prop · H903236 · 2022-06-08 00:00:00 — Skrivelsen omfattar stöd genom multilaterala organisationer verksamma inom utvecklingssamarbete och det humanitära biståndet, och som finansieras med medel från utgiftsområde 7 Internationellt bistånd. Detta omfattar s.k. kärnstöd (icke-öronmärkt stöd till organisationernas budgetar, bidrag som lämnas i samband med utvecklingsbankernas påfyllnadsförhandlingar, samt biståndsdelen av uttaxerade bidrag eller obligatoriska medlemsavgifter till FN-organ) samt s.k. multi-bi-stöd (dvs. stöd till en multilateral organisation som ges för ett specifikt ändamål, såsom sektor, region, land eller projekt). bistånd genom EU, som definieras som multilateralt bistånd, behandlas inte i denna skrivelse men ingår i statistiken för det multilaterala biståndet. Tidsmässigt ligger fokus i denna skrivelse på 2019 och 2020, men även vissa uppgifter har inkluderats. I statistiken ingår även tidsserier bakåt i tiden Redovisningen omfattar verksamhet som det svenska biståndet har bidragit till att möjliggöra samt dess resultat. Resultaten omfattar både vad som levererats genom olika program och vad organisationerna uppnått i sin normerande roll. Det svenska biståndet ges huvudsakligen som kärnstöd eller i samfinansiering med andra. Även påverkansarbetet sker i samspel med många aktörer. Denna samverkan bidrar till effektivitet men begränsar möjligheten att urskilja resultaten av just det svenska stödet. resultat utgör en del av organisationernas sammantagna resultat. För att ge en uppfattning om omfattningen av bidrag till resultaten redogörs därför i skrivelsen för proportionella andel av organisationernas kärnstöd. Huvudsakliga källor i skrivelsen är statistik från (OECD-DAC) samt svensk rapportering till OECD-DAC, de multilaterala organisationernas årsrapporter och analyser samt Sidas årliga rapportering till regeringen. Som en del av arbetet med denna skrivelse har Sida lämnat en särskild redovisning för det multilaterala bistånd som myndigheten hanterar. Det är värt att notera att de multilaterala organisationernas verksamhet och resultatrapportering skiljer sig åt vilket försvårar aggregering och jämförelser. Regeringen arbetar löpande i sin dialog med organisationerna för att stärka rapporteringen. humanitärt bistånd – en överblick 3.1Det internationella multilaterala systemet Det multilaterala samarbetet behövs för att möta de komplexa utmaningar som världen står inför och för att stärka förmågan att förebygga och hantera framtida kriser. FN är centralt för att hantera covid-19-pandemin och klimatkrisen, förebygga och lösa konflikter, försvara mänskliga rättigheter och råda bot på ojämlikhet och ojämställdhet i världen. Genom stöd från och andra givare kan de multilaterala organisationerna fortsatt spela en viktig roll som röst och normbärare för svenska politiska prioriteringar, såsom jämställdhet, miljö och klimat samt mänskliga rättigheter. Därmed är det multilaterala samarbetet också betydelsefullt i ansträngningarna att skapa förutsättningar för bättre levnadsvillkor för människor som lever i fattigdom och förtryck. Det multilaterala systemet för utveckling och humanitärt bistånd består av organisationer med varierande storlek, roll, mandat, verksamhetsområden och finansiering som genom program och insatser bidrar till utveckling och till att lindra nöd och rädda liv i låg- och medelinkomstländer. De har ofta närvaro och kapacitet att verka i de mest utmanande situationerna och utsatta länderna där det kan vara svårt att bedriva bilateralt bistånd. Detta har varit särskilt viktigt för att svara på den utmaning som covid-19-pandemin har utgjort. Multilaterala organisationer har ofta mycket god fackkompetens och goda förutsättningar att föra en nära dialog med regeringar i utvecklingsländer och länder som påverkas av humanitära kriser och katastrofer. De multilaterala organisationerna har också en viktig roll för samordning och dialog, både på landnivå och huvudkontorsnivå. Utöver