prop · H903215 · 2022-04-05 00:00:00 — Enligt insolvensdirektivet ska ett avbrytande av enskilda verkställighets- åtgärder kunna upphävas om det inte längre uppfyller målet att vara till stöd i förhandlingarna om rekonstruktionsplanen eller om gäldenären eller rekonstruktören begär det (se avsnitt 7.2 beträffande uttrycket avbrytande av enskilda verkställighetsåtgärder). Detsamma gäller om en eller flera borgenärer eller grupper av borgenärer lider eller skulle lida otillbörlig skada av ett avbrytande av enskilda verkställighetsåtgärder, liksom om ett avbrytande av enskilda verkställighetsåtgärder ger upphov till en borge- närs insolvens, allt under förutsättning att det föreskrivs i nationell rätt (artikel 6.9 första stycket). Medlemsstaterna får begränsa möjligheten att upphäva ett avbrytande av enskilda verkställighetsåtgärder till situationer där borgenärer inte har haft möjlighet att yttra sig innan avbrytandet skedde eller innan den inledande rekonstruktionsperioden förlängs av en rättslig eller administrativ myndighet (artikel 6.9 andra stycket). Det är också tillåtet att föreskriva en minimiperiod under vilken avbrytandet av enskilda verkställighetsåtgärder inte får upphävas. Perioden får inte över- stiga (artikel 6.9 tredje stycket). Enligt den nuvarande lagen om företagsrekonstruktion ska rätten besluta att företagsrekonstruktionen ska upphöra om syftet med rekonstruktionen kan anses uppnått, om gäldenären begär det och beslut om ackords- förhandling inte har meddelats, om gäldenären utan laga förfall uteblir från det borgenärssammanträde som normalt ska hållas från beslutet om företagsrekonstruktion, om rekonstruktören eller en borgenär begär det och syftet med rekonstruktionen inte kan antas bli uppnått, eller om det i annat fall finns särskilda skäl för att företagsrekonstruktionen ska upphöra (4 kap. 7 § första stycket). Rekonstruktionen upphör också om gäldenären försätts i konkurs (4 kap. 7 § andra stycket). Konkurshindret är dock inte absolut. Om det finns särskilda skäl att anta att en borgenärs rätt allvarligt äventyras kan rätten besluta om konkurs trots att det pågår en företags- rekonstruktion (2 kap. 10 a § andra stycket konkurslagen). Rekonstruktionen ska upphöra om syftet med rekonstruktionen har uppnåtts eller inte kan antas bli uppnått Enligt den nuvarande lagen ska en företagsrekonstruktion upphöra både om syftet med rekonstruktionen har uppnåtts och om syftet inte kan antas bli uppnått (4 kap. 7 § första stycket 1 och 4). Båda dessa grunder för upphörande ryms enligt regeringens uppfattning i direktivets krav på att ett avbrytande av enskilda verkställighetsåtgärder ska kunna upphävas om det inte längre uppfyller målet att vara till stöd i förhandlingarna om rekon- struktionsplanen (artikel 6.9 a). Normalt kommer syftet med rekon- struktionen nås genom att de berörda parterna har röstat om en rekonstruk- tionsplan som har antagits och fastställts. I ett sådant fall kan ett avbryt- ande knappast längre vara till stöd för förhandlingarna om rekonstruk- tionsplanen. Om det i stället framkommer att syftet med rekonstruktionen inte kan antas bli uppnått, t.ex. på grund av att det visar sig att verksamheten inte går att rekonstruera, att en rekonstruktionsplan inte har förutsättningar att antas och fastställa eller på grund av att gäldenären vägrar följa rekon- struktörens anvisningar, kan ett avbrytande av enskilda verkställighets- åtgärder inte heller anses vara till stöd för förhandlingarna. De nuvarande undantagen för att låta företagsrekonstruktionen upphöra kan, och bör, därför behållas och föras över till den nya lagen. På en punkt skiljer sig den svenska regleringen från motsvarande reglering i direktivet. För att rätten ska kunna besluta att företagsrekon- struktionen ska upphöra på den grunden att syftet med rekonstruktionen inte kan antas bli uppnått måste rekonstruktören eller en borgenär begära det. Något sådant villkor finns inte i direktivet. Direktivstexten