prop · H903278 · 2022-07-12 00:00:00 — få ske även om ett verk eller en prestation skyddas av en teknisk åtgärd (artikel 7.2). Med en teknisk åtgärd avses varje verkningsfull teknik, an- ordning eller komponent som har utformats för att vid normalt bruk hindra eller begränsa exemplarframställning eller tillgängliggörande för allmän- heten utan samtycke från upphovsmannen eller dennes rättsinnehavare (se 52 b § andra stycket, jfr artikel 6.3 i direktivet om upphovsrätten i in- 2021/22:278 En sådan rätt till användning av ett verk eller en prestation som skyddas av en teknisk åtgärd finns redan för den användning som får ske enligt inskränkningen i 16 § till förmån för bibliotek och arkiv. Om en teknisk åtgärd hindrar sådan användning, får en domstol på yrkande av en berättigad användare förelägga rättsinnehavaren vid vite att möjliggöra för användaren att utnyttja verket (52 f §). Denna rätt till användning gäller dock inte för verk som tillgängliggjorts i enlighet med överenskomna avtalsvillkor på ett sätt som gör att enskilda kan få tillgång till verket genom överföring från en plats och som de själva har valt (på begäran). En motsvarande rätt till användning av ett verk eller en prestation som skyddas av en teknisk åtgärd bör införas för användning som sker även med stöd av de nya inskränkningarna. Till skillnad från vad som gäller i fråga om den befintliga inskränkningen i 16 § ska dock rätten inte kunna begränsas för verk eller prestationer som enligt avtal tillgängliggjorts för användning på begäran (se artikel 7.1, jfr artikel 6.4 fjärde stycket i direk- tivet om upphovsrätten i informationssamhället och även prop. 2017/18:241 s. 24 och 44). ifrågasätter om de föreslagna åtgärderna blir prak- tiskt genomförbara och anser att enskilda som på grund av en teknisk skyddsåtgärd förhindras att utföra text- och datautvinning ska ges rätt att bryta igenom den om rättsinnehavaren inte möjliggör sådan utvinning efter att hindret påtalats. Al- ternativt bör underlåtenheten leda till någon form av sanktion. I samband med genomförandet av direktivet om upphovsrätten i informationssamhället konstaterade regeringen att det inte är förenligt med det direktivet att låta berörda personer på egen hand kringgå tekniska åtgärder (se prop. 2004/05:110 s. 317). Att ge enskilda rätt att bryta igenom tekniska åtgärder som uppställts av rättsinnehavare kan inte heller bli aktuellt i detta fall. Det gäller även i situationer då ett sådant hinder påtalats. Enligt regeringens bedömning är det i stället lämpligt att låta de berättigade personerna enligt de nu aktuella inskränkningarna omfattas av samma reglering som gäller för liknande fall. Enligt regeringens bedömning är denna möjlighet tillräcklig. Som redovisas i avsnitt 7.2 gäller inskränkningen för allmän text- och datautvinning inte om rättsinnehavaren på lämpligt sätt har förbehållit sig den rätt till exemplarframställning som avses där. En teknisk skyddsåtgärd kan, om den uppfyller kraven för det, utgöra ett sådant förbehåll. I den situationen har användaren inte rätt att utnyttja inskränkningen och förut- sättningarna i 52 f § första stycket är därmed inte uppfyllda. verk som inte finns i handeln En ny gränsöverskridande avtalslicens Regeringens förslag: En ny särskild avtalslicens ska införas. Avtalslicensen ska göra det möjligt för bibliotek och museer som är tillgängliga för allmänheten, arkiv samt institutioner för film- eller ljudarvet att använda verk som ingår i de egna samlingarna, men som inte finns i handeln. Den ska omfatta exemplarframställning och tillgängliggörande för allmänheten. Avtalslicensen ska inte gälla användning som sker i förvärvssyfte eller om upphovsmannen hos någon av parterna meddelat förbud mot att utnyttja ett verk. När ett verk utnyttjas med stöd av nationella bestämmelser som genomför direktivet i denna del, ska den upphovsrättsligt relevanta åtgärden anses ske i det land där kulturarvsinstitutionen är etablerad, om den är etablerad i ett land inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES). Samtliga till upphovsrätten närstående rättigheter ska omfattas av Promemorians förslag stämmer överens med regeringens. Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna tillstyrker förslagen eller har inga invändningar mot dem. och Museer efterfrågar en förstärkning av mindre kulturarvsinstitutioners ställning vid ingåendet av licensavtal. föreslår att Patent- och registreringsverkets tillsynsansvar enligt lagen (2016:977) om kollektiv förvaltning av upphovsrätt utökas till relationen mellan avtalsslutande parter. efterfrågar ett förtydligande om att bestämmelserna även omfattar icke offentliggjorda verk. Några remissinstanser, i huvudsak upphovsmannaorganisationer, uttrycker motsatt uppfattning i fråga om Museer och Kommuner och Regioner (SKR) efterfrågar ett förtydligande av vad som avses med användning i Skälen för regeringens förslag En ny särskild avtalslicens Direktivet innehåller bestämmelser om kulturarvsinstitutionernas användning av verk (och andra skyddade prestationer) som ingår i de egna samlingarna och som inte finns tillgängliga via sedvanliga kommersiella kanaler (artiklarna 8–11). I direktivet benämns de utgångna verk. Bestämmelserna syftar till att underlätta bland annat arkivs och biblioteks digitalisering och tillhandahållande av sådana verk. De verk som avses ska ingå i kulturarvsinstitutionens egna samlingar. Verken ska också vara utgångna i direktivets mening. Ett verk ska anses utgånget när det i god tro kan antas att verket i dess helhet inte är för allmänheten via sedvanliga kommersiella kanaler. 2021/22:278 rimlig ansträngning ska ha gjorts för att avgöra om det är kommersiellt tillgängligt eller inte (artikel 8.5). Benämningen utgångna verk är mindre lyckad. Det kan i ett upphovsrättsligt sammanhang leda tanken till att det är fråga om att skyddstiden för verket har gått ut. En benämning som bättre fångar vad som avses är verk som inte finns i handeln. Det stämmer också bättre överens med benämningen i flera andra språkversioner av direktivet (till exempel out-of-commerce works, œuvre indisponibles dans le commerce, och værker der icke længere forhandles i den engelska, franska respektive danska språkversionen av direktivet). Som Konstnärliga och Litterära () och Copyswede är inne på kan några språkversioner i och för sig ge intryck av att verket tidigare ska ha funnits i handeln. Organisationerna förordar därför en benämning som motsvarar direktivets danska språkversion, dvs verk som inte längre finns Direktivet är emellertid tydligt i fråga om att också verk som aldrig förts i handeln omfattas av bestämmelserna (artikel 8.5, jfr skäl 30 och 37). De kulturarvsinstitutioner som omfattas av bestämmelserna är bibliotek och museer som är tillgängliga för allmänheten, arkiv samt film- och ljudarvsinstitutioner (artikel 2.3). En kollektiv förvaltningsorganisation och en kulturarvsinstitution ska kunna ingå icke-exklusiva licensavtal beträffande de aktuella verken. Licensavtalen får inte vara kommersiellt betingade. De ska kunna omfatta förfogandena mångfaldigande, spridning och överföring till allmänheten inklusive tillgängliggörande för allmänheten på begäran. vidare kunna omfatta rättsinnehavare som inte företräds av organisationen (artikel 8.1). Licensavtalen ska kunna avse användning av verk i alla De ska alltså ha en gränsöverskridande effekt (artikel 9.1). Det finns – med stöd av reglerna om avtalslicens – goda möjligheter för arkiv och bibliotek att erhålla icke-exklusiva licenser att använda verk som ingår i de egna samlingarna men som inte finns i Den särskilda avtalslicensen för arkiv och bibliotek ger dem möjlighet att framställa exemplar och tillgängliggöra offentliggjorda sådana verk för allmänheten (42 d §). Ett sådant avtal möjliggör emellertid inte gränsöverskridande användning (om inte motsvarande ordning finns även i det andra landet, och avtal om användning har ingåtts där). Dessutom begränsas de förfoganden som kan ske med stöd av den särskilda avtalslicensen för arkiv och bibliotek i vissa fall av att det måste vara fråga om offentliggjorda verk. Någon sådan begränsning finns inte i direktivet och någon sådan begränsning – som efterfrågas av några remissinstanser – bör därför inte heller i detta fall införas (jfr avsnitt 7.2). Direktivets bestämmelser har en konstruktion som i grunden ligger nära de svenska avtalslicensbestämmelserna. I direktivets skäl anges det också att medlemsstaterna kan använda avtalslicenser för den licensieringsmekanism som ska finnas enligt direktivet (skäl 32). Det bör därför införas en särskild avtalslicens som ger kulturarvs- institutionerna möjlighet att ingå avtal om att använda verk som finns i de egna samlingarna men som inte finns tillgängliga i handeln. Avtalslicensen bör omfatta exemplarframställning