prop · H903187 · 2022-03-17 00:00:00 — Enligt 4 a kap. 5 § i den lagen ska lagen om miljökrav vid upphandling av bilar och vissa kollektivtrafiktjänster tillämpas vid upphandling av tjänstekoncessioner för kollektivtrafik enligt EU:s kollektivtrafikförordning. 6Skärpta miljökrav vid upphandling av fordon 6.1Författningsform och lagens rubrik Regeringens förslag: Ändringsdirektivet ska genomföras genom ändringar i lagen om miljökrav vid upphandling av bilar och vissa kollektivtrafiktjänster. Lagens rubrik ska ändras till lag om miljökrav vid upphandling av bilar och vissa tjänster inom vägtransportområdet. Dynamiska hänvisningar till EU-rättsakter ska användas. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna yttrar sig inte i denna del. Skälen för regeringens förslag Nuvarande lag ändras och får ny rubrik Grunddirektivet har i allt väsentligt genomförts genom lagen om miljökrav vid upphandling av bilar och vissa kollektivtrafiktjänster. Även om de ändringar som gjorts genom ändringsdirektivet är betydande, är syftet med regleringen detsamma. Det är rimligt och ändamålsenligt att ändringarna i direktivet tas om hand i den nationella lagstiftningen genom ändringar och tillägg i lagen om miljökrav vid upphandling av bilar och vissa kollektivtrafiktjänster. Direktivets tillämpningsområde har utvidgats till att omfatta upphandlingar av fler tjänster än enbart inom kollektivtrafiken. Lagens rubrik bör därför ändras till lag om miljökrav vid upphandling av bilar och vissa tjänster inom vägtransportområdet. De föreslagna ändringarna i lagen om miljökrav vid upphandling av bilar och vissa tjänster inom vägtransportområdet innehåller hänvisningar till bestämmelser i . Hänvisningar till EU-rättsakter kan göras antingen statiska eller dynamiska. En statisk hänvisning innebär att hänvisningen avser EU-rättsakten i en viss angiven lydelse. En dynamisk hänvisning innebär att hänvisningen avser EU-rättsakten i den gällande lydelsen. Utgångspunkten är att hänvisningstekniken bör vara statisk. Fordonsområdet utvecklas dock ständigt och förändringarna sker ofta snabbt. att säkerställa att ändringar i de förordningar som lagen hänvisar till får Prop. 2021/22:187 genomslag är det lämpligt att hänvisningarna dit görs Medlemsstaterna är skyldiga att ge EU-förordningar ändamålsenlig verkan. Det följer av principen om effektivitet och lojalitetsprincipen. För att dessa principer ska kunna uppfyllas är det mest ändamålsenligt att hänvisningarna görs dynamiska. Hänvisningarna i lagen om miljökrav vid upphandling av bilar och vissa tjänster inom vägtransportområdet bör alltså vara dynamiska, dvs. avse respektive förordning i den gällande lydelsen. 6.2Ord och uttryck i lagen 6.2.1Betydelsen av vissa ord enligt andra författningar Regeringens förslag: Bil, personbil, lätt lastbil, tung lastbil, buss och totalvikt ska ha samma betydelse som i lagen om vägtrafikdefinitioner. Med ambulans, likbil, mobilkran, rullstolsanpassad bil och bepansrad bil ska avses detsamma som i och rådets förordning (EU) 2018/858. Andra ord och uttryck än de som särskilt anges i lagen ska ha samma betydelse som i lagen om offentlig upphandling och lagen om upphandling inom försörjningssektorerna. Definitionerna av leasing och livslängd ska tas bort liksom hänvisningen till EU:s kollektivtrafikförordning och lagen om upphandling av koncessioner. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna yttrar sig inte i denna del. Skälen för regeringens förslag: Artikel 4.1–4.3 i grunddirektivet i lydelsen enligt ändringsdirektivet, liksom i tidigare lydelser, innehåller definitioner av upphandlande myndighet, upphandlande enhet och vägtransportfordon. Artikel 4 i sin lydelse enligt grunddirektivet genomfördes i 4 § lagen om miljökrav vid upphandling av bilar och vissa kollektivtrafiktjänster, dock ersattes ordet vägtransportfordon med ordet bil. Dessutom infördes definitioner av leasing och livslängd samt i 5 § en hänvisning till EU:s kollektivtrafikförordning