indikerar snarare att domstolen under sådana förhållanden självmant ska kunna väcka den frågan. Att rätten på eget initiativ väcker frågan om en företagsrekonstruktion ska upphöra är inte främmande för svensk rätt. Domstolen har redan enligt den nuvarande lagen en sådan rätt, om det finns särskilda skäl för att rekonstruktionen bör upphöra (4 kap. 7 § första stycket 5). Det kan t.ex. handla om att rätten får kännedom om att det väckts åtal om brott mot borgenärer mot någon som företräder gäldenärsföretaget (se prop. 1995/96:5 s. 219). påpekar kommer det främst bli aktuellt för rätten att fatta ett beslut om att rekonstruktionen ska upphöra på grund av att syftet inte kan antas bli uppnått om rekonstruktören, gäldenären eller en borgenär framställer ett sådant yrkande. Undantagsvis kan det dock tänkas att rätten på ett tidigare stadium än rekonstruktören eller borgenä- rerna får kännedom om någon omständighet som gör att företagsrekon- struktionen inte bör fortsätta. Enligt regeringen bör rätten i ett sådant fall kunna ta initiativ till rekonstruktionens upphörande. Enligt den nuvarande lagen ska rätten besluta att företagsrekonstruk- tionen ska upphöra om det i annat fall finns särskilda skäl för att den bör upphöra. Denna upphörandegrund motiveras i förarbetena med att det ibland kan vara enklare att rätten själv tar initiativ till förfarandets upphörande (se prop. 1995/96:5 s. 219). Med en möjlighet för rätten att självmant ta upp frågan om rekonstruktionens upphörande på grund av att syftet med rekonstruktionen inte kan antas bli uppnått saknas det anledning att behålla möjligheten för rätten att besluta att en rekonstruktion ska upphöra på den grunden att det finns särskilda skäl. En företagsrekonstruktion ska enligt den nuvarande lagen upphöra om gäldenären utan laga förfall uteblir från det borgenärssammanträde som normalt ska hållas från beslutet om företagsrekonstruktion (4 kap. 7 § första stycket 3). Regleringen saknar uttrycklig motsvarighet i direktivet och bedöms vara överflödig. Det är svårt att se hur rekonstruk- tionen ska kunna lyckas om gäldenären inte inställer sig till borgenärs- sammanträdet. Om rekonstruktören i ett sådant fall inte begär att rekon- struktionen ska upphöra, bör den i normala fall upphöra på den grunden att syftet inte kan antas uppnås. Den nuvarande upphörandegrunden bör därför inte föras över till den nya lagen. Rekonstruktionens upphörande på begäran av gäldenären, rekonstruktören eller en borgenär Enligt direktivet ska medlemsstaterna säkerställa att domstolen kan häva ett avbrytande av enskilda verkställighetsåtgärder om gäldenären eller rekonstruktören begär det. En liknande reglering finns i den nuvarande lagen, enligt vilken såväl gäldenären som rekonstruktören och en borgenär kan begära att en rekonstruktion ska upphöra (4 kap. 7 § första stycket 2 och 4). Någon ovillkorlig rätt att få rekonstruktionen avslutad är det dock inte fråga om. En begäran från gäldenären ska endast beviljas om rätten inte har beslutat om ackordsförhandling. Det hänger samman med reglerna om att ett ackordsförslag enligt den nuvarande lagen inte kan ändras eller återtas av gäldenären utan medgivande av rätten (3 kap. 21 §). Om gäldenären skulle ha en ovillkorlig rätt att avsluta ett förfarande trots att rätten beslutat om ackordsförhandling skulle det i praktiken innebära att reglerna om återtagande av ackordsförslag enkelt kan kringgås. Inte heller rekonstruktören eller en borgenär har med dagens regler någon ovillkorlig rätt att få rekonstruktionen avslutad. En begäran från någon av dessa ska endast bifallas om det kan antas att syftet med rekon- struktionen inte kan antas bli uppnått. Regeringen anser att den nuvarande regleringen som begränsar gäldenärens ovillkorliga rätt att få rekonstruk- tionsförfarandet avslutat när rätten beslutat om ackordsförhandling är tillåten. En sådan reglering har goda skäl för sig eftersom den hindrar gäldenären från att kringgå reglerna om att ett ackordsförslag inte får åter- tas utan medgivande av rätten. En motsvarande regel föreslås därför gälla även i det nya planförfarande som regeringen föreslår i avsnitt 8. Där föreslår regeringen även att rekonstruktören ska få en alternativ rätt att lägga fram en rekonstruktionsplan för fastställelse, liksom att det i vissa fall ska vara möjligt med en gruppöverskridande cram-down mot gälde- närens vilja. Om dessa regler ska få någon verkan kan gäldenären inte ges en ovillkorlig rätt att avsluta rekonstruktionen. En företagsrekonstruktion bör alltså upphöra om gäldenären begär det. En sådan begäran bör dock inte beviljas om rätten har beslutat om planför- handling. Regleringen hindrar inte att rekonstruktionen avslutas på annan grund, t.ex. till följd av att syftet med rekonstruktionen inte kan antas bli uppnått. När det gäller rekonstruktörens rätt att få en rekonstruktion avslutad kan det konstateras att den nuvarande begränsningen – att syftet med rekon- 2021/22:215 struktionen inte kan antas bli uppnått – inte är nödvändig. Om rekonstruk- tören begär att rekonstruktionen ska avslutas torde det i princip aldrig, eller i vart fall inte i annat än undantagsfall, finnas förutsättningar att låta rekonstruktionen fortsätta. Regeringen föreslår därför att denna begräns- ning tas bort och att rekonstruktören ges en ovillkorlig rätt att få företags- rekonstruktionen avslutad. Direktivet kräver inte att en borgenär ska ha rätt att begära att rekonstruktionen ska upphöra. Något hinder mot att ge en borgenär en sådan rätt finns emellertid inte heller. Att ge borgenären en ovillkorlig rätt att få förfarandet avslutat kan naturligtvis inte komma i fråga, eftersom det skulle sätta hela rekonstruktionsinstitutet ur spel. En borgenär bör dock inte vara förhindrad att begära att rekonstruktionen ska upphöra om någon förutsättning för att häva rekonstruktionen är uppfylld, t.ex. att syftet med rekonstruktionen inte kan antas bli uppnått. Det är enligt regeringens mening inte nödvändigt att särskilt föreskriva i den nya lagen att en borge- när har rätt att väcka en sådan fråga. Rekonstruktionen ska upphöra om det skulle vara oskäligt mot borgenärerna att den fortsätter Enligt direktivet ska ett avbrytande av enskilda verkställighetsåtgärder kunna upphävas om en eller flera borgenärer lider eller skulle lida otill- börlig skada, om detta föreskrivs i nationell rätt (artikel 6.9 c). Vid denna bedömning bör rätten kunna beakta om ett avbrytande av enskilda verk- ställighetsåtgärder skulle bevara boets sammanlagda värde och om gälde- nären handlar i ond tro eller i avsikt att orsaka skada eller generellt handlar mot borgenärsförsamlingens berättigade förväntningar (skäl 36). Direktivets regler i denna del motsvaras delvis av den nuvarande lagens möjlighet att låta en företagsrekonstruktion upphöra om syftet med rekonstruktionen inte kan antas bli uppnått (4 kap. 7 § första stycket 4). Den bestämmelsen tar inte bara sikte på fall där det visar sig att gälde- närens verksamhet inte går att rekonstruera, utan kan även bli tillämplig om gäldenären agerar på ett sätt som innebär att borgenärernas rätt inte tas tillvara (se prop. 1995/96:5 s. 219). Det kan emellertid tänkas att syftet med rekonstruktionen kan uppnås trots att någon eller några borgenärer lider skada av att rekonstruktionen fortsätter. Möjligheten att skydda borgenärer vars rätt är i fara tillgodoses också delvis dels av att rätten på borgenärens begäran kan besluta om lämplig åtgärd för att säkerställa borgenärens rätt (2 kap. 18 § lagen om företagsrekonstruktion), dels av att rätten kan besluta att försätta gäldenären i konkurs trots rekonstruktionen om det finns särskilda skäl att anta att borgenärens rätt allvarligt äventyras (2 kap. 10 a § andra stycket konkurslagen). Detta kommer att gälla även enligt den nya lagen (se avsnitt 7.2.1 och 7.2.2). Därutöver kan rätten självmant ta initiativ till företagsrekonstruktionens upphörande, om det t.ex. framkommer att gäldenären åtalats för brott mot borgenärer. Det bedöms dock inte vara tillräckligt för att svensk rätt ska uppfylla direk- tivets krav. Det bör därför införas en regel till skydd för borgenärer som innebär att företagsrekonstruktion ska upphöra, t.ex. om en eller flera borgenärer eller grupper av borgenärer lider eller skulle lida otillbörlig skada av att företagsrekonstruktionen fortsätter. Enligt regeringen är dock termen otillbörlig skada mindre väl vald, bl.a. eftersom det inte krävs något otillåtet eller annars olämpligt beteende för att bestämmelsen ska kunna Prop. 2021/22:215 tillämpas. Detta bör i stället uttryckas som att rekonstruktionen ska upp- höra om det skulle vara oskäligt mot en eller flera borgenärer eller grupper av borgenärer om rekonstruktionen fortsätter. Det uttrycket anger på ett bättre sätt vad som avses. Rekonstruktionen ska upphöra om gäldenären inte har ordnad bokföring Regeringen föreslår i avsnitt 6.3.2 att en ansökan om företagsrekonstruk- tion inte ska beviljas om gäldenärens bokföring är behäftad med sådana brister eller fel att rörelsens förlopp, ekonomiska resultat eller ställning i huvudsak inte går att bedöma. Avsaknad av eller bristfällig bokföring bör dock inte bara utgöra hinder mot att inleda en företagsrekonstruktion, utan även mot att fortsätta ett förfarande, om detta uppmärksammas först efter det rekonstruktionen inletts. Någon uttrycklig möjlighet att upphäva ett avbrytande av enskilda verkställighetsåtgärder på grund av avsaknad av eller bristfällig bokföring anges inte i direktivet. Att gäldenärens bokföring är i ordning är dock en grundläggande förutsättning för att företagsrekonstruktion över huvud taget ska få beviljas. Detta talar för att det är tillåtet att låta ett avbrytande av enskilda verkställighetsåtgärder upphöra på denna grund. Det bör därför införas en bestämmelse som säger att rekonstruktionen ska upphöra om bokföringen är behäftad med sådana fel eller brister att det inte går att bedöma gäldenärens ekonomiska situation. Rekonstruktionen ska upphöra om rekonstruktören entledigas och någon ny rekonstruktör inte utses Regeringen föreslår i avsnitt 6.5 att rätten, liksom , ska utse en rekonstruktör när en företagsrekonstruktion inleds. Under rekonstruk- tionen ska gäldenären inhämta samtycke från rekonstruktören för att få utföra vissa åtgärder och följa rekonstruktörens anvisningar om hur verksamheten ska bedrivas. Detta förutsätter att det finns en rekonstruktör och krävs dessutom av direktivet. Om rekonstruktören entledigas och någon ny rekonstruktör inte utses, bör därför företagsrekonstruktionen upphöra. Det bör inte införas en möjlighet att avsluta rekonstruktionen på grund av att den ger upphov till en borgenärs insolvens Enligt direktivet har medlemsstaterna en möjlighet att föreskriva att ett avbrytande av enskilda verkställighetsåtgärder ska upphävas om förbudet ger upphov till en borgenärs insolvens (artikel 6.9 d). Någon motsvarande regel finns inte i den nuvarande lagen. Tillräckliga skäl att införa en sådan i den nya lagen har inte framkommit. Regeringen lämnar därför inte något sådant förslag. Företagsrekonstruktionen ska upphöra om gäldenären försätts i konkurs Enligt den nuvarande lagen om företagsrekonstruktion upphör rekon- struktionen om gäldenären försätts i konkurs. En ny rättslig situation upp- står då som styrs av reglerna i konkurslagen. Detta bör gälla även enligt den nya lagen. 