prop · H903208 · 2022-04-05 00:00:00 — och ledningsnät riskerar att behöva brädda i ökad omfattning vilket kan medföra att orenat avloppsvatten hamnar i sjöar och vattendrag. Utsläppet av fosfor och kväve från bland annat enskilda avloppsanläggningar behöver minska för att minska övergödningen så att miljökvalitetsmålen Ingen övergödning, Levande sjöar och vattendrag, och Hav i balans samt levande kust och skärgård kan nås. 4.5Miljöbalkens bestämmelser om prövningsplikt, tillsyn och kontroll av avlopp Avloppsvatten ska enligt 9 kap. 7 § första stycket avledas och renas eller tas om hand på något annat sätt så att olägenhet för människors hälsa eller miljön inte uppkommer. För detta ändamål ska lämpliga avloppsanordningar eller andra inrättningar utföras. Bestämmelser om tillstånds- och anmälningsplikt för att inrätta eller ändra en avloppsanordning eller -anläggning återfinns i föreskrifter meddelade av regeringen med stöd av bemyndiganden i 9 kap. 6 och 7 §§ , närmare bestämt i förordningen (1998:899) om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd och i miljöprövningsförordningen (2013:251). Enligt 13 § förordningen om miljöfarlig verksamhet krävs tillstånd för att inrätta en avloppsanordning som en eller flera vattentoaletter ska anslutas till, eller för att ansluta en vattentoalett till en befintlig avloppsanordning. För att inrätta en annan avloppsanordning krävs det en anmälan till den kommunala nämnden. En ansökan om tillstånd ska prövas av den kommunala nämnden. Ansökan prövas av försvarsinspektören för hälsa och miljö i de fall inspektören har tillsyn över anläggningen. Enligt 15 § förordningen om miljöfarlig verksamhet ska bestämmelserna i 13 § inte tillämpas på en avloppsanordning som kräver tillstånd eller anmälan enligt miljöprövningsförordningen eller om avloppsanordningen är avsedd att föra avloppsvattnet till enbart en allmän avloppsanläggning. En avloppsreningsanläggning som tar emot avloppsvatten med en föroreningsmängd som motsvarar mer än 200 personekvivalenter omfattas av tillstånds- eller anmälningsplikt enligt bestämmelserna i 28 kap. miljöprövningsförordningen. Utöver de nämnda kraven på tillstånds- och anmälningsplikt finns det vissa bestämmelser i som möjliggör kontroll och rapportering av avloppsanordningar och -anläggningar. Den som bedriver en verksamhet som kan befaras medföra olägenhet för människors hälsa eller miljön ska fortlöpande planera och kontrollera verksamheten för att motverka eller förebygga sådana verkningar. Bestämmelser som rör sådan egenkontroll finns i 26 kap. 19 § . Den som bedriver en sådan verksamhet ska också genom egna undersökningar eller på annat sätt hålla sig underrättad om verksamhetens eller åtgärdens påverkan på miljön. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela närmare föreskrifter om kontrollen. Sådana föreskrifter finns i förordningen (1998:901) om verksamhetsutövares egenkontroll. Bestämmelserna i förordningen träffar enbart den som yrkesmässigt bedriver verksamheter eller åtgärder som omfattas av tillståndsplikt enligt 9 eller 11–14 kap. . Den som bedriver en avloppsverksamhet kan också träffas av krav att lämna miljörapport om verksamheten till tillsynsmyndigheten (26 kap. 20–20 a §§ ). Ytterligare föreskrifter om miljörapportering finns i förordningen om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd. Slutligen bör nämnas att tillsynsmyndigheten får förelägga den som har en avloppsanläggning att till myndigheten lämna de uppgifter och handlingar som behövs för tillsynen (26 kap. 21 § ). 