prop · H903273 · 2022-07-12 00:00:00 — Samtycke från den dömde behövs inte om han eller hon antingen är medborgare och bosatt i den andra staten eller efter verkställigheten av påföljden kommer att utvisas dit till följd av ett i domen meddelat utvisningsbeslut. Samtycke från den dömde krävs inte heller om han eller hon har flytt eller på annat sätt återvänt till den andra medlemsstaten på grund av det straffrättsliga förfarandet mot honom eller henne i eller efter det att domen meddelades. Det kan konstateras att villkoren i 2 kap. 1–3 §§ europeiska verkställighetslagen för att sända över en dom motsvarar rambeslutets reglering. Två viktiga undantag finns emellertid. Kraven i 2 kap. 1 § om att ett översändande ska vara lämpligt och att ett översändande, om mindre än av frihetsberövandet återstår att avtjäna för översändandet, endast får ske om särskilda skäl talar för att verkställigheten kommer att överföras till den andra medlemsstaten saknar motsvarighet i rambeslutet. 5.3.2 Närmare om kravet på särskilda skäl vid kortare fängelsestraff Kravet i 2 kap. 1 § andra stycket europeiska verkställighetslagen på sär- skilda skäl vid kortare fängelsestraff saknar alltså motsvarighet i ram- En möjlighet att beakta längden på den kvarvarande verkställig- hetstiden finns i rambeslutet, men då som en vägransgrund. 9.1 h kan den behöriga myndigheten i den verkställande staten vägra att erkänna och verkställa en dom på frihetsberövande påföljd om mindre än av påföljden återstår att avtjäna när domen tas emot av myndigheten. I motiven till kravet på särskilda skäl (se prop. 2014/15:29 s. 69–70) anges att den angivna vägransgrunden i rambeslutet bör ses som ett riktmärke för när kvarvarande strafftid är så kort att det kan ifrågasättas om det sociala rehabiliteringssyftet påkallar att verkställighet sker i en Vidare anges att ett överförande av ett fängelsestraff alltid är förknippat med kostnader och om återstår att avtjäna kan det ifrågasättas om det är rimligt att överföra verkställigheten med hänsyn till Mot den bakgrunden anförs att utgångspunkten bör vara att det inte är meningsfullt att genomföra ett överförande till en annan stat när än återstår att avtjäna. Det framförs dock att det inte går att utesluta att det kan finnas situationer när särskilda skäl talar för att verkställigheten av kortare straff bör överföras. skäl kan vara humanitära. Det torde dock främst vara fråga om fall när verkställigheten av ett kortare fängelsestraff ännu inte har påbörjats i och den dömde har återvänt till sitt hemland eller finns i men inte har någon anknytning hit. Genom att införa en möjlighet att överföra kortare straff ansågs samarbetet kunna utvecklas och en större grupp av i dömda personer få möjlighet att avtjäna straffen i sina Prop. 2021/22:273 hemländer. Slutligen anges i motiven att den andra medlemsstatens inställning i frågan är avgörande och att samråd alltid bör hållas med den staten för att utröna om det är meningsfullt att sända över en dom. Kravet i 2 kap. första stycket 4 europeiska verkställighetslagen att en dom får sändas över från om det bedöms lämpligt har inte heller någon motsvarighet i rambeslutet. I motiven till bestämmelsen anges sammanfattningsvis följande (se prop. 2014/15:29 s. 70–75). Det finns omständigheter som innebär att ett överförande inte lämpligen bör ske eller ens är möjligt, även om Kriminalvården anser att mycket talar för ett överförande och övriga i lagen angivna förutsättningar är uppfyllda. En motsvarande bedömning av om ett överförande är lämpligt, som i praxis görs vid tillämpningen av den internationella verkställighetslagen, bör därför göras innan Kriminalvården beslutar att sända över en dom enligt rambeslutet. De omständigheter som ska beaktas kan vara av skiftande karaktär, bl.a. fängelseförhållandena i den andra staten, att den andra staten avser att anpassa påföljden, verkställighetsreglerna i den andra staten och förutsättningarna att, i aktuella fall, få adekvat