prop · H903153 · 2022-03-17 00:00:00 — 2017/18:237 s. 38–40 och 83 f.). Avgift för regional distribution 33 § På ett regionnät får en avgift för överföring av el för varje spänningsnivå inte utformas med hänsyn till var en uttagspunkt finns i förhållande till nätets anslutning till ett annat nätföretags region- eller transmissionsnät. Paragrafen innebär att avgifterna för regional distribution, på varje spän- ningsnivå, inte får utformas med hänsyn till var på regionnätet en uttags- punkt är belägen. Den motsvarar delvis hittillsvarande 4 kap. 5 § första stycket (prop. 1996/97:136 s. 151 f. och prop. 2008/09:141 s. 98). Över- vägandena finns i avsnitt 20.1. I sak ändras regleringen endast som en anpassning till att det fr.o.m. den går att bevilja nätkoncession för område för ledningar som ingår i ett regionnät (prop. 2020/21:188). Det som gäller för avgiften för överföring av el på en regionledning, dvs. en ledning som omfattas av en Prop. 2021/22:153 nätkoncession för linje och inte ingår i ett transmissionsnät, gäller alltså även för överföring på en ledning som omfattas av en nätkoncession för område med en lägsta spänningsnivå. Vad som avses med ett regionnät anges i 1 kap. 4 §. 34 § Om en avgift för överföring av el på ett regionnät avser en elektrisk anläggning som tar ut el direkt från en transformator på ett regionnät, ska avgiften utformas med utgångspunkt i avgiften för spänningsnivån före trans- formatorn med ett skäligt tillägg för nedtransformeringen. I paragrafen regleras utformningen av avgifterna för regional distribution vid uttag direkt från en transformator. Den motsvarar delvis hittillsvarande 4 kap. 5 § tredje stycket (prop. 2001/02:143 s. 62 f. och 142). Övervägan- dena finns i avsnitt 20.1. I sak ändras regleringen på så sätt att det som gällde för avgiften för överföring av el på en regionledning gäller även för överföring på en ledning som omfattas av en nätkoncession för område med en lägsta spänningsnivå. 35 § Avgiften för överföring av el på ett regionnät inom varje normalt spännings- intervall ska utformas utifrån de samlade kostnader som nätföretaget har för regionnät i i den utsträckning som kostnaderna kan hänföras till spännings- intervallet. Den del av de beräknade kostnaderna som avser betalning för överföring på transmissionsnät och på andra regionnät ska dock läggas till grund för avgiften endast i den utsträckning som kostnaderna avser nätföretagets kostnader för regionnät inom den nätregion där den ledning finns som avgiften tas ut på. I paragrafen regleras hur de kostnader som läggs till grund för utform- ningen av avgiften för regional distribution ska fördelas mellan spännings- intervall och nätregioner. Den motsvarar delvis hittillsvarande 4 kap. 8 § (prop. 1996/97:136 s. 155 f., prop. 2001/02:143 s. 60 f. och 142, prop. 2008/09:141 s. 84 f. och 98 f. och prop. 2017/18:237 s. 84). Övervägan- dena finns i avsnitt 20.1. I sak ändras regleringen endast på så sätt att det som gäller för avgiften för överföring av el på en regionledning gäller även för överföring på en ledning som omfattas av en nätkoncession för område med en lägsta spänningsnivå. 36 § På ett transmissionsnät får avgiften för överföring av el utformas med hän- syn till var på nätet en anslutningspunkt finns. Paragrafen innebär att avgiften för överföring av el på ett transmissionsnät får vara lägesberoende. Den överensstämmer i sak med hittillsvarande 4 kap. 9 § (prop. 1996/97:136 s. 156 f., prop. 2008/09:141 s. 99 och prop. 2017/18:237 s. 84). 2021/22:153 Avgifter från småskalig elproduktion 37 § Trots 26–36 §§ ska avgiften för inmatning av el från en produktionsanlägg- ning som kan leverera en effekt om högst motsvara endast den årliga kostnaden för sådan mätning, registrering, beräkning och rapportering som nätfö- retaget är skyldigt att utföra enligt 6 kap. eller föreskrifter som har meddelats i anslutning till det kapitlet. Om flera sådana anläggningar finns i närheten av varandra och gemensamt matar in el på ledningsnätet, ska anläggningarna betraktas som separata anläggningar när första stycket tillämpas. I paragrafen behandlas nätavgifter vid småskalig elproduktion. Den överens- stämmer i sak med hittillsvarande 4 kap. 10 § första och andra styckena (prop. 1996/97:136 s. 157 f.). 