beträffande innebörden av kollektivtrafikföretag, allmän trafikplikt och avtal om allmän trafik. De närmare övervägandena framgår av prop. 2010/11:118 s. 26 f. Definitionen av bil skulle i och för sig kunna kvarstå, i enlighet med vad som framgår av prop. 2010/11:118 beträffande den beteckningen, men direktivet förutsätter att fler fordonsslag används i lagen. Det gäller personbil, lätt och tung lastbil samt buss. Dessutom används beteckningen totalvikt. Det är lämpligt att i lagen hänvisa till lagen (2001:559) om vägtrafikdefinitioner beträffande betydelsen av dessa beteckningar. Som framgår av avsnitt 6.3.5 föreslås att utnyttjar den möjlighet till undantag för fordon avsedda för särskilda ändamål som ges i artikel 2 i grunddirektivet i lydelsen enligt ändringsdirektivet. Fordonen är definierade i del A i bilaga 1 till förordning (EU) 2018/858. 2021/22:187 är att det är mest ändamålsenligt att hänvisa till förordningens definitioner i lagen. Ambulans är ett fordon av kategori M avsett för transport av sjuka eller skadade personer med särskild utrustning för detta ändamål. Bepansrad bil är ett fordon som är avsett för skydd av personer eller varor ombord och har skottsäker pansarplåt. Likbil är ett fordon av kategori M avsett för transport av avlidna och med särskild utrustning för detta ändamål. Mobilkran är ett specialfordon av kategori N3 som inte är utrustat för godstransporter och vars kran har ett lyftmoment på minst 400 kNm. Rullstolsanpassad bil är ett fordon av kategori M1 som särskilt tillverkats eller konverterats för att ha plats för en eller flera rullstolsburna personer som färdas sittande i sina rullstolar. Det bör i sammanhanget anmärkas att de uppgifter som finns om fordon i vägtrafikregistret gör det möjligt att avgöra om ett visst fordon är ett sådant som undantas. Andra ord och uttryck än de som anges i 2 och 3 §§ och som används i lagen bör ha samma betydelse som i lagen (2016:1145) om offentlig upphandling, , och lagen (2016:1146) om upphandling inom försörjningssektorerna, LUF. Det innebär bl.a. att definitionerna av upphandlande myndigheter och upphandlande enheter i och gäller. Enligt förslaget i avsnitt 6.3.2 ska lagen gälla upphandling som avser köp, leasing, hyra eller hyrköp. Leasing, hyra och hyrköp är nyttjanderätter där den avgörande skillnaden i avtalssammanhang normalt är hyrestiden. När lagen nu föreslås omfatta samtliga nämnda varianter av nyttjanderätter finns det inget behov av att definiera de skilda orden. Definitionen av leasing bör därför tas bort. Eftersom artikel 6 har utgått och direktivet inte längre ställer krav på beräkning av driftskostnaderna, finns det inget behov av ordet livslängd. Definitionen bör därför tas bort. Förslaget i avsnitt 6.3.3 om köp av vissa tjänster innebär att upphandlingar av sådana tjänster enligt inte ska omfattas av lagens tillämpningsområde. Hänvisningen i 4 § till bör därför tas bort. Mot bakgrund av förslaget i avsnitt 6.3.4 om tjänstekoncessioner för kollektivtrafik, och av att den nuvarande regleringen i det avseendet ska kvarstå i 4 a kap. lagen om kollektivtrafik, finns det inget behov av att i lagen om miljökrav vid upphandling av bilar och vissa tjänster inom vägtransportområdet förklara vad som avses med vissa ord och uttryck som används i EU:s kollektivtrafikförordning. Den hittillsvarande definitionen i 5 § bör därför tas bort. Vad som avses med lätt bil och ren lätt bil Regeringens förslag: Med lätt bil avses en personbil, en lätt lastbil eller en buss med en totalvikt av högst . Med ren lätt bil avses en lätt bil som under den första referens- perioden har ett utsläpp av koldioxid som inte överstiger per kilometer och ett utsläpp av luftföroreningar vid verklig körning (RDE) som är av de tillämpliga utsläppsgränserna samt en lätt bil som under den andra referensperioden och för varje följande femårsperiod inte har något utsläpp av koldioxid. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: anser att den nya definitionen av ren bil medför risk för att existerande taxiflotta till stor del måste bytas ut . Transportstyrelsen anser att det tydligare bör framgå att det är de rena lätta bilarnas deklarerade RDE-värde som ska uppfylla kravet på ett utsläpp som är av de tillämpliga utsläppsgränserna under den första referensperioden. Skälen för regeringens förslag Fordon i kategori M och N utgår från definitioner i förordning (EU) 2018/858. Med utgångspunkt från lagen (2001:559) om vägtrafikdefinitioner är M1 en personbil, M2 en buss med en totalvikt av högst och M3 en buss med en totalvikt över . På motsvarande sätt är N1 en lätt lastbil, N2 en tung lastbil med en totalvikt av högst och N3 en tung lastbil med en totalvikt över . Uttrycket rent fordon i artikel 4.4 i grunddirektivet i lydelsen enligt ändringsdirektivet är uppdelat i a)som omfattar kategorierna M1, M2 och N1 och b)som omfattar kategorierna M3, N2 och N3. I bilagan till ändringsdirektivet används däremot en uppdelning i uttrycken rena lätta fordon och rena tunga fordon. De tunga fordonen delas i sin tur in i lastbilar och bussar. Det mest ändamålsenliga är att utgå från motsvarande indelningar. I lagen bör dock fordon betecknas bil. En ren lätt bil, dvs. en personbil, en buss med en totalvikt av högst eller en lätt lastbil ska enligt artikel 4.4 a i grunddirektivet i lydelsen enligt ändringsdirektivet ha ett maximalt koldioxidutsläpp, uttryckt som gram per kilometer och utsläpp av föroreningar under verklig körning som understiger en procentandel av de tillämpliga utsläppsgränser som anges i tabell 2 i bilagan. För tiden till och med – den första referensperioden – får koldioxidutsläppet inte överstiga per kilometer och utsläppen av luftföroreningar vid verklig körning (RDE, Real Driving Emissions) ska vara av utsläppsgränserna. De så kallade RDE-värdena, partiklar och kväveoxider (NOx), avser de värden som ska rapporteras i intyg om överensstämmelse enligt punkt 48.2 i bilaga IX till och rådets direktiv /46/EG av om fastställande av en ram för godkännande av motorfordon och släpvagnar till dessa fordon samt av system, komponenter och separata tekniska enheter som är avsedda för sådana fordon (”Ramdirektiv”). Av artikel 8 i kommissionens genomförandeförordning (EU) 2020/683 av om genomförande av och rådets förordning (EU) 2018/858 vad gäller de administrativa kraven för godkännande och marknadskontroll av motorfordon och släpfordon till dessa fordon samt av system, komponenter och separata tekniska enheter som är avsedda för sådana fordon framgår att hänvisningen numera avser punkt 48.2 i bilaga VIII del 2 till 2021/22:187 genomförandeförordningen. De tillämpliga utsläppsvärdena är de som fastställs i bilaga I till och rådets förordning (EG) nr 715/2007 av om typgodkännande av motorfordon med avseende på utsläpp från lätta personbilar och lätta nyttofordon (Euro 5 och Euro 6) och dess genomförandeåtgärder. För tiden och därefter ska koldioxidutsläppet vara noll. Enligt artikel 5.3 får fordon som uppfyller definitionen av rent fordon enligt artikel 4.4 eller av utsläppsfritt tungt fordon enligt artikel 4.5 till följd av eftermontering räknas som rena fordon respektive utsläppsfria tunga fordon när det gäller att uppnå minimimålen för upphandling. Vad som är en lätt bil och en ren lätt bil För att öka läsbarheten är det lämpligt att definiera lätt bil separat och använda det uttrycket i definitionen av ren lätt bil. Med lätt bil avses en personbil, en lätt lastbil eller en buss med en totalvikt av högst , dvs. de fordonskategorier som anges i artikel 4.4 a i grunddirektivet i lydelsen enligt ändringsdirektivet. När uttrycket en ren lätt bil definieras måste de tidsmässigt skilda utsläppströsklarna beaktas. För den första referensperioden är kravet ett utsläpp av koldioxid som inte överstiger per kilometer i förening med ett utsläpp av partiklar och kväveoxider vid verklig körning (enligt testmetoden RDE) som är av de tillämpliga utsläppsgränserna. Som Transportstyrelsen påpekar bör det tydliggöras vilket värde man ska utgå från vid bedömningen av om ett fordon uppfyller utsläppsnivåerna. Utgångspunkten bör vara det RDE-värde som registrerats för fordonet i vägtrafikregistret. Den närmare innebörden av tillämpliga utsläppsgränser bör föreskrivas på förordningsnivå. För tiden efter den första referensperioden – den andra referensperioden och efterföljande femårsperioder – är kravet att aktuella bilar inte släpper ut någon koldioxid. Definitionen av en ren lätt bil innebär att det i huvudsak är elbilar och bränslecellsbilar som drivs med vätgas vars koldioxidutsläpp är noll som kommer att klara kraven. Bränslecellsbilar bedöms dock ha en låg marknadsandel i vart fall till 2030. Till dess kommer de rena lätta bilarna huvudsakligen att utgöras av elbilar. Under den första referensperioden kan även laddhybrider, dvs. bilar som har förbränningsmotor och som kan laddas externt, klara kraven. Eftermontering innebär att en bil modifieras i förhållande till det ursprungliga och godkända utförandet, exempelvis att en dieselbuss ändras så att den drivs uteslutande med el. Det har ingen betydelse om fordonet är nytt eller begagnat när det modifieras. En lätt bil som genom eftermontering uppfyller kraven på en ren lätt bil bör anses som en sådan bil. 6.2.3Vad som avses med ren tung buss, ren tung lastbil och alternativa drivmedel Regeringens förslag: Med ren tung buss avses en buss med en totalvikt över som är ett elfordon eller drivs med ett annat alternativt drivmedel än el. Med ren tung lastbil avses en tung lastbil som är ett elfordon eller drivs med ett annat alternativt drivmedel än el. Med alternativa drivmedel avses bränslen eller kraftkällor som, åtminstone delvis, fungerar som ersättning för fossila oljekällor för energiförsörjning till transporter och som kan bidra till förbättring av miljöprestandan inom transportsektorn. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: är positivt till definitionen av ren tung lastbil men vill ha tydligare riktlinjer för vad som gäller för inblandning av tändförstärkare. Skälen för regeringens förslag Ett rent tungt fordon, dvs. en buss med en totalvikt över eller en tung lastbil, är enligt artikel 4.4 b i grunddirektivet i lydelsen enligt ändringsdirektivet ett fordon som använder alternativa bränslen enligt definitionerna i artikel 2.1 och 2.2 i och rådets direktiv /94/EU av om utbyggnad av infrastrukturen för alternativa bränslen. Detta gäller dock inte bränslen som framställs av råvaror som medför hög risk för indirekt ändrad markanvändning och för vilka en betydande utvidgning av produktionsområdet till mark med stora kollager observeras i enlighet med artikel 26 i och rådets direktiv (EU) 2018/2001 av om främjande av användningen av energi från förnybara energikällor, det s.k. omarbetade förnybartdirektivet. När fordon använder flytande biobränslen, syntetiska bränslen och paraffiniska bränslen ska dessa bränslen inte blandas med konventionella fossila bränslen. Artikel 2.1 i direktiv /94/EU definierar alternativa bränslen enligt följande: Bränslen eller kraftkällor som, åtminstone delvis, fungerar som ersättning för fossila oljekällor för energiförsörjning till transporter och som kan bidra till utfasning av fossila bränslen och förbättring av miljöprestandan inom transportsektorn. –biodrivmedel, enligt definitionen i artikel 2 i direktiv /28/EG, –syntetiska och paraffiniska bränslen, –naturgas, inbegripet biometan, i gasform (komprimerad naturgas – CNG) och flytande form (flytande naturgas – LNG), och –gasol (LPG). Artikel 2.2 i direktiv /94/EU definierar elfordon som ett motorfordon försett med ett drivsystem som innehåller minst en icke-perifer elektrisk maskin som energiomvandlare med ett elektriskt uppladdningsbart energilagringssystem som kan laddas externt. 