rättspsykiatrisk vård. Även andra omständigheter kan aktualiseras i det enskilda fallet. Det kan vara olämpligt att sända över en dom om den dömde är misstänkt för annan brottslighet antingen i eller i en annan stat som vill ha honom eller henne överlämnad eller utlämnad dit. Ett annat exempel är om den dömde är svensk medborgare, och eventuellt medborgare i en annan stat, och har sitt hemvist i den andra staten men inte samtycker till ett översändande dit. Det svenska medborgarskapet innebär ofta en stark anknytning till och om den dömde dessutom inte samtycker till att domen sänds över kan en helhetsbedömning resultera i att ett överförande inte anses som lämpligt i det enskilda fallet, trots att hemvist finns i den andra staten. Därutöver kan det finnas humanitära skäl mot ett översändande. 5.4Bör något krav för att sända över en dom tas bort? 5.4.1Allmänna utgångspunkter för att ta bort vissa krav Varken europeiska verkställighetslagen eller rambeslutet innebär någon skyldighet för Kriminalvården att sända över en svensk dom på frihetsberövande påföljd för erkännande och verkställighet i en annan medlemsstat. I lagen och i rambeslutet uttrycks det på så sätt att domen får sändas över. Rambeslutet ställer upp ett antal förutsättningar som måste vara uppfyllda, bl.a. det grundläggande kravet på att ett överförande av verkställigheten ska gynna den dömdes sociala återanpassning. Behörig myndighet i den utfärdande staten har emellertid alltid en diskretionär rätt att i varje 2021/22:273 enskilt fall avgöra om ett översändande ska ske, även om samtliga villkor är uppfyllda. I och med rambeslutet har det införts ett system för att skapa ett effektivt samarbete för att föra över verkställigheten av en frihetsberövande påföljd som har dömts ut i en medlemsstat till en annan medlemsstat till vilken den dömde har en starkare anknytning. Som nämnts bygger rambeslutet på principen om ömsesidigt erkännande som innebär bl.a. en skyldighet för en medlemsstat att erkänna och verkställa en annan stats dom utan att ifrågasätta domen. Möjligheterna att vägra erkännande och verkställighet är därför begränsade. Samarbetet förutsätter således ett ömsesidigt förtroende mellan medlemsstaterna för varandras rättssystem, bl.a. i fråga om att i varje enskilt fall följa unionsrätten och enskildas grundläggande rättigheter samt tillämpa vägransgrunderna restriktivt. De villkor som anges i artikel 4 i rambeslutet och som måste vara uppfyllda för att en dom ska få sändas över ska ses mot bakgrund av dessa allmänna förutsättningar för samarbetet. Även om rambeslutet inte hindrar en medlemsstat från att ställa upp ytterligare villkor kan det övervägas om de tillkommande villkoren i europeiska verkställighetslagen är nödvändiga, eller om de till och med motverkar syftet med rambeslutet. Utgångspunkten bör vara att inte ställa upp fler villkor för att få sända över en dom än vad som följer av rambeslutet. Andra starka skäl kan dock tala för att villkoren fyller en viktig funktion. 5.4.2Kravet på särskilda skäl vid kortare frihetsberövande påföljder bör tas bort Regeringens förslag: Kravet att en svensk dom på frihetsberövande påföljd får sändas över endast om särskilda skäl talar för att verkställigheten kommer att överföras till den andra medlemsstaten i de fall det återstår mindre än att avtjäna för översändandet ska tas bort. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna godtar eller invänder inte mot förslaget. anser att kravet på särskilda skäl bör behållas. Samfundet framför att ett avskaffande av kravet teoretiskt skulle kunna leda till en ärendeingång av ärenden där kvarvarande strafftid understiger handläggningstiden för Kriminalvården och domstolarna, vilket inte kan anses samhällsekonomiskt effektivt. Skälen för regeringens förslag Konsekvenser av nuvarande reglering Möjligheten att överföra en straffverkställighet i de fall mindre än återstår att avtjäna förutsågs i förarbetena främst tillämpas på påföljder