prop · H903194 · 2022-03-22 00:00:00 — några invändningar mot promemorians förslag. efterfrågar ett tydliggörande av begreppet gårdsplan, så att det inte riskerar att definieras för snävt och leda till framtida gränsdragnings- framhåller vikten av att även trappuppgångar till hyreshus i privatbostäder omfattas av bestämmelsen. anser även att det finns en risk med att inte i straffbestämmelsen tydligt peka ut att tillämpningsområdet även gäller bl.a. arbetsplatser, skolor, förskolor och skolgårdar. anser att det kan uppkomma tillämpningssvårigheter vid bedömningen av hur begreppet obehörigen förhåller sig till sedvanerätten såsom att det t.ex. finns en stig eller väg över en gårdsplan som länge använts av allmänheten. Myndigheten ser även en risk att situationen mellan markägare/lantbrukare och djurrättsaktivister inte kommer att förändras på annat sätt än att aktivisterna ställer sig något längre bort från gårdsplanen när de manifesterar. befarar att djurrättsaktivister trots lagförslagen kan förväntas fortsätta sin brottsliga verksamhet och lyfter därför fram vikten av andra åtgärder i kombination med lagändringarna. anser att definitionen av de platser som omfattas av förslaget inte är tillräckligt vid. Brott mot jägare som kan liknas vid hemfridsbrott och olaga intrång begås på sådana platser. exempel kan jaktstugor, enklare grillplatser, slakterier eller andra samlingsplatser användas för jägare inom ramen för jakten och där riskerar de att utsättas för trakasserier och hot som, om de utfördes på en gårdsplan eller vid någons hem, skulle falla inom ramarna för lagen. Skälen för regeringens förslag Språket och utformningen moderniseras Den hittillsvarande bestämmelsen om olaga intrång i 4 kap. 6 § andra stycket är formulerad på följande sätt. kvarstannar någon eljest obehörigen i kontor, fabrik, annan byggnad eller fartyg, på upplagsplats eller på annat dylikt ställe, dömes för olaga intrång till böter.” Bestämmelsen är precis som bestämmelsen i första stycket om hemfridsbrott ålderdomlig både till språk och utformning och behöver moderniseras av samma skäl som redogörs för i avsnitt 6.1. Uppräkningen av vilka platser som ska omfattas av det skyddade området vid olaga intrång, nämligen kontor, fabrik, annan byggnad eller fartyg, upplagsplats eller annat dylikt ställe, har inte ändrats sedan bestämmelsens tillkomst 1965 (se närmare om det skyddade området i avsnitt 4.1.1). Uppräkningen är liksom den i bestämmelsen om hemfridsbrott omodern. Den är inte heller uttömmande och har skapat oklarhet om vad som omfattas av det skyddade området. En alltför detaljerad uppräkning i lagtext kan visserligen vara lätt att tillämpa i de fall då den aktuella situationen faller direkt under bestämmelsens ordalydelse, men det kan vara svårt att fånga upp alla situationer som bestämmelsen bör omfatta. En alltför detaljerad bestämmelse kan dessutom bli svår att överblicka och riskerar att inte följa med i samhällsutvecklingen och framstår som mindre väl förenlig med hur straffbestämmelser generellt är utformade. Regeringen ser en risk med att, som föreslår, tydligt peka ut ytterligare platser i tillämpningsområdet eftersom bestämmelsen då riskerar att uppfattas som uttömmande och bidra till än mer oklarheter vid rättstillämpningen. Däremot kan en väl avvägd uppräkning i kombination med vägledning om hur begreppen bör tolkas bidra till en mer enhetlig rättstillämpning. Det finns därför precis som för bestämmelsen om hemfridsbrott skäl att ersätta uppräkningen med färre begrepp som fångar upp de platser som omfattas av det skyddade området och som minimerar risken för att nya platser utesluts från tillämpningsområdet. Till att börja med bör därför ”kontor, fabrik, annan byggnad eller fartyg” ersättas med ”en byggnad eller ett fartyg”. Det kan inte anses råda någon tvekan om att begreppet byggnad även innefattar kontor och fabrikslokaler. I begreppet inkluderas även sådana platser som även ingår i det skyddade området, men som