programverksamheten har flera multilaterala organisationer en funktion att etablera och upprätthålla normer, internationella regler, avtal och praxis. Vissa bidrar även till normativ utveckling i låg- och medelinkomstländer genom att stödja nationell kapacitet för att utveckla lagstiftning, institutioner och nationella policyer. De multilaterala organisationerna har en viktig roll som kunskapsorganisationer och forum för policydialog. Det långsiktiga utvecklingssamarbetet från FN, Världsbanksgruppen, andra utvecklingsbanker och regionala mellanstatliga organisationer är viktigt, inte minst för förebyggande av konflikt och långsiktigt fredsbyggande. De multilaterala organisationerna har vidare en nyckelroll inom det humanitära biståndet, inklusive för att stärka kopplingen mellan humanitärt bistånd, långsiktigt utvecklingssamarbete och fredsbyggande, samt för samordning och metodutveckling. De multilaterala organisationerna av direkt relevans för eller koppling till biståndet kan förenklat delas in i följande kategorier: FN:s fonder och program arbetar med social och ekonomisk utveckling för fattigdomsminskning, såsom , () och () eller humanitärt bistånd t.ex. (WFP). finansieras de av frivilliga bidrag från medlemsländerna. • är självständiga internationella organisationer som ansvarar för det mellanstatliga samarbetet inom bestämda (FAO), (), () och för utbildning, vetenskap och kultur (). genom obligatoriska medlemsbidrag i kombination med frivilliga bidrag från medlemsländerna. • Andra FN-aktörer omfattar organ som är del av , såsom Kontoret för FN:s högkommissarie för mänskliga rättigheter (OHCHR) och FN:s kontor för samordning av humanitär hjälp (Ocha) samt särskilt upprättade organ såsom (UNHCR) och FN:s enhet för jämställdhet och kvinnors egenmakt (UN Women). • Multilaterala utvecklingsbanker är institutioner vars uppdrag är att främja inkluderande utveckling och bekämpa fattigdom, t.ex. Världsbanksgruppen och regionala utvecklingsbanker. huvudsakligen genom delägarkapital och frivilliga bidrag som förhandlas fram vid regelbundna påfyllnadsförhandlingar. av finansieringen kommer också från bilaterala givares bistånd och specifikt område och finansieras ofta genom frivilliga bidrag från en Exempel på detta är Globala vaccinationsalliansen (Gavi), Globala fonden för aids, tuberkulos och malaria (Globala fonden) och Globala partnerskap för utbildning (GPE). Dessa organisationer finansieras huvudsakligen av frivilla bidrag men de är också öppna för innovativa finansieringslösningar såsom obligationer, garantier och beskattning. Utöver vad som faller inom dessa kategorier finns andra multilaterala organisationer med varierande inriktning och mandat, som till exempel (), () och utveckling () samt olika regionala samarbetsorganisationer och expertorganisationer. De multilaterala organisationerna i genomförande antog FN:s medlemsstater Agenda 2030 och de globala målen för hållbar utveckling (Globala målen) för en hållbar, rättvis och Covid-19-pandemin har, tillsammans med andra globala kriser, försvårat genomförandet av Agenda 2030 och de globala Skr. 2021/22:236 målen. Mobilisering av nödvändiga finansiella resurser och genomförandet i fält av vissa biståndsinsatser har utgjort särskilda Vid FN:s högnivåforum för hållbar utveckling (HLPF) presenterade FN:s generalsekreterare inriktningen för genomförandet av Agenda 2030 och de globala målen i ljuset av covid-19- pandemin och dess effekter. Agenda 2030 sågs som ett effektivt ramverk för att leda världen ur krisen. Åtgärder mot covid-19, klimatåtgärder, investeringar i mer jämlika och motståndskraftiga samhällen samt finansiering för hållbar utveckling i enlighet med Action Agenda (AAAA) om utvecklingsfinansiering bedömdes som avgörande för återhämtningen. FN och andra multilaterala organisationer centrala i arbetet för att uppnå de globala målen och i samordningen av uppföljningen av Agenda 2030. Multilaterala organisationer har gradvis anpassat sina strategier