prop · H90385 · 2022-01-18 00:00:00 — Om avtalet föreskriver att det digitala innehållet ska tillhandahållas kontinuerligt mot betalning, och det förelåg avtalsenlighet under någon del av den period som föregick hävningen, ska näringsidkaren enligt artikel 16.1 andra stycket till konsumenten återbetala endast den andel av det betalade priset som motsvarar och står i förhållande till den tid under vilken det inte förelåg avtalsenlighet. Näringsidkaren ska också återbetala den del av priset som konsumenten eventuell har erlagt i förskott för en period som skulle ha återstått om avtalet inte hade hävts (se även skäl 68). För att genomföra artikel 16.1 bör det i den nya lagen föreskrivas att näringsidkaren vid hävning av ett avtal om tillhandahållande av digitalt innehåll ska betala tillbaka det som konsumenten har betalat för tillhanda- hållandet. Vid kontinuerligt tillhandahållande av ett digitalt innehåll bör näringsidkaren till konsumenten betala tillbaka dels den andel av betal- ningen som svarar mot tid under vilken det fanns fel, Prop. 2021/22:85 dels vad konsumenten betalat i förskott avseende tid efter det att avtalet Dataskyddsförordningen gäller för konsumentens personuppgifter Enligt artikel 16.2 ska näringsidkaren vid hävning av avtalet fullgöra de skyldigheter i fråga om konsumentens personuppgifter som är tillämpliga enligt EU:s allmänna dataskyddsförordning. Utredningen framhåller att näringsidkarens skyldigheter i detta hänseende i och för sig redan följer av förordningen men anser att det för tydlighets skull bör införas en upplysningsbestämmelse i den nya lagen. Swedma är tveksam till utred- ningens förslag och anser att det blir en dubbelreglering. Regeringen föreslår i avsnitt 7.2 att det i den nya lagen tas in en bestäm- melse som upplyser om att EU:s dataskyddsförordning är tillämplig i samtliga avseenden där personuppgifter behandlas vid avtal om tillhanda- hållande av digitalt innehåll. Den genomför även artikel 16.2. Det finns enligt regeringens uppfattning då inte någon anledning att ta in även utredningens upplysningsbestämmelse om näringsidkarens skyldigheter i fråga om konsumentens personuppgifter i samband med hävning. När det gäller vilka rättigheter och skyldigheter som finns avseende personuppgifter vid hävning är alltså den allmänna dataskyddsförord- ningen tillämplig. Regeringen konstaterar att det inte av artikel 16.2 i digitaldirektivet framgår vilka rättigheter och skyldigheter i förordningen som här avses. Förordningen innehåller emellertid omfattande rättigheter när det gäller radering av uppgifter och dataportabilitet (se skäl 38 i digitaldirektivet). Artikel 16.2 rör alla olika typer av avtal om tillhanda- hållande av digitalt innehåll och marknaden för sådant innehåll och de affärsmodeller som används är föremål för ständig utveckling. Detta i förening med att dataskyddsförordningens regler gäller för alla person- uppgifter som konsumenten tillhandahåller näringsidkaren eller som näringsidkaren annars samlar in gör det enligt regeringens uppfattning inte, som förordar, meningsfullt att försöka närmare klargöra vilka personuppgifter som avses i artikeln. Att dataskyddsförordningen gäller innebär inte att medlemsstaterna är förhindrade att reglera de kontraktsrättsliga följderna av hävning även när konsumentens prestation utgörs av personuppgifter. Detta är en fråga för nationell rätt (se skäl 40). Frågan är dock om det är lämpligt eller nödvändigt att införa regler om restitution i den nya lagen i dessa fall. Artikel 16 handlar i praktiken om vilka prestationer som ska återlämnas. Den ger uttryck för den allmänna principen om restitution (zug-um-zug eller samtidighetsprincipen) och som därmed som utgångspunkt bör gälla för alla prestationer. Som bl.a. och anför kan emellertid personuppgifter, på samma sätt som gäller för digitalt innehåll och till skillnad från pengar, inte återlämnas. I stället kan uppgifterna raderas. I den allmänna data- skyddsförordningen