prop · H90383 · 2022-01-18 00:00:00 — järnvägsinfrastruktur och utfärdande av säkerhetsintyg. som fortsatt är giltiga och som har meddelats med stöd av dessa direktiv omfattas av lagens tillsynsansvar, och tillsynsmyndigheten har möjlighet att meddela förelägganden för att tillse att dessa följs. direktiv (EU) 2016/798 är dynamisk, vilket innebär att hänvisningen avser direktivet i den gällande lydelsen. Enligt andra stycket, som motsvarar 8 kap. 4 § andra stycket i hittills- varande järnvägslag, får förelägganden förenas med vite. ganden gäller viteslagen (1985:206). I likhet med järnvägslagen gäller att om det finns anledning att anta att den som omfattas av tillsynen har begått en överträdelse som kan bli föremål för sanktionsavgift eller ett brott enligt denna lag, bör denne inte föreläggas vid vite att medverka i utredning av en fråga som har samband med den aktuella överträdelsen eller gärningen (jfr artikel 6 i Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna). Övervägandena finns i avsnitt 17.5, jämför prop. 2003/04:123 s. 143 f. 5 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela 1. tillsyn, och 2. uppgiftsskyldighet för järnvägsföretag. Paragrafen innehåller bemyndiganden i anslutning till förevarande kapitel. Genom bemyndigandena möjliggörs ett genomförande av direktiv (EU) 2016/798 i delar som inte genomförs genom denna lag. motsvarar delvis hittillsvarande 8 kap. 10 § järnvägslagen (2004:519). Första punkten avser föreskrifter om tillsyn. tillsyn i vid bemärkelse. Genom bemyndigandet kan föreskrifter meddelas om t.ex. bestämmelserna i direktiv (EU) 2016/798 om det Prop. 2021/22:83 medlingsförfarande som ska tillämpas om tillsynsmyndigheten och Europeiska unionens järnvägsbyrå har olika uppfattning i fråga om tillsynsåtgärder. Andra punkten saknar motsvarighet i hittillsvarande järnvägslag. Genom bemyndigandet kan t.ex. föreskrifter meddelas som uppställer krav på järnvägsföretag att lämna sådana uppgifter som avses i artikel 17.2 och 17.3i direktiv (EU) 2016/798. Övervägandena finns i avsnitt 17.8. Förbud mot att beträda ett spårområde 1 § Ingen får beträda ett spårområde utan infrastrukturförvaltarens eller ett järnvägsföretags tillstånd, utom på platser som det klart framgår att allmänheten har tillgång till. Paragrafen innehåller ett förbud att beträda ett spårområde utan tillstånd. Den motsvarar i sak hittillsvarande 9 kap. 1 § järnvägslagen (2004:519). Övervägandena finns i avsnitt 18.1, jämför prop. 2003/04:123 s. 152 och 200 f. Förbud mot intag av alkoholdrycker 2 § Alkoholdrycker och alkoholdrycksliknande preparat som avses i 1 kap. 5 och 10 a §§ alkohollagen (2010:1622) får inte intas inom den del av Europeiska unionens järnvägssystem som omfattas av denna lag. Förbudet gäller inte intag av drycker eller preparat vid tillåten servering och inte heller om ett järnvägsföretag eller en infrastrukturförvaltare för ett särskilt fall har medgett intaget. Paragrafen anger att alkoholdrycker och liknande inte får intas inom den svenska delen av Europeiska unionens järnvägssystem. Paragrafen motsvarar i sak hittillsvarande 9 kap. 2 § järnvägslagen (2004:519). I 1 kap. 3 § anges vad som avses med unionens järnvägssystem. Övervägandena finns i avsnitt 18.1, jämför prop. 2003/04:123 s. 152 och Hur ordning och säkerhet upprätthålls 3 § En befattningshavare i säkerhets- eller ordningstjänst hos en infrastrukturförvaltare eller ett järnvägsföretag får från järnvägsinfrastrukturen eller ett fordon avlägsna den som överträder förbudet i 1 §, den som uppträder berusad eller stör ordningen och den som genom sitt uppträdande utgör en risk för säkerheten i järnvägsdriften. Om det är absolut nödvändigt, får befattningshavaren omhänderta en sådan person. Vid ett omhändertagande ska underrättas. En omhändertagen person får hållas kvar till dess att personen har överlämnats till en polisman eller det inte längre finns skäl för omhändertagandet, dock längst . En sådan befattningshavare som avses i första stycket får avlägsna den som överträder förbudet i 2 § från järnvägsinfrastrukturen. 