och mål till Agenda 2030 och vissa organisationer har ett särskilt ansvar för samordning och uppföljning av specifika mål. Exempelvis har ett ansvar i att övervaka uppfyllandet av 20 av de globala målens 169 delmål Även utvecklingsbankerna bidrar i genomförandet av Agenda 2030 som finansiärer och genom att generera data och ny kunskap. I genomförandet av Agenda 2030 har den lokala nivån kommit att bli allt viktigare. FN-systemet arbetar därför alltmer för att stötta genomförandet på nationell och lokal nivå. För att driva på genomförandet och förbättra FN:s förmåga att agera samordnat på landnivå har en gemensam fond () inrättats. har varit den näst största givaren till fonden och sitter i dess styrgrupp. bidrog med 160 respektive till fonden. har multilaterala organisationer initierat ett viktigt arbete för att öka bland annat privata sektorns och institutionella investerares finansiering av utveckling samt andra aspekter av utvecklingsfinansiering. har bl.a. genom Sida verkat för att stärka FN:s och arbete i linje med de globala åtagandena i Action Agenda . 3.1.2Skärningspunkter mellan utveckling, fred och humanitärt bistånd De senaste årens dramatiskt ökade humanitära behov och alltmer utdragna konflikter ställer krav på mer effektiva arbetsformer i konfliktdrabbade eller sårbara länder, inklusive genom stärkt samverkan och samarbete mellan humanitära insatser, långsiktigt utvecklingssamarbete och insatser för att bygga fred. Genom bättre samarbete ökar möjligheterna att möta grundorsaker till konflikter och utvecklingshinder, samt till att minska framtida humanitära behov. Samspelet humanitärt, utveckling och fredsbyggande (ibland benämnt ”trippel nexus”) har fått ökad uppmärksamhet i internationella forum och av multilaterala organisationer. 2021/22:236 Inom FN har samverkansmekanismer utvecklats för gemensam analys, planering och samverkan mellan olika aktörer. är den bredare reformagendan inom FN en viktig del av att stärka FN:s samlade agerande under ledarskapet av FN:s landskontor. har varit pådrivande för att stärka samspelet mellan humanitärt, utveckling och fredsbyggande i det multilaterala arbetet genom dialog och påverkansarbete inom FN, Världsbanksgruppen och . OECD-DAC antog 2019 rekommendationer om ökat samarbete, samstämmighet och koordinering vad gäller analys, programmering och finansiering. var pådrivande för dess tillkomst, och givare, multilaterala organisationer och FN-organ har anslutit sig. Sida har arbetat för att omsätta OCED-DAC:s rekommendation i praktiken. Sida deltar t.ex. i OECD-DAC:s och FN:s arbetsgrupp DAC- UN Dialogue on the implementation of the DAC Nexus Recommendation tillsammans med de multilaterala organisationer som anslutit sig till rekommendationen, i syfte att stärka lärande och genomförande. Sida har också finansierat konkreta insatser i skärningspunkten mellan utveckling, fred och humanitärt. Multilaterala organisationer spelar en särskilt viktig roll i sköra och konfliktdrabbade kontexter. Det gäller inte minst organisationer som , som har dubbla eller flera mandat, det vill säga arbetar med såväl humanitärt stöd som med långsiktigt utvecklingsarbete, och ibland även insatser för att förebygga konflikt eller bidra till fred. De är viktiga som genomförare av program och insatser som svarar upp mot människors omedelbara behov, hanterar och minskar risker och sårbarhet och adresserar underliggande orsaker till kris och konflikt samt stärker motståndskraft. fattades ett antal viktiga beslut om omfattande reformer av FN:s utvecklingssystem med fokus på organisationernas förmåga att samverka på landnivå och att ge stöd i arbetet för att nå Agenda För att förbättra samordningen på landnivå har ett nytt system för FN:s landchefer, s.k. Resident (RCs), Landcheferna är företrädare och samordnare för FN:s samlade verksamhet Funktionen har, inom ramen för reformen av utvecklingssystemet, fått ökade befogenheter och resurser. stödfunktioner, administrativa rutiner