för vilka verkställigheten inte har påbörjats när Kriminalvården inleder sitt ärende (se prop. 2014/15:29 s. 70). En del dömda har då återvänt till sina hemländer, medan andra är kvar i men med en stark anknytning till en annan medlemsstat. Omständigheten att en verkställighet inte har påbörjats för dessa kortare fängelsestraff har ansetts utgöra särskilda skäl för att sända över domen till den andra medlemsstaten under förutsättning att övriga villkor i lagen är uppfyllda. I de fall en verkställighet pågår och den dömde motsätter sig ett översändande, har kravet på särskilda skäl resulterat i en praxis som innebär att Kriminalvården sällan påbörjar ett ärende om mindre än cirka återstår att avtjäna av den frihetsberövande påföljden. Det huvudsakliga skälet till det är den tid det tar att handlägga ärendet hos och domstolarna om myndighetens beslut överklagas. Innan det finns ett slutligt ställningstagande från domstol har ofta sexmånadersgränsen passerats. I en sådan situation ska Kriminalvården med hänsyn till förarbetsuttalanden alltid samråda med behörig myndighet i den andra medlemsstaten, vilket drar ut ytterligare. Därutöver ska myndigheten i domstolsprocessen argumentera för att kravet på särskilda skäl är uppfyllt. Det finns inga uttalanden i förarbetena som ger vägledning för bedömningen av när kravet på särskilda skäl kan anses vara uppfyllt. Det resulterar i att domstolarna ofta kommer fram till att det inte finns särskilda skäl och ett överförande kan såldes inte komma till stånd. Ett syfte med europeiska verkställighetslagen är att göra det möjligt för en större grupp av dömda att få avtjäna sina straff i hemlandet. Detta gäller framför allt de straff som avser fängelse eller mer, men även kortare fängelsestraff (se prop. 2014/15:29 s. 70). Trots att det finns godtagbara förklaringar till den diskrepans mellan antalet utdömda fängelsestraff (som inte har avtjänats ) och påbörjade respektive genomförda ärenden om överförande av straffverkställighet får det anses vara tveksamt om syftet med den nya lagstiftningen i nu aktuella delar har uppnåtts fullt ut. I och med att Kriminalvården sällan påbörjar ett ärende om mindre än återstår att avtjäna av den frihetsberövande påföljden, tycks kravet på särskilda skäl ha lett till vissa tröskeleffekter som inte var avsedda. Det kan vidare framstå som motsägelsefullt att ett översändande kan nekas på grund av ett krav som inte har stöd i rambeslutet, trots att Kriminalvården (och domstolen) anser att övriga i lagen uppställda krav är uppfyllda, och då särskilt kravet på att ett översändande av domen ska underlätta den dömdes sociala återanpassning. Resultatet blir – lite tillspetsat – att ett beslut fattas som inte gynnar den dömdes sociala återanpassning. Är argumenten för ett krav på särskilda skäl fortfarande relevanta? När rambeslutet genomfördes anfördes ett antal argument för varför ett krav på särskilda skäl bör ställas upp (se avsnitt 5.3.2). Ett av dessa argument är att vägransgrunden i artikel 9.1 h i rambeslutet ska ses som ett riktmärke för när kvarvarande strafftid är så kort att det kan ifrågasättas om det sociala rehabiliteringssyftet påkallar att verkställighet sker i en annan stat. En dom får endast sändas över om det gynnar den dömdes sociala återanpassning, vilket framgår av 2 kap. 1 § första stycket 3 europeiska verkställighetslagen. Denna förutsättning ska alltid vara uppfylld, oavsett hur som återstår att avtjäna av den frihetsberövande påföljden. Kravet, som följer av rambeslutet, omhändertas således enligt nämnda bestämmelse. Att även bedöma det sociala rehabiliteringssyftet utifrån kravet på särskilda skäl kan inte motiveras. Är samtliga krav uppfyllda för att sända över en dom, inklusive kravet på den 2021/22:273 dömdes sociala återanpassning, är ett översändande i överensstämmelse med rambeslutet även om det rör sig om ett kortare fängelsestraff. andra medlemsstatens behöriga myndighet då väljer att vägra erkännande och