och alla former av tillgängliggöranden för allmänheten som inte sker i förvärvssyfte, det vill säga som inte syftar till att generera vinst. Som föreslås i promemorian bör den nya avtalslicensen, utöver de verk Prop. 2021/22:278 och prestationer som skyddas av , också omfatta fotografiska Det finns en möjlighet för medlemsstaterna att föreskriva ytterligare specifika krav för att avgöra om ett verk ska kunna omfattas av den sär- skilda licensordningen. Som ett exempel nämns att medlemsstaterna kan införa ett brytdatum. Sådana krav ska dock inte gå längre än vad som är nödvändigt och rimligt, och ska inte utesluta möjligheten att fastställa att ett bestånd av verk som helhet inte finns tillgängligt kommersiellt, när det är rimligt att anta att samtliga verk inte finns tillgängliga kommersiellt (artikel 8.5). De obligatoriska krav som föreskrivs i direktivet, och som gäller i samtliga länder, framstår emellertid som tillräckliga. Regeringen instämmer därför i promemorians bedömning att det inte finns skäl att utnyttja möjligheten att föreskriva ytterligare krav. Det kan i detta sammanhang särskilt poängteras att användning med stöd av en ny särskild avtalslicens inte hindrar att verk som inte finns i handeln används också i andra fall med stöd av en annan avtalslicens eller ett annat avtal. Införandet av en ny särskild avtalslicens innebär inte heller något hinder mot att andra användare ingår avtal med stöd av andra bestämmelser som omfattar användning av verk som inte finns i handeln (jfr skäl 43). Krav på att licensavtalen ingås av kollektiva förvaltningsorganisationer samt krav på representativitet och likabehandling Den kollektiva förvaltningsorganisation som ska kunna ingå licensavtal ska, på grundval av sitt mandat, vara tillräckligt representativ i fråga om rättsinnehavare avseende den typ av verk som avses och de rättigheter som är föremål för licensen. Det krävs också att lika behandling garanteras alla rättsinnehavare i förhållande till licensvillkoren, dvs. såväl medlemmar som utanförstående rättsinnehavare (artikel 8.1). Licensen ska vidare sökas hos en organisation som är representativ för den medlemsstat där kulturarvsinstitutionen är etablerad (artikel 8.6). Vad som avses med kollektiv förvaltningsorganisation definieras inte i direktivet. Däremot finns en sådan definition i och rådets direktiv /26/EU av om kollektiv förvaltning av upphovsrätt och närstående rättigheter och gränsöver- skridande licensiering av rättigheter till musikaliska verk för användning på nätet på den inre marknaden (direktivet om kollektiv förvaltning av upphovsrätt, EUT L 84, 20.3.2014, s. 72, CELEX 32014L0026). En kollektiv förvaltningsorganisation är enligt definitionen där en organi- sation som har tillstånd enligt lag eller genom överlåtelse, licens eller annat avtal att som sitt enda eller huvudsakliga syfte förvalta upphovsrätt eller närstående rättigheter för mer än en rättighetshavare till gemensamt gagn för dessa rättighetshavare, och antingen ägs eller kontrolleras av sina medlemmar eller är organiserad på ideell basis eller båda delarna (artikel 3 i det direktivet). En motsvarande definition finns i 1 kap. 4 § lagen om kollektiv förvaltning av upphovsrätt. Det ligger nära till hands att anta att med kollektiv förvaltnings- organisation i artikel 8 i direktivet avses en sådan organisation som definieras i artikel 3 i direktivet om kollektiv förvaltning av upphovsrätt. 2021/22:278 En hänvisning till det direktivet finns också i skälen (skäl 34). Det bör därför vara en förutsättning för den nya avtalslicensen att avtalet har ingåtts med en sådan organisation. Organisationen ska vara tillräckligt representativ i fråga om rättsinne- havare avseende den typ av verk som avses och de rättigheter som är föremål för licensen. I fråga om rättsinnehavare avseende den typ av verk som avses måste det förstås på ett övergripande plan, till exempel upphovsmän till litterära verk eller bildkonst om licensen avser sådana När det gäller rättigheter som är föremål för licensen innebär det att organisationen ska i tillräckligt hög grad förvalta rätten till exemplar- framställning och överföring till allmänheten, om det är dessa rättigheter som avtalet omfattar. För att en organisation som förvaltar upphovsrätt ska kunna ingå avtal med avtalslicensverkan krävs det att organisationen företräder ett flertal upphovsmän till i använda verk på området (42 