prop · H903278 · 2022-07-12 00:00:00 — Stora tjänsteleverantörer med stor publik i flera eller alla medlemsstater kan förväntas nå ut till ett stort antal rättsinnehavare för att erhålla tillstånd. Mindre tjänsteleverantörer med begränsad eller nationell publik kan däremot förväntas kontakta endast relevanta kollektiva organisationer på marknaden och eventuellt ett fåtal andra lätt identifierbara rättsinnehavare. De mindre tjänsteleverantörerna bör se till att andra rättsinnehavare kan kontakta dem på ett enkelt sätt, till exempel genom att tillhandahålla tydliga kontaktuppgifter eller särskilda verktyg på sin webbplats. De bör åläggas att samarbeta med alla rättsinnehavare som kontaktar dem för att erbjuda en licens. I artikel 17.6 föreskrivs ett särskilt ansvarssystem för nya onlineleverantörer av delningstjänster för innehåll med en årsomsättning (se avsnitt IV). Dessa särskilda onlineleverantörer av delningstjänster för innehåll är dock skyldiga att göra vad de kan för att erhålla ett tillstånd i enlighet med artikel 17.4 a. Därför krävs en bedömning från fall till fall för att säkerställa att denna skyldighet för nystartade företag inte skapar en oproportionerlig börda för dem. När en tjänsteleverantör kontaktar en rättsinnehavare men den sistnämnda vägrar att samarbeta och förhandla för att bevilja ett tillstånd för sitt innehåll, eller avvisar rimliga erbjudanden i god tro, bör kravet vara uppfyllt på att leverantören har gjort vad de har kunnat, enligt artikel 17.4 a. För att inte vara ansvarig om det otillåtna innehållet finns tillgängligt i tjänsten bör tjänsteleverantören dock fortfarande behöva visa att den gör vad den kan för tillämpningen av artikel 17.4 b och c. Onlineleverantörer av delningstjänster för innehåll bör samarbeta med rättsinnehavare som vill erbjuda tillstånd för sitt innehåll. Detta gäller oavsett om deras typ av innehåll (t.ex. musik, audiovisuellt innehåll, bilder, text) är allmänt förekommande eller är mindre vanligt på tjänsteleverantörens webbplats (t.ex. bilder eller text för en videodelningsplattform). I enlighet med proportionalitetsprincipen bör dock mängden och typen av innehåll beaktas, inbegripet huruvida det är allmänt förekommande eller inte på tjänsteleverantörens webbplats, vid bedömningen av om leverantören gjort vad den har kunnat för att erhålla ett tillstånd. Mot bakgrund av skäl 61 bör förhandlingen leda till att licensavtalen är rättvisa och det råder en rimlig balans mellan båda parter. Rättsinnehavare och onlineleverantörer av delningstjänster för innehåll bör sträva efter att ingå ett avtal så snabbt som möjligt. I skäl 61 anges också att rättsinnehavare bör få lämplig ersättning för användningen av sina skyddade verk eller andra alster. Att leverantören gör vad den har kunnat bör därför också gälla insatserna som onlineleverantörerna av delningstjänster för innehåll gör i samarbete med rättsinnehavare, för att föra förhandlingar i god tro och ingå rättvisa licensavtal. I detta syfte bör tjänsteleverantörerna tillämpa transparens inför rättsinnehavarna i fråga om kriterierna som de avser att använda för att identifiera och ge ersättning för innehållet som omfattas av avtalet. Detta gäller särskilt när tjänsteleverantörer använder teknik för innehållsidentifiering för att rapportera om användningen av innehåll som omfattas av licenser, och ingå ett avtal med rättsinnehavarna så långt det är möjligt. Om tjänsteleverantörer vägrar ingå ett licensavtal på rättvisa villkor, där det råder rimlig balans mellan parterna, kan det anses att de inte har gjort vad de har kunnat för att erhålla ett tillstånd. Å andra sidan bör tjänsteleverantörer inte vara skyldiga att godta erbjudanden om att ingå avtal som inte är på rättvisa villkor och där det inte råder balans mellan parterna. Frågan om vad som utgör rättvisa villkor och en rimlig balans mellan parterna kommer att avgöras från fall till fall. Förhandlingar om licensiering av rättigheter med de kollektiva organisationerna på marknaden omfattas av de skyldigheter som anges i artikel 16 i direktiv /26/EU. Däri ingår att förhandlingar ska föras i god tro och att tariffer ska tillämpas som fastställs på grundval av objektiva och icke-diskriminerande kriterier13. 