prop · H903174 · 2022-03-22 00:00:00 — Enligt Småföretagar- nas är standarder och internationella standarder det enda säkra sättet att beskriva kompatibilitet, t.ex. operativsystem och version. (Patent- och ) påpekar att utredningens förslag, när det gäller näringsidkare som agerar för någon annans räkning, medför ett mer omfattande informationskrav än vad som följer av direktivet. Enligt domstolen bör det analyseras om det är motiverat. vid föreslår språkliga justeringar för att undvika feltolkningen att det vid förmedling räcker att lämna uppgifter om den näringsidkare för vilken förmedlingen sker. fram att om utmätning ska omfattas av lagen kan det behöva påpekas att bestämmelsen om vilken information som ska lämnas är tillämplig vid . Skälen för regeringens förslag och bedömning I artikel 6 i konsumenträttighetsdirektivet finns bestämmelser om vilken information som näringsidkaren ska ge konsumenten innan ett avtal ingås. Artikel 6.1 c har genom ändringsdirektivet ändrats på det sättet att ordet faxnummer har tagits bort. Vidare har ett tillägg gjorts om att näringsidkare som utöver e-post tillhandahåller andra medel för kommunikation via internet och som garanterar att konsumenten kan lagra korrespondens med denne på ett varaktigt medium ska informera om dessa. Bestämmelsen syftar till att konsumenten enkelt ska kunna identifiera och kontakta näringsidkaren. Direktivbestämmelsen har genomförts i 2 kap. 2 § första stycket 1 distansavtalslagen. Enligt bestämmelsen ska näringsidkaren innan ett avtal ingås ge konsumenten information om sitt namn, organisationsnummer, telefonnummer och telefaxnummer samt sin adress och e-postadress, och, om näringsidkaren agerar för någon annans räkning, dennes motsvarande uppgifter. Kravet på att näringsidkaren ska informera om telefaxnummer behöver nu tas bort från den nämnda bestämmelsen i distansavtalslagen och ett tillägg behöver göras avseende andra medel för kommunikation via internet än e-post. I direktivet används begreppet varaktigt medium. I tidigare lagstiftningssammanhang har det bedömts lämpligare att i lag- texten använda uttrycket i en läsbar och varaktig form (se t.ex. formu- leringarna i 2 kap. 3 a § andra stycket och 2 kap. 4 § andra stycket distans- avtalslagen, se även prop. 2004/05:13 s. 44 och 45 och prop. 2013/14:15 s. 36). Uttrycket varaktigt medium förekommer därför inte i distansavtals- lagen. De båda begreppen har dock samma innebörd. I enlighet med detta, och i likhet med vad anför, bör uttrycket i en läsbar och varaktig form användas även i den nu aktuella bestämmelsen. Som (Patent- och ) påpekar när det gäller näringsidkare som agerar för någon annans räkning framgår av direktivtexten endast att näringsidkaren ska tillhandahålla geografisk adress och identitet för den näringsidkare för vars räkning denna agerar, medan utredningens förslag innebär att uttrycket motsvarande uppgifter används. Regeringen konstaterar dock att det sistnämnda uttryckssättet har använts i 2 kap. 2 § första stycket 1 distansavtalslagen redan innan ändringsdirektivet antogs. De förändringar som föreslås i den relevanta bestämmelsen är enligt regeringen inte sådana att det nu finns skäl att formulera om bestämmelsen även i den delen. I förhållande till utredning- ens förslag bör lagtexten dock, på liknande sätt som Juridiska fakultets- nämnden vid föreslår, justeras något för att undvika risken för feltolkning när det gäller vilken information som ska lämnas vid förmedling. Mot bakgrund av de överväganden som har gjorts i avsnitt 7.2 finns det enligt regeringen inte anledning att, som vid efterfrågar, ange att lagen är tillämplig vid Krono- fogdemyndighetens förmedling. I artikel 6 i konsumenträttighetsdirektivet har en ny bestämmelse, artikel 6.1ea, införts. Den innebär att näringsidkaren, om tillämpligt, ska infor- mera om att priset har personanpassats på grundval av automatiskt besluts- fattande. En bestämmelse med informationskrav vid personanpassning av priset på grund av automatiserat beslutsfattande bör mot den bakgrunden införas i distansavtalslagen. 