a § första stycket). För att kunna utlösa avtalslicens krävs dessutom att organisationen är representativ för de rättigheter som aktualiseras i enskilda avtal. Avtalslicensen bygger på att organisationen ingår avtalet å sina medlemmars vägnar och att lagregeln utsträcker avtalet till att på samma sätt gälla också för de som inte är medlemmar. En förutsättning för detta är att organisationen har mandat från sina medlemmar att avtala om de När det gäller kravet på att licensen ska sökas hos en organisation som är representativ för den medlemsstat där kulturarvsinstitutionen är etablerad kan det konstateras att upphovsrättslagens regler om avtalslicens förutsätter att organisationen är representativ i förhållande till de verk som används på området i . En sådan organisation kan vara svensk eller utländsk, men kan förutsättas uppfylla direktivets krav på representativet. Enligt bestämmelserna om avtalslicens ska de upphovsmän som inte företräds av organisationen i fråga om ersättning som lämnas enligt avtalet vara likställda med de upphovsmän som organisationen företräder. krav på likställighet finns i fråga om förmåner från organisationen vilka väsentligen bekostas genom ersättningen. Om en organisation till exempel använder ersättningarna för att ge stipendier så ska utanförstående upphovsmän ha samma rätt att delta i urvalet av stipendiater som de upphovsmän som företräds av organisationen. man har vidare, oavsett dessa regler, alltid rätt att få ersättning som hänför sig till utnyttjandet av hans eller hennes verk (42 a § andra stycket). Som konstateras i promemorian måste upphovsrättslagens krav på representativitet och likabehandling anses uppfylla direktivets Det framstår också som rimligt att samma krav på representativitet och likabehandling som gäller i övrigt också ska gälla för de förvaltningsorganisationer som träffar de avtal som aktualiseras. De frågor som tas upp av , och Museer om att bland annat förstärka mindre kulturarvsinstitutioners ställning vid ingåendet av licensavtal ligger utanför förevarande lagstiftningsärende (se även avsnitt 6). dock framhållas att lagen om kollektiv förvaltning av upphovsrätt innehåller bestämmelser om hur parterna på marknaden ska förhålla sig till varandra i avtalsförhandlingar och hur licensvillkor får utformas. annat får en kollektiv förvaltningsorganisation inte tillämpa licensvillkor som inte har saklig grund, eller licensvillkor som är diskriminerande. 2021/22:278 Vidare ska den ersättning som en kollektiv förvaltningsorganisation begär för användning av verk och andra skyddade prestationer vara rimlig (9 kap. 1 och 2 §§). Patent- och registreringsverkets tillsynsansvar omfattar samtliga bestämmelser i lagen, även om ingripande i anledning av enskilda avtalsvillkor endast får ske genom ett föreläggande att inte tillämpa samma eller väsentligen samma villkor i liknande fall (12 kap. 1 och 3 §§). Möjligheten att meddela förbud Rättsinnehavare ska när som helst, enkelt och faktiskt, få utesluta sina verk från licensiering, antingen i allmänhet eller i specifika fall. Det ska också kunna ske efter att ett avtal har ingåtts (artikel 8.4). När det gäller svenska avtalslicenser kan rättsinnehavaren i de flesta fall meddela förbud mot förfogandet hos någon av de avtalsslutande parterna. Det finns inga särskilda regler om när eller hur en rättsinnehavare ska meddela eller formulera förbudet mot användning. Ett förbud kan alltså meddelas när som helst och gälla för specifik användning eller användning i allmänhet (jfr även avsnitt 9). En förbudsmöjlighet som utformas på det sättet måste anses uppfylla direktivets krav. En möjlighet att meddela förbud bör därför införas. Vissa verk ska undantas från avtalslicensen Enligt direktivet ska de nya bestämmelserna inte gälla om det är fråga om uppsättningar av verk som har viss koppling till länder utanför EES (artikel 8.7 första stycket). Med uppsättningar avses ett närmare avgränsat bestånd eller en närmare avgränsad samling av verk. De situationer som omfattas är då det finns belägg för att den aktuella samlingen av verk i första hand består av verk som först har getts ut eller, om utgivning inte har skett, först sänts ut i ett land utanför EES. fråga om filmverk eller audiovisuella verk är det i stället avgörande om samlingen i första hand består av sådana verk vars producent har sitt säte eller sin hemvist i ett land utanför EES. Inte heller