och samlokaliseringar ska öka. reformarbete som pågår är det mest omfattande som FN genomfört på En förutsättning för att organisationerna ska genomföra sina mandat på ett effektivt sätt är en förutsägbar, flexibel och tillräcklig finansiering. viktig del i reformerna har därför varit en överenskommelse om finansieringsfrågor mellan medlemsstaterna och FN-systemet (Funding FN-systemet å sin sida åtar sig att arbeta bättre tillsammans mot gemensamma resultat samt öka effektivitet, transparens och ansvarsutkrävande. Uppföljning av överenskommelsen pekar på att FN-systemet kommit längre i arbetet med att genomföra åtagandena än vad medlemsstaterna har. har i alla berörda FN-organ drivit på för ett konsekvent genomförande av reformbesluten och för att organisationerna resurssätts i linje med gjorda åtaganden. Regeringen har dessutom ingått fleråriga avtal om kärnstöd med ett antal FN-aktörer som ett sätt att svara upp mot överenskommelsen. Vidare har regeringen drivit på för integrering av jämställdhet, miljö och klimat samt andra prioriterade tvärfrågor i organisationernas verksamhet, för att rättighetsperspektivet ska få genomslag och för att organisationerna ska stå upp för sina normativa mandat. Många viktiga steg har tagits sedan reformprocessen sjösattes. 19-pandemin och dess effekter har fungerat som en katalysator – men också som ett lackmustest – för förbättrad samordning. Den förstärkta landchefsfunktionen visat sig betydelsefull för FN:s förmåga att på ett samordnat sätt kunna hjälpa länder hantera såväl kortsiktiga hälsorelaterade och humanitära utmaningar som mer långsiktiga socioekonomiska utmaningar. genomfördes en första genomlysning av hur det nya landchefssystemet har fungerat. Genomlysningen visade att värdlandsregeringar i allt högre grad sätter värde på landchefsfunktionens roll och bidrag och att representanter för olika FN-organ ansåg att funktionen bidrar till ökad samordning och ett mer effektivt stöd. Sammantaget visar genomlysningen att landchefskontoren i ökande utsträckning har kunnat fylla den roll som samordnare och koordinatör av hela FN-systemet som eftersträvades i reformen. kvarstår omfattande arbete för att fullt ut realisera FN- reformarbetets möjligheter. Finansieringssituationen, där givarna fortfarande i alltför hög utsträckning håller fast vid öronmärkt stöd. Ökade incitament för kärnstöd behövs därför, och fortsätter också understryka vikten av mer flexibla stödformer. Alla FN-organ behöver också i än högre grad anpassa sina system och rutiner för ökad samordning. Det handlar om incitament för samordning på landnivå av resursmobilisering, projekt- och programutformning, samordnad rapportering och uppföljning, och landstrategier liknande dokument. Arbetet i de svåraste, konfliktdrabbade, miljöerna måste också samordnas i större utsträckning. Liksom FN-systemet bidrar de multilaterala utvecklingsbankerna till positiva resultat i låg- och medelinkomstländer, men även här finns det behov av förbättringar avseende utvecklings- och biståndseffektivitet. verkar i det löpande styrelsearbetet och genom Sidas stöd till givargemensamma fonder (eng. trust funds) för att de multilaterala utvecklingsbankerna ska höja sin effektivitet. De multilaterala utvecklingsbankerna bedöms över lag ha god intern effektivitet, bl.a. genom tydliga strategier, gedigen uppföljning och resultatrapportering samt robusta policyer. verkar löpande för att stärka den interna 2021/22:236 effektiviteten genom god styrning, robusta resultatramverk, oberoende utvärderingsfunktioner samt starkt ansvarsutkrävande och intern kontroll. I arbetet för stärkt intern effektivitet driver även att bankerna ska utnyttja de resurser som givarländerna tillhandahåller på ett effektivt sätt, bland annat genom att resurser görs tillgängliga för de fattigaste länderna. lyfter även vikten av att stärka samverkan och synergierna mellan utvecklingsbankernas olika verksamhetsområden, bland annat i syfte att maximera organisationernas