2021/22:174 I skäl 45 till ändringsdirektivet utvecklas innebörden av bestämmelsen. Bakgrunden är att näringsidkare kan personanpassa priset på sina erbju- danden till specifika konsumenter eller specifika grupper av konsumenter, baserat på automatiserat beslutsfattande och profilering av konsument- beteende, vilket ger näringsidkarna möjlighet att bedöma konsumenternas köpkraft. Konsumenterna bör därför tydligt informeras när det pris som anges har personanpassats på grundval av automatiserat beslutsfattande, så att de kan ta hänsyn till eventuella risker när de fattar sitt köpbeslut. Informationskravet bör inte vara tillämpligt på tekniker såsom s.k. dyna- misk prissättning i realtid som innebär att priset förändras på ett mycket flexibelt och snabbt sätt som svar på marknadsefterfrågan när dessa tekniker inte omfattar personanpassning på grundval av automatiserat be- slutsfattande. När det gäller Energiföretagen önskemål om ytter- ligare exemplifiering av vad som är att betrakta som ett personanpassat pris anser regeringen att, utöver vad som har konstaterats, det är en fråga som det bör överlämnas till rättstillämpningen att tydliggöra. Information om att det finns en rättslig garanti Enligt artikel 6.1 l i konsumenträttighetsdirektivet ska näringsidkaren innan konsumenten blir bunden av ett avtal påminna konsumenten om att det finns en rättslig garanti om avtalsenlighet för varorna. Bestämmelsen har ändrats på det sättet att näringsidkaren även ska påminna om att det finns en rättslig garanti om avtalsenlighet för digitalt innehåll och digitala tjänster. I 2 kap. 2 § distansavtalslagen finns inte någon särskild bestämmelse som uttryckligen nämner begreppet rättsliga garantier. I samband med genomförandet av direktivet infördes dock ett informationskrav som tog sikte på den rätt som konsumenten har att reklamera enligt lag (punkten 8). Vidare infördes ett informationskrav rörande garantier eller liknande utfästelser (punkten 12). Med anledning av vissa synpunkter från kommis- sionen om genomförandet av direktivet och att det saknades en definition av begreppet garanti har informationskravet i punkten 12 förtydligats så att det nu framgår att information ska ges om åtaganden från näringsidka- ren eller tillverkaren om att, utöver vad som följer av lag, betala tillbaka det som har betalats för varan, byta ut eller reparera den eller utföra någon form av service på den, ifall varan inte överensstämmer med uppgifter som har lämnats i utfästelser eller marknadsföring eller om det finns andra av- vikelser från uppgifter som har lämnats på ett sådant sätt. I samband med lagändringen konstaterades att begreppet rättsliga garantier inte definieras i direktivet och att det inte används i svensk förmögenhetsrättslig lagstift- ning men att det, till skillnad från kommersiella garantier, förefaller ta sikte på rättigheter och skyldigheter som följer av lag (se prop. 2019/20:63 s. 30). Slutsatsen bör, på samma sätt som gör, kunna dras att uttrycket rättslig garanti avser den rätt som en konsument har enligt lag att åberopa ett fel i en vara, digitalt innehåll eller en digital tjänst, dvs. rätten att reklamera. Det är alltså fråga om informationskravet i punkten 8. Bestämmelsen är utformad på ett sådant sätt att den gäller alla avtal som omfattas av lagens tillämpningsområde, dvs. såväl köp av varor som digitalt innehåll och digitala tjänster. Det finns därför inte behov av några lagändringar med anledning av den nya lydelsen av konsument- Prop. 2021/22:174 rättighetsdirektivet. Därigenom undviks också den risk för begrepps- förvirring som framhåller skulle kunna bli följden om begreppet skulle användas i lagtexten. Information om funktionalitet, kompatibilitet och driftskompatibilitet Enligt artikel 6.1 r) i konsumenträttighetsdirektivet ska näringsidkaren ge information om funktionen, inklusive användning av tekniska skyddsåt- gärder för digitalt innehåll. Enligt artikel 6.1 s) ska information ges om det digitala innehållets relevanta driftskompatibilitet med maskin- och pro- gramvara, enligt vad näringsidkaren känner till eller rimligen kan förväntas ha känt till. Informationskraven i de båda bestämmelserna har utvidgats till att även gälla varor med digitala delar och digitala tjänster. 6.1s) ska näringsidkaren nu också informera om relevant kompatibilitet och driftskompatibilitet mellan varor med digitala delar, digitalt innehåll och digitala tjänster, enligt vad näringsidkaren känner till eller rimligen kan förväntas ha känt till. I konsumenträttighetsdirektivet har definitioner av begreppen funktio- nalitet, kompatibilitet och driftskompatibilitet införts. Dessa hänvisar till definitioner av samma begrepp i digitaldirektivet. I 2 kap. 2 § första stycket 18 distansavtalslagen finns en bestämmelse om näringsidkarens skyldighet att informera om funktionen hos digitalt innehåll. Bestämmelsen innebär att näringsidkaren innan avtal ingås ska informera om funktionen hos digi- talt innehåll, inbegripet tekniska skyddsåtgärder, och, i den utsträckning näringsidkaren känner till eller rimligen kan förväntas känna till det, vilken maskin- och programvara som krävs för att använda det digitala innehållet. Informationskravet om funktionaliteten hos digitalt innehåll behöver utvidgas så att det även gäller varor med digitalt innehåll och digitala tjänster. I syfte att göra regleringen överskådlig bör det utvidgade informations- kravet i fråga om kompatibiliteten och driftskompatibiliteten införas i en ny egen punkt. Bestämmelsen bör, med viss språklig justering av utred- ningens förslag, utformas i nära anslutning till direktivtexten. Av det skälet finns det inte förutsättningar att, som anför, i lagtexten koppla begreppet kompatibilitet till standarder. Vidare löses eventuella oklarheter i direktivet när det gäller informationskravet, för- hållanden som påpekas av bl.a. IT&Telekomföretagen och , enligt regeringen bäst i rättstillämpningen. I lagrådsremissen föreslogs att ”rimligen kan förväntas känna till” skulle användas för att beskriva näringsidkarens kännedom. Lagrådet invänder att det inte kan antas handla om någons förväntning på vad näringsidkaren känner till utan om vad näringsidkaren borde känna till och att det mång- tydiga ordet ”rimligen” bör undvikas. Regeringen noterar att förslaget i lagrådsremissen används i ändringsdirektivet och att ordet ”rimligen” inte är en nymodighet i den konsumentköprättsliga lagstiftningen. är ”rimligen” ett ord som beroende på sitt sammanhang har mer än en betydelse och som riskerar att kunna missförstås (jfr prop. 2021/22:85 s. 69). Mot den bakgrunden instämmer regeringen i Lagrådets bedömning att formuleringen ”borde känna till” är att föredra. Avtal som ingås på en marknadsplats online Regeringens förslag: Innan ett avtal ingås på en marknadsplats online ska den näringsidkare som tillhandahåller marknadsplatsen ge konsu- 1. de kriterier som främst bestämmer rankningen av de erbjudanden som presenteras vid en sökning och deras betydelse jämfört med 2. huruvida den som erbjuder en vara, en tjänst eller digitalt innehåll är näringsidkare eller inte, baserat på den uppgift om det som denne 3. ifall den som erbjuder en vara, en tjänst eller digitalt innehåll inte är näringsidkare, att bestämmelserna i distansavtalslagen och andra konsumentskyddande lagar inte gäller, och 4. i de fall förpliktelserna enligt avtalet är uppdelade mellan den som erbjuder en vara, en tjänst eller digitalt innehåll och den som till- handahåller marknadsplatsen, hur förpliktelserna är uppdelade. Informationen ska ges klart och begripligt och på ett sätt som är anpas- sat till det medel för distanskommunikation som används. nen om de kriterier som främst bestämmer rankningen av erbjudanden ska ges i ett särskilt avsnitt i onlinegränssnittet och vara direkt och lätt tillgänglig från den plats där sökresultaten presenteras. Utredningens förslag överensstämmer i sak med regeringens. ningens förslag till lagtext är något annorlunda utformat. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser tillstyrker förslaget eller lämnar inte några synpunkter. ser positivt på att det införs ett informationskrav eftersom det underlättar för konsumenten att tillvarata sina intressen. Swedac tillstyrker särskilt bestämmelsen om att näringsidkaren ska informera om hur förpliktelserna enligt avtalet är uppdelade mellan den som erbjuder en vara, en tjänst eller digitalt innehåll och den som tillhandahåller marknadsplatsen. vid anser att det framstår som inkonsekvent att hän- synstagandet till särskilt utsatta personer inte skulle göra sig gällande beträffande den information som ska lämnas enligt 2 kap. 2 b § distans- har även lagtekniska synpunkter. Skälen för regeringens förslag I konsumenträttighetsdirektivet har införts en ny artikel, 6a, med särskilda informationskrav för avtal som ingås på marknadsplatser online. grunden till detta (jfr skäl 24 till ändringsdirektivet) är att när konsumenter erbjuds produkter på marknadsplatser online är både den som tillhanda- håller marknadsplatsen och den som säljer produkten delaktiga i tillhanda- hållandet av den förhandsinformation som ska ges innan avtal ingås. kan vara svårt för konsumenter att förstå vem som är deras avtalspart och hur deras rättigheter och skyldigheter påverkas av detta. En marknadsplats online definieras i direktivet som en tjänst som an- vänder programvara inbegripet en webbplats, en del av en webbplats eller en applikation, som administreras av en näringsidkare eller för dennas Prop. 2021/22:174 räkning, som ger konsumenter möjlighet att ingå distansavtal med andra näringsidkare eller konsumenter (se artikel 2.17). En leverantör av en marknadsplats online definieras som en näringsidkare som tillhandahåller en marknadsplats online till konsumenter (se artikel 2.18). Enligt den nya artikel 6a ska leverantören av marknadsplatsen online, innan en konsument blir bunden av ett distansavtal eller ett motsvarande erbjudande på en marknadsplats online, utan att det påverkar tillämpning- en av direktivet om otillbörliga affärsmetoder, klart och tydligt, och på ett sätt som är lämpligt för medlet för distanskommunikation, ge konsu- menten information om följande: –Allmän information, som tillhandahålls i ett särskilt avsnitt av online- gränssnittet och är direkt och enkelt tillgänglig från den sida där sök- resultaten presenteras, om de huvudparametrar som bestämmer rank- ningen, enligt definitionen i artikel 2.1 m i direktivet om otillbörliga affärsmetoder, av erbjudanden som presenteras för konsumenten till följd av sökningen och dessa parametrars relativa betydelse jämfört med andra parametrar. –Huruvida den tredje part som erbjuder varorna, tjänsterna eller det digitala innehållet är näringsidkare eller inte, på grundval av den tredje partens förklaring till leverantören av marknadsplatsen online. –När den tredje part som erbjuder varorna, tjänsterna eller det digitala innehållet inte är en näringsidkare, att konsumenträttigheterna enligt unionens konsumentskyddslagstiftning inte är tillämpliga på avtalet. –I tillämpliga fall, hur skyldigheterna enligt avtalet är uppdelade mellan den tredje part som erbjuder varorna, tjänsterna eller det digitala inne- hållet och leverantören av marknadsplatsen online. Denna information påverkar inte det ansvar som leverantören av marknadsplatsen online eller tredjepartsnäringsidkaren har när det gäller avtalet enligt annan unionsrätt eller nationell rätt. Av artikeln framgår att medlemsstaterna, utan att det påverkar tillämp- ningen av och rådets direktiv /31/EG av om vissa rättsliga aspekter på informationssamhällets tjänster, särskilt elektronisk handel, på den inre marknaden, får införa ytterligare informationskrav för leverantörer av marknadsplatser online. Sådana be- stämmelser ska vara proportionella, icke-diskriminerande och motiverade med hänsyn till konsumentskyddet. Nya informationskrav för avtal som ingås på en marknadsplats online De nya informationskraven för leverantörer av marknadsplatser online bör lämpligen införas genom en ny bestämmelse i distansavtalslagen. Rege- ringen delar och Swedacs inställning till informations- kraven när det gäller att dessa kan underlätta för konsumenten att tillvarata sina intressen. I syfte att säkerställa en enhetlig tillämpning inom unionen bör informationskraven utformas i nära anslutning till direktivtexten. Bestämmelserna bör formuleras så att de riktar sig till den näringsidkare som tillhandahåller marknadsplatsen. Detta ligger i linje med direktivets definition av begreppet leverantör av en marknadsplats online och innebär 2021/22:174 att det inte behöver införas någon särskild definition av detta begrepp i lagen (se avsnitt 7.3). I avsnitt 5.4 och 5.5 föreslås att det även i marknadsföringslagen införs informationskrav om rankning och huruvida den som erbjuder en produkt på en marknadsplats online är näringsidkare. Dessa och de nu aktuella reglerna är i vissa avseenden överlappande. Som utredningen framhåller är dock även de bakomliggande direktiven utformade på det sättet. I artikel 6a i konsumenträttighetsdirektivet framhålls att informationskraven i bestämmelsen gäller utan att det påverkar tillämpningen av direktivet om otillbörliga affärsmetoder. Med hänsyn till hur direktiven är utformade, och i syfte att undvika oklarheter, bör informationskraven i konsument- rättighetsdirektivet i sin helhet komma till uttryck i distansavtalslagen. Regeringen instämmer i utredningens bedömning att det inte finns skäl att utnyttja möjligheten att införa ytterligare informationskrav utöver de som regleras i direktivet. Informationskraven i direktivet bedöms vara till- räckliga för att tillgodose konsumenternas behov av information vid avtal som ingås på en marknadsplats online. Bestämmelserna i direktivet om hur informationen ska lämnas bör lämp- ligen genomföras genom ändringar i 2 kap. 3 § distansavtalslagen. Av paragrafens första stycke framgår att information enligt 2 kap. 2 och 2 a §§ ska ges klart och begripligt och på ett sätt som är anpassat till det medel för distanskommunikation som används. Den bestämmelsen bör utvidgas till att även omfatta det nya informationskravet för näringsidkare som till- handahåller en marknadsplats online. Därigenom uppfylls de krav som direktivet ställer på hur informationen ska ges. I likhet med vad vid anser bör hänsyn tas till särskilt utsatta personer på samma sätt som redan gäller för informationen enligt 2 kap. 2 och 2 a §§. Eftersom det är fråga om information om hur information ska ges innan ett distansavtal ingås bör det vidare i 2 kap. 3 § distansavtalslagen införas en bestämmelse om att informationen om de kriterier som främst bestäm- mer rankningen av erbjudanden ska ges i ett särskilt avsnitt i onlinegräns- snittet och vara direkt och lätt tillgänglig från den plats där sökresultaten presenteras (jfr övervägandena i avsnitt 5.5 om informationskravet gällande rankning i marknadsföringslagen). I likhet med utredningen, och till skillnad från vid , bedömer regeringen att det är lämpligast att det görs i en ny mening i det första stycket i paragrafen. 7.6 Tjänster som börjar utföras under ångerfristen Regeringens bedömning: Det bör inte införas några bestämmelser med anledning av tilläggen i konsumenträttighetsdirektivet om tjänster som börjar utföras under ångerfristen. Utredningens bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna har inte några synpunkter på bedömningen. Skälen för regeringens bedömning: I artikel 7 och 8 i konsument- rättighetsdirektivet finns vissa bestämmelser om ingående av distansavtal och avtal utanför affärslokaler. Artikel 7.3 och 8.8 tar sikte på tillhandahållandet av tjänster eller leverans av vatten, gas eller el i de fall när försäljningen inte sker i en begränsad volym eller en fastställd kvanti- tet. Om