2.ATT GÖRA VAD DE HAR KUNNAT FÖR ATT SÄRSKILT SKYDDAT INNEHÅLL SKA VARA OTILLGÄNGLIGT (ARTIKEL 17.4 b) Det andra villkoret i artikel 17.4 är att när det inte finns något tillstånd ska onlineleverantörer av delningstjänster för innehåll ansvara för överföring till allmänheten, inbegripet tillgängliggörande för allmänheten som utförs av deras användare. Detta gäller såvida tjänsteleverantörerna i enlighet med höga branschstandarder för god yrkessed inte kan visa att de har gjort vad de har kunnat för att säkerställa att specifika verk och andra alster inte ska finnas tillgängliga. Detta avser verk om vilka rättsinnehavarna har försett tjänsteleverantörerna med relevant och nödvändig information (relevant och nödvändig information). När medlemsstaterna genomför artikel 17.4 b i sin nationella lagstiftning bör de beakta att den omfattas av proportionalitetsprincipen i artikel 17.5. I enlighet med artikel 17.4 b behöver leverantörerna bara ha gjort vad de har kunnat för att säkerställa att specifika verk och andra alster, om vilka rättsinnehavarna har försett tjänsteleverantörerna med relevant och nödvändig information, inte finns tillgängliga. I skäl 66 anges att om rättsinnehavarna inte tillhandahåller sådan information som uppfyller kraven i artikel 17.4 är onlineleverantörer av delningstjänster för innehåll inte ansvariga för otillåtna överföringar. Utan denna information kan onlineleverantörer av delningstjänster för innehåll inte agera. Därför är det mycket viktigt med samarbete mellan onlineleverantörer av delningstjänster och rättsinnehavare för att säkerställa att artikel 17.4 b är ändamålsenlig. 13Denna skyldighet hindrar dock inte de kollektiva organisationerna på marknaden från att tillhandahålla individanpassade licenser för innovativa leverantörer av onlinetjänster, vilket är ett viktigt inslag i förhandlingarna med nya onlineleverantörer av delningstjänster för innehåll. Begreppet relevant och nödvändig information bör införlivas av medlemsstaterna i enlighet med denna vägledning och målen i artikel 17. Huruvida information från rättsinnehavare är både relevant och nödvändig bör bedömas från fall till fall. Rättsinnehavare bör också kunna lämna dessa uppgifter via tredje parter som de har auktoriserat. Inom ramen för artikel 17.4 b bör relevant och nödvändig information tillhandahållas i förväg. Artikel 17.4 b bör genomföras på ett tekniskt neutralt och framtidssäkrat sätt. Medlemsstaterna bör därför inte i sina genomföranden av lagstiftningen ge företräde åt någon teknisk lösning eller införa tvingande specifika tekniska lösningar för tjänsteleverantörerna som visar att de gör vad de har kunnat. Onlineleverantörer av delningstjänster för innehåll måste agera i enlighet med höga branschstandarder för god yrkessed när de gör vad de kan för att genomföra relevanta lösningar i syfte att säkerställa att ett visst otillåtet innehåll för vilket relevant och nödvändig information har tillhandahållits, inte finns tillgängligt. I skäl 66 understryks att vid bedömningen av huruvida en viss tjänsteleverantör har gjort vad den kan ”bör hänsyn tas till huruvida tjänsteleverantören har vidtagit alla åtgärder som en samvetsgill operatör skulle ha vidtagit för att motverka att det på dess webbplats ges tillgång till otillåtna verk och andra alster, med beaktande av bästa praxis i branschen och ändamålsenligheten i de åtgärder som vidtagits i ljuset av alla relevanta faktorer och av den senaste utvecklingen”. För att fastställa om en onlineleverantör av delningstjänster för innehåll har gjort vad de kan i linje med höga branschstandarder för god yrkessed är det därför särskilt relevant att titta på tillgänglig praxis för branscherna på marknaden . Detta inbegriper