behandlas när och under vilka förutsättningar en konsument kan begära att hans eller hennes personuppgifter raderas (se skäl 69 i digitaldirektivet). Om uppgifterna inte längre behövs för de ändamål som de samlades in för, kan uppgifterna raderas (artikel 17.1 a i EU:s dataskyddsförordning). Ett exempel är om ett avtalsförhållande 2021/22:85 avslutas och näringsidkaren inte längre behöver ha kvar konsumentens kontaktuppgifter. Att en konsuments hävning av avtalet om tillhanda- hållande av digitalt innehåll i sig skulle innefatta ett återtagande av hens eller hennes samtycke till personuppgiftsbehandlingen förefaller tveksamt. Grunden för hävning är näringsidkarens dröjsmål eller att det är fel på det digitala innehållet och inte personuppgiftsbehandlingen. Dessutom påverkar inte återkallandet av samtycket lagligheten av behandling som grundar sig på samtycket, innan detta återkallas (artikel 7.3 i EU:s dataskyddsförordning). för hävning av avtalet kan därmed näringsidkaren redan ha behandlat personuppgifterna i de syften som näringsidkaren avsåg att använda dem på. Hur det förhåller sig med detta är emellertid en fråga som får avgöras i rättstillämpningen och ytterst av . Skulle en konsument i samband med hävning också anses ha återkallat sitt samtycke, kan han eller hon på den grunden begära att näringsidkaren raderar personuppgifterna, dock förutsatt att det inte finns någon annan rättslig grund för behandlingen (artikel 17.1 b i EU:s dataskyddsförordning). Dataskyddsförordningen innehåller även en rätt till dataportabilitet som ger konsumenten rätt att vid hävning bl.a. få ut de personuppgifter som han eller hon har tillhandahållit näringsidkaren i ett strukturerat, allmänt använt och maskinläsbart format (se artikel 20.1). Digitaldirektivet innehåller regler om verkningar vid hävning. Flera av dessa gäller när konsumenten tillhandahållit sina personuppgifter, inklu- sive en bestämmelse om att konsumenten inte ska få fortsätta använda det digitala innehållet. Eftersom restitution av personuppgifter inte är möjlig och då EU:s dataskyddsförordning redan innehåller ändamålsenliga sätt att begränsa näringsidkarens användning av dessa, finns det enligt regeringen inte skäl att införa liknande konsumentköprättsliga regler i den nya lagen. Näringsidkarens användning av annat innehåll än personuppgifter Medan artikel 16.2 handlar om personuppgifter så behandlar artikel 16.3 och 16.4 annat innehåll, dvs. uppgifter som inte är personuppgifter. Det kan handla om digitala bilder eller video- och ljudfiler. Artikel 16.3 tar sikte på vilka uppgifter som en näringsidkare fortsatt får använda medan artikel 16.4 tar sikte på vilka uppgifter som näringsidkaren är skyldig att lämna till konsumenten. Mer konkret anges i artikel 16.3 att näringsidkaren ska avhålla sig från att använda något innehåll som tillförts eller skapats av konsumenten vid dennes användning av det digitala innehåll som tillhandahållits av närings- idkaren. Det finns dock fyra undantag från detta användningsförbud. För det första får näringsidkaren använda innehåll som inte har något användningsområde annat än i det digitala innehållet (artikel 16.3 a). Vidare får innehåll användas som endast rör konsumentens aktivitet vid använd- ningen av det digitala innehållet (artikel 16.3 b). Användande får också ske av innehåll som har aggregerats med andra sådana uppgifter av näringsidkaren och antingen inte kan delas upp eller som endast kan delas upp med opropor- tionerliga ansträngningar (artikel 16.3 c). Slutligen får näringsidkaren använda innehåll som har genererats gemensamt av konsumenten och andra konsu- menter, när övriga kan fortsätta att använda innehållet (artikel 16.3 d). Enligt artikel 16.4 ska näringsidkaren vid hävning av avtalet, på konsumentens begäran, ge konsumenten tillgång till sådant innehåll som konsumenten har tillfört eller skapat vid sin användning av det digitala innehållet. Konsumenten ska ha rätt att hämta