2021/22:187 Genom det omarbetade förnybartdirektivet upprättas en gemensam ram för främjande av energi från förnybara energikällor. Det anger ett bindande unionsmål för den totala andelen energi från förnybara energikällor av unionens slutliga bruttoenergianvändning . Det omarbetade förnybartdirektivet har genomförts genom ändringar i lagen (2010:598) om hållbarhetskriterier för biodrivmedel och flytande biobränslen (hållbarhetslagen), lagen (1994:1776) om skatt på energi och lagen (2011:1200) om elcertifikat. Artikel 7 anger beräkningen av andelen energi från förnybara energikällor. I artikel 25 anges att medlemsstaterna ska fastställa en skyldighet för bränsleleverantörer att säkerställa att andelen förnybar energi av den slutliga energianvändningen inom transportsektorn är . Artikel 26 har särskilda regler för beräkningen enligt artiklarna 7 och 25 för biodrivmedel, flytande biobränslen och biomassabränslen som framställs ur livsmedels- och fodergrödor. Det som sägs i artikel 26.2 första stycket motsvarar i huvudsak skrivningen i artikel 4.4 b om bränslen som undantas från de som är alternativa för tunga bilar. En uppdelning av definitionen av rena tunga fordon De förutsättningar som enligt artikel 4.4 b i grunddirektivet i lydelsen enligt ändringsdirektivet gäller för att ett bränsle ska vara alternativt, och därmed kunna användas av ett definitionsmässigt rent tungt fordon, är med hänvisningarna till direktiv /94/EU komplexa. Mot den bakgrunden finns det en anledning att dela upp innehållet i definitionen av rena tunga fordon på så sätt att uttrycket alternativa bränslen definieras särskilt. Med beaktande av hur ordet bränsle uttrycks i drivmedelslagen (2011:319) och lagen (2016:915) om krav på installationer för alternativa drivmedel bör dock direktivets alternativa bränslen benämnas alternativa drivmedel, se propositionen Gemensamma standarder vid utbyggnad av infrastrukturen för alternativa drivmedel (prop. 2015/16:186 s. 14 f.). Eftersom minimimålen för tunga fordon är olika för bussar och lastbilar, bör en ren tung buss och en ren tung lastbil definieras var för sig. En särskild fråga gäller innebörden av hänvisningen till artikel 2.2 i direktiv /94/EU. Artikeln definierar elfordon och anknyter därför primärt till fordonets tekniska egenskaper och inte till det alternativa bränslet el. Slutsatsen är därför att en tung buss eller en tung lastbil som använder det alternativa bränslet el ska vara ett elfordon enligt artikel 2.2 för att anses som ett rent tungt fordon. Med elfordon kan förstås ett fordon som uteslutande drivs med el eller ett fordon som har flera kraftkällor varav en är el. I det senare fallet förutsätts att fordonet laddas externt med el, t.ex. en laddhybridbil. En sådan bil uppfyller kravet, även om förbränningsmotorn använder ett konventionellt bränsle, medan en hybridbil inte gör det, eftersom bilen inte laddas externt. För att en tung buss respektive en tung lastbil ska vara ren krävs därför att den 1.är ett elfordon, eller 2.drivs med ett annat alternativt drivmedel än el. Både ordet elfordon och uttrycket alternativt drivmedel kan behöva definieras mer detaljerat, se avsnitt 6.2.6. Direktiv /94/EU har i vissa delar genomförts i svensk rätt genom lagen (2016:915) om krav på installationer för alternativa drivmedel. I 2 § definieras alternativa drivmedel med utgångspunkt från artikel 2.1 i direktivet. 2015/16:186 s. 18 f., sägs att definitionen i princip bör motsvara den som finns i artikel 2.1 i direktivet. Det sägs också att direktivets definition av alternativa drivmedel i den del som anger att drivmedlet bidrar till utfasning av fossila bränslen inte är möjlig att förena med det faktum att fossil metangas omfattas av direktivet. Att drivmedlet ska bidra till utfasning av fossila bränslen togs därför inte med i definitionen i lagen. Inte heller den uppräkning som anges i direktivet togs in i lagtexten, eftersom den inte är uttömmande. En uppräkning finns däremot i 2 a § förordningen (2016:917) om krav på installationer för alternativa drivmedel. Eftersom artikel 2.1 i direktiv /94/EU innehållsmässigt har genomförts som beskrivits ovan, finns inte skäl att nu införa en annan grundläggande betydelse av uttrycket alternativa drivmedel i lagtexten. En komplettering med en uppräkning av vad som är eller inte är alternativa drivmedel bör på motsvarande sätt göras på förordningsnivå. Fordon som använder biodrivmedel kan tillgodoräknas som ett rent fordon om drivmedlet inte är producerat från råvaror med hög risk för indirekt ändrad markanvändning (ILUC). Biodrivmedlet får innehålla tändförstärkare men inte blandas med fossila drivmedel. Exempel på sådana ”rena” drivmedel kan vara etanolbränslet ED95 eller HVO100. För fordon som är godkända för att köras på HVO100 är det inte möjligt att utifrån fordonets egenskaper bedöma om det kan räknas som ett rent fordon. Fordonet kan ju också köras på konventionell diesel. När det gäller eftermontering är förutsättningarna desamma som för rena lätta bilar, se avsnitt 6.2.2. Vad som avses med utsläppsfri buss Regeringens förslag: Med utsläppsfri buss avses en buss med en totalvikt över som släpper ut mindre än koldioxid per kilowattimme, fastställt i enlighet med och rådets förordning (EG) nr 595/2009 och EU-förordningar som har antagits med stöd av den förordningen, eller mindre än koldioxid per kilometer, fastställt i enlighet med och rådets förordning (EG) nr 715/2007 och EU-förordningar som har antagits med stöd av den förordningen. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna yttrar sig inte i denna del. Skälen för regeringens förslag Ett utsläppsfritt tungt fordon är enligt artikel 4.5 i grunddirektivet i lydelsen enligt ändringsdirektivet ett rent tungt fordon enligt definitionen 2021/22:187 i artikel 4.4 b utan förbränningsmotor eller med en förbränningsmotor som släpper ut mindre än CO2/kWh eller mindre än CO2/km. Utsläppet ska vara uppmätt i enlighet med förordning (EU) nr 595/2009 av om typgodkännande av motorfordon och motorer vad gäller utsläpp från tunga fordon (Euro 6) och om tillgång till information om reparation och underhåll av fordon samt om ändring av förordning (EG) nr 715/2007 och direktiv /46/EG och om upphävande av direktiven /1269/EEG, 2005/55/EG och 2005/78/EG och dess genomförandeåtgärder. Alternativt ska utsläppet vara uppmätt enligt förordning (EU) nr 715/2007 och dess genomförandeåtgärder. Vad som är en utsläppsfri buss Definitionen av utsläppsfritt tungt fordon i grunddirektivet i lydelsen enligt ändringsdirektivet avser samma kategorier av tunga fordon som nämns i avsnitt 6.2.3 men minimimålen enligt artikel 5.1 och tabell 4 i bilagan till grunddirektivet i lydelsen enligt ändringsdirektivet är för de utsläppsfria fordonen reglerade endast beträffande bussar. Det finns därför inget behov av att i lagen definiera annat än uttrycket utsläppsfri buss. Med en sådan buss avses en buss med en totalvikt över som släpper ut mindre än CO2/kWh, fastställt i enlighet med och rådets förordning (EG) nr 595/2009 och EU-förordningar som har antagits med stöd av den förordningen, eller mindre än CO2/km, fastställt i enlighet med och rådets förordning (EG) nr 715/2007 och EU-förordningar som har antagits med stöd av den förordningen. En utsläppsfri buss är i praktiken alltså en elbuss eller en vätgasdriven bränslecellsbuss. När det gäller eftermontering är förutsättningarna desamma som för rena lätta bilar respektive rena tunga bussar och tunga lastbilar, se avsnitt 6.2.2 och 6.2.3. Regeringens förslag: Den första referensperioden ska avse tiden till och med . Den andra referensperioden ska avse tiden till och med . Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna yttrar sig inte i denna del. Skälen för regeringens förslag: Av artikel 5.1 i grunddirektivet i lydelsen enligt ändringsdirektivet, jämförd med tabell 3 och 4 i bilagan, framgår att den första referensperioden avser tiden från och med den 2 till och med och att den andra referensperioden avser tiden till och med Kommissionen ska enligt artikel 10.5 lägga fram lagstiftningsförslag om ändring av direktivet