig den brottslighet som beskyllningen avsett Prop. 2021/22:186 är. När det gäller vad som ska anses utgöra allvarlig brottslighet kan viss ledning hämtas från den innebörd uttrycket avses ha vid gränsdragningen mellan mened och grov mened, se författningskommentaren till 1 § andra stycket. Det ska dock beaktas att minimistraffet för grov mened är betydligt strängare än för grov falsk beskyllning. En falsk beskyllning bör därför kunna anses som grov även om straffvärdet av den brottslighet som beskyllningen avser understiger fängelse . Straffvärdet av den brottslighet som beskyllningen avser är bara en omständighet som kan beaktas vid bedömningen om det varit fråga om allvarlig brottslighet. En helhetsbedömning ska alltid göras där exempelvis också karaktären av den brottslighet som beskyllningen avser kan beaktas. Även en beskyllning för ett mindre allvarligt men vanärande brott, t.ex. lindrigare sexualbrott, kan medföra att den falska beskyllningen ska bedömas som grov. Tredje stycket motsvarar med undantag för bytet av brottsbeteckningen och språkliga ändringar det hittillsvarande andra stycket. 15 § För förberedelse eller stämpling till mened eller grov mened och för försök till bevisförvanskning som inte är ringa döms det till ansvar enligt 23 kap. Paragrafen reglerar straffansvar för osjälvständiga brott i 15 kap. Övervägandena finns i avsnitt 5.3.3. Paragrafen utformas enligt Lagrådets förslag. Första meningen i paragrafen ändras på så sätt att straffansvaret för stämpling till mened och grov mened utvidgas. Straffansvar gäller för alla former av stämpling till mened och grov mened, dvs. även i fall då någon åtar eller erbjuder sig att utföra mened och att någon i samråd med någon annan beslutar gärningen. I den hittillsvarande lydelsen omfattade straffansvaret endast stämpling som består i att någon söker anstifta en sådan gärning. Den hittillsvarande andra meningen tas bort mot bakgrund av att ringa mened får en egen brottsbeteckning. Med anledning av ändringen görs ett tillägg i första meningen som anger att försök till bevisförvanskning som är ringa inte är kriminaliserat. Ingen ändring i sak är avsedd. 10 § Den som med våld eller hot om våld angriper någon för att han eller hon gjort anmälan, fört talan, avlagt vittnesmål eller annars vid förhör avgett utsaga hos en domstol eller annan myndighet eller för att hindra någon från en sådan åtgärd döms för övergrepp i rättssak till fängelse i lägst och högst . Detsamma gäller den som med någon annan gärning, som medför lidande, skada eller olägenhet, eller med hot om en sådan gärning angriper någon för att han eller hon avlagt vittnesmål eller annars avgett utsaga vid förhör hos en myndighet eller för att hindra honom eller henne från att avge en sådan utsaga. Med domstol eller annan myndighet i första stycket avses även en dömande kammare eller ett annat organ i . Om brottet är grovt döms för grovt övergrepp i rättssak till fängelse i lägst två och högst . Vid bedömningen av om brottet är grovt ska det särskilt beaktas om 1. det har uppkommit eller funnits risk för betydande men för det allmänna eller någon enskild, 2021/22:186 2. gärningen har innefattat våld av allvarligt slag, 3. gärningen har innefattat hot som påtagligt har förstärkts med hjälp av vapen, sprängämne eller vapenattrapp eller genom anspelning på ett våldskapital eller som annars har varit av allvarligt slag, eller 4. gärningen annars har varit av särskilt hänsynslös eller farlig art. Om brottet med hänsyn till omständigheterna är mindre allvarligt döms till fängelse i högst . Paragrafen behandlar övergrepp i rättssak. Övervägandena finns i avsnitt 5.4. Första stycket ändras på så sätt att minimistraffet för övergrepp i rättssak av normalgraden höjs till fängelse . Minimistraffet fängelse anger brottets straffvärde på en lägsta nivå. Höjningen av minimistraffet syftar till en höjd straffnivå för brottstypen men avser inte att påverka tillämpningen av straffbestämmelsen i övrigt. Avsikten är alltså i princip inte att förändra gränsdragningen mellan övergrepp i rättssak av normalgraden och sådana mindre allvarliga fall, som i den hittillsvarande lydelsen betecknades som ringa övergrepp i rättssak (se dock kommentaren till fjärde stycket).