38 § Trots 26–37 §§ ska en elanvändare som har ett abonnemang för en säkring om högst och producerar el som kan matas in med en effekt om högst inte betala någon avgift för inmatningen. I paragrafen behandlas nätavgiften för vissa elanvändare som också är mikroproducenter av el. Den motsvarar delvis hittillsvarande 4 kap. 10 § tredje stycket. Övervägandena finns i avsnitt 21. I sak ändras regleringen på så sätt att det inte längre finns något krav på att elanvändaren ska ta ut mer el från elsystemet än den matar in. En el- användare som också är elproducent har enligt de närmare förutsättningar som anges i paragrafen en rätt att undantas från skyldigheten att betala överföringsavgift för sin inmatning. Elanvändarens skyldighet att betala avgift för sitt uttag av el påverkas inte av paragrafen. Tvister om avgifter vid småskalig elproduktion 39 § ska ta upp en tvist om avgiftens storlek enligt 37 § eller avgiftsbefrielse enligt 38 §. En tvist ska inte prövas, om ansökan om prövning kommit in till nätmyndigheten senare än efter det att nätföretaget skickat ett skriftligt ställningstagande till den berörda parten under partens senaste kända adress. I paragrafen regleras prövningen av tvister om nätavgifter från sådan småskalig elproduktion som omfattas av 37 eller 38 §. tillsvarande 4 kap. 10 § fjärde stycket men har en delvis annan utformning. Övervägandena finns i avsnitt 24.1. Tvister ska enligt första stycket tas upp av . Detta tydliggör hur stycket förhåller sig till 10 kap. 17 § , där det anges att allmän domstol inte är behörig att ta upp tvister som ska tas upp av annan myndighet än domstol. behörighet enligt paragrafen gäller dock endast den rätt som vissa små- skaliga elproducenter har till avgiftsreduktion enligt 37 § eller avgifts- befrielse enligt 38 §. För förfarandet hos gäller förvaltnings- Inspektionens beslut kan överklagas till allmän förvaltningsdom- stol, se 13 kap. 7 §. Andra stycket överensstämmer i sak med hittillsvarande 4 kap. 10 § fjärde stycket andra meningen (prop. 2001/02:56 s. 35 och 64). marknadsinspektionens exklusiva prövningsrätt innebär att en part inte heller efter tvåårsfristens utgång kan vända sig till allmän domstol för Prop. 2021/22:153 prövning. 40 § Ett nätföretags faktura till en elanvändare ska vara tydlig. Nätföretaget ska ge den elanvändare som begär det en förklaring till hur det belopp som anges i fakturan har beräknats. I paragrafen, som inte har någon tidigare motsvarighet, anges grundläg- gande krav när det gäller ett nätföretags fakturor till elanvändare. Paragra- fen genomför artikel 18.1 i elmarknadsdirektivet när det gäller nätföretag. Övervägandena finns i avsnitt 22. Paragrafen utformas efter synpunkter från Lagrådet. I kravet på tydlighet enligt första stycket ligger att det inte ska krävas några särskilda förkunskaper för att förstå fakturan. Inte bara uppgiften om det belopp som ska betalas ska vara lätt att förstå, utan även hur avgiften har beräknats. Av andra stycket framgår att nätföretaget även måste kunna förklara fakturan för en elanvändare som begär det. Det ligger i sakens natur att förklaringen ska lämnas på ett sätt som elanvändare typiskt sett kan förstå. 