teknikanvändning eller särskilda tekniska lösningar. I skäl 66 klargörs att ”[a]lla åtgärder som tjänsteleverantörerna vidtar bör vara ändamålsenliga vad gäller det eftersträvade målet”. Onlineleverantörer av delningstjänster för innehåll bör dock ha frihet att välja teknik eller lösning för att uppfylla kravet på att göra vad de kan i sin specifika situation. Denna vägledning syftar inte till att rekommendera användning av en viss teknik eller lösning. Rättsinnehavare och tjänsteleverantörer bör ges flexibilitet att komma överens om ömsesidigt smidiga samarbetsarrangemang för att säkerställa att otillåtet innehåll inte är tillgängligt. Dessa arrangemang kommer sannolikt att utvecklas med tiden, särskilt om de bygger på teknik. I princip bör användning av teknik, såsom innehållsidentifiering, inte i sig kräva att användare som laddar upp sitt innehåll identifieras. Men i tillämpliga fall måste relevanta dataskyddsregler respekteras, inbegripet principerna om uppgiftsminimering och ändamålsbegränsning. I fråga om nuvarande marknadspraxis visade kommissionens dialog med berörda parter att teknik för innehållsidentifiering är allmänt förekommande . Tekniken hanterar upphovsrättsskyddat innehåll och används av de största onlineleverantörerna av delningstjänster för innehåll och när det gäller vissa typer av innehåll. Teknik för innehållsidentifiering som baseras på fingeravtryck verkar användas i stor utsträckning av de stora tjänsteleverantörerna i fråga om video- och ljudinnehåll14. Denna särskilda teknik bör dock inte nödvändigtvis betraktas som marknadsnorm, särskilt inte för mindre tjänsteleverantörer. Annan teknik som gör det möjligt att upptäcka otillåtet innehåll nämndes också i dialogen med berörda parter. Dessa omfattar hashning15, vattenmärkning16, användning av metadata17, nyckelordssökning18 eller en kombination av olika tekniker. Vissa tjänsteleverantörer har utvecklat interna lösningar medan andra köper in tjänster från tredje part. I många fall förväntas därför tjänsteleverantörerna förlita sig på (eller fortsätta att förlita sig på) olika tekniska verktyg för att uppfylla sina skyldigheter enligt artikel 17.4 b. Bedömningen av huruvida en onlineleverantör avdelningstjänster för innehåll har gjort vad den har kunnat enligt punkt b när det gäller specifikt skyddat innehåll för vilket relevant och nödvändig information har lämnats i förväg bör göras från fall till fall, i enlighet med proportionalitetsprincipen i artikel 17.5 och i enlighet med artikel 17.7–17.9. Detta innebär i praktiken att onlineleverantörer av delningstjänster för innehåll inte bör förväntas tillämpa de mest kostsamma eller sofistikerade lösningarna om dessa skulle vara oproportionella i deras specifika fall. Detta gäller även för innehåll som öronmärkts av de berörda rättsinnehavarna som innehåll vars tillgänglighet skulle kunna skada dem avsevärt, såsom förklaras i avsnitt VI nedan. Som framgår av förklaringen i skäl 66 kan det dessutom inte uteslutas att otillåtet innehåll i vissa fall kan undvikas endast efter en anmälan från rättsinnehavarna19. Detta kan till exempel vara rimligt i fråga om innehåll där tekniken inte är direkt tillgänglig på marknaden eller inte har utvecklats . Medlemsstaterna bör beakta följande: -Tjänstens typ, storlek och publik: Större tjänsteleverantörer med betydande publik kan förväntas använda mer avancerade lösningar/tekniker än andra tjänsteleverantörer, med begränsad publik och begränsade resurser. Det kan vara rimligare att förvänta sig att mindre tjänsteleverantörer ska använda enklare lösningar (såsom metadata eller 14 Tekniken baseras på ett fingeravtryck av en rättsinnehavares verk, som kontrolleras mot det innehåll som laddas upp av användare i tjänsten. 15Hashning är en teknik där en fil omvandlas till en kedja av siffror som kallas ”hashkoden”. Hashkoden gör det möjligt att identifiera en överföring av en användare och därmed upptäcka potentiellt otillåtet innehåll. Till skillnad från fingeravtryck, enligt vissa synsätt, upptäcks otillåtet innehåll vid hashning i synnerhet när den fil som laddas upp är identisk med det verk som har en ”hashkod” (i motsats till fingeravtryck som även kan känna igen skillnader). 16Vattenmärkning är en lösning där den ursprungliga filen är ”vattenmärkt” och därför kan kännas igen när den har laddats upp, tack vare vattenmärket som fungerar som en signatur. 17Med hjälp av metadata går det att spåra om ett visst verk har laddats upp baserat på metadata som är länkade till innehållet, till exempel författarens namn eller verkets titel. 18Nyckelordssökning nämndes särskilt som en lösning för mindre tjänsteleverantörer, som kanske inte har möjlighet att använda mer komplexa och kostsamma tekniker. Detta är den enklaste tekniken där en tjänst manuellt söker på sin webbplats efter titlar på t.ex. en viss sång/artist eller konstnär för att upptäcka potentiellt intrång i innehåll. 19Detta gäller oavsett om tjänsten i fråga uppfyller kriterierna i artikel 17.6. nyckelordsökning) så länge dessa lösningar inte leder till överblockering av innehåll i strid med punkterna 7 och 9. -Tillgången till lämpliga, effektiva medel och tillhörande kostnader bör också beaktas. Det gäller t.ex. när tjänsteleverantörer köper lösningar från tredje part och/eller teknikleverantörer och när dessa lösningar utvecklas internt, samt i fråga om kostnader vid mänskliga granskningar i samband med tvister (se avsnitt IV). Den kumulativa kostnaden för olika lösningar som kan behöva genomföras av en tjänsteleverantör bör också beaktas, liksom tekniska begränsningar beroende på typ av innehåll. Olika lösningar kan till exempel krävas för olika typer av innehåll (t.ex. tekniken för innehållsidentifiering av musik kanske inte är densamma som för stillbilder och kanske kan utvecklas av olika teknikleverantörer). Den totala kostnaden bör också beaktas när rättsinnehavare själva har utvecklat olika skyddslösningar som kräver att tjänsteleverantörerna använder olika programvara (t.ex. för olika lösningar för vattenmärkning). -Den typ av innehåll som laddas upp av användarna: När en tjänst tillhandahåller olika typer av innehåll kan de åtgärder som ska vidtas variera beroende på om innehållet är allmänt förekommande på deras webbplats eller mindre vanligt. Detta gäller förutsatt att leverantören gjort vad den har kunnat för att uppfylla sina skyldigheter. Tjänsteleverantörer kan förväntas använda sig av mer komplexa lösningar i det förra fallet än i det sistnämnda. Slutligen kan onlineleverantörer av delningstjänster för innehåll välja att tillhandahålla olika verktyg till olika rättsinnehavare, baserat på innehållets omfattning på deras tjänster. Det gäller under förutsättning att lösningarna uppfyller deras skyldighet att göra vad de har kunnat, enligt artikel 17.4 b. Informationen i fråga måste vara korrekt för att en onlineleverantör av delningstjänster för innehåll ska kunna agera. Vad som utgör ”relevant” information kommer att variera beroende på de berörda verken och de omständigheter som gäller för de specifika verken eller andra alster. Ett minimikrav är att informationen bör vara korrekt när det gäller äganderätten till det berörda verket eller alstret. Vad som utgör ”nödvändig” information kan variera beroende på vilka lösningar som används av tjänsteleverantörerna. Den bör möjliggöra för tjänsteleverantörerna att tillämpa sina tekniska lösningar på ett ändamålsenligt sätt, när de används. När fingeravtryck används kan rättsinnehavarna uppmanas att lämna ett fingeravtryck på det specifika verket/alstret eller en fil som sedan kommer att få ett fingeravtryck av tjänsteleverantören själv, med information om äganderätten till rättigheterna. Vid lösningar som baseras på metadata kan informationen t.ex. bestå av titel, upphovsperson/producent, varaktighet, datum eller annan information som är relevant och nödvändig för att onlineleverantörerna av delningstjänster för innehåll ska kunna vidta åtgärder. I detta sammanhang är det viktigt att de metadata som rättsinnehavarna tillhandahåller inte tas bort . Med tanke på att samarbetet är avgörande förutsätter begreppet nödvändig och relevant information att tjänsteleverantörerna tar hänsyn till arten och kvaliteten på den information som rättsinnehavarna verkligen kan tillhandahålla. I detta avseende bör rättsinnehavare och onlineleverantörer av delningstjänster för innehåll uppmuntras att samarbeta om den bästa metoden för identifiering av verken. När rättsinnehavare tillhandahåller relevant och nödvändig information till tjänsteleverantörerna kan de välja att identifiera specifikt innehåll som skyddas av upphovsrätt och närstående rättigheter, vars otillåtna tillgänglighet online skulle kunna orsaka dem betydande ekonomisk skada. Rättsinnehavarnas tidigare öronmärkning av sådant innehåll kan vara en faktor som bör beaktas vid bedömningen av huruvida onlineleverantörerna av delningstjänster för innehåll har gjort vad de har kunnat för att säkerställa att det specifika innehållet inte finns tillgängligt. Det gäller även huruvida leverantörerna har gjort detta i enlighet med skyddsåtgärderna för legitima användningsområden enligt artikel 17.7, såsom förklaras i del VI nedan. 3.UNDERRÄTTELSE OCH ÅTGÄRDEN INAKTIVERA OCH UNDERRÄTTELSE OCH ÅTGÄRDEN AVLÄGSNA (ARTIKEL 17.4 c) Det tredje villkoret som fastställs i artikel 17.4 c är att onlineleverantörer av delningstjänster ska hållas ansvariga för otillåtna åtgärder som innebär överföring till allmänheten, inbegripet tillgängliggörande för allmänheten. Detta gäller dock inte om de kan visa att de har agerat snabbt, efter att de mottagit en tillräckligt välgrundad underrättelse från rättsinnehavarna, för att omöjliggöra åtkomst till de underrättade verken och alstren eller avlägsna dem från sina webbplatser. De ska även ha gjort vad de har kunnat för att motverka framtida uppladdningar i enlighet med artikel 17.4 b. Detta system för ”underrättelse och åtgärd” som omöjliggör åtkomst och som avlägsnar innehåll gäller när innehåll som inte omfattas av tillstånd har blivit tillgängligt på webbplatser som drivs av onlineleverantörer av delningstjänster för innehåll. I praktiken är de viktigaste scenarierna där otillåtet innehåll ändå kan bli tillgängligt och kräva åtgärder enligt artikel 17.4 c följande: (i)Rättsinnehavaren har inte i förväg gett onlineleverantörer av delningstjänster för innehållrelevant och nödvändig information enligt artikel 17.4 b för att undvika att otillåtet innehåll blir tillgängligt. De agerar i efterhand när ett visst innehåll har blivit tillgängligt, för att begära att det avlägsnas helt på grundval av nödvändig och relevant information från rättsinnehavarna, eller (ii)onlineleverantörerna av delningstjänster för innehåll har gjort vad de har kunnat för att undvika otillåtet innehåll enligt artikel 17.4 b. Men trots dessa ansträngningar har innehåll som saknar tillstånd blivit tillgängligt av objektiva skäl, till exempel när ett visst innehåll inte kan identifieras på grund av teknikens inneboende begränsningar, eller (iii)i vissa särskilda fall kan onlineleverantörer av delningstjänster för innehåll förväntas agera först efter det att rättsinnehavarna har gjort en underrättelse, såsom förklaras i skäl 66. Tjänsteleverantörerna bör ha gjort vad de har kunnat för att förhindra framtida uppladdningar av anmälda verk. Dessa insatser bör behandlas på samma sätt som i förhållande till artikel 17.4b, såsom förklaras i underavsnitt 2. Bedömningen av huruvida tjänsteleverantörerna har gjort vad de har kunnat måste göras från fall till fall och med beaktande av proportionalitetsprincipen i artikel 17.5. Medlemsstaterna bör komma ihåg att tillämpningen av artikel 17 inte bör leda till någon allmän övervakningsskyldighet enligt punkt 8. Dessutom måste legitima användningsområden skyddas i enlighet med punkterna 7 och 9, vilket förklaras närmare i avsnitt VI. Detta är särskilt relevant för tillämpningen av andra delen av led c, enligt vilken tjänsteleverantörer måste göra vad de kan för att förhindra framtida uppladdningar av anmälda verk. Här gäller, liksom i artikel 17.4 led b, att rättsinnehavarna måste lämna viss information innan onlineleverantören av delningstjänster för innehåll kan agera. När medlemsstaterna genomför artikel 17.4 led c måste de göra tydlig åtskillnad mellan den typ av information som rättsinnehavare ger i en tillräckligt välgrundad underrättelse (en anmälan) för att innehållet ska avlägsnas (den del av led c där innehållet ”avlägsnas”) och den typ av relevant och nödvändig information som rättsinnehavarna tillhandahåller för att förhindra framtida uppladdningar av anmälda verk (den del av led c där åtkomst till innehållet är möjlig och som hänvisar tillbaka till led b). I fråga om den information som rättsinnehavarna ska lämna för att leverantörerna ska fullgöra skyldigheten att avlägsna innehåll enligt punkt 4 led c, och särskilt de uppgifter som ska ingå i en tillräckligt välgrundad underrättelse, rekommenderas medlemsstaterna att följa kommissionens rekommendation om åtgärder för att effektivt hantera olagligt innehåll online20. Punkterna 6–8 i rekommendationen innehåller uppgifter som kan ingå i underrättelsen och anmälan. Anmälningarna bör vara tillräckligt exakta och underbyggda för att leverantören av tjänsten ska kunna fatta ett välgrundat och omsorgsfullt beslut om det innehåll som anmälan rör, särskilt om innehållet ska anses vara olagligt innehåll eller inte. I synnerhet ska anmälningarna innehålla en redogörelse för skälen till att anmälaren anser att innehållet är olagligt innehåll och en tydlig anvisning om var innehållet finns. Denna särskilda information behöver inte nödvändigtvis krävas enligt artikel 17.4 b, men bör i regel krävas enligt artikel 17.4 c första stycket. I rekommendationen föreskrivs också möjligheten för dem som gör anmälan att lämna sina kontaktuppgifter, om de så önskar. 20Se kommissionens rekommendation av som finns på market/en/news/commission-recommendation-measures-effectively-tackle-illegal-content-online. Skyldigheten att omöjliggöra åtkomst till innehållet, enligt artikel 17.4 c andra stycket, är ett krav som innebär att tjänsteleverantörer ska göra vad de kan för att undvika framtida överföringar av verk eller andra alster som anmälts av rättsinnehavare. Denna bestämmelse hänvisar tillbaka till led b i samma punkt. För att tjänsteleverantörerna ska kunna göra vad de kan för att undvika framtida överföringar enligt denna bestämmelse måste rättsinnehavarna alltså förse dem med samma typ av relevant och nödvändig information som för tillämpningen av led b. Det innebär till exempel att om en tjänsteleverantör använder fingeravtrycksteknik för att undvika framtida uppladdningar av anmälda verk, skulle den information som endast lämnas i en underrättelse med en anmälan vara otillräcklig. För att tjänsteleverantörerna ska kunna undvika framtida överföringar av anmälda verk i detta fall skulle rättsinnehavarna behöva förse tjänsteleverantörerna med fingeravtryck eller innehållsfiler. 4.DET SÄRSKILDA ANSVARSSYSTEMET FÖR NYA LEVERANTÖRER AV TJÄNSTER (ARTIKEL 17.6) I artikel 17.6 föreskrivs ett särskilt ansvarssystem med andra villkor för nya företag, som har varit verksamma i EU än och har en årsomsättning på . Vid tillämpningen av artikel 17.6 bör medlemsstaterna inte gå utöver de villkor som fastställs i direktivet. De bör komma ihåg att avsikten med ett lättare ansvarssystem är att ta hänsyn till specialfallet med nya företag som arbetar med användarnas uppladdningar för att utveckla nya affärsmodeller, såsom förklaras i skäl 67. När det gäller årsomsättningen är artikel 4 i kommissionens rekommendation 2003/361/EG av största betydelse. En mer detaljerad vägledning om hur omsättningen ska beräknas, även i fall där ett företag kan ha förbindelser med andra företag, ges i Användarhandledning om definitionen av SMF-företag21 som utarbetats av kommissionen.