detta innehåll kostnadsfritt, inom skälig tid och i ett allmänt använt, maskinläsbart format. Närings- idkarens skyldigheter enligt denna artikel gäller inte i de undantagsfall som anges i artikel 16.3 a–c. För att genomföra artikel 16.3 och 16.4 i digitaldirektivet behöver dessa aspekter regleras i lag. Regeringen föreslår därför att det i den nya lagen tas in bestämmelser som reglerar dels när näringsidkaren efter hävning av avtalet fortsatt får använda annat innehåll än personuppgifter som tillförts eller skapats av konsumenten, dels förutsättningarna för näringsidkarens skyldighet att vid hävning göra sådant innehåll tillgängligt för konsumenten. Utredningen föreslår att paragrafen utformas i nära överensstämmelse med direktivets ordalydelse. anser emellertid att ord som ”aggregerats” och ”genererats” är svårbegripliga. Den svenska språk- versionens begrepp motsvaras av den engelska språkversionens ord aggre- gated och generated. Med aggregerat innehåll avses i sammanhanget det innehåll som konsumenten har tillfört och blivit en del av det digitala innehåll som näringsidkaren tillhandahållit och som därefter svårligen kan separeras från det digitala innehållet i övrigt. Att innehållet genererats gemensamt av konsumenten och andra kan inträffa när konsumenten tillsammans med andra åstadkommit innehållet genom att skapa eller utveckla det. Ett exempel på detta är att en konsument tillsammans med andra spelare i ett dataspel byggt ett hus i spelets värld. Regeringen delar uppfattning om att det bör väljas mer begripliga ord för att beskriva regleringens innebörd utan att betydelsen går förlorad. Gene- rerats bör kunna ersättas med skapats och aggregerats med satts samman. Att förhindra konsumentens framtida användning av digitalt innehåll Efter att ett avtal har hävts kan det för näringsidkaren vara angeläget att förhindra att konsumenten trots hävningen fortsätter att använda det digitala innehållet. Det är mot den bakgrunden som det i artikel 16.5 föreskrivs att näringsidkaren får förhindra varje framtida användning av det digitala innehållet från konsumentens sida, särskilt genom att göra det digitala innehållet otillgängligt för konsumenten eller genom att avaktivera konsumentens användarkonto. Regeringen föreslår att en sådan möjlighet för näringsidkaren införs i den nya lagen. Näringsidkaren är enligt artikel 16.4 normalt skyldig att ge konsumenten tillgång till det innehåll som konsumenten själv tillfört eller skapat vid sin användning av det digitala innehållet. Utnyttjandet av rätten för närings- idkaren i artikel 16.5 att förhindra framtida användning får inte leda till att konsumenten hindras från att utnyttja sin rätt att få del av sitt innehåll, dvs. annat innehåll än näringsidkarens digitala innehåll. Regeringen föreslår att denna begränsning i näringsidkarens handlingsutrymme också tas in i den nya lagen. Konsumentens skyldigheter vid hävning I artikel 17.1 i digitaldirektivet anges att konsumenten efter hävningen av avtalet ska avstå från att använda det digitala innehållet och avstå från att göra detta tillgängligt för tredje part. Av skäl 72 framgår att detta t.ex. kan ske genom att konsumenten raderar det digitala innehållet eller varje 2021/22:85 användbar kopia eller på något annat sätt hindrar att någon får tillgång till det digitala innehåll som konsumenten innehar. Enligt artikel 17.2 ska konsumenten, om det digitala innehållet tillhandahållits på ett fysiskt medium, på begäran av näringsidkaren och på dennes bekostnad, återlämna det fysiska mediet till näringsidkaren utan onödigt dröjsmål. Näringsidkarens begäran om återlämnande ska göras från den dag då näringsidkaren informerades om konsumentens beslut att häva avtalet. Konsumenten är alltså endast skyldig att återlämna ett fysiskt medium när näringsidkaren gjort en sådan begäran inom den angivna tiden. Bestäm- melser av nu redovisad innebörd rör konsumentens skyldigheter och bör därför tas in i den nya lagen. Utredningen föreslår vidare att det i den nya lagen införs en bestämmelse om att konsumenten inte ska vara skyldig att betala för användning av det digitala innehållet före hävningen som innehållet var felaktigt. anser att det är orimligt att en konsument, som varit medveten om felet men ändå nyttjat det digitala innehållet, slipper betalningsansvar. Regeringen konstaterar att den av utredningen föreslagna bestämmelsen återfinns i digitaldirektivets artikel 17.3.Den torde avse konsumentens betalning för det digitala innehållet (se skäl 72) och framstår enligt regeringens uppfattning som rimlig. Om näringsidkaren tillhandahåller ett felaktigt digitalt innehåll bör konsumen- ten naturligtvis inte behöva betala för innehållet felet föreligger. I avsnitt 7.11.1 föreslår regeringen att konsumentens rätt att få hålla inne betalningen vid fel på varan ska gälla även vid fel på digitalt innehåll. Någon ytterligare bestämmelse för den situationen behövs därför inte. Utredningens förslag (och artikel 17.3) gäller emellertid endast i en hävningssituation. Då ska, som föreslås ovan, näringsidkaren betala tillbaka vad konsumenten har betalat och om det handlar om digitalt innehåll som tillhandahållits kontinuerligt ska återbetalningen avse den tid då innehållet var felaktigt. Det gäller även om konsumenten har kunnat nyttja innehållet i någon utsträckning. Att därutöver föreskriva att näringsidkaren inte ska få kräva in betalning, som näringsidkaren alltså sedan ska betala tillbaka, framstår inte som nödvändigt. Artikeln skulle möjligen kunna avse ersättning för konsumentens nytta av användningen av det digitala innehållet. För varor finns det i den nuvarande konsumentköplagen en bestämmelse om nyttoavdrag vid hävning (44 §), som regeringen i avsnitt 6.16 föreslår ska föras över till den nya lagen. Enligt bestämmelsen ska konsumenten ge näringsidkaren den avkastning av varan som konsumenten har fått och betala skälig ersätt- ning för det fall konsumenten har haft annan nytta av varan. Det är svårt att se hur den skulle fylla något syfte vid tillhandahållande av digitalt innehåll och inte minst i ljuset av artikel 17.3 finns det inte anledning att göra den bestämmelsen tillämplig för digitalt innehåll. Sammanfattningsvis ska konsumenten inte ska vara skyldig att betala för användning av det digitala innehållet före hävningen som innehållet var felaktigt men det bedöms det inte finnas tillräckliga skäl att i den nya lagen uttryckligen föreskriva detta. Utredningens förslag i denna del bör därför inte genomföras. Regeringens förslag: Vid prisavdrag och vid hävning ska närings- idkaren fullgöra sin återbetalningsskyldighet utan onödigt dröjsmål och dagar efter det att konsumenten meddelade näringsidkaren sitt beslut att häva avtalet eller informerade om sitt krav på prisavdrag. Näringsidkaren ska använda samma betalningssätt som konsumenten använde, om inte konsumenten uttryckligen godtar någon annat. avgift för återbetalningen ska inte få tas ut. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningen föreslår inte att återbetalningsmetoden kan ändras med Remissinstanserna: De flesta av remissinstanserna tillstyrker förslaget eller invänder inte mot det. Skälen för regeringens förslag: Enligt artikel 18.1 i digitaldirektivet ska en återbetalning som näringsidkaren är skyldig att göra till konsumen- ten enligt artikel 14.4 och 14.5 eller artikel 16.1 till följd av ett prisavdrag eller en hävning av avtalet ske utan onödigt dröjsmål och under alla omständigheter från den dag då näringsidkaren informera- des om konsumentens beslut att åberopa sin rätt till ett prisavdrag eller sin rätt att häva avtalet. Enligt artikel 14.4 ska konsumenten vid fel på det digitala innehållet i fem angivna fall ha rätt antingen till ett proportionellt prisavdrag i enlighet med artikel 14.5 om det digitala innehållet tillhandahålls mot betalning, eller att häva avtalet i enlighet med artikel 14.6. Artikel 14.5 reglerar således frågan