konsumenten vill att utförandet av tjänsten eller leveransen ska inledas redan under ångerfristen ska näringsidkaren kräva att konsumenten kommer in med en uttrycklig begäran om det. Vid avtal utanför affärs- lokaler ska begäran ges på ett varaktigt medium. Bestämmelserna bör läsas tillsammans med artikel 14.3 som reglerar konsumentens skyldigheter vid frånträde av avtal. Om konsumenten ut- övar sin ångerrätt efter att ha lämnat in en begäran i enlighet med artiklarna 7.3eller 8.8 ska konsumenten betala näringsidkaren ett belopp som står i proportion till omfattningen av de tjänster som har tillhandahållits fram till dess att konsumenten underrättar näringsidkaren om att konsumenten ut- övar sin ångerrätt. Det finns även ett samband med regleringen i artikel 16.1, som innebär att ångerrätten inte gäller för avtal om tillhandahållande av en tjänst sedan tjänsten fullständigt utförts, såvida tjänsten har börjat utföras med konsumentens uttryckliga samtycke och konsumenten har medgett att ångerrätten går förlorad efter det att näringsidkaren har full- gjort avtalet. Genom ändringsdirektivet har det förtydligats att artiklarna 7.3 och 8.8 gäller avtal som innebär en betalningsförpliktelse för konsumenten. Vidare har det tillagts att näringsidkaren ska begära att konsumenten medger att konsumentens ångerrätt går förlorad efter det att näringsidkaren full- ständigt utfört avtalet. Ändringarna innebär att bestämmelserna nu stäm- mer bättre överens med det nämnda undantaget från ångerrätten i artikel 16.1och konsumentens skyldigheter vid frånträde av avtalet i artikel 14.3. Vid genomförandet av konsumenträttighetsdirektivet infördes i distans- avtalslagen inte någon särskild bestämmelse om vad näringsidkaren ska kräva när en tjänst m.m. inleds under ångerfristen. Av 2 kap. 11 § 1 fram- går dock att ångerrätten inte gäller för avtal som avser en tjänst som har fullgjorts, om konsumenten uttryckligen har samtyckt till att tjänsten börjar utföras och gått med på att det inte finns någon ångerrätt när tjänsten har fullgjorts. I 2 kap. 15 § 3 och 4 regleras vad konsumenten ska ersätta näringsidkaren för vid utövande av ångerrätten. Enligt punkten 3 ska kon- sumenten ersätta näringsidkaren med en proportionell andel av det av- talade priset, i den mån priset är skäligt, för en tjänst som delvis utförts innan konsumenten utövade ångerrätten, under förutsättning att konsu- menten uttryckligen, och i fråga om avtal utanför affärslokaler i en hand- ling eller i någon annan läsbar och varaktig form, har begärt att tjänsten skulle börja utföras under ångerfristen, och näringsidkaren har gett konsu- menten information enligt 2 § första stycket 9 och 11 på det sätt som anges i 3 § eller 5 § första stycket. I punkten 4 finns en motsvarande bestämmelse för avtal om vatten, gas eller el, när försäljningen inte skett i en begränsad volym eller en fastställd kvantitet, eller fjärrvärme, där leveransen på- börjats innan konsumenten utövade ångerrätten. I enlighet med vad som ovan anförts framgår det av regleringen i distansavtalslagen att näringsidkaren måste kräva att konsumenten uttryckligen begär att tjänsten ska börja utföras, för att ha rätt till en andel av priset för en tjänst som delvis har utförts om konsumenten utövar sin ångerrätt innan ångerfristen löpt ut. Vidare förutsätter en tillämpning av undantaget från ångerrätten för tjänster som har fullgjorts att konsumenten har medgett att det inte finns någon ångerrätt. Som framgår av avsnitt 7.9.1 2021/22:174 föreslås att det i bestämmelsen görs ett tillägg om att detta endast ska gälla för tjänster som har fullgjorts mot betalning. Enligt regeringen innebär det att svensk rätt lever upp till direktivets krav, inklusive de ändringar som införs genom ändringsdirektivet. Det behövs därför inga ytterligare lag- ändringar med anledning av de nu aktuella ändringarna i direktivet. 7.7 Näringsidkarens skyldighet att ge konsumenten ett standardformulär för utövande av ångerrätten