2021/22:83 I paragrafen regleras befogenheter för befattningshavare i säkerhets- eller ordningstjänst. Paragrafen motsvarar i sak hittillsvarande 9 kap. 3 § järnvägslagen (2004:519). Övervägandena finns i avsnitt 18.1, jämför prop. 2003/04:123 s. 52 och 200 f. 4 § För att verkställa en åtgärd enligt 3 § får befattningshavaren inte använda strängare medel än förhållandena kräver. Våld får användas i den mån andra medel är otillräckliga och det med hänsyn till omständigheterna är försvarligt för att uppnå det avsedda resultatet. Våld får inte användas än vad som är absolut nödvändigt. Paragrafen anger åtgärder som en befattningshavare i säkerhets- eller ordningstjänst får vidta när ordningsbestämmelserna överträds. Paragrafen motsvarar i sak hittillsvarande 9 kap. 4 § järnvägslagen (2004:519). Övervägandena finns i avsnitt 18.1, jämför prop. 2003/04:123 s. 152 och 200 f. 1 § får besluta att ta ut en sanktionsavgift av en infrastrukturförvaltare eller ett järnvägsföretag som 1.utan gemensamt säkerhetsintyg, säkerhetstillstånd eller försäkring enligt 3 kap. 1 § bedriver tillståndspliktig verksamhet som kräver ett sådant intyg, tillstånd eller försäkring, 2.i verksamheten anställer eller på annat sätt anlitar någon som inte uppfyller kraven för att utföra säkerhetskritiska arbetsuppgifter enligt 2 kap. 7 § eller tilldelar någon sådana uppgifter utan att denne har genomgått läkarundersökning enligt 2 kap. 8 §, eller 3.försummar sin rapporteringsskyldighet enligt 2 kap. 12 § eller enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av 2 kap. 15 § 4. Paragrafen innehåller grundläggande bestämmelser om vem som kan bli föremål för sanktionsavgift och under vilka förutsättningar en sådan avgift kan tas ut. Den motsvarar delvis hittillsvarande 10 kap. 1 § 1 och 2 samt 3§ järnvägslagen (2004:519). Av första punkten framgår att en sanktionsavgift får tas ut av den som bedriver verksamhet utan erforderligt tillstånd. Det innebär att sanktions- avgift får tas ut av ett järnvägsföretag som saknar gemensamt säkerhets- intyg eller en infrastrukturförvaltare som saknar säkerhetstillstånd. Exempelvis kan det handla om att ett järnvägsföretag utför trafik utanför det område för verksamheten som omfattas av det gemensamma säkerhets- intyget. I vissa fall krävs enligt denna lag även försäkring eller motsvarande som täcker den skadeståndsskyldighet som kan uppkomma till följd av järnvägsverksamheten. I de fallen kan alltså avsaknad av erforderligt försäkringsskydd medföra sanktionsavgift, se 3 kap. 1 § andra stycket. Enligt övergångsbestämmelserna till lagen (punkt 2 och 3) fortsätter ett säkerhetsintyg eller ett säkerhetstillstånd att gälla under dess giltighetstid om intyget eller tillståndet har meddelats före lagens ikraftträdande. sådant intyg eller tillstånd har inte meddelats enligt den nya lagen (jfr Prop. 2021/22:83 övergångsbestämmelserna). För verksamhet som omfattas av ett sådant säkerhetsintyg eller säkerhetstillstånd får det därför inte tas ut sanktionsavgift enligt denna punkt (förrän ett gemensamt säkerhetsintyg eller säkerhetstillstånd har utfärdats enligt den nya lagen enligt vad som anges i övergångsbestämmelserna). Av andra punkten framgår att en sanktionsavgift får tas ut av den som anställer eller på annat sätt anlitar någon för att utföra säkerhetskritiska arbetsuppgifter om denne inte är lämplig med hänsyn till yrkeskunnande, hälsotillstånd eller personliga förhållanden i övrigt. Detsamma gäller om någon tilldelas säkerhetskritiska arbetsuppgifter utan att ha genomgått erforderlig läkarundersökning som visar på lämplighet ur hälsosynpunkt. I fråga om säkerhetskritiska arbetsuppgifter, se författningskommentaren till 2 kap. 7 §. Av tredje punkten framgår att en sanktionsavgift får påföras om rapportering inte sker i enlighet med vad som föreskrivits. Det handlar om att en infrastrukturförvaltare eller ett järnvägsföretag inte uppfyllt kravet på att rapportera i händelse av en olycka enligt 2 kap. 12 § eller enligt de föreskrifter om liknande rapportering som meddelats i anslutning till lagen. Sanktionsavgift får tas ut även om överträdelsen inte har skett uppsåtligen eller av oaktsamhet. Det är alltså fråga om ett strikt ansvar. I övergångsbestämmelserna (punkt 7) anges att sanktionsavgift endast kan komma i fråga för överträdelser som har ägt rum efter lagens ikraftträdande. Övervägandena finns i avsnitt 18.2.7. 