inte uttryckligen räknas upp i bestämmelsen, såsom enskilda arbetsrum, andra arbetsplatser, föreningslokaler, skolor och förskolor, stall samt trappuppgångar och andra gemensamma utrymmen i flerfamiljsfastigheter. Liksom i första stycket bör uttrycken intränger och kvarstannar ersättas med ”tränger in” respektive ”stannar kvar”. Uttrycket upplagsplats stryks då det får anses omfattas av uttrycket ”på annan liknande plats”, som förs in i stället för ”annat dylikt ställe”. I uttrycket annan liknande plats kan under vissa förutsättningar även t.ex. skolgårdar inkluderas, t.ex. om och när allmänheten inte har fritt tillträde dit och det är angeläget att platsen ska kunna fredas mot obehöriga (jfr avsnitt 4.1.1). Det klargörs att tillämpningsområdet även omfattar gårdsplaner Det är oklart om dagens reglering av det skyddade området vid olaga intrång omfattar gårdsplaner som omgärdar t.ex. lantbrukares ekonomibyggnader eller produktionsanläggningar och inte kan sägas tillhöra något bostadshus. Detta gäller i synnerhet om gårdsplanen inte har inrättats för ett visst ändamål, inte är inhägnad med staket eller försedd med skyltar som anger att det inte är tillåtet att vistas på området. Någon tydlig vägledning i detta avseende saknas i såväl förarbeten som rättspraxis (se avsnitt 4.1.1). LRF har till framfört att denna oklarhet i lagstiftningen medför att lantbrukare känner rädsla och oro för sin egen 2021/22:194 och sin verksamhets säkerhet, inte minst när personer uppehåller sig på gårdsplanen tillhörande lantbruket och genomför manifestationer som direkt eller indirekt fördömer lantbrukaren och dennes verksamhet som oetisk och skadlig och inte sällan som brottslig. Det förekommer också att djurrättsaktivister står på gårdsplanen och enbart stirrar rakt ut, vilket orsakar starkt obehag hos lantbrukarna. Även om det kan vara ett fåtal individer som står för den typen av agerande kan de ändå orsaka stor skada för inte bara de enskilda lantbrukarna, utan i förlängningen även näringen i stort. Lantbrukare och andra som bedriver verksamhet med djur ska kunna känna trygghet och kunna bedriva sin verksamhet på ett säkert Som framgår i avsnitt 5 har lagstiftaren dessutom , i takt med samhällsutvecklingen, skärpt sin syn på kränkningar av enskildas personliga integritet, frihet och frid. Som exempel har straff- bestämmelserna om olaga hot i 4 kap. 5 § och ofredande i 4 kap. 7 § moderniserats och utvidgats till att även gälla hot mot den personliga integriteten respektive gärningar som är ägnade att kränka någons frid på ett kännbart sätt (se prop. 2016/17:222). att leva ett tryggt liv utan att utsättas för brott ska inte vara beroende av vem man är. Det straffrättsliga skyddet bör därför vara utformat så att det effektivt kan motverka hot och kränkningar oavsett vem de riktar sig mot (jfr samma prop. 21–22). Mot den bakgrunden bör straffbestämmelsen om olaga intrång förtydligas och utformas på så sätt att det inte råder någon tvekan om att gårdsplaner omfattas av det skyddade området vid olaga intrång. och skyltning runt gårdsplaner saknas av kostnadsskäl, med hänsyn till de stora ytor som det kan röra sig om. Grindar är ofta inte heller lämpliga med hänsyn till att stora lantbruksmaskiner behöver kunna köras in på gårdsplanen. Gårdsplanen utgörs i regel av en anlagd yta utanför en byggnad, bestående av hårt underlag, men kan även utgöras av en yta som brukas på ett annat sätt. Även utan inhägnad eller dylikt bör det vara möjligt att konstatera att det inte är fråga om en allmän plats och att t.ex. demonstrationsfrihet inte råder där. Det borde inte heller medföra svårigheter att urskilja området från angränsande allmänna gator och områden (jfr dom i mål nr B 1257-14, i vilken hovrätten instämde i tingsrättens bedömning att en gårdsplan mellan husen på en minkfarm inte kunde anses utgöra allmän plats och att den plats där de tilltalade hade uppehållit sig, långt in bland ekonomibyggnaderna, var att jämställa med ett inhägnat