i sådana fall ska Detsamma gäller, slutligen, om samlingen i första hand består av tredjelandsmedborgares verk och det inte har gått att fastställa var verken getts ut eller sänts ut eller, i fråga om filmverk och audiovisuella verk, var producenten har sitt säte. Trots det som anförs kan en samling av verk som har en sådan anknytning till ett tredjeland ändå omfattas av den nya avtalslicensen om avtalet ingås med en kollektiv förvaltningsorganisation som är tillräckligt representativ för rättighetshavarna i det landet (artikel 8.7 andra stycket). Så kan till exempel vara fallet om en svensk organisation har avtal med en systerorganisation i det andra landet som ger möjlighet att representera deras medlemmar här. De nya bestämmelserna behöver begränsas i enlighet med det som Direktivet förutsätter att en licens enligt de nya bestämmelserna ska möjliggöra användning inom hela EES, om parterna till avtalet är överens Det ankommer, enligt artikel 9.1, på medlemsstaterna att säker- 2021/22:278 ställa detta. I skälen anges att det bör stå de avtalsslutande parterna fritt att bestämma om licensers territoriella räckvidd, inbegripet möjligheten att omfatta alla medlemsstater (skäl 40). Det är inte möjligt att i svensk lagstiftning reglera vad som ska vara tillåten eller otillåten användning i andra länder. Däremot bör det regleras att användning som sker i enligt avtal som har ingåtts i ett land inom EES med stöd av motsvarande bestämmelser där, ska vara tillåten. En möjlighet att åstadkomma detta är att föreskriva att den upphovs- rättsligt relevanta åtgärden uteslutande ska anses ske i den EES-stat där aktuell kulturarvsinstitution är etablerad, en s.k. ursprungslandsprincip. Som framgår av nästa avsnitt behöver en sådan ursprungslandsprincip införas för att avgöra var den upphovsrättsligt relevanta åtgärden ska anses ske när det gäller användning med stöd av den inskränkning i upphovsrätten som ska gälla för det fall det inte finns möjlighet att licensiera användningen. Det framstår därför som lämpligast att välja en sådan reglering även när det gäller användning som sker med stöd av ett licensavtal som har sin grund i direktivets bestämmelser. En sådan ordning hindrar inte att parterna i det aktuella avtalet ändå begränsar i vilken utsträckning tillhandahållande får ske inom ett visst territorium eller inte. Regleringen bör utformas på motsvarande sätt som ovan föreslås beträffande gränsöverskridande undervisning (avsnitt 7.3). 8.2En ny inskränkning för användning av verk som inte finns i handeln Regeringens förslag: En ny inskränkning i upphovsrätten ska införas. Den ska ge bibliotek och museer som är tillgängliga för allmänheten, arkiv samt institutioner för film- eller ljudarvet rätt att framställa exem- plar av verk som ingår i de egna samlingarna, men som inte finns i handeln. Verken ska få tillgängliggöras på internet, förutsatt att det inte sker i förvärvssyfte. Inskränkningen ska vidare endast gälla om det inte finns möjlighet att licensiera användningen med stöd av den nya avtals- licensen. Inskränkningen ska inte gälla om upphovsmannen har meddelat förbud mot utnyttjandet. När ett verk utnyttjas med stöd av nationella bestämmelser som genomför direktivet i denna del, ska den upphovsrättsligt relevanta åtgärden anses ske i det land där kulturarvsinstitutionen är etablerad, om den är etablerad i Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES). Samtliga till upphovsrätten närstående rättigheter ska omfattas av bestämmelserna. Promemorians förslag stämmer överens med regeringens. Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna tillstyrker förslagen eller har inga invändningar mot dem. , , och Administration av litterära rättigheter i () påtalar att ett verks status som tillgängligt i handeln kan variera . ifrågasätter med anledning av detta att kulturarvsinstitutionerna ska göra bedömningen av ett verks status i detta avseende. efterfrågar åtgärder för att säkerställa att verk, som av kommersiella, rättighetsmässiga, publicistiska eller etiska skäl inte finns i handeln, inte åter tillgängliggörs. () och () ifrågasätter varför lagtexten endast anger att upphovsmannen – och inte andra rättsinnehavare – kan meddela förbud mot användning. Patent- och marknadsöverdomstolen föreslår att kravet på källangivelse utformas enligt direktivets ordalydelse och pekar på att bestämmelsen avviker från andra bestämmelser som föