prop · H903148 · 2022-03-22 00:00:00 — 1.orsakar att möjligheten att spåra en karantänskadegörare försvåras eller kan komma att försvåras, om gärningen inte ska leda till ansvar enligt 34, 35 eller 36 §, eller 2.lämnar vilseledande eller felaktiga uppgifter i en ansökan om sundhets- certifikat för export. Detsamma gäller den som i näringsverksamhet av oaktsamhet begår en sådan gärning som anges i första stycket. Paragrafen innehåller bestämmelser om bötesstraff för den som orsakar att möjligheten att spåra en karantänskadegörare försvåras eller kan komma att försvåras, eller lämnar vilseledande eller felaktiga uppgifter i en ansökan om sundhetscertifikat för export. Vissa förfaranden som omfattas av punkten 1 träffas av 10 § i den nuvarande växtskyddslagen. Punkten 2 har dock inte någon motsvarighet i den lagen. Övervägandena finns i avsnitt 9.13.12. Av paragrafen framgår att ansvar kan aktualiseras vid uppsåtligt och vid grovt oaktsamt handlande. För den som begår gärningar i närings- verksamhet kan ansvar även aktualiseras vid oaktsamhet som inte är grov. Övervägandena när det gäller kravet på den subjektiva täckningen finns i avsnitt 9.13.17. 2021/22:148 Enligt punkten 1 döms den som med uppsåt eller av grov oaktsamhet orsakar att möjligheten att spåra en karantänskadegörare försvåras eller kan komma att försvåras till böter. Om sådana brister innebär att någon av bestämmelserna i 34–36 §§ blir tillämpliga, t.ex. att bristen har inneburit att en växt, växtprodukt eller annat föremål förts in, förflyttats eller i övrigt hanterats på ett sätt som medför risker för introduktion, etablering eller spridning av karantänskadegörare ska det dömas till ansvar enligt den bestämmelsen. Ageranden som orsakar att möjligheten att spåra karantänskadegörare kan komma att försvåras kan vara av olika slag. Det kan handla om yrkesmässiga aktörer som i strid med artikel 70 i växtskyddsförordningen inte har inrättat ett system eller förfaranden för spårbarhet vid förflyttning av växter, växtprodukter och andra föremål. Även en yrkesmässig aktörs underlåtenhet att enligt artikel 95 ogiltigförklara och avlägsna ett växtpass trots att han eller hon fått vetskap om att vissa krav inte är uppfyllda skulle kunna göra det svårare att spåra en karantänskadegörare. Vissa andra förfaranden som kan orsaka att möjligheten att spåra en karantänskadegörare försvåras, såsom brister i uppfyllandet av krav på registrering och dokumentation, underlåtenhet att anbringa växtpass och avsaknad av ISPM 15-märkning på träemballage i importsändningar, ska i stället leda till sanktionsavgift enligt 44 §. Undantagsvis kan andra än yrkesmässiga aktörer orsaka att möjligheten att spåra en karantänskadegörare försvåras eller kan komma att försvåras. Bestämmelsen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Enligt punkten 2 döms den som lämnar vilseledande eller felaktiga uppgifter i en ansökan om sundhetscertifikat för export till böter. Denna bestämmelse har inte någon motsvarighet i den nuvarande växtskydds- lagen. Gärningen kan exempelvis innebära att det i ansökan uppges att det är fråga om en annan växt än den sändningen egentligen innehåller. Ett skäl till detta kan vara att det ställs lägre krav för att få exportera den uppgivna växten till det aktuella tredjelandet. Även privatpersoner kan ansöka om sundhetscertifikat för export enligt artikel 100 i växtskydds- förordningen. Sundhetscertifikatet kallas också i det fallet för sundhets- certifikat för export. Att växter, växtprodukter eller andra föremål måste åtföljas av ett sundhetscertifikat vid import eller annan införsel till tredjeland regleras av det landets växtskyddslagstiftning. Straff för överträdelser av anmälningsskyldighet 39 § Till böter döms den som i näringsverksamhet med uppsåt eller av oaktsamhet bryter mot artikel 14.1 eller artiklarna 14.1 och 33.1 i förordning (EU) 2016/2031 genom att inte anmäla förekomst eller misstanke om förekomst av en EU-karantänskadegörare, en skadegörare som omfattas av åtgärder enligt artikel 30.1i förordning (EU) 2016/2031 eller en karantänskadegörare för skyddad zon. Till böter döms även den som, om gärningen inte begås i näringsverksamhet, med uppsåt bryter mot artikel 15.1 eller artiklarna 15.1 och 33.1 i förordning (EU) 2016/2031 genom att inte anmäla förekomst eller misstanke om förekomst av en EU-karantänskadegörare eller karantänskadegörare för skyddad zon. I paragrafen föreskrivs straffansvar för den som i näringsverksamhet bryter mot artikel 14.1 eller artiklarna 14.1 och 33.1 i växtskydds- förordningen genom att inte anmäla förekomst eller misstanke om förekomst av en EU-karantänskadegörare, en skadegörare som omfattas av åtgärder enligt artikel 30.1 i växtskyddsförordningen eller en karantänskadegörare för skyddad zon. Vidare föreskrivs straffansvar för den som, om gärningen inte begås i näringsverksamhet, bryter mot artikel 15.1eller artiklarna 15.1 och 33.1 i växtskyddsförordningen genom att inte anmäla förekomst eller misstanke om förekomst av en EU-karantän- skadegörare eller karantänskadegörare för skyddad zon. Straffet är för båda gärningarna böter. Paragrafen motsvaras delvis av 10 § andra stycket i den nuvarande växtskyddslagen. I den nuvarande lagen krävs det dock alltid uppsåt för att kunna dömas för denna gärning. Övervägandena finns i avsnitt 9.13.12. Enligt första stycket döms den som i näringsverksamhet uppsåtligen eller av oaktsamhet underlåter att anmäla uppgifter om förekomst eller misstanke om förekomst av en karantänskadegörare till böter. I växt- skyddsförordningen skiljer sig kraven när det gäller anmälningsskyldig- heten mellan yrkesmässiga aktörer och andra personer än de yrkesmässiga aktörerna. För yrkesmässiga aktörer omfattar anmälningsskyldigheten enligt artikel 14.1 EU-karantänskadegörare och skadegörare som omfattas av åtgärder enligt artikel 30.1 i växtskyddsförordningen. Det senare är växtskadegörare som kommissionen bedömer uppfyller kriterierna för att förtecknas som EU-karantänskadegörare. I avvaktan på att en sådan skadegörare förtecknas som en EU-karantänskadegörare ska åtgärder vidtas mot den enligt artikel 30.1. Genom artikel 33.1 utvidgas anmäl- ningsskyldigheten till att även omfatta karantänskadegörare för skyddad zon. EU-karantänskadegörare och karantänskadegörare för skyddad zon definieras i 3 § andra stycket som växtskadegörare som har förtecknats som EU-karantänskadegörare respektive karantänskadegörare för skyddad zon i genomförandeakter som antas med stöd av växtskyddsförordningen. Liksom i 34–36 §§ och 38 § straffbeläggs genom bestämmelsen såväl uppsåtliga som oaktsamma gärningar om de begås i näringsverksamhet. Den som yrkesmässigt odlar, handlar med eller på annat sätt hanterar växter eller växtprodukter kan förväntas hålla sig informerad om huruvida det finns en särskild risk för förekomst av karantänskadegörare på de växter eller växtprodukter som han eller hon hanterar. En sådan yrkesmässig aktör kan också, om det finns en sådan risk, förväntas hålla sig informerad om hur den aktuella karantänskadegöraren kan identifieras eller åtminstone om när det finns skäl att misstänka att det kan vara fråga om en sådan skadegörare. Om en yrkesmässig aktör inte har gjort vad som kan krävas i det avseendet och det framkommer att det finns information som, om den hade varit känd för aktören, skulle ha kunnat ge honom eller henne anledning att misstänka förekomst av en skadegörare kan det vara fråga om en oaktsam gärning. Enligt andra stycket döms den till böter som, om gärningen inte begås i näringsverksamhet, uppsåtligen underlåter att anmäla uppgifter om förekomst eller misstanke om förekomst av en EU-karantänskadegörare enligt artikel 15.1 i växtskyddsförordningen. Genom artikel 33.1 utvidgas anmälningsskyldigheten till att även omfatta karantänskadegörare för skyddad zon. När det gäller gärningar som inte begås i näringsverksamhet krävs det alltså, precis som i den nuvarande växtskyddslagen, uppsåt för att fällas till ansvar. Enligt växtskyddsförordningen omfattar anmälnings- skyldigheten när det gäller andra personer än yrkesmässiga aktörer endast EU-karantänskadegörare och karantänskadegörare för skyddad zon. För överväganden när det gäller krav på uppsåt eller oaktsamhet, se Straff för överträdelser av föreskrifter och beslut som har meddelats med 40 § Till böter döms den som med uppsåt eller av grov oaktsamhet bryter mot föreskrifter eller beslut som har meddelats med stöd av 5, 6 eller 7 §, om gärningen inte ska leda till ansvar enligt 34, 35 eller 36 §. Detsamma gäller den som i näringsverksamhet av oaktsamhet begår en sådan gärning som anges i första stycket. Paragrafen föreskriver att överträdelser av föreskrifter eller beslut som har meddelats med stöd av 5, 6 eller 7 § ska kunna föranleda bötesstraff om gärningen inte ska leda till ansvar enligt 34, 35 eller 36 §. motsvaras delvis av 10 § i den nuvarande växtskyddslagen. dena finns i avsnitt 9.13.14. Enligt första stycket ska den som av uppsåt eller av grov oaktsamhet bryter mot en föreskrift eller ett beslut som regeringen eller en myndighet, efter regeringens bemyndigande, har meddelat med stöd av vissa bemyndiganden i lagen dömas till böter. Bestämmelsen gäller inte för gärningar som är straffbelagda enligt 34, 35 eller 36 §. För den som begår gärningar i näringsverksamhet kan enligt paragrafens andra stycke ansvar även aktualiseras vid oaktsamhet som inte är grov. gäller kravet på den subjektiva täckningen finns i avsnitt 9.13.17. 41 § Om en gärning som avses i 34–40 §§ är att anse som ringa ska det inte dömas till ansvar. En gärning är att anse som ringa om den framstår som obetydlig med hänsyn till det intresse som straffbestämmelsen är avsedd att skydda. Paragrafen innehåller bestämmelser om gärningar som är att anse som Övervägandena finns i avsnitt 9.13.20. I paragrafen, som inte har någon motsvarighet i den nuvarande växtskyddslagen, anges att det inte ska dömas till ansvar om en gärning som avses i 34–40 §§ är att anse som ringa. I paragrafen anges vidare att en gärning är att anse som ringa om den framstår som obetydlig med hänsyn till det intresse som straffbestämmelsen är avsedd att skydda. Straffbestämmelsernas förhållande till vite och sanktionsavgifter 42 § Det får inte dömas till ansvar enligt denna lag för en gärning som omfattas av ett föreläggande om vite, om gärningen ligger till grund för en ansökan om utdömande av vitet. Det får inte dömas till ansvar enligt 38 § första stycket 1 eller 40 § om gärningen kan leda till en sanktionsavgift enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av Paragrafen reglerar förhållandet mellan vite och straff samt sanktions- avgift och straff. Paragrafen har inte någon motsvarighet i den nuvarande Det som enligt bestämmelsens första stycke ska avgöra när ett hinder mot att döma till straffansvar för samma gärning uppkommer är den tidpunkt då det inleds en domstolsprocess om utdömande av vite. 2021/22:148 Övervägandena finns i avsnitt 9.13.18. I andra stycket regleras förhållandet mellan straff och sanktionsavgifter. Enligt bestämmelsen får det inte dömas till ansvar enligt 38 § första stycket 1 eller 40 § om gärningen kan leda till en sanktionsavgift enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av 44 §. Överväganden om dubbelbestraffning och vad som är att betrakta som samma gärning finns i avsnitt 9.14.3. 43 § Om en gärning är belagd med straff i får det inte dömas till ansvar enligt 34–40 §§. Paragrafen reglerar förhållandet mellan och straffbestäm- melserna i växtskyddslagen. Paragrafen saknar motsvarighet i den nuvarande växtskyddslagen. Övervägandena finns i avsnitten 9.13.19 och 9.13.4. I bestämmelsen anges att det inte får dömas till ansvar enligt växtskyddslagen om gärningen är belagd med straff i . Det gäller framför allt bestämmelserna om förgöring i 13 kap. 8 § som straffbelägger den som framkallar allmän fara för djur eller växter genom att bl.a. sprida elakartad sjukdom, skadedjur eller ogräs. Den som av oaktsamhet begår en sådan gärning döms för vårdslöshet med gift eller smittämne enligt 13 kap. 9 § . Det kan konstateras att bestämmelse om förgöring endast omfattar att någon framkallar allmän fara för djur eller växter. För att det ska vara fråga om förgöring krävs det vidare att gärningsmannen begagnar visst skademedel på visst sätt, i det här fallet sprider skadedjur eller ogräs. Utfärdande av växtpass eller ISPM-märkning utan att vara bemyndigad till detta kan omfattas av straffstadgandet urkundsförfalskning i 14 kap. 1 § . Brottet osant intygande i 15 kap. 11 § kan också aktualiseras om osann uppgift lämnas i ett intyg eller annan urkund. I 20 kap. finns bestämmelser om tjänstefel. Bemyndigande i fråga om sanktionsavgift 44 § Regeringen får meddela föreskrifter om att en sanktionsavgift ska betalas av den som 1.driver en verksamhet utan att uppfylla krav i fråga om registrering, 2.inte har den dokumentation som krävs, 3.inte anbringar ett växtpass på växter, växtprodukter och andra föremål som omfattas av krav på växtpass innan de förflyttas inom Europeiska unionens territorium eller till eller inom en skyddad zon, 4.för in växter, växtprodukter eller andra föremål utan att uppfylla krav på anmälan vid införsel, eller 5.inte uppfyller krav på märkning av träemballage i importsändningar enligt den internationella standarden för växtskyddsåtgärder nr 15 om reglering av träemballage inom den internationella handeln (ISPM 15). Sanktionsavgifterna ska uppgå till och högst . I de föreskrifter som avses i första stycket ska avgifternas storlek framgå. regeringen meddelar föreskrifter om avgiftens storlek ska hänsyn tas till hur allvarlig överträdelsen är och till betydelsen av den bestämmelse som över- trädelsen avser. Genom paragrafen, som saknar motsvarighet i den nuvarande växtskyddslagen, införs ett system med administrativa sanktioner i form av sanktionsavgift. Enligt bestämmelsen får regeringen meddela före- skrifter om att en sanktionsavgift ska betalas i de fall som anges i punkterna 1–5. Vilka överträdelser som ska kunna leda till sanktionsavgift kommer således att anges i en förordning. Övervägandena finns i avsnitten 9.13.4, 9.14.1 och 9.14.2. Systemet med sanktionsavgifter i växtskyddslagstiftningen ska utgå ifrån strikt ansvar. Det innebär att en sanktionsavgift ska tas ut även om överträdelsen inte har skett uppsåtligen eller av oaktsamhet. Övervägan- dena om detta finns i avsnitt 9.14.4. Sanktionsavgifter kan påföras såväl fysiska som juridiska personer. Punkten 1 innehåller ett bemyndigande för regeringen att meddela föreskrifter om att en sanktionsavgift ska betalas av den som driver en verksamhet utan att uppfylla krav i fråga om registrering. Krav på skyldighet för den som driver en verksamhet att lämna uppgifter om sin verksamhet för registrering finns i artikel 66 i växtskyddsförordningen. Sådana krav kan även ställas i föreskrifter som meddelas med stöd av 8 § 1 c. Med stöd av punkten 2 kan regeringen meddela föreskrifter om att en sanktionsavgift ska betalas av den som inte har den dokumentation som krävs. I artikel 69 i växtskyddsförordningen ställs krav på en yrkesmässig aktör att spara dokumentation om växter, växtprodukter eller andra föremål som han eller hon får levererade till sig eller som han eller hon levererar till andra yrkesmässiga aktörer. Enligt samma artikel och artikel 87 i växtskyddsförordningen ska en bemyndigad aktör som utfärdar växtpass dokumentera vissa uppgifter. Krav på dokumentation kan också ställas med stöd av 8 § 1 b och 2. Punkten 3 innehåller ett bemyndigande för regeringen att meddela föreskrifter om att en sanktionsavgift ska betalas av den som inte anbringar ett växtpass på växter, växtprodukter och andra föremål som omfattas av krav på växtpass innan de förflyttas inom Europeiska unionens territorium eller till eller inom en skyddad zon. Växtpass krävs för förflyttning av vissa växter, växtprodukter och andra föremål inom unionens territorium enligt artikel 79 i växtskyddsförordningen. I 3 § definieras vad som avses med unionens territorium. Kravet gäller också när vissa växter, växtprodukter och andra föremål förs in till eller förflyttas inom en skyddad zon enligt artikel 80. Vilka växter, växtprodukter och andra föremål som omfattas av kravet på växtpass anges i genomförandeakter som meddelas med stöd av artiklarna 79 och 80. Med stöd av punkten 4 kan sanktionsavgift införas för underlåtenhet att anmäla införsel av växter, växtprodukter eller andra föremål som omfattas av krav på sådan anmälan. Krav på anmälan vid införsel av växter, växtprodukter eller andra föremål finns i artikel 56.3.a i den nya kontroll- förordningen. Kommissionen ska i genomförandeakter fastställa när anmälan senast ska göras enligt artikel 58 i den nya kontrollförordningen. Krav på anmälan vid införsel av växter m.m. kan också ställas med stöd av 8 § 5. Punkten 5 innehåller ett bemyndigande för regeringen att meddela Prop. 2021/22:148 föreskrifter om att en sanktionsavgift ska betalas av den som inte uppfyller krav på märkning av träemballage i importsändningar enligt den internationella standarden för växtskyddsåtgärder nr 15 om reglering av träemballage inom den internationella handeln (ISPM 15). Kravet i EU- förordningen finns i artikel 43 och gäller vid alla importsändningar där träemballage ingår, dvs. även när träemballaget används för att transportera eller skydda andra varor. I andra stycket fastställs minimi- och maximibelopp för sanktionsavgift och att avgifternas storlek ska framgå i de föreskrifter som avses i första stycket. Övervägandena om avgiftens storlek finns i avsnitt 9.14.5, om differentiering av avgiftens storlek i avsnitt 9.14.6 och om förhöjd avgift i vissa fall i avsnitt 9.14.7. Befrielse från skyldigheten att betala en sanktionsavgift 45 § Sanktionsavgift ska inte tas ut om det är oskäligt. Vid denna prövning ska det särskilt beaktas 1.om överträdelsen berott på sjukdom som medfört att den avgiftsskyldige inte förmått att på egen hand göra det som han eller hon varit skyldig att göra och inte heller förmått att ge någon annan i uppdrag att göra det, 2.om överträdelsen annars berott på en omständighet som den avgiftsskyldige varken kunnat förutse eller borde ha förutsett och inte heller kunnat påverka, eller 3.vad den avgiftsskyldige gjort för att undvika överträdelsen. Paragrafen innehåller bestämmelser om i vilka fall en sanktionsavgift inte ska tas ut. Den har inte någon motsvarighet i den nuvarande växtskydds- Av bestämmelsen framgår att sanktionsavgift inte ska tas ut om det är Både objektiva och subjektiva omständigheter ska beaktas vid För att underlätta tillämpningen innehåller bestämmelsen en uppräkning av omständigheter som särskilt ska beaktas vid prövningen av om det skulle vara oskäligt att ta ut avgiften. avgiftsfrihet avser undantagssituationer och ska tillämpas restriktivt. Övervägandena finns i avsnitt 9.14.8. Enligt punkten 1 ska särskilt beaktas om överträdelsen har berott på sjukdom som medfört att den avgiftsskyldige inte förmått att på egen hand göra det som han eller hon varit skyldig att göra och inte heller förmått att uppdra åt någon annan att göra det. Ett sjukdomshinder ska normalt styrkas För att den avgiftsskyldige inte ska anses ha haft möjlighet att ens uppdra åt någon annan att fullgöra en skyldighet bör det vara fråga om allvarlig sjukdom. Utrymmet för att beakta sådana omständigheter annat än för fysiska personer, eller för mycket små företag, i första hand enmansföretag, där det inte finns möjlighet att överföra ansvaret på någon annan bör vara mycket litet. Det ska vidare enligt punkten 2 särskilt beaktas om överträdelsen annars berott på en omständighet som den avgiftsskyldige varken kunnat eller borde ha förutsett och inte heller kunnat påverka. Slutligen ska enligt punkten 3 särskilt beaktas vad den avgiftsskyldige gjort för att undvika att en överträdelse skulle inträffa. avgiftsskyldige har vidtagit en i och för sig korrekt åtgärd för att undvika överträdelse men inte lyckats fullt ut skulle det t.ex. kunna framstå som 2021/22:148 oskäligt att kräva betalning av sanktionsavgift. Här kan hänsyn tas till att den avgiftsskyldige har ansträngt sig för att en överträdelse inte skulle komma att inträffa, men där överträdelsen ändå inträffat på grund av ett ursäktligt misstag. Även detta bör främst kunna bli aktuellt när det gäller fysiska personer eller mycket små företag. De omständigheter som anges i paragrafen är således sådana som särskilt ska beaktas i skälighetsbedömningen, men även andra omständigheter kan ingå i bedömningen. Bristande betalningsförmåga, att en verksamhet är nystartad, okunskap om gällande regler, glömska, tidsbrist eller dåliga rutiner bör inte medföra befrielse från avgift. Någon möjlighet till jämkning av sanktionsavgifter finns inte. 46 § prövar frågor om sanktionsavgifter. Paragrafen föreskriver att kontrollmyndigheten prövar frågor om sanktionsavgifter. Övervägandena finns i avsnitt 9.14.9. Tillfälle att yttra sig och preskription 47 § Innan kontrollmyndigheten beslutar om sanktionsavgift ska den som avgiften ska tas ut av få tillfälle att yttra sig. Om så inte har skett från det att överträdelsen ägde rum får någon sanktionsavgift inte beslutas. Paragrafen innehåller bestämmelser om rätt för den som avgiften ska tas ut av att yttra sig och om preskription. Paragrafen har inte någon motsvarighet i den nuvarande växtskyddslagen. Bestämmelsen innebär att innan sanktionsavgift beslutas ska den som avgiften ska tas ut av ha getts tillfälle att yttra sig. Övervägandena finns i avsnitt 9.14.10. Möjligheten att göra undantag från kommunikations- skyldigheten enligt 25 § förvaltningslagen gäller därmed inte vid beslut om sanktionsavgift. I övrigt gäller dock förvaltningslagens bestämmelse om kommunikation, såsom vilket material som ska kommuniceras och hur kommunikationen ska genomföras. Genom bestämmelsen får den som riskerar att påföras avgift möjlighet att påtala eventuella felaktigheter i utredningsmaterialet och omständigheter som kan utgöra skäl för befrielse från avgift innan beslut fattas. Om rättelse vidtas i detta skede innebär det dock inte att möjligheten att påföra sanktionsavgift bortfaller. Så snart förutsättningarna har uppkommit kan sanktionsavgift påföras även om omständigheterna ändras innan beslut meddelas. Vidare anges i bestämmelsen att om den enskilde inte har getts tillfälle att yttra sig från det att överträdelsen ägde rum ska sanktionsavgift inte få beslutas. Övervägandena finns i avsnitt 9.14.14. När det gäller överträdelser som är perdurerande, dvs. pågående, börjar preskriptionstiden löpa först när överträdelsen har upphört. Bevisbördan för att kommunikation har skett ligger på kontrollmyndigheten. Förhållandet mellan sanktionsavgift och vite 48 § Det får inte beslutas om sanktionsavgift för en överträdelse som omfattas av ett föreläggande om vite om överträdelsen ligger till grund för en ansökan om utdömande av vitet. Paragrafen reglerar sanktionsavgiftens förhållande till vite. Övervägan- dena finns i avsnitt 9.14.3. I paragrafen, som inte har någon motsvarighet i den nuvarande växtskyddslagen, föreskrivs att det inte får beslutas om en sanktionsavgift för en överträdelse som omfattas av ett föreläggande om vite om överträdelsen ligger till grund för en domstolsprocess om utdömande av vitet. Genom bestämmelsen förhindras att dubbla sanktioner, dvs. vite och sanktionsavgift, förekommer för en och samma gärning. Det finns inte något hinder emot att besluta om sanktionsavgift om ett vitesföreläggande har överträtts men då åtgärder inte har vidtagits för att vitet ska dömas ut. Det kan t.ex. handla om att kontrollmyndigheten inte anser det möjligt att med framgång ansöka om utdömande av vite på grund av att något formellt fel har begåtts i samband med att föreläggandet meddelades. I ett sådant fall kan det dock inte komma i fråga att ansöka om utdömande av vitet för samma överträdelse. Verkställighet av beslut om sanktionsavgift