område). Detsamma gäller möjligheten att urskilja gårdsplanen från natur och skog där allemansrätt råder. Till detta kommer att rekvisitet obehörigen i andra stycket ger utrymme för viss intresseavvägning i det enskilda fallet. att inte straffansvaret ska bli alltför vidsträckt kan nämligen bestämmelsens tillämpningsområde avgränsas i rättstillämpningen så att handlingar som kan antas mer allmänt uppfattas som inte i egentlig mening klandervärda faller utanför (se NJA 1987 s. 148 samt jfr även NJA 1983 s. Med hänsyn till det anförda är det varken lämpligt eller nödvändigt att i straffbestämmelsen uppställa krav på att gårdsplanen ska vara försedd med t.ex. staket eller skyltning. Vad gäller frågan om hur begreppet obehörigen förhåller sig till sedvana, t.ex. när det finns en stig eller väg över en gårdsplan som använts av allmänheten, så bör det inte heller råda något tvivel om att sådana förfaranden som kan anses överensstämma med sedvana inte sker obehörigen och därmed inte heller omfattas av straffansvar. Om ett sådant förfarande har stöd i sedvana eller annars utifrån en intresseavvägning inte kan anses ske obehörigen måste dock avgöras utifrån omständigheterna i det enskilda fallet. Vid en sådan intresseavvägning kan bl.a. intrångets karaktär och varaktighet och personens agerande på platsen vara av betydelse (jfr NJA 1987 s. 148 och NJA 1983 s. 662). anser att definitionen av de platser som omfattas av straffskyddet inte är tillräckligt vid. Regeringen konstaterar för sin del att det straffbara området inte får sträckas så långt att även allmän plats omfattas. Vissa av de exempel som tas upp av skulle kunna utgöra olaga intrång enligt bestämmelsen, såsom intrång eller kvarstannande i jaktstugor eller slakterier, men andra platser som grillplatser och andra samlingsplatser på allmän plats faller utanför. Detta innebär inte att det inte kan vara fråga om en brottslig gärning enligt andra bestämmelser. Ett agerande som utgör hot eller trakasserier skulle t.ex. kunna vara straffbart som olaga hot (4 kap. 5 § ) eller ofredande (4 kap. 7 § ). Att hotet eller trakasserierna framförs på en plats som omfattas av den nu aktuella bestämmelsen skulle däremot kunna tillföra ett kvalificerande moment av kränkning av personens fredade sfär, som inte gör sig gällande på motsvarande sätt på en allmän plats. Regeringen instämmer därför inte i Jägarnas Riksförbunds bedömning att det straffbara området är för snävt utformat. Sammanfattningsvis bör det klargöras i straffbestämmelsen att det skyddade området vid olaga intrång även omfattar gårdsplaner. Även om en effekt av klargörandet av skyddsområdet kan bli att t.ex. manifestationer av djurrättsaktivister inte förändras på annat sätt än att aktivisterna ställer sig något längre bort från gårdsplanen, som påtalar, anser regeringen ändå att det ger ett starkare skydd för personers fredade sfär och att t.ex. lantbrukare får en tryggare arbetsmiljö och ett ökat skydd för sin verksamhet. befarar att djurrättsaktivister trots lagförslagen kan förväntas fortsätta sin brottsliga verksamhet. LRF därför lyfter fram vikten av andra åtgärder i kombination med de nu föreslagna lagändringarna och ger som exempel sitt eget arbete för ett system där myndigheter kan följa upp djurrättsrelaterad brottslighet på ett bättre sätt. LRF anser även att den aktuella brottsligheten bör prioriteras av fler myndigheter och att olika myndigheter bör samordna sin brottsbekämpning. har tillkännagett för regeringen det som utskottet anför om brottskoder och brott begångna av djurrättsaktivister (bet. 2019/20:JuU25 punkt 37, rskr. 2019/20:256). Utskottet har uttalat att det, för att kunna bevaka utvecklingen av den nu aktuella brottsligheten, är viktigt att få tillgång till pålitlig statistik. En ny brottskod är ett alternativ för att uppnå detta (bet. 2019/20:JuU25 s. 104). Regeringen kan konstatera att ett effektivt samarbete mellan , andra myndigheter och de brottsutsatta näringsidkarna är viktigt för att kunna bekämpa och förebygga den aktuella brottsligheten. För att ta fram statistik om bl.a. anmälda brott används ett system med s.k. brottskoder. 