41 § Ett nätföretag får inte ta ut någon avgift för fakturor och faktureringsinfor- mation till elanvändare. Nätföretaget ska erbjuda elanvändaren fakturor i elektronisk form. I paragrafen regleras formerna för nätföretagets fakturering. Den genom- för artikel 18.2 och 18.3 i elmarknadsdirektivet. Övervägandena finns i avsnitt 22. Första stycket överensstämmer i sak med hittillsvarande 8 kap. 14 §, när det gäller nätföretag (prop. 2013/14:174 s. 155–157 och 276). Stycket genomför artikel 18.2 i elmarknadsdirektivet när det gäller fakturor till nätkunder. Iandra stycket, som inte har någon tidigare motsvarighet, regleras nät- företagets skyldighet att erbjuda elanvändare fakturering i elektronisk form som ett alternativ till pappersfakturor. Stycket genomför artikel 18.3 42 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om vilken information ett nätföretags faktura till en elanvändare ska innehålla och hur fakturan ska utformas. I paragrafen, som inte har någon tidigare motsvarighet, bemyndigas rege- ringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela före- skrifter om fakturans innehåll och utformning. Övervägandena finns i av- snitt 22. Med stöd av bemyndigandet kan föreskrifter meddelas som genomför artikel 18.4 och 18.6 i elmarknadsdirektivet och direktivets bilaga I när det gäller krav på nätföretagens fakturering. 2021/22:153 Förhandsprövning av villkor 43 § Ett nätföretag får inte ingå avtal i frågor om anslutning till elnätet eller överföring av el förrän de metoder som används för att utforma avtalsvillkoren har prövats av nätmyndigheten. Prövningen ska dock inte omfatta metoder för att ut- forma avgifter för anslutning eller överföring. I paragrafen regleras förhandsprövningen av andra villkor än avgifter för anslutning till elnätet eller överföring av el. Den överensstämmer i sak med hittillsvarande 4 kap. 1 a § första stycket första och tredje meningarna (prop. 2011/12:77 s. 23–25 och 53). Paragrafen genomför delvis artikel 59.7 a och c i elmarknadsdirektivet. 44 § ska godkänna de metoder som ska prövas enligt 43 §, om de kan antas leda till att villkoren i avtalen blir objektiva och icke-diskriminerande. Om nätmyndigheten inte godkänner en metod, ska myndigheten i beslutet ange hur villkoren i stället ska utformas. Beslut enligt denna paragraf gäller . ska delge sådana beslut enligt 49 § första stycket 1 och andra stycket delgivningslagen (2010:1932). I paragrafen anges förutsättningarna för att ska godkänna metoder för att utforma avtalsvillkor. Den överensstämmer i sak med hittillsvarande 4 kap. 1 a § första stycket andra meningen och andra och tredje styckena (prop. 2011/12:77 s. 23–25 och 53). 5 kap. Intäktsram för nätverksamhet 12 a § När intäktsramen bestäms ska hänsyn tas till i vilken utsträckning flexi- bilitetstjänster används och förbättrar effektiviteten i nätverksamheten. Bedöm- ningen får medföra en ökning eller minskning av intäktsramen. Paragrafen, som är ny, syftar till att skapa särskilda incitament för nät- företagen att bedriva verksamheten på ett sätt som bidrar till ökad effekti- visering. Den ska ses mot bakgrund av artikel 32.1 i elmarknadsdirektivet. Övervägandena finns i avsnitt 11.2. ska ta hänsyn till i vilken uträckning flexi- bilitetstjänster används och förbättrar effektiviteten i nätverksamheten när myndigheten bestämmer intäktsramen. ska beakta om nätföretaget använder flexibilitetstjänster och om användningen förbättrar effektiviteteten i nätverksamheten jämfört med ett läge där inga flexibilitetstjänster utnyttjas. bedömning får medföra en ökning eller minskning av intäktsramen. Ett nätföretag ska alltid överväga möjligheten att använda flexibilitetstjänster i stället för att bygga ut nätet. Energimark- nadsinspektionen bör kunna utgå från att nätföretagen lever upp till en viss nivå utan att det krävs särskilda incitament. En ökning av intäktsramen bör komma i fråga när ett företag förbättrar effektiviteten genom att använda flexibilitetstjänster på ett sätt som överträffar en sådan nivå. Att ett nät- företag inte använder flexibilitetstjänster i den utsträckning för vilken det finns goda förutsättningar kan medföra en minskning av intäktsramen. 12 b § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela Prop. 2021/22:153 föreskrifter om vilka krav som ska vara uppfyllda för att flexibilitetstjänster ska anses förbättra effektiviteten i nätverksamheten. I paragrafen, som är ny, bemyndigas regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter i anslutning till 12 a §. Övervägandena finns i avsnitt 11.2. 