2 § får besluta att ta ut en sanktionsavgift endast av den som från det att överträdelsen skett har delgetts en underrättelse om att myndigheten överväger att fatta ett sådant beslut. 3 § En sanktionsavgift enligt 1 § får inte beslutas för en överträdelse 1.som omfattas av ett föreläggande om vite om överträdelsen ligger till grund för en ansökan om utdömande av vitet, 2.för vilken straff eller en annan sanktion har beslutats enligt någon annan författning, eller 3.som omfattas av ett väckt åtal, utfärdat strafföreläggande eller beslut om åtalsunderlåtelse enligt någon annan författning. 4 § En sanktionsavgift får tas ut med ett belopp som bestäms med hänsyn till överträdelsens art och omfattning, vad som är känt om den avgiftsskyldiges ekonomiska förhållanden och omständigheterna i övrigt. 5 § Om en överträdelse är ursäktlig eller det av någon annan anledning skulle vara oskäligt att ta ut en sanktionsavgift, ska avgiftsskyldigheten helt eller delvis sättas ner. Första stycket gäller även om det inte har framställts något yrkande om nedsättning av sanktionsavgiften. 6 § En sanktionsavgift ska betalas till tillsynsmyndigheten och tillfaller staten. Betalning ska ske från det att beslutet om sanktionsavgift fick laga kraft. En upplysning om detta ska tas in i beslutet. beslut om sanktionsavgift får verkställas enligt utsökningsbalken, om avgiften inte har betalats inom den tid som anges i första stycket. Om sanktionsavgiften inte betalas inom den tid som anges i första stycket, ska tillsynsmyndigheten ta ut en dröjsmålsavgift enligt lagen (1997:484) om dröjsmålsavgift och begära indrivning av sanktionsavgiften och dröjsmålsavgiften. 7 § Skyldigheten att betala en sanktionsavgift faller bort om verkställighet inte har skett från det att beslutet fick laga kraft. 8 § Regeringen får meddela föreskrifter om hur sanktionsavgiften ska bestämmas. Bestämmelserna i 2–8 §§ motsvarar bestämmelserna om sanktionsavgifter ijärnvägstekniklagen, se författningskommentarerna till 6 kap. 2–8 §§ i den lagen. Övervägandena finns i avsnitt 18.2. 1 § Åtal får inte väckas enligt denna lag för en gärning som omfattas av ett föreläggande om vite, om gärningen ligger till grund för en ansökan om utdömande av vitet. Ingen får heller dömas till ansvar enligt denna lag om gärningen är belagd med straff i eller i lagen (1951:649) om straff för vissa trafikbrott. Paragrafen innehåller bl.a. ett dubbelbestraffningsförbud. Den motsvarar delvis hittillsvarande 10 kap. 1 § andra stycket och 5 § andra stycket järn- vägslagen (2004:519). Av första stycket framgår att åtal inte får väckas enligt denna lag för en gärning som omfattas av ett föreläggande om vite, om en ansökan vid domstol inletts om utdömande av detta vite. Genom stycket upprätthålls rätten att inte bli lagförd eller straffad två gånger för samma gärning (jfr NJA 2013 s. 502 och 2015 s. 663). Andra stycket motsvarar delvis hittillsvarande 10 kap. 5 § andra stycket järnvägslagen. Övervägandena finns i avsnitt 18.3, jämför prop. 2003/04:123 s. 153 och 203 f. Förare av ett maskindrivet fordon på järnväg 2 § Den som för ett maskindrivet fordon på järnväg inom den del av Europeiska unionens järnvägssystem som omfattas av denna lag efter att ha intagit alkohol i så stor mängd att alkoholkoncentrationen under eller efter färden uppgår till minst 0,2 promille i blodet eller per liter i utandningsluften döms till böter Prop. 2021/22:83 eller fängelse . Till samma straff döms också den som för ett maskindrivet fordon på järnväg inom den del av Europeiska unionens järnvägssystem som omfattas av denna lag efter att ha intagit narkotika som avses i 8 § narkotikastrafflagen (1968:64) i så stor mängd att det under eller efter färden finns något narkotiskt ämne kvar i blodet. Detta gäller dock inte om narkotikan intagits i enlighet med läkares eller någon annan behörig receptutfärdares ordination. Till samma straff döms också den som för ett maskindrivet fordon på järnväg inom den del av Europeiska unionens järnvägssystem som omfattas av denna lag och då är så påverkad av alkohol att det kan antas att han eller hon inte kan framföra fordonet på ett betryggande sätt. Detsamma gäller om föraren är lika påverkad av något annat medel. 3 § Om ett brott som avses i 2 § är att anse som grovt, ska föraren dömas till fängelse i högst . När det bedöms om brottet är grovt ska det särskilt beaktas om 1.föraren har haft en alkoholkoncentration som uppgått till i blodet eller per liter i utandningsluften, 2.föraren annars har varit avsevärt påverkad av alkohol eller något annat medel, 3.framförandet av fordonet har inneburit en påtaglig fara för trafiksäkerheten. Andra som utför säkerhetskritiska arbetsuppgifter 4 § Den som utan att föra ett maskindrivet fordon på järnväg fullgör en tjänst där det ingår säkerhetskritiska arbetsuppgifter och då är så påverkad av alkohol eller något annat medel att det kan antas att han eller hon inte kan utföra dessa uppgifter på ett betryggande sätt döms till böter eller fängelse i högst . I2–4 §§ finns bl.a. straffbestämmelser för överträdelse av vissa bestäm- melser om intag av alkohol eller narkotika. De motsvarar hittillsvarande 10 kap. 2 § järnvägslagen (2004:519). Övervägandena finns i avsnitt 18.3, jämför prop. 2003/04:123 s. 153 f. och 202. Överträdelse av förbudet mot att beträda ett spårområde 5 § Den som bryter mot förbudet i 5 kap. 1 § döms till penningböter. Paragrafen anger att penningböter ska dömas ut för överträdelse av förbudet att beträda ett spårområde. Den motsvarar hittillsvarande 10 kap. 4§ järnvägslagen (2004:519). Övervägandena finns i avsnitt 18.3, jämför prop. 2003/04:123 s. 153 f. 6 § I fråga om beslag och förverkande av alkoholdrycker eller alkoholdrycks- liknande preparat enligt alkohollagen (2010:1622) hos den som intar sådana drycker i strid med 5 kap. 2 § finns bestämmelser i lagen (1958:205) om förverkande av alkohol m.m. Paragrafen innehåller en bestämmelse som upplyser om andra lagar som ska tillämpas i fråga om beslag och förverkande av alkohol och alkohol- 2021/22:83 drycksliknande preparat vid överträdelse av alkoholförtäringsförbudet i 5 kap. 2 §. Den motsvarar hittillsvarande 10 kap. 6 § järnvägslagen (2004:519). Övervägandena finns i avsnitt 18.3, jämför prop. 2003/04:123 s. 153 f. och 203. 1 § ska ompröva ett beslut att helt eller delvis avslå en ansökan om ett gemensamt säkerhetsintyg, om den sökande begär det. En begäran om omprövning ska ha kommit in till myndigheten inom en månad från den dag då sökanden fick del av beslutet. I paragrafen regleras omprövning av beslut om en ansökan om ett gemensamt säkerhetsintyg avslås helt eller delvis. Genom paragrafen genomförs delar av artikel 10.12 i direktiv (EU) 2016/798. Paragrafen saknar motsvarighet i hittillsvarande järnvägslag (2004:519). Enligt första stycket ska tillsynsmyndigheten ompröva ett beslut om att helt eller delvis avslå en ansökan om ett gemensamt säkerhetsintyg, om den sökande begär det. Omprövningsmöjligheten omfattar såväl situationer där en ansökan om gemensamt säkerhetsintyg avslagits helt som situationer där en ansökan om gemensamt säkerhetsintyg inte beviljats helt vad avser det önskade området för verksamheten. En sökande som har fått ett avslagsbeslut kan välja att begära en omprövning eller direkt överklaga beslutet till högre instans (jfr prop. 2010/11:160 s. 64 f.). Ytterligare bestämmelser om förutsättningarna för beslutsmyndigheten att ändra tidigare meddelade beslut finns i 38 § förvaltningslagen (2017:900). Enligt andra stycket ska en begäran om omprövning göras inom en månad från den dag då sökanden fick del av beslutet. Ytterligare bestämmelser om omprövning finns i kommissionens genomförandeförordning (EU) 2018/763 av om fastställande av praktiska arrangemang för utfärdande av gemensamma säkerhetsintyg till järnvägsföretag. Övervägandena finns i avsnitt 19.2. 