kapacitet att bidra till hållbarhet och inkludering. Tematiskt har regeringen verkat för utvecklingen av bankernas verksamhet inom jämställdhet, klimat- och miljö, inkluderande ekonomisk utveckling samt freds- och statsbyggande. Utöver arbete med intern effektivitet krävs samordning mellan bankerna för att förbättra systemeffektiviteten. En samstämmig styrning från de länder som ger stöd till bankerna liksom stärkt samarbete mellan de olika utvecklingsbankerna kan bidra till starkare genomförandet av Agenda 2030 och och till att mobilisera ytterligare offentliga och privata finansiella flöden och innovativa finansieringsformer. Genom att varje utvecklingsbank investerar inom områden där man har komparativa fördelar ökar den samlade biståndseffektiviteten. Utvecklingsbankerna samarbetar också i gemensamma projekt och analyser, ett arbete som kan systematiseras ytterligare för att höja effektiviteten. Detta utmanas dock av att bankerna är fristående från varandra och har olika ägarstruktur, trots att man har liknande mandat och ibland även är verksamma i samma länder. presenterade en arbetsgrupp inom ramen för G20 en ansats för att stärka effektiviteten i den globala finansiella arkitekturen samt att stärka styrningen av de internationella finansiella institutionerna. Liknande arbete har också bedrivits i EU där fokus har legat på att stärka samordningen av den europeiska arkitekturen för utvecklingsfinansiering. har varit en aktiv röst för stärkt systemeffektivitet, även om många diskussioner har förts mellan G20-länderna. I den mån det har varit möjligt har medverkat i arbetet, bland annat genom finansiering av ett undersekretariat till G20-arbetsgruppen och genom löpande uppföljning med t.ex. Världsbanksgruppen som deltagit i arbetet. Bilden är att samarbetet mellan utvecklingsbankerna har stärkts , men att mer samordning krävs för att maximera bankernas bidrag till genomförandet av målen i Agenda och . I det löpande styrelsearbetet i utvecklingsbankerna verkar också för stärkt samarbete mellan bankerna, FN-systemet och EU. engagemang i FN och i det multilaterala systemet syftar till att stärka den regelbaserade världsordningen och bidrar till att möta utmaningar som påverkar vår egen säkerhet, trygghet och utveckling. värnar de multilaterala institutionerna i då globala utmaningar som covid-19-pandemin och klimatkrisen kräver gemensamma lösningar. Genom stöd till och samarbete med de multilaterala organisationerna får också bredare genomslag för Skr. 2021/22:236 sina politiska prioriteringar. Kärnstöd underlättar organisationernas långsiktiga planering och åtaganden, och gör att organisationerna på ett effektivt sätt kan uppfylla sina mandat. Detta blev särskilt tydligt under covid-19-pandemin, då de multilaterala organisationerna tack vare kärnstöden snabbt kunde ställa om sin verksamhet för att svara upp mot både akuta behov och långsiktiga konsekvenser. var tidigt ute med krav på att integrera såväl jämställdhetssom rättighetsperspektiv i hanteringen av covid-19- pandemin, för att säkerställa att ingen lämnades utanför. Det finns viktiga synergier mellan de multilaterala kärnstöden och multi- bi-stödet. Genom stödet till multilaterala organisationer på global nivå, t.ex. i arbetet med Agenda 2030, liksom i kunskapshantering och metodutveckling, stärks deras kapacitet att verka effektivt på landnivå. Genom att använda de multilaterala organisationerna som genomförare av bilateralt bistånd på landnivå tar tillvara på denna kapacitet att leverera konkreta resultat i samarbetsländerna. får därtill en god inblick i hur organisationerna fungerar både på regional- och landnivå, vilket i sin tur kan utnyttjas i det globala arbetet. De multilaterala organisationerna och de gemensamma givarfonderna har även god kapacitet att hantera dels stora finansieringsvolymer, dels både neddragningar och medelstillskott med relativt kort varsel, något som bl.a. varit viktigt i hanteringen av covid-19-pandemin. 3.2.1 Mål, styrning och uppföljning Målet för biståndet genom multilaterala organisationer, liksom för hela det svenska biståndet, är att skapa förutsättningar för bättre levnadsvillkor för människor som lever i fattigdom och förtryck (prop. 2013/14:1 utg.omr. 2013/14:UU2, rskr. 2013/14:75). Den övergripande inriktningen för utvecklingssamarbetet och det humanitära biståndet, inklusive det multilaterala, anges i skrivelsen för svenskt utvecklingssamarbete och humanitärt bistånd 2016/17:60). Inom åtta tematiska områden samt för det humanitära biståndet anger regeringen prioriteringar och målsättningar. I Strategi för multilateral utvecklingspolitik (UD2017/21055), den s.k. Multistrategin, anges att utvecklingssamarbete genom multilaterala organisationer ska bedrivas i syfte att uppnå största möjliga effekt inom områden som regeringen prioriterar. Därtill syftar det till att stärka det multilaterala systemet i dess helhet. Kärnstöd är definitionsmässigt ett stöd till en organisations samlade verksamhet och de mål som finns formulerade i dess strategiska planer och stödjer de organisationer vars mål är i linje med De multilaterala organisationerna har normalt väl utvecklade resultatramverk med mål på olika nivåer och indikatorer för uppföljning Som medlem i organisationerna har även vanligtvis varit med om att både utforma och besluta om målen. För de större multilaterala kärnstödsmottagarna har specifika organisationsstrategier, som utarbetas och beslutas i enlighet med riktlinjer för strategier inom svenskt utvecklingssamarbete och humanitärt bistånd (UD2017/21053) och som redovisar skälen till det svenska stödet. I organisationsstrategierna anges också svenska prioriteringar i förhållande till organisationen och vad särskilt ska verka för och följa upp, såväl tematiskt som i fråga om organisationens arbetssätt. prioriteringar för organisationer för vilka det finns organisationsstrategier sammanfattas i bilaga 3. Multi-bi-stödet, som huvudsakligen hanteras av Sida, är en del av genomförandet av de bilaterala strategierna och styrs därmed av målen i dessa. Mål för enskilda insatser på kort och specificeras i program- och projektdokument. Huvudsakliga styrdokument för det multilaterala biståndet är ovan nämnda strategiriktlinjer samt Multistrategin vilken kan ses som ett ramverk som syftar till att skapa ett sammanhållet och strategiskt svenskt samarbete med de multilaterala organisationerna. I Multistrategin framhålls att svenskt samarbete och påverkansarbete gentemot multilaterala organisationer ska vara samstämmigt och att synergier mellan olika svenska aktörer – i synnerhet olika departement och myndigheter – ska eftersträvas. Det svenska engagemanget ska vidare vara fokuserat till de organisationer som har högst relevans för internationella utvecklings- och biståndspolitiska mål och bäst förmåga att effektivt bidra till resultat. Icke-öronmärkta stöd förordas och när öronmärkt finansiering ges bör denna vara direkt kopplad till genomförandet av berörda multilaterala organisationers egna strategier och resultatramverk. Därtill framhålls att engagemang i de multilaterala organisationerna ska vara långsiktigt och att i samarbete med andra länder bör verka för en ändamålsenlig arbetsfördelning och en tydlig rollfördelning mellan de multilaterala organisationerna. Samarbetet med de större organisationerna vägleds av de regeringens organisationsstrategier. Inför framtagande av dessa görs först en så kallad Organisationsbedömningarna omfattar bedömning av både organisationernas biståndspolitiska relevans och deras effektivitet. En viktig källa till organisationsbedömningar är de som görs inom ramen för (Mopan), ett nätverk bestående av 20 givarländer där ingår med uppgift att ta fram gemensamma bedömningar av organisationernas effektivitet, interna styrning och kontroll. Rollfördelningen i arbetet med de multilaterala organisationerna kan sammanfattas som att •Regeringskansliet ansvarar för beredning av kärnstöd,