2021/22:215 Det bör inte införas någon minimiperiod under vilken ett avbrytande av enskilda verkställighetsåtgärder inte får hävas Medlemsstaterna får bestämma att ett avbrytande av enskilda verkställig- hetsåtgärder inte får hävas . får dock inte överskrida tiden för den inledande tidsperioden av ett avbrytande av enskilda verkställighetsåtgärder (artikel 6.9). Med andra ord är det tillåtet att införa regler som innebär att ett avbrytande av enskilda verkställighets- åtgärder inte ska kunna hävas innan rätten första gången prövar frågan om förlängning. Någon sådan regel finns inte . Rätten kan alltså när som helst besluta att en företagsrekonstruktion ska upphöra vilket får till följd att det avbrytande av enskilda verkställighetsåtgärder som rekonstruktionen inneburit också faller. Regeringen anser att det inte finns skäl att förändra denna ordning. Det framstår tvärtom som lämpligt att rätten även framöver ska kunna pröva om det finns förutsättningar för att fortsätta rekonstruk- tionen även för att säkerställa att en rekonstruktion kan avslutas om det tidigt står klart att det inte finns förutsättningar att genomföra rekonstruktionen. Direktivets möjlighet i denna del bör alltså inte utnyttjas. Regeringens förslag: En företagsrekonstruktion ska upphöra tre måna- der efter beslutet om rekonstruktion. Om det finns särskilda skäl ska rekonstruktionen, på begäran av gäldenären, rekonstruktören eller en borgenär, kunna förlängas med högst . Om det finns synnerliga skäl, ska rätten därefter kunna förlänga tiden med högst i taget. Vid bedömningen av om förlängning ska beviljas ska särskilt beaktas 1.om det har gjorts relevanta framsteg i förhandlingarna om en rekonstruktionsplan, och 2.hur en fortsättning av företagsrekonstruktionen skulle påverka borgenärernas rättigheter eller intressen. En företagsrekonstruktion ska inte få pågå än sammanlagt , om inte rätten har beslutat om planförhandling. I så fall ska företagsrekonstruktionen upphöra senast efter beslutet om företagsrekonstruktion. Reglerna om hinder mot verkställighet, hävning och konkurs ska aldrig gälla . Utredningens förslag överensstämmer i sak med regeringens. Remissinstanserna: De flesta av remissinstanserna tillstyrker förslaget eller invänder inte mot det. och Stiftelsen anser att ett avbrytande av enskilda verk- ställighetsåtgärder inte endast ska kunna pågå . delar utredningens uppfattning att rekvisiten särskilda respektive synnerliga skäl bör kompletteras med i lag angivna omständigheter som särskilt ska beaktas vid bedömningen om en företagsrekonstruktion ska understryker vikten av att domstolen prövar Prop. 2021/22:215 om det finns förutsättningar för att låta en företagsrekonstruktion fortgå. Lantmäteriet pekar på att det finns en risk för att en borgenär med förmånsrätt enligt 6 § 1 förmånsrättslagen (1970:979) mister den om en företagsrekonstruktion pågår . Skälen för regeringens förslag Direktivets regler om att upphäva ett avbrytande av enskilda verkställighetsåtgärder Enligt insolvensdirektivet ska ett avbrytande av enskilda verkställighets- åtgärder inte få gälla (artikel 6.6). På begäran av gäldenären, rekonstruktören eller en borgenär, får dock en förlängning ske om väldefinierade omständigheter visar att detta är veder- börligen motiverat (artikel 6.7). Som exempel på sådana omständigheter anges att det har gjorts relevanta framsteg i förhandlingarna om rekon- struktionsplanen, att ett fortsatt avbrytande av enskilda verkställighets- åtgärder inte otillbörligt skadar någon parts rättighet, och att det inte inletts något konkursförfarande mot gäldenären. Som längst ska ett avbrytande av enskilda verkställighetsåtgärder få pågå i sammanlagt (artikel 6.8). Reglerna om förlängning av företagsrekonstruktionen ska följa direktivets regler om förutsättningar för ett avbrytande av enskilda verkställighetsåtgärder Det svenska verkställighetshindret, liksom konkurshindret och hävnings- hindret, är knutet till det förhållandet att det pågår ett rekonstruktions- förfarande. Med andra ord kan dessa hinder inte upphöra utan att rätten beslutar att företagsrekonstruktionen ska upphöra. En viss möjlighet till undantag från regleringen finns dock enligt den nuvarande lagen. Om det finns särskilda skäl att befara att gäldenären vidtar eller underlåter att vidta en viss åtgärd och därigenom sätter en borgenärs rätt i fara, får rätten besluta om lämplig åtgärd för att säkerställa dennes rätt. En sådan åtgärd omfattas inte av verkställighetsförbudet (2 kap. 18 §). Det är dessutom möjligt att göra avsteg från konkurshindret, om det finns sär- skilda skäl att anta att borgenärens rätt allvarligt äventyras. Gäldenären får då försättas i konkurs trots en pågående företagsrekonstruktion. I hävningshindret ligger också en viss flexibilitet på så sätt att gäldenären med rekonstruktörens samtycke kan välja vilka avtal som ska fullföljas under rekonstruktionen och vilka avtal som ska lämnas till motparten att häva enligt tillämpliga kontraktsrättsliga regler. Det förhållandet att frågan om fortsatt tillämplighet av verkställighets- hindret, hävningshindret och konkurshindret normalt följer frågan om företagsrekonstruktionen ska upphöra bedöms vara förenligt med direk- tivet. Den nya lagens regler om förlängning av företagsrekonstruktionen bör alltså följa direktivets regler om förutsättningar för ett avbrytande av enskilda verkställighetsåtgärder. En företagsrekonstruktion ska normalt upphöra efter beslutet Enligt den nuvarande lagen ska en företagsrekonstruktion upphöra när förflutit från beslutet om företagsrekonstruktion, om inte rätten beviljar förlängning (4 kap. 8 § första stycket). Denna tid är väl avvägd och balanserar intresset av att faktiskt kunna genomföra en rekonstruktion mot borgenärernas intresse av att inskränkningarna i deras rätt upphör. Enligt direktivet ska ett avbrytande av enskilda verkställighetsåtgärder som utgångspunkt inte få gälla . Den nuvarande tidsperioden ryms . Regeringen gör därför bedömningen att de svenska reglerna i denna del uppfyller kravet i direk- tivet och att det saknas skäl att göra några ändringar. Företagsrekonstruktionen ska kunna förlängas i taget Direktivet tillåter att ett avbrytande av enskilda verkställighetsåtgärder förlängs (artikel 6.7). En motsvarande möjlighet finns i den nuvarande lagen om företagsrekonstruktion genom bestämmelsen om att en företags- rekonstruktion får förlängas om det finns särskilda skäl. Om det finns synnerliga skäl, kan rätten därefter förlänga tiden med högst i taget (4 kap. 8 § andra stycket). Regeringen anser att det även framöver bör vara möjligt att förlänga en företagsrekonstruktion. Direk- tivets option i denna del bör därför utnyttjas. Frågan är under vilka förutsättningar en företagsrekonstruktion ska kunna förlängas. Enligt direktivet får en förlängning ske endast om väl- definierade omständigheter talar för att detta är motiverat. I förarbetena till den nuvarande lagen framhålls att det är befogat med en restriktiv hållning när det handlar om att förlänga den ursprungliga tremånadersfristen, och än mer när det är fråga om ytterligare förlängningar. Vidare anförs att för att en förlängning av de inledande tre månaderna ska medges bör det kunna visas att en plan för företagets rekonstruktion finns men att vissa närmare angivna ytterligare åtgärder krävs för att den ska kunna genomföras. Hänsyn kan då t.ex. tas till att det pågår förhandlingar med leverantörer eller anställda, eller att en underhandsuppgörelse är nära. Allmänt hållna påståenden om ytterligare åtgärder är inte tillräckliga för att en förlängning ska beviljas, utan det krävs att det preciseras vilka åtgärder som återstår liksom att det redovisas om och när dessa åtgärder beräknas kunna genom- föras. (Se prop. 1995/96:5 s. Det framgår av förarbetena att en förlängning av företagsrekonstruktionen inte ska beviljas slentrianmässigt, utan gäldenären måste visa på konkreta omständigheter som talar för att det finns faktiska möjligheter att genomföra rekonstruktionen. Regeringen gör mot bakgrund av ovanstående bedömningen att grun- derna för förlängning i den nuvarande lagen bör behållas. För att uppfylla direktivets krav på att förlängning enbart beviljas under väldefinierade omständigheter bör de nuvarande grunderna dock kompletteras med exempel på omständigheter som särskilt ska beaktas. Det är då lämpligt att utgå från de exempel som lämnas i direktivstexten.