2 § ska fatta beslut i ett omprövningsärende enligt 1 § senast efter det att begäran om omprövning kom in till myndigheten. Paragrafen anger när tillsynsmyndigheten ska fatta beslut i ett omprövningsärende. Den genomför delar av artikel 10.12 i direktiv (EU) 2016/798. Paragrafen motsvarar delvis hittillsvarande 11 kap. 1 § järnvägslagen (2004:519). har från mottagandet av en begäran om omprövning på sig att fastställa det tidigare beslutet eller att ändra detta. Om ett avslagsbeslut fastställs eller omprövningsbeslutet inte går sökanden fullt till mötes, kan sökanden överklaga hos allmän förvaltningsdomstol i enlighet med de allmänna bestämmelserna om överklagande i denna lag. Övervägandena finns i avsnitt 19.2, jämför prop. 2010/11:160 s. 64 f. 3 § Bestämmelser om omprövning av beslut som har meddelats av Europeiska unionens järnvägsbyrå finns i och rådets förordning (EU) 2016/796 av om Europeiska unionens järnvägsbyrå och om upphävande av förordning (EG) nr 881/2004. Paragrafen innehåller en upplysning om att det i fråga om omprövning av beslut som har meddelats av Europeiska unionens järnvägsbyrå, ERA, finns särskilda bestämmelser i förordning (EU) 2016/796. Den saknar motsvarighet i hittillsvarande järnvägslag (2004:519). I de fall ERA inte har beviljat ett gemensamt säkerhetsintyg prövar ERA även en eventuell begäran om omprövning av beslutet. Vilken instans, ERA eller tillsynsmyndigheten, som är behörig att utfärda ett gemensamt säkerhetsintyg framgår av 3 kap. 2 §. Bestämmelser om omprövning av ERA:s beslut finns i artikel 60 i förordning (EU) 2016/796. Hänvisningen till ERA-förordningen är dynamisk, dvs. avser förordningen i den gällande lydelsen. Övervägandena finns i avsnitt 19.2. 4 § beslut i ett enskilt fall enligt denna lag, föreskrifter som har meddelats i anslutning till lagen eller direkt tillämpliga EU-rättsakter som har utfärdats med stöd av direktiv (EU) 2016/798 får överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. Paragrafen reglerar överklagande av beslut enligt bl.a. förevarande lag. Genom paragrafen genomförs delar av artikel 17.6 fjärde stycket och artikel 18.3 i direktiv (EU) 2016/798. Paragrafen motsvarar delvis hittillsvarande 11 kap. 2 § järnvägslagen (2004:519). I första stycket anges att tillsynsmyndighetens beslut i enskilda fall enligt förevarande lag och till lagen anslutande föreskrifter får överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Möjligheten att överklaga gäller även för beslut som har meddelats med stöd av direkt tillämpliga EU-rättsakter som utfärdats med stöd av direktiv (EU) 2016/798, vilket innefattar tidigare EU-rättsakter som ersatts av detta direktiv (jfr författningskommentaren till 4 kap. 4 § första stycket). Hänvisningen till direktiv (EU) 2016/798 är dynamisk, vilket innebär att hänvisningen avser direktivet i den gällande lydelsen. I andra stycket anges att det krävs prövningstillstånd för överklagande till kammarrätten. Övervägandena finns i avsnitt 19.3.1, jämför prop. 2003/04:123 s. 154 f. 5 § Ett beslut enligt kommissionens genomförandeförordning (EU) 2019/779 av om fastställande av detaljerade bestämmelser om certifiering av enheter som ansvarar för underhåll av fordon i enlighet med och rådets direktiv (EU) 2016/798 och om upphävande av kommissionens förordning (EU) nr 445/2011 som har fattats av ett certifieringsorgan som omfattas av den förordningen, får överklagas till tillsynsmyndigheten. 2021/22:83 Paragrafen anger att ett certifieringsorgans beslut enligt kommissionens genomförandeförordning (EU) 2019/779 får överklagas till tillsynsmyndigheten. Den motsvarar delvis hittillsvarande 11 kap. 3 § järnvägslagen (2004:519). Enligt artikel 6.4 i kommissionens genomförandeförordning (EU) 2019/779 ska medlemsstaterna se till att beslut av ett certifieringsorgan kan överklagas till domstol. Det är alltså beslut om certifiering av en underhållsansvarig enhet (jfr 2 kap. 11 §) som kan bli föremål för en rättslig prövning. Hänvisningen till genomförandeförordning (EU) 2019/779 är dynamisk, vilket innebär att hänvisningen avser förordningen i den gällande lydelsen. Enligt 4 § kan tillsynsmyndighetens beslut i dessa ärenden överklagas vidare till förvaltningsrätt och, efter prövningstillstånd, till kammarrätten och . På beslut som fattas av certifieringsorgan blir lagen (1986:1142) om överklagande av beslut av enskilda organ med offentliga förvaltnings- uppgifter tillämplig i fråga om rättidsprövning m.m. Övervägandena finns i avsnitt 19.3.2, jämför prop. 2010/11:160 s. 63 f. 6 § Ett beslut enligt denna lag, föreskrifter som har meddelats i anslutning till lagen eller direkt tillämpliga EU-rättsakter som har utfärdats med stöd av direktiv (EU) 2016/798 gäller , om inte något annat anges i beslutet. Ett beslut om begränsning eller återkallelse enligt 3 kap. 12 § gäller inte förrän det har fått laga kraft, om inte något annat anges i beslutet. För beslut om sanktionsavgift finns bestämmelser i 6 kap. 6 §. I paragrafen regleras från vilken tidpunkt ett beslut enligt lagen gäller. Paragrafen motsvarar delvis hittillsvarande 11 kap. 4 § järnvägslagen (2004:519). I första stycket anges huvudregeln att beslut som meddelats enligt lagen och föreskrifter meddelade i anslutning till lagen gäller om inte annat anges i beslutet. Jämfört med hittillsvarande reglering i järnvägslagen förtydligas att även beslut som meddelats med stöd av direkt tillämpliga EU-rättsakter som utfärdats med stöd av direktiv (EU) 2016/798, vilket innefattar tidigare EU-rättsakter som ersatts av detta direktiv (jfr författningskommentaren till 4 kap. 4 § första stycket), gäller om inte något annat anges i beslutet. Ett beslut om att begränsa eller återkalla ett intyg eller tillstånd enligt 3 kap. 12 § ska dock inte gälla förrän det fått laga kraft om inte något annat anges i beslutet, jämför prop. 2010/11:160 s. 66 f. Andra stycket upplyser om att det i 6 kap. 6 § finns bestämmelser avseende beslut om sanktionsavgift. Den paragrafen behandlar betalningsskyldighet efter det att ett beslut om sanktionsavgift har fått laga kraft. Någon möjlighet att enligt förevarande paragraf förordna om att ett sådant beslut ska gälla finns inte. Stycket utformas som en upplysningsbestämmelse efter synpunkter från Lagrådet. Övervägandena finns i avsnitt 19.4, jämför prop. 2003/04:123 s 203. 7 § Bestämmelser om överklagande av beslut som har meddelats av Europeiska unionens järnvägsbyrå finns i förordning (EU) 2016/796. Paragrafen innehåller en upplysning om att det för överklagande av beslut som har meddelats av Europeiska unionens järnvägsbyrå, ERA, finns särskilda bestämmelser i förordning (EU) 2016/796. Den saknar motsvarighet i hittillsvarande järnvägslag (2004:519). För beslut som fattas av ERA gäller inte förevarande lags bestämmelser om överklagande. Bestämmelser om överklagande av ERA:s beslut finns i artiklarna 58 och 59 i förordning (EU) 2016/796. Vilken instans, ERA eller tillsynsmyndigheten, som är behörig att utfärda ett gemensamt säkerhetsintyg framgår av 3 kap. 2 §. Hänvisningen till förordning (EU) 2016/796 är dynamisk, dvs. avser förordningen i den gällande lydelsen. Övervägandena finns i avsnitt 19.3.1. 1.Denna lag träder i kraft . 2.Ett säkerhetsintyg som har meddelats med stöd av 3 kap. 3 § den upphävda järnvägslagen (2004:519) ska fortsätta att gälla under intygets beslutade giltighetstid, dock som längst till och med . Ett gemensamt säkerhetsintyg som avses i 3 kap. krävs dock om en uppdatering krävs enligt 3 kap. 5 §.