hur ett prisavdrag till konsumenten ska beräknas. Artikel 16.1 handlar om näringsidkarens skyldighet att vid hävning av avtalet återbetala alla belopp som erlagts i enlighet med avtalet till konsumenten. Artikel 18.1 kompletteras av artikel 18.2 och 18.3. Enligt artikel 18.2 ska näringsidkaren vid återbetalningen använda samma betalningsmetod som konsumenten använde för att betala det digitala innehållet, om inte konsumen- ten uttryckligen samtycker till något annat och förutsatt att konsumenten inte åsamkas några avgifter till följd av en sådan återbetalning. gäller att näringsidkaren inte får ålägga konsumenten någon avgift för När det gäller hävning av ett avtal om köp av en vara anges i nuvarande konsumentköplagen (43 § andra stycket) att vardera parten får kräva att motparten utan onödigt dröjsmål lämnar tillbaka vad han eller hon har tagit Av bestämmelsen framgår inte hur skyldigheten att lämna tillbaka vad som mottagits, den s.k. restitutionsförpliktelsen, ska fullgöras utan det följer i stället av allmänna regler för infriande av penningförpliktelser. Varudirektivet överlåter på medlemsstaterna att fastställa formerna för Regeringen föreslår i avsnitt 6.16 att bestäm- melserna i 43 § med vissa justeringar förs över till den nya lagen. Bestämmelser som liknar artikel 18 i digitaldirektivet finns i 2 kap. 14 § distansavtalslagen, som gäller när en konsument utövar sin ångerrätt vid Bland annat gäller att näringsidkarens återbetalning då ska göras utan onödigt dröjsmål och senast från den dag då näringsidkaren tog emot konsumentens meddelande om att avtalet från- Vidare ska näringsidkaren använda samma betalningssätt som 2021/22:85 konsumenten, om inte konsumenten uttryckligen går med på något annat, och konsumenten får inte drabbas av några kostnader på grund av att ett annat betalningssätt används. Paragrafen genomför artikel 13 i konsument- rättighetsdirektivet. Regeringen föreslår att artikel 18 i digitaldirektivet genomförs i svensk rätt genom att särskilda bestämmelser om det i direktivet föreskrivna tillvägagångssättet vid näringsidkarens återbetalning införs i den nya lagen. 7.13Ändring av det digitala innehållet Regeringens förslag: Näringsidkaren ska få ändra ett digitalt innehåll som tillhandahålls konsumenten kontinuerligt , om det följer av avtalet och det där anges ett giltigt skäl till en sådan ändring, ändringen sker utan kostnad för konsumenten och konsumenten har informerats om ändringen på ett klart och begripligt sätt. Om ändringen försämrar konsumentens tillgång till eller användning av det digitala innehållet i mer än obetydlig utsträckning, ska konsu- menten ha rätt att säga upp avtalet till omedelbar verkan. Det gäller dock inte om konsumenten har möjlighet att utan extra kostnad behålla det digitala innehållet utan ändring och innehållet alltjämt är avtalsenligt. Vid en sådan ändring ska konsumenten få nödvändig information av näringsidkaren i en handling eller i någon annan läsbar och varaktig form. En uppsägning ska ske senast från det att konsumenten tog emot informationen eller ändringen genomfördes. Vid uppsägning ska bestämmelserna om hävning tillämpas. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag men utformas något annorlunda. Utredningen föreslår inte att det i lagen ska anges att uppsägningen sker med omedelbar verkan. Remissinstanserna: De flesta av remissinstanserna, bl.a. , tillstyrker förslaget eller invänder inte mot det. efterfrågar ett klargörande av hur informationen ska lämnas. Några remiss- instanser anser att det är oklart vilken typ av ändringar som omfattas av förslaget. pekar på att t.ex. en streaming- tjänst förändras kontinuerligt genom att nytt innehåll tillkommer eller annat innehåll tas bort och att det är något som konsumenter också räknar med. Nämnden bedömer att konsumenten med förslaget behöver ta emot en stor mängd information om ändringar och ser behov av förtydligande. och menar däremot att ändringar som försämrar konsumentens tillgång till eller användning av det digitala innehållet inte handlar om ändringar av själva innehållet, vilket bör förtydligas. anser att undantaget för paket behöver förtydligas. Skälen för regeringens förslag Näringsidkarens möjlighet att ändra ett digitalt innehåll Artikel 19 i digitaldirektivet behandlar näringsidkarens möjlighet att göra ändringar av det digitala innehållet och konsumentens rättigheter i anslutning till detta. I artikel 19.1 anges att om avtalet föreskriver att när det digitala innehållet tillhandahålls konsumenten kontinuerligt , får näringsidkaren ändra innehållet utöver vad som är nödvändigt för att upprätthålla avtalsenligheten endast om ett antal villkor är uppfyllda. Enligt villkoren (artikel 19.1 a–d) ska avtalet medge och ge ett giltigt skäl till en sådan ändring, ändringen ska göras utan extra kostnader för konsumenten och konsumenten ska ha informerats om ändringen på ett tydligt och begripligt sätt. I vissa fall, som anges i artikel 19.2, ska konsumenten också ha informerats i skälig tid på ett varaktigt medium om egenskaperna hos och tidpunkten för ändringen, och om att det finns en rätt att säga upp avtalet eller om att det finns möjlighet att utan extra kostnad behålla det digitala innehållet utan ändring och med fortsatt avtalsenlighet hos innehållet. För att genomföra artikel 19.1 i digitaldirektivet behöver bestämmelser om ändring av det digitala innehållet tas in i den nya lagen. Regeringen föreslår därför att näringsidkaren ska få ändra digitalt innehåll som tillhandahålls kontinuerligt , förutsatt att de villkor som anges i direktivet är uppfyllda. Några remissinstanser, bl.a. , anser att det är oklart vilka ändringar som omfattas av förslaget. Som framgår av artikel 19.1 och skäl 74 omfattar artikeln inte sådana ändringar i form av uppdateringar, uppgraderingar eller liknande modifikationer som krävs för att upprätthålla det digitala innehållets avtalsenlighet. Med ändring i artikel 19.1 och enligt regeringens förslag ovan avses alltså en ändring som går utöver detta. Bland andra är inne på att ledet tillgång till eller användningen av tjänsten i artikel 19.2 inte tar sikte på innehållsförändringar i en digital tjänst, såsom att visst innehåll läggs till och annat tas bort. synes däremot utgå från motsatsen och pekar på att t.ex. en streamingtjänst förändras kontinuerligt genom att nytt innehåll tillkommer eller annat innehåll tas bort och att konsumenten med förslaget då behöver ta emot en stor mängd information om ändringar. Inte minst eftersom avtal om digitalt innehåll som tillhandahålls kontinuerligt kan gälla är det enligt regeringens mening rimligt att det ges utrymme till ändringar. När det gäller streamingtjänster kan en näringsidkare ha hundratusentals konsumenter som kunder och ha ett utbud av t.ex. filmer eller musik som ständigt förändras. En sådan innehållsmässig förändring är ofta en naturlig del av tjänsten och för många konsumenten en nödvändig förutsättning för att använda den . Villkoren för tillhandahållandet av det digitala innehållet, inklusive vilket utbud som ingår i en tjänst, bör i regel utgöra en del av avtalet. Eftersom artikel 19, som en förutsättning för ändring av innehållet, kräver att frågan avhandlats i avtalet är det i detta avseende av mindre betydelse vilken tolkning av vad direktivet lägger i en ändring som är den riktiga. Tolkningen kan däremot påverka omfattningen av näringsidkarens informationsskyldighet och konsumentens rätt att säga upp avtalet. De ändringar som behandlas i artikel 19 är ändringar utöver dem som syftar till att upprätthålla avtalsenlighet (se även skäl 74) och närings- idkaren måste i avtalet ange ett giltigt skäl för en sådan ändring. Sådana skäl exemplifieras i skäl 75 som att en ändring är nödvändig för att det digitala innehållet ska kunna anpassas till en ny teknisk miljö eller till ett ökat antal användare eller på grund av något annat viktigt verksamhets- mässigt skäl.