13 § En intäktsram för intäkter från ett lokalnät ska bestämmas för varje konces- sionsområde för sig. Om nätmyndigheten enligt 3 kap. 51 § har beslutat att flera nätkoncessioner för område ska redovisas samlat, ska dock de områdena anses vara ett koncessions- område när intäktsramen bestäms. I paragrafen regleras vilken nätverksamhet som ska omfattas av en intäkts- ram för intäkter från ett lokalnät. I andra stycket ändras en hänvisning med anledning av att en bestäm- melse flyttas till en ny paragraf. 14 § Om en nätkoncession för linje innefattas i redovisningen av en nätkon- cession för område enligt 3 kap. 53 § andra stycket, ska koncessionerna anses vara en nätkoncession för område när intäktsramen bestäms. I paragrafen regleras vad som ska gälla när en nätkoncession för område redovisas samlat med en nätkoncession för linje. En hänvisning ändras med anledning av att en bestämmelse flyttas till en ny paragraf. 15 § En intäktsram ska bestämmas för intäkter från en nätkoncessionshavares regionnät i . I paragrafen regleras vad en intäktsram för regionnät ska omfatta. Den ändras med anledning av att termen regionnät ersätter regionledning. 19 § Om ett transmissionsnätsföretag är en statlig myndighet och har finansierat en förstärkning av elnätet enligt ett sådant avtal som avses i 4 kap. 10 § andra stycket ska, när intäktsramen bestäms, företagets kostnader med anledning av avtalet anses ha uppstått i företagets nätverksamhet. Paragrafen gör det möjligt att genom avgifterna för transmission på det nät som innehas av finansiera sådana avtal mellan staten och enskilda nätföretag som avses i 4 kap. 10 § andra stycket. En hänvisning ändras med anledning av att en bestämmelse flyttas till en ny paragraf. 2021/22:153 Beräkning av intäkter 30 § Om ett transmissionsnätsföretag är en statlig myndighet och har finansierat en förstärkning av elnätet enligt ett sådant avtal som avses i 4 kap. 10 § andra stycket, ska intäkter med anledning av avtalet anses vara intäkter från överföring av el vid avstämning mot intäktsramen. Enligt paragrafen ska eventuella intäkter från ett sådant avtal som avses i 4 kap. 10 § andra stycket behandlas som intäkter från överföring av el vid avstämning mot intäktsramen. En hänvisning ändras med anledning av att en bestämmelse flyttas till en ny paragraf. Mätning av överförd el Kapitlet är nytt. Det tidigare 6 kap. innehöll bestämmelser om utrikeshan- del och upphörde att gälla . Det nya kapitlet innehåller mot- svarigheter till bestämmelser i hittillsvarande 3 kap. och till hittillsvarande 11 kap. 21 §. Skyldighet att mäta överförd el 1 § Ett nätföretag ska mäta och registrera mängden överförd el. Paragrafen reglerar nätföretagets grundläggande skyldighet att mäta och registrera mängden överförd el. Den överensstämmer i sak med hittills- varande 3 kap. 10 § första stycket (prop. 1998/99:137 s. 42). Hittillsvarande 3 kap. 10 § andra stycket utgår av skäl som redovisas i avsnitt 23.1. 2 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om 1.mätning och registrering enligt 1 §, 2.skyldighet för nätföretag att beräkna mängden överförd el, och 3.de funktionskrav som mätsystem och mätutrustning ska uppfylla. I paragrafen bemyndigas regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om mätning av överförd el och an- slutande frågor. Den motsvarar hittillsvarande 3 kap. 10 b § när det gäller sådana frågor som anges i första och tredje punkterna (prop. 2016/17:73 s. 14–16 och 21 f.). Övervägandena finns i avsnitt 23.1. I andra punkten införs ett bemyndigande när det gäller föreskrifter om beräkningar av mängden överförd el. Någon skyldighet att utföra beräk- ningar av mängden överförd el föreskrivs inte i lagen. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer kan dock meddela föreskrifter om en sådan skyldighet med stöd av bemyndigandet i paragrafen. Före- skrifterna kan gälla exempelvis sådana förbrukningsprofiler och andelstal som nätföretagen ska ta fram för ett schablonberäkningsområde enligt förordningen (1999:716) om mätning, beräkning och rapportering av överförd el. 3 § Ett nätföretag ska på begäran rapportera resultaten av de mätningar som görs enligt 1 § till ett företag som elanvändaren eller elproducenten har utsett. I paragrafen regleras en skyldighet för nätföretag att rapportera mätresultat på begäran av elanvändaren eller elproducenten. Den överensstämmer i sak med hittillsvarande 3 kap. 10 a § andra stycket andra meningen (prop. 2013/14:174 s. 154 f. och 269). 4 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om skyldighet för nätföretag att rapportera 2.beräkningar av mängden överförd el. I paragrafen bemyndigas regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om rapportering av mätresultat och beräkningar av mängden överförd el. Den motsvarar delvis hittillsvarande 3 kap. 10 b § när det gäller föreskrifter om rapportering (prop. s.14–16 och 21 f.). Övervägandena finns i avsnitt 23.1. Regleringen ändras när det gäller på vilken normnivå föreskrifterna ska Hittillsvarande 3 kap. 10 a § första stycket och andra stycket första meningen utgår. Föreskrifter om skyldighet för nätföretag att rapportera resultat till bl.a. , elanvändare, elleverantörer och balansansvariga ska i stället kunna meddelas med stöd av förevarande paragraf. 5 § En elanvändare som begär att elförbrukningen ska mätas på något annat sätt än enligt föreskrifter som meddelats med stöd av 2 § 1 ska av nätföretaget debiteras merkostnaden för denna mätning och för rapporteringen av resultaten av dessa mätningar. Om mätningen av elanvändarens förbrukning då kräver en annan mät- utrustning än vid mätning enligt de nämnda föreskrifterna, ska elanvändaren betala kostnaden för mätaren med tillhörande insamlingsutrustning och för dess installa- tion i uttagspunkten. En elanvändare får inte debiteras merkostnader för att den har 1.ingått ett avtal om leverans av el som förutsätter att mängden överförd el ska mätas , eller 2.begärt att nätföretaget ska lämna information som visar elanvändarens för- brukning . I paragrafen regleras i vilken utsträckning ett nätföretag kan debitera en enskild elanvändare kostnader för mätning. Första stycket överensstämmer i sak med hittillsvarande 3 kap. 11 § första stycket (prop. 1998/99:137 s. 27 och 44 f., prop. 2001/02:56 s. 62 2011/12:98 s. 15). Andra stycket överensstämmer i sak med hittillsvarande 3 kap. 11 § andra stycket andra meningen (prop. 2011/12:98 s. 6–12 och 15 f. och prop. 2016/17:73 s. 11–13 och 22). 6 § Ett nätföretag ska debitera en elproducent kostnaden för en mätare med tillhörande insamlingsutrustning och för dess installation i inmatningspunkten hos Detta gäller dock inte de elproducenter som avses i 4 kap. 37 §. 2021/22:153 I paragrafen regleras i vilken utsträckning ett nätföretag ska debitera en enskild elproducent kostnader för mätning. Den överensstämmer i sak med hittillsvarande 3 kap. 14 § första stycket (prop. 1996/97:136 s. 147, prop. 1998/99:137 s. 28 och 45 och prop. 2002/03:40 s. 145–147 och 195). 7 § Ett nätföretag får debitera enskilda elanvändare och elproducenter kostnader för mätning endast i den utsträckning som anges i 5 och 6 §§. I paragrafen tydliggörs att ett nätföretag får debitera enskilda elanvändare och elproducenter kostnader för mätning endast i den utsträckning som anges i 5 och 6 §§. När det gäller elanvändare motsvarar paragrafen hit- tillsvarande 3 kap. 11 § andra stycket första meningen (prop. 1996/97:136 s. 146). Att kostnaden för mätning inte debiteras särskilt innebär att kostnaden i stället ingår i underlaget för de gemensamma avgifterna för överföring av el. Tvister om kostnader för mätning 8 § ska ta upp en tvist om vilka kostnader som ska debiteras enligt 5 eller 6 §. En tvist ska dock inte prövas om ansökan om prövning kommit in till nätmyndig- heten senare än efter det att nätföretaget skickat ett skriftligt ställnings- tagande till den berörda parten under partens senaste kända adress. I paragrafen regleras prövningen av tvister om kostnader för mätning av överförd el. Den motsvarar hittillsvarande 3 kap. 11 § tredje stycket och 14§ andra stycket men har fått en delvis annan utformning. Övervägande- na finns i avsnitt 24.1. I första stycket anges att tvister ska tas upp av nätmyndigheten för att tydliggöra hur bestämmelsen förhåller sig till 10 kap. 17 § rättegångs- balken, där det anges att allmän domstol inte är behörig att ta upp tvister som ska tas upp av annan myndighet än domstol. behörighet enligt paragrafen gäller endast frågor om huruvida en kostnad ska debiteras en enskild elanvändare eller elproducent och hur stor den debiterade kostnaden ska vara med tillämpning av 5 eller 6 §. beslut är inte verkställbart. Det är alltså inte möjligt att inför myndigheten föra en fullgörelsetalan om ersättning. Om en elanvändare eller elproducent vägrar att betala den debiterade kostnaden, som funnit att nätföretaget har rätt till, får nätföretaget vända sig till allmän domstol för att få en exeku- tionstitel med inspektionens beslut som grund. För förfarandet hos gäller förvaltnings- lagen. Inspektionens beslut kan överklagas till allmän förvaltningsdom- stol, se 13 kap. 7 §. Andra stycket överensstämmer i sak med hittillsvarande 3 kap. 11 § tredje stycket andra meningen och 14 § andra stycket andra meningen (prop. 2001/02:56 s. 35 och 62 f.). exklu- siva prövningsrätt innebär att en part inte heller efter tvåårsfristens utgång kan vända sig till allmän domstol för prövning. Installation av nya mätare 9 § Ett nätföretag ska se till att elanvändare får lämplig information i samband med installation av nya mätare. Enligt paragrafen är ett nätföretag skyldigt att lämna lämplig information till en elanvändare i samband med installation av nya elmätare. Paragrafen motsvarar delvis hittillsvarande 11 kap. 21 § första stycket (prop. 2013/14:174 s. 143–145 och 278). Den genomför artikel 20 f i elmark- nadsdirektivet. Övervägandena finns i avsnitt 23.2. Ändringen innebär att skyldigheten att lämna information gäller även i förhållande till andra elanvändare än konsumenter. 10 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela före- skrifter om skyldigheten att lämna information enligt 9 §. I paragrafen bemyndigas regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om nätföretagets skyldighet att lämna information i samband med installation av nya mätare. Den överensstäm- mer i sak med hittillsvarande 11 kap. 21 § andra stycket (prop. 2013/14:174 s. 143–145 och 278). Övergripande systemansvar och balansansvar m.m. 14 § Elleverantörer får inte debitera någon avgift för att tillhandahålla elanvän- darna fakturor och faktureringsinformation om energianvändningen. I paragrafen finns ett förbud mot att ta betalt för fakturor och fakturerings- information. Ändringen innebär att paragrafen inte omfattar nätföretag. En motsvarande reglering för nätföretag finns i stället i 4 kap. 41 § första stycket. 1 § Den eller de myndigheter som regeringen bestämmer utövar tillsyn över att denna lag och föreskrifter eller villkor som har meddelats i anslutning till lagen följs när det gäller frågor om driftsäkerheten hos det nationella elsystemet. I övrigt utövar nätmyndigheten tillsyn över att lagen och föreskrifter eller villkor som har meddelats i anslutning till lagen följs. Tillsynen omfattar inte 7 och 10 kap. samt 11 kap. 1–12 §§ och inte heller att elleverantörerna följer sina skyldigheter enligt 8 kap. 1–4 §§, 5 § första och andra styckena, 6, 7, 9 och 11 a §§. är tillsynsmyndighet enligt EU:s elmarknadsförordning. I paragrafen regleras tillsynen över att lagen och föreskrifter eller villkor som har meddelats i anslutning till lagen följs. Den ändras på så sätt att en nr 714/2009 av om villkor för tillträde till nät för gräns- elhandel och om upphävande av