verkställighet med stöd av nämnda vägransgrund i rambeslutet är det mer ett uttryck för den statens syn på samarbetet än en felaktig tolkning av Kriminalvården avseende syftet med rambeslutet. anser att kravet på särskilda skäl ska behållas och pekar på den teoretiska möjligheten att Kriminalvården, för det fall kravet tas bort, initierar ärenden i vilka det inte återstår någon strafftid vid handläggningens slut hos myndigheten och domstolarna. är inne på vore en ordning där myndigheten lägger tid och resurser på ärenden som i slutändan inte leder till några överföranden Med tanke på Kriminalvårdens erfarenhet av att hantera dessa ärenden bedömer regeringen att risken att ett borttagande av kravet på särskilda skäl skulle få sådana effekter är mycket Det är dock viktigt att Kriminalvården har detta i åtanke när myndigheten bedömer vilka frihetsstraff som kan vara aktuella att Det går heller inte att utesluta att handläggningen i ett enskilt fall drar ut ovanligt länge, vilket kan leda till att endast eller ingen tid alls återstår av strafftiden när ärendet är färdighandlagt. sådan situation kan dock uppkomma . således en viktig faktor i dessa ärenden, men faktum är att just kravet på särskilda skäl i vissa fall förlänger den totala handläggningstiden. föreslår som alternativ att gränsen för när särskilda skäl ska finnas för att ett översändande av ett kortare fängelsestraff ska få ske sänks något från nuvarande . Regeringen konstaterar att en sådan ordning förvisso skulle innebära att fler ärenden kan initieras av Kriminalvården. En viktig del i förslaget att ta bort kravet på särskilda skäl är dock att Kriminalvården inte ska begränsas av ett lagstadgat tidsintervall. Så länge myndigheten bedömer att den dömdes sociala återanpassning skulle gynnas av ett överförande (och övriga i lagen uppställda villkor är uppfyllda) bör ett överförande ske, även om endast återstår att avtjäna av straffet. Ett annat argument för att behålla kravet på särskilda skäl är att ett överförande av en frihetsberövande påföljd alltid är förenat med kostnader och om återstår att avtjäna av påföljden kan det ifrågasättas om det är rimligt att överföra verkställigheten. Förvisso är ett överförande förenat med kostnader. Ärendet ska handläggas av Kriminalvården och domstolar om myndighetens beslut överklagas. biträde kan tillkomma. Därtill ska vissa handlingar översättas och tolkning kan bli aktuellt. Dessutom tillkommer kostnader för transport av den dömde, vilket Kriminalvården ansvarar för. Att beräkna kostnaden för ett ärende om överförande av en frihetsberövande påföljd är inte helt enkelt eftersom ärendena kan skilja sig väsentligt åt. När det däremot gäller kostnaden för verkställighet av ett fängelsestraff används ett schablon- belopp om per vårddygn. exempelvis ett fängelsestraff innebär att medel om ca kan omfördelas och användas för en dömd person som ska verkställa sitt straff i . Denna ”besparing” torde under alla omständigheter överstiga kostnaderna för att hantera det enskilda ärendet att sända över en dom enligt europeiska verkställighetslagen. har Kriminalvården alltid möjlighet att inom ramen för sin Prop. 2021/22:273 helhetsbedömning beakta om kostnaderna för ett överförande i ett enskilt fall skulle bli väldigt höga. Sammanfattningsvis anser regeringen att anförda skäl mot ett krav på särskilda skäl vid kortare fängelsestraff väger tyngre än skälen för ett sådant krav. Kravet bör således tas bort. 5.4.3Lämplighetskravet för att sända över en svensk dom på frihetsberövande påföljd bör inte tas bort Regeringens bedömning: Kravet att ett översändande av en svensk dom på frihetsberövande påföljd, utöver övriga förutsättningar i lagen, även ska vara lämpligt bör inte tas bort. Promemorians förslag överensstämmer inte med regeringens bedömning. I promemorian föreslås att lämplighetskravet tas bort. Remissinstanserna: Några remissinstanser godtar eller invänder inte mot promemorians förslag. , som avstyrker förslaget, och Justitiekanslern anför att borttagandet av lämplighetskravet kan medföra en otydligare reglering och mindre förutsebarhet för den enskilde samt påverka enhetligheten i tillämpningen. Även ombudsmän anför att ett borttagande av lämplighetskravet kan medföra en otydlighet i regleringen. Justitiekanslern och ombudsmän påtalar att de omständigheter som ska beaktas vid lämplighetsprövningen kan vara av central betydelse för den enskilde och Justitiekanslern ifrågasätter hur den enskilde i praktiken kan garanteras en prövning av dessa omständigheter om lämplighetskravet tas bort. anför att ett bibehållande av lämplighetskravet de facto kommer att medföra en bibehållen kontroll av att den andra medlemsstaten lever upp till de krav som följer av EU-stadgan och . Kriminalvården tvivlar på att förslaget kommer att ge några större effektivitetsvinster då prövningen av de omständigheter som omfattas av lämplighetskravet fortsatt ska göras. Av samma anledning ifrågasätter ombudsmän och om det finns tillräckligt starka skäl för att ta bort lämplighetskravet. De frågar sig också hur den enskildes rätt till domstolsprövning av omständigheter som anpassning av påföljd och den andra statens verkställighetsregler ska tillgodoses om lämplighetskravet tas bort och information om dessa förhållanden inhämtas först efter ett översändande av domen. anför att det framstår som uppenbart att förskjutningen av prövningen av omständigheter hänförliga till lämpligheten kommer försämra den enskildes möjlighet att få invändningar prövade. ombudsmän anser att det bör övervägas om det i vart fall bör införas en möjlighet för den dömde att få till stånd en särskild domstolsprövning om den andra medlemsstaten beslutar att anpassa påföljden och Kriminalvården väljer att inte upphäva beslutet att översända domen. pekar vidare på fördelarna med att Kriminalvården inhämtar information om t.ex. den andra statens verkställighetsregler i ett tidigt skede av processen. Skälen för regeringens bedömning: I promemorian görs bedömningen att ett borttagande av lämplighetskravet skulle leda till en effektivare 2021/22:273 hantering av ärenden om överförande av straffverkställighet, utan att den dömde går miste om en prövning av de omständigheter som beaktas inom ramen för lämplighetsbedömningen. Som påpekas i promemorian skulle flertalet av dessa omständigheter, t.ex. att ett översändande står i strid med internationella förpliktelser eller är inhumant, kunna beaktas inom ramen för regleringens fakultativa karaktär eller genom kravet på social återanpassning i samband med prövningen av om en dom ska sändas över. Omständigheter hänförliga till anpassning av den svenska påföljden i den andra staten eller den andra statens verkställighetsregler skulle, som anges i promemorian, också beaktas, men på ett senare stadium av processen när domen redan har sänts över till den andra staten. Hanteringen av ärenden om överförande av straffverkställighet ska vara effektiv, vilket är syftet med promemorians förslag. måste dock vara att föreslagna ändringar faktiskt har eftersträvad effekt. Dessutom ska eventuella effektivitetsvinster ställas mot den dömdes rätt att få vissa omständigheter prövade, särskilt de som berör hans eller hennes grundläggande rättigheter, t.ex. rätten till frihet. Som påpekas av Justitiekanslern och ombudsmän kan de omständigheter som ska beaktas vid lämplighetsbedömningen, t.ex. fängelseförhållandena i den andra staten eller om den staten avser att anpassa påföljden, vara av central betydelse för den enskilde utifrån ett Justitiekanslern ifrågasätter hur man ska säkerställa att den enskilde faktiskt får en prövning av relevanta omständigheter med den ordning som promemorian förespråkar. Vidare påtalas av flera remissinstanser att ett borttagande av lämplighetskravet kan leda till en otydligare reglering och minskad förutsebarhet samt i förlängningen en minskad enhetlighet i rättstillämpningen. Regeringen har förståelse för Det finns ytterligare en aspekt med att ta bort lämplighetskravet som inte berörs i promemorian, men som några remissinstanser för fram. advokatsamfund, ombudsmän och menar nämligen att den dömde går miste om en domstolsprövning av vissa relevanta omständigheter om Kriminalvården tar ställning till dessa först efter att domen sänts över till den andra medlemsstaten, vilket enligt huvudregeln i 2 kap. 6 § första stycket europeiska verkställighetslagen sker när myndighetens beslut om översändande av domen fått laga kraft. omständigheter som avses är om den andra statens verkställighetsregler leder till villkorlig frigivning än vad som gäller enligt svensk lag eller om en anpassning av den svenska utdömda frihetsberövande påföljden kommer ske i den andra staten. Enligt 2 kap. 8 § europeiska verkställighetslagen kan Kriminalvården upphäva ett beslut om översändande av domen, men bestämmelsen ger inte den dömde någon rätt att påkalla Kriminalvårdens prövning i detta avseende om han eller hon har invändningar mot den anpassning av påföljden som kommer ske eller om verkställighetsreglerna leder till ett längre frihetsberövande i den Den dömde har inte heller möjlighet att överklaga ett beslut av Kriminalvården om att inte upphäva beslutet om översändande (se NJA 2017 s. 300). Regeringen instämmer i att detta är en viktig aspekt som måste beaktas. Den dömdes rätt att få omständigheter som rör hans eller hennes grundläggande rättigheter prövade av domstol kan inte inskränkas. t.ex. den dömde med hänsyn till reglerna om villkorlig frigivning kommer Prop. 2021/22:273 vara frihetsberövad i den andra staten än vad han eller hon hade varit om verkställighet skett i , är det en rättighetsinskränkning enligt artikel 5 som den dömde har rätt att få överprövad. ombudsmän för fram att en lösning skulle kunna vara att föra in en möjlighet för den dömde att överklaga Kriminalvårdens beslut att inte upphäva beslutet om översändande. En möjlighet till domstolsprövning i dessa situationer skulle emellertid komplicera och förlänga processen ytterligare. Då syftet med de föreslagna ändringarna är att effektivisera och snabba på förfarandet i dessa ärenden är en sådan ordning som ombudsmän föreslår inte lämplig. ombudsmän och ifrågasätter vidare om den föreslagna ändringen kommer att leda till några effektivitetsvinster. Kriminalvården, som ansvarar för hanteringen av aktuella ärenden, kan inte heller se några effektivitetsvinster med förslaget att ta bort lämplighetskravet. De tidsvinster som promemorians förslag eftersträvar kan enligt regeringens mening inte förväntas bli annat än marginella. Förslaget om borttagande av lämplighetskravet kan också, såsom påpekar, få en motsatt effekt. En otydlig reglering kan öka benägenheten att överklaga Kriminalvårdens, men även tingsrättens, beslut om att sända över en dom. Sådana konsekvenser skulle således förta eventuella tidsvinster. Sammanfattningsvis instämmer regeringen i flera av remissinstansernas påpekanden. Promemorians förslag riskerar att leda till negativa konsekvenser, t.ex. att regleringen blir mindre tydlig och förutsebar och att den dömdes möjligheter att få till en överprövning av vissa grundläggande rättigheter vid en verkställighet i den andra medlemsstaten begränsas. Sistnämnda konsekvenser väger tyngre än eftersträvade effektivitetsvinster, vilka i sig är osäkra. Regeringen anser alltså, i likhet med flera av remissinstanserna, att lämplighetskravet inte bör tas bort. 5.5Ytterligare möjligheter för Kriminalvården att sända över en dom innan myndighetens beslut om översändande har fått laga kraft bör införas Regeringens förslag: En svensk dom på frihetsberövande påföljd ska få sändas över till en annan medlemsstat för erkännande och verkställighet innan Kriminalvårdens beslut om översändande har fått laga kraft, om verkställigheten av den aktuella påföljden pågår i för beslutet. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna godtar eller invänder inte mot förslaget.