2021/22:194 som bygger på brottskoder, utgår från gällande lagstiftning och görs utifrån den information som finns om ett visst brott vid anmälningstillfället. Någon klassificering utifrån motivet för brottet görs inte i brottskodsystemet. Brottskoder används av de myndigheter inom rättsväsendet som registrerar brott, bl.a. polis, åklagare, ekobrottsutredare och kustbevakare (se prop. 2021/22:138 Ett särskilt brott för hedersförtryck s. 14–15). (Brå) ansvarar för den officiella kriminalstatistiken i och beslutar bl.a. om brottskoder i samråd med övriga berörda myndigheter. Systemet med brottskoder är utformat så att det inte är möjligt att införa enbart en brottskod för brott som utförs av djurrättsaktivister. Utifrån ett tillförlighets- och kvalitetsperspektiv är det dessutom vanskligt att basera brottskoder på gärningsmannens motiv och det skulle medföra att en större mängd brottskoder skulle behöva införas (se prop. 2019/20:131 Ökat skydd mot hedersrelaterad brottslighet s. 59). Det skulle riskera att göra brottkodssystemet svåröverblickbart vilket ökar risken för felkodning och kvalitetsbrister. Däremot är det viktigt att en polisanmälan görs och att den är så tydlig och detaljerad som möjligt kring omständigheterna för brottet för att bl.a. öka sökbarheten bland polisanmälningarna. Systemet med brottskoder har skapats och förvaltas av myndigheterna själva och myndigheterna har inte ansett att det skäl att införa särskilda brottskoder för brott begångna av djurrättsaktivister. Mot denna bakgrund avser regeringen inte att vidta några ytterligare åtgärder med anledning av den del av tillkännagivandet som avser brottskoder. Som framgår av avsnitt 2 anser regeringen att den del av tillkännagivandet som avser brott begångna av djurrättsaktivister tillgodoses genom propositionens förslag i avsnitt 6. Tillkännagivandet får därmed i sin helhet anses slutbehandlat. Lagrådet har på motsvarande sätt som för hemfridsbrott efterfrågat ett förtydligande av om, och i så fall i vilken utsträckning, rätten till nödvärn i situationer som rör olaga intrång påverkas av de föreslagna förändringarna. På samma sätt som för hemfridsbrotten (se avsnitt 6.1) kommer förhållandet mellan rätten till nödvärn enligt 24 kap. 1 § andra stycket 3 och kriminaliseringen av olaga intrång trots de föreslagna språkliga ändringarna att vara oförändrat i sak. Kriminaliseringen av olaga intrång sträcker sig längre än vad nödvärnsrätten gör (se m.fl., , en kommentar [version 19, ], kommentaren till 24 kap. 1 § andra stycket 3) och kommer i samma utsträckning att göra det även fortsättningsvis. 6.3Straffen skärps och nya brottsbeteckningar och kvalifikationsgrunder införs Regeringens förslag: Maximistraffet för hemfridsbrott och olaga intrång av normalgraden höjs från böter till fängelse i högst . För de grova svårhetsgraderna av brotten ändras straffskalan från fängelse i högst till fängelse i lägst och högst . Hemfridsbrott och olaga intrång som är grova betecknas grovt hemfridsbrott respektive grovt olaga intrång. Vid bedömningen av om ett hemfridsbrott eller ett olaga intrång är grovt ska särskilt beaktas om gärningen 1.har skett genom inbrott, 2.har innefattat våld, hot om brottslig gärning, ofredande eller skada på egendom, eller 3.annars har varit av särskilt hänsynslös eller farlig art. Vidare ändras bestämmelsen om åtalsbegränsning som en följd av de nya brottsbeteckningarna så att de grova svårhetsgraderna av hemfridsbrott och olaga intrång inte heller fortsättningsvis omfattas av åtalsbegränsningen. Därtill ändras bestämmelsen om barnfridsbrott så att brottsbeteckningen grovt hemfridsbrott uttryckligen framgår av bestämmelsen. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Promemorian innehåller dock inte något förslag om ändring i bestämmelsen om barnfridsbrott. Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna tillstyrker eller har inte några invändningar mot promemorians förslag. anser att förslaget bör justeras så att även olaga intrång i olåsta djurstall betraktas som grova och att redan risken för smittspridning bör beaktas vid bedömningen av vad som är att betrakta som grovt brott. efterfrågar ett förtydligande av hur kvalifikationsgrunden ”har skett genom inbrott” för grovt hemfridsbrott förhåller sig konkurrensmässigt till brottet inbrottsstöld. önskar att ytterligare ledning ges i frågan om i vilken mån det skulle kunna finnas kvalificerande omständigheter utan att brottet bör bedömas som grovt och om konkurrensfrågor. för kvinnojourer och tjejjourer i (ROKS) ser att förslaget kan skärpas ytterligare för att vara en mer effektiv del i arbetet mot våld i nära relationer och mäns våld mot kvinnor och barn. ROKS föreslår därför att det av motiven till lagstiftningen särskilt ska framgå att kvalifikationsgrunden ”särskilt hänsynslös art” ska omfatta om brottet begåtts mot en tidigare närstående samt om brottet begåtts inför ett barn. välkomnar att nya brottsbeteckningar införs för de grova svårhetsgraderna av brotten samt att det i lagen införs omständigheter som särskilt ska beaktas vid bedömningen av om ett brott är grovt. Däremot avstyrks förlaget om skärpta straffskalor eftersom det enligt uppfattning inte går att sätta likhetstecken mellan den integritetskränkning som typiskt sett drabbar den enskilde vid hemfridsbrott eller olaga intrång och den integritetskränkning som t.ex. grovt olaga hot eller inbrottsstöld medför. påpekar också att det av påföljdsstatistiken framgår att hela dagsbotsskalan inte används i praktiken beträffande hemfridsbrott och olaga intrång av normalgraden. I endast två fall översteg dagsbotsantalet 100 stycken. I ljuset av detta framstår det föreslagna maximistraffet (fängelse ) enligt som en omotiverat dramatisk skärpning. anser att hemfridsbrott och olaga intrång som sker mot personer inom en viss grupp av människor och där brottet tydligt kopplas till just den grupptillhörigheten (t.ex. jägare eller jordbrukare) ska anses vara grova brott. anser att en kvalifikations- grund med den innebörden ska läggas till i bestämmelsen. Skälen för regeringens förslag En skärpt syn på hemfridsbrott och olaga intrång är nödvändig Brottets allvar är, som konstateras i avsnitt 4.1.2, den grundläggande utgångspunkten vid utformningen av straffskalor. så vida att de möjliggör en differentierad straffmätning och ger utrymme att döma ut en proportionerlig påföljd. påföljdssystemets och straffskalornas utformning är principerna om proportionalitet och ekvivalens. Principerna innebär att svårare brott ska bestraffas strängare än lindrigare brott och att lika svåra brott ska bestraffas lika strängt. De straffskalor som anges i lagstiftningen är resultatet av kriminalpolitiska överväganden. Om synen på en brottstyps allvar har förändrats mer varaktigt kan det utgöra skäl för att ändra Det är därför viktigt att straffskalan ger uttryck för en aktuell syn på hur klandervärt brottet ska anses vara. avgör även bl.a. vilka straffprocessuella tvångsmedel som får tillgripas (se Straffskalan för hemfridsbrott har inte ändrats sedan Förändringar har skett i samhället och i annan lagstiftning i fråga om synen på gärningar som innebär kränkningar av den personliga integriteten (se avsnitt 6.2). minimistraffet för grovt olaga hot (4 kap. 5 § ) skärpts från sex Därtill har straffbestämmelsen om olaga hot av normalgraden ändrats på så sätt att det straffbara området har utvidgats till att omfatta hot med fler typer av brottsliga gärningar. Vidare har det nya gradindelade brottet olaga integritetsintrång införts i (4 kap. 6 c och 6 d §§ ), vars straffskala sträcker sig från böter till fängelse i högst . Till detta kommer lagstiftarens skärpta syn på intrång i bostad som kommit till uttryck genom det införda brottet inbrottsstöld (8 kap. 4 a § ), med en straffskala som sträcker sig från fängelse i lägst ett till högst . Inte heller straffskalan för olaga intrång har ändrats tillkomst Liksom hemfridsbrott omfattar olaga intrång inte sällan andra brott mot den personliga integriteten, t.ex. ofredande (4 kap. 7 § ), eller brott som kan ha integritetskränkande inslag såsom egenmäktigt förfarande (8 kap. 8 § ) och skadegörelse (12 kap. 1 § Trots detta skiljer sig hemfridsbrott och olaga intrång från sådan annan liknande brottslighet i fråga om straffskalorna. För att åstadkomma en skärpt syn på såväl hemfridsbrott som olaga intrång som ligger i linje med synen på annan likartad brottslighet bör en höjning av straffminimum och -maximum för det grova brottet och införande av fängelse i straffskalan för brott av normalgraden övervägas. Regeringen anser till skillnad från att det finns starka skäl för sådana åtgärder och att åtgärderna kan bidra till att minska brottsligheten och öka tryggheten för människor. Straffen för grovt brott och för brott av normalgraden bör skärpas För normalgraden av såväl hemfridsbrott som olaga intrång är det endast föreskrivet böter i straffskalan. Först om gärningen bedöms som grovt brott kan fängelse i högst komma i fråga. Straffbestämmelserna inrymmer gärningar av olika svårhetsgrad och kan innebära allvarliga kränkningar av enskildas personliga integritet. Straffskalan kan enligt regeringen mot den bakgrunden inte sägas vara ändamålsenligt utformad. Den möjliggör inte en nyanserad straffmätning där samtliga konkreta fall kan värderas utifrån sitt allvar. Med framför allt olaga hot (4 kap. 5 § ), olaga integritetsintrång (4 kap. 6 c och 6 d §§ ) och ofredande (4 kap. 7 § ) som förlagor bör straffskalan för hemfridsbrott och olaga intrång skärpas. Det förhållandet att hemfridsbrott och olaga intrång även kan vara av varierande, inbegripet mindre allvarliga, slag motiverar att straffskalan fortsatt börjar på bötesnivå. För att åstadkomma en höjd straffnivå bör till att börja med minimistraffet för grovt brott höjas. De gärningar som är så pass allvarliga att de ska bedömas som grova brott är så straffvärda att minimistraffet bör överstiga fängelseminimum. De minimistraff under ett års fängelse som föreskrivs i är antingen allmänt fängelseminimum () eller fängelse i sex eller . Att höja minimistraffet till sex månaders fängelse för hemfridsbrott och olaga intrång får anses återspegla det grova brottets straffvärde på en lägsta nivå och det framstår också som proportionerligt i förhållande till föreskrivna straffminimum för t.ex. grovt olaga hot i 4 kap. 5 § andra stycket (), grovt olaga integritetsintrång i 4 kap. 6 d § () och grovt egenmäktigt förfarande i 8 kap. 8 § andra stycket (). Vad gäller straffmaximum för grovt brott framstår nuvarande nivå på fängelse i högst som förhållandevis lågt, jämfört med likartad brottslighet som grovt olaga hot, grovt olaga integritetsintrång och grovt egenmäktigt förfarande (samtliga ). I syfte att skapa tillräckligt utrymme för en nyanserad straffmätning även i de allvarligaste fallen av hemfridsbrott och olaga intrång bör maximistraffet för grovt brott skärpas. Fängelse i högst framstår som en väl avvägd nivå. För att ytterligare möjliggöra en mer differentierad straffmätning bör fängelse införas i straffskalan för brott av normalgraden. Fängelse i högst framstår som en väl avvägd nivå (samma straffmaximum gäller för t.ex. olaga hot och ofredande i 4 kap. 5 respektive 7 §§ ). I likhet med anser regeringen att den föreslagna straffskalan bättre representerar den allvarliga kränkning som brottet innebär. De föreslagna ändringarna bör sammantaget leda till en strängare syn på hemfridsbrott och olaga intrång. Det gäller såväl allvarligare former av brott av normalgraden som de grova brotten. För överträdelser av normalgraden innebär detta att påföljden för något allvarligare gärningar som enligt nuvarande rättspraxis ofta föranleder dagsböter i stället kan resultera i en strängare påföljd, dvs. med ett straffvärde på fängelsenivå.