2021/22:208 4.6 Lagen om allmänna vattentjänster Av lagen om allmänna vattentjänster följer att en kommun är skyldig att ordna allmänna va-anläggningar om det med hänsyn till människors hälsa eller miljön behöver ordnas i ett större sammanhang för en viss befintlig eller blivande bebyggelse (6 §). Om kommunen är skyldig att ordna vattentjänster ska kommunen bestämma det verksamhetsområde inom vilket vattentjänsten eller vattentjänsterna behöver ordnas och se till att behovet tillgodoses i verksamhetsområdet genom en allmän vaanläggning, det vill säga en va-anläggning över vilken kommunen har ett rättsligt bestämmande inflytande (2 §). För att skyldigheten ska inträda krävs att behovet rör fler än bara ett fåtal fastigheter. Om det finns en fastighet som uppenbarligen inte behöver omfattas av det större sammanhanget får verksamhetsområdet inskränkas, om fastighetens behov av vattenförsörjning och avlopp kan ordnas på ett sätt som kan godtas med hänsyn till skyddet för människors hälsa och miljön (9 §). En enskild anläggning är en va-anläggning eller annan anordning för vattenförsörjning eller avlopp som inte är eller ingår i en allmän va-anläggning (2 §). En allmän va-anläggning ska ordnas och drivas så att den uppfyller de krav som kan ställas med hänsyn till skyddet för människors hälsa och miljön och med hänsyn till intresset av en god hushållning med naturresurser (10 §). Om en allmän va-anläggning innebär att vattentjänster tillhandahålls genom ledningsnät för vattenförsörjning eller avlopp, ska huvudmannen för varje fastighet inom verksamhetsområdet bestämma en förbindelsepunkt som, om det inte finns skäl för en annan placering, ska vara belägen i fastighetens omedelbara närhet (12 §). Huvudmannen ska bland annat ordna ledningar och andra anordningar för vattenförsörjning till eller avlopp från varje förbindelsepunkt (13 §). En fastighetsägare har rätt att använda en allmän va-anläggning om fastigheten är belägen inom verksamhetsområdet och behöver en vattentjänst och behovet inte kan tillgodoses bättre på annat sätt (16 §). utövar tillsyn över att kommunen fullgör skyldigheten att tillgodose behovet av vattentjänster (51 §). Bestämmelser om överklagande och prövning av va-frågor regleras i 52–57 §§. beslut att förelägga kommunen att fullgöra sina skyldigheter enligt 6 § får överklagas av kommunen till mark- och miljödomstolen (52 §). Mark- och miljödomstolen prövar också i övrigt mål om frågor som regleras av lagen om allmänna vattentjänster eller enligt föreskrifter som meddelats med stöd av lagen (53 §). Kommunens beslut om verksamhetsområdets omfattning eller utvidgning kan överklagas enligt reglerna om laglighetsprövning i kommunallagen (2017:725). 4.7Kommunala vatten- och avloppsplaner Det finns ingen lagreglerad skyldighet för kommunen att ha en vatten- och avloppsplan. I vattenmyndigheternas åtgärdsprogram som trädde i kraft ställs krav på kommunerna att bedriva planering av avlopp och vatten samt upprätta och utveckla va-planer. planerna är bland annat att bidra till att följa miljökvalitetsnormerna vilket Prop. 2021/22:208 kommuner och myndigheter ansvarar för enligt 5 kap. 3 § . Planerna tydliggör var miljökvalitetsnormerna för vatten riskerar att inte följas och var det finns behov av åtgärder. Planering bedrivs även för att skydda dricksvatten och säkra vattentillgången. Va-planer fungerar också som underlag i samordningen av hur miljökvalitetsnormer för vatten ska följas i , till exempel i översiktsplaneringen. Vid genomförandet av åtgärderna va-plan och dagvattenplan enligt vattenmyndigheternas åtgärdsprogram ska kommunerna samverka med berörd länsstyrelse. Vattenmyndigheterna har föreslagit motsvarande åtgärd i åtgärdsprogrammen –2027. Regeringen meddelade att åtgärdsprogrammen – 2027 ska prövas och ärendet bereds inom . 5En flexiblare behovsbedömning av allmänna vattentjänster Regeringens förslag: En kommun ska vid bedömningen om det finns behov av en allmän vattentjänst ta särskild hänsyn till förutsättningarna att tillgodose behovet genom en enskild anläggning som kan godtas med hänsyn till skyddet för människors hälsa och miljön. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningen föreslår att kommunen ska ta särskild hänsyn till förutsättningarna att på ett annat sätt uppnå ett motsvarande skydd för människors hälsa och miljön. Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna är positiva till eller har inga invändningar mot förslaget, bland annat Kommuner och Regioner, , Region , kommun, vatten, kommun och . kommun anser att förslaget är bra eftersom det innebär ökad flexibilitet kring hur bedömningarna av behovet av allmänna vattentjänster görs. VVS-fabrikanternas råd anser att det kommer att öppna upp möjligheterna för kommuner att etablera fler bostadsområden och tillgodose behov i befintliga bostadsområden eftersom alternativ till traditionella vatten- och avloppslösningar tillåts. och Kommuner och Regioner framhåller att förslaget kan främja alternativa och lokala kretsloppslösningar. Flera remissinstanser menar att det är oklart vad förslaget innebär och vad det kommer att få för konsekvenser. Havs- och vattenmyndigheten anser att det är otydligt om kommunernas grundläggande skyldigheter att ordna vattentjänster ändras. understryker att lagen om allmänna vattentjänster inte förhindrar att behovet tillgodoses genom enskilda lösningar och Lantmäteriet påpekar att det föreslagna tillägget kan skapa osäkerhet i fråga om när det blir möjligt att inrätta gemensamhetsanläggningar. (Mark- och ), Nätverket va 2021/22:208 i tiden, VA Syd och anser att förslaget är otydligt, exempelvis om skyldigheten att utreda ökar, vad som behöver utredas, om handlingsutrymmet blir större och om annan part kan kräva en utredning av behovsbedömningen. Kommuner och Regioner anser däremot att det inte finns anledning att styra vad som krävs i form av utredning eftersom det kan behöva anpassas efter lokala förutsättningar, underlag och utredningar som redan finns tillgängliga. och efterfrågar vägledning eller tydliggöranden om vilka alternativa enskilda lösningar som kan övervägas. kommun, kommun, och VA Syd pekar exempelvis på att förslaget kan leda till risk att flera gemensamhetsanläggningar tillkommer som inte sköts sakkunnigt och att det bland annat kan innebära osäker renande effekt, ökade kostnader och problem när kommunerna blir nödgade att ta över bristande avloppsanläggningar. understryker att kommunens skyldighet att ordna allmänt va bör upphöra när det har inrättats en gemensamhetsanläggning. , , Gästrike Vatten, i län, i och i avstyrker eller är negativa till förslaget. avstyrker förslaget eftersom alternativa lösningar och åtgärdande redan är förenliga med nuvarande lydelse av 6 § lagen om allmänna vattentjänster och att det allmännas ansvar inte bör försvagas av ekonomiska skäl. Flera remissinstanser, bland annat i , understryker att effekterna av förslaget är oklara. framför att ökad vägledning är ett bättre alternativ och tillsammans med krav på va-planering tillräckligt för att öka bostadsförsörjningen på landsbygden och för att undvika obefogade krav på utbyggnad av allmänt va. påpekar att vad som kan utgöra ”motsvarande skydd för människors hälsa och miljön” är svårbedömt. i och kommun framhåller att enskilda lösningar dessutom generellt har en högre miljöbelastning än allmänna avloppsanläggningar och att det därför kan vara svårt att uppnå motsvarande skydd för miljön med enskilt avlopp. anser inte heller att det framgår hur förslaget ökar möjligheten till enskilda va-lösningar. i motsätter sig förslaget eftersom tillsynsperspektiv inte finns med. menar att utformningen av andra stycket riskerar att ytterligare komplicera bedömningen, eftersom den föreslagna bestäm- melsen tar sikte på en annan bedömning än den nuvarande. Skälen för regeringens förslag Gällande krav på kommunen att ordna allmänna va-tjänster Bestämmelser om kommunens skyldighet att ordna allmänna vatten- tjänster finns i lagen om allmänna vattentjänster. till att säkerställa att vattenförsörjning och avlopp ordnas i ett större sammanhang, om det behövs med hänsyn till skyddet för människors hälsa Regleringen i 6 § lagen om allmänna vattentjänster innebär att om kommunen bedömer att förutsättningarna i bestämmelsen är uppfyllda, är kommunen skyldig att bestämma det verksamhetsområde inom vilket vattentjänsten behöver ordnas och se till att behovet och så länge behovet finns kvar tillgodoses i verksamhetsområdet genom en allmän vaanläggning. Kommunen är skyldig att se till att en allmän va-anläggning kommer till stånd om en sådan, med hänsyn till miljö- eller hälsoskyddet, behöver ordnas i ett större sammanhang. Enligt praxis behövs det åtminstone en något så när samlad bebyggelse av 20–30 fastigheter som underlag för en allmän va-anläggning (jfr prop. 1955:121 s. 61 och prop. 2005/06:78 s. 42). En utbyggnad av en befintlig eller planerad allmän anläggning kan dock ske för betydligt färre fastigheter. Det bör tydliggöras att kommunen ska beakta enskilda anläggningar Utredningen föreslår att 6 § lagen om allmänna vattentjänster ska kompletteras med en bestämmelse som anger att kommunen ska ta särskild hänsyn till möjligheten att uppnå syftet med bestämmelsen, det vill säga att tillgodose skyddet för människors hälsa eller miljön, genom enskilda va-anläggningar. Ett antal remissinstanser, bland annat , framför att det redan med nuvarande utformning av 6 § lagen om allmänna vattentjänster är möjligt att tillgodose behovet genom enskilda lösningar. Regeringen delar bedömningen att det med nuvarande utformning inte finns något hinder mot att kommunerna beaktar enskilda anläggningar vid bedömningen av det miljö- eller hälsomässiga behovet av en vattentjänst. Som utredningen konstaterar finns det dock en osäkerhet hos många kommuner kring i vilken utsträckning enskilda anläggningar, till exempel gemensamhetsanläggningar, kan beaktas. Regeringen anser därför att bestämmelsen bör tydliggöras så att det framgår att en enskild anläggning under vissa förutsättningar ska kunna tillgodose behovet av en vattentjänst, trots att fastigheten eller bebyggelsen ingår i ett större sammanhang. anför att det allmännas ansvar för vattentjänster är en hörnsten för hållbara vattentjänster. Det vore därför enligt verket en olycklig utveckling om ny lagstiftning innebär att kommunen av ekonomiska skäl, i högre grad än , avstår från att bygga ut det kommunala va-nätet också i relativt tätbebyggda områden. Regeringen delar uppfattning att det allmännas ansvar för vattentjänster är huvudregeln. Bestämmelsen i 6 § lagen om allmänna vattentjänster är också ett sätt för att efterleva artikel 3 i avloppsdirektivet. Det föreslagna tillägget i bestämmelsen syftar inte till att inskränka det allmännas ansvar för vattentjänster, utan till att tydliggöra vikten av en behovsbedömning utifrån tekniska, miljömässiga och samhällsekonomiska aspekter. Kommunens bedömning i det enskilda fallet bör hanteras inom ramen för kommunens planering av vattentjänster, se vidare avsnitt 6.1. i menar att frågan om behovet av en vattentjänst kan hanteras på ett annat sätt än allmän va-anläggning inte ska ingå i tillsyn enligt 51 § lagen om allmänna vattentjänster. Regeringen menar att det är upp till kommunen att göra behovsbedömningen. Förslaget är inte avsett att ändra ramen för tillsyn. Kommunen ska bedöma om det finns förutsättningar att tillgodose behovet av en vattentjänst genom en enskild anläggning Om kommunen bedömer att förutsättningarna i 6 § lagen om allmänna vattentjänster är uppfyllda, är kommunen skyldig att ordna vatten- 2021/22:208 försörjning eller avlopp. Bestämmelsen utgår från att det finns ett behov av att ordna vattentjänster i ett större sammanhang. Regeringen anser att det bör tydliggöras att kommunen vid behovsbedömningen ska ta särskild hänsyn till förutsättningarna att genom enskilda anläggningar tillgodose behovet av en vattentjänst. Förslaget är inte avsett att ändra kommunens grundläggande ansvar för att ordna vattentjänster om det finns ett behov av att göra detta i ett större sammanhang, utan att ge utrymme för en flexiblare behovsbedömning. Det bör därför också vara kommunen som har ansvaret för att bedöma om det finns förutsättningar för att behovet kan tillgodoses genom en enskild anläggning i stället för genom en allmän anläggning. En sådan ordning överensstämmer med vad som gäller angående en fastighetsägares rätt att använda en va-anläggning enligt 16 § lagen om allmänna vattentjänster. Den rätten är villkorad bland annat av att behovet av en vattentjänst inte bättre kan tillgodoses på annat sätt. Det är huvudmannen som har bevisbördan för att behovet med fördel kan tillgodoses på annat sätt än genom den allmänna anläggningen (prop. 2005/06:78 s. 69). har tillkännagett för regeringen att regeringen skyndsamt bör vidta de åtgärder som krävs för att en fastighetsägare som har ett enskilt avlopp som uppfyller gällande miljö- och hälsokrav inte ska kunna tvingas ansluta sig till det kommunala va-nätet (bet. 2020/21:CU14 punkt 11, rskr. 2020/21:268). Regeringens förslag om att särskild hänsyn ska tas till förutsättningarna för att säkerställa behovet av en vattentjänst genom enskild anläggning ger utrymme för en flexiblare behovsbedömning. Regeringen anser att förslaget tillgodoser tillkännagivande i den utsträckning som är lämpligt med beaktande av kommunens grundläggande ansvar för att ordna vattentjänster. Tillkännagivandet är därmed slutbehandlat. Vilken skyddsnivå ska en enskild anläggning uppfylla? Utredningen föreslår att kommunen ska beakta möjligheten att uppnå motsvarande skydd för människors hälsa och miljön vid bedömningen av om det finns behov av en allmän vattentjänst. i framför att det i praktiken inte är möjligt att uppnå motsvarande skyddsnivå för miljön med enskilda anläggningar. Även kommun påtalar att enskilda anläggningar generellt innebär en större miljöbelastning. poängterar att frågan om vad som långsiktigt uppnår ”motsvarande skydd för människors hälsa och miljön” ofta är svårbedömt. En användning av uttrycket motsvarande innebär att de krav som ställs på enskilda anläggningar i praktiken måste uppfylla mycket högt ställda krav på rening. Utredningen anger att i bedömningen av vad som är ett motsvarande skydd ska påverkan på mark och vatten vara likvärdig men att de faktiska utsläppen, till exempel mätt som utsläpp av en viss mängd smittämnen eller övergödande ämnen, inte behöver vara lika (SOU 2018:34 s. 338). Allmänna anläggningar ska som huvudregel samla och hantera stora mängder avloppsvatten med utflöde i en punkt och kraven på rening är därför högt ställda. Frågan är därför om det ska ställas motsvarande krav på en enskild anläggning jämfört med en allmän. För att nå en önskvärd vattenkvalitet kan det finnas situationer där det är tillräckligt med den rening som kan uppnås med enskilda anläggningar. Under vilka förutsättningar kommunen kan låta bli att bygga ut allmänna vattentjänster bör avgöras utifrån lokala förhållanden. Vid bedömningen av om det finns en utbyggnadsskyldighet eller inte behöver effekterna av påverkan från enskilda anläggningar analyseras. Bedömningen ska göras utifrån behovet av skydd för människors hälsa och miljön. En faktor som särskilt ska beaktas är kommunens skyldighet enligt 5 kap. 3 § att se till att miljökvalitetsnormerna för vatten följs. Frågan om kommunens utbyggnadsskyldighet kan aktualiseras både i ett enskilt ärende och inom ramen för kommunens planering av allmänna vattentjänster. Frågan är då vilket begrepp som bör användas för att tydliggöra vilka enskilda anläggningar som uppfyller kraven. Begreppet motsvarande används inte i lagen om allmänna vattentjänster. Lagen innehåller dock en möjlighet att inskränka en allmän va-anläggnings verksamhetsområde där det är uppenbart att kraven för kommunens utbyggnadsskyldighet inte är uppfyllda. Möjligheten gäller under förutsättning att fastighetens eller bebyggelsens behov av vattenförsörjning och avlopp lämpligen kan ordnas genom enskilda anläggningar som kan godtas med hänsyn till skyddet för människors hälsa och miljön (9 §). Regeringen anser att det i bestämmelsen bör anges att en enskild anläggning ska ge ett godtagbart skydd för människors hälsa och miljön och inte ett motsvarande skydd. Vilken skyddsnivå som kan godtas är en bedömning som måste göras utifrån de lokala förhållandena. Faktorer som är relevanta att beakta är de miljökvalitetsnormer för vatten som gäller samt andra förhållanden som påverkar bedömningen. För att upprätthålla en konsekvent begreppsanvändning i lagstiftningen bör kravet avse enskilda anläggningar som kan godtas med hänsyn till skyddet för människors hälsa och miljön. Hur bedömningen ska göras bör inte regleras närmare i lagen om allmänna vattentjänster. Det finns dock ett behov av tillsynsvägledning. Utredningen föreslår att Havs- och vattenmyndigheten ska få ett tillsynsvägledande ansvar för 6 § lagen om allmänna vattentjänster och att detta ansvar ska fullgöras i samråd med och . Utredningens förslag i dessa delar bereds vidare i . Vilka enskilda anläggningar kan godtas? Ett antal remissinstanser, till exempel , påpekar att utredningens formulering kring alternativa lösningar är otydlig. I regeringens förslag tydliggörs att de lösningar som kan bli aktuella är enskilda anläggningar. I 2 § lagen om allmänna vattentjänster definieras begreppet enskild anläggning som en va-anläggning eller annan anordning för vattenförsörjning eller avlopp som inte är eller ingår i en allmän vaanläggning. Regeringen menar att man i det enskilda fallet måste utgå från de lokala behoven och förutsättningarna. Någon närmare reglering av denna fråga bör därför inte införas i lagen om allmänna vattentjänster. Lantmäteriet framför att utredningens förslag riskerar att skapa osäkerhet kring i vilka situationer en gemensamhetsanläggning kan inrättas. Ett exempel är när anläggningen ligger inom allmänt verksamhetsområde, men kommunen tar på sig detta ansvar först . 2021/22:208 uppkommer frågan om anläggningen ska förberedas för ett framtida eventuellt övertagande. ställs lantmäterimyndigheten inför avvägningsfrågor om den aktuella anläggningen kan tillgodose ändamålet av stadigvarande betydelse för fastigheten respektive är av väsentlig betydelse för fastigheten (1 och 5 §§ anläggningslagen [1973:1149]). Regeringen delar bedömningen att de avvägningar som enligt anläggningslagen ska göras av lantmäterimyndigheten måste förhålla sig till kommunens ställningstagande angående behovet av allmänna vattentjänster. När ett allmänt verksamhetsområde har inrättats har dock behovet av allmänna vattentjänster redan prövats av kommunen. Förslaget om en flexiblare behovsbedömning innebär därmed inte någon ändring i förhållande till vad som gäller . Regeringen bedömer dock att frågan blir aktuell på ett annat sätt i och med förslaget om vattentjänstplaner. Regeringen behandlar denna fråga i avsnitt 6.1. Frågor om drift, egenkontroll och tillstånd kommun framför att det finns en osäkerhet kring egenkontroll, den långsiktiga driften av och funktionen hos olika gemensamma eller enskilda anläggningar. Frågor om egenkontroll regleras i 26 kap. 19 § . Det är den som bedriver verksamhet eller vidtar åtgärder som har ansvaret för egenkontrollen. Brister i egenkontrollen bör som hanteras genom den tillsyn som bedrivs över dessa verksamheter. Förslaget om flexiblare behovsbedömning av kommunens skyldighet att tillhandahålla allmänt va är vidare endast avsedd som ett förtydligande och innebär inte någon förändring av nuvarande reglering. Ett antal remissinstanser, som kommun och , anför att förslaget kan leda till ökade samhällskostnader vid ett eventuellt övertagande av en va-anläggning som inte sköts på ett fackmannamässigt sätt. anför att kommunens skyldighet att ordna allmänt va bör upphöra när en gemensamhetsanläggning är på plats. gäller att fastighetsägare kan ordna va-lösningar genom samverkan trots att en utbyggnadsskyldighet skulle kunna aktualiseras. Förslagen till en flexiblare behovsbedömning innebär därmed inte någon ändring i sak. Som förslaget är utformat är det upp till kommunen att ta ställning till om en enskild anläggning ska godtas. När en gemensamhetsanläggning är på plats saknas i regel behov av en allmän vattentjänst. Situationen kan dock ändras om anläggningen inte sköts på rätt sätt. Det blir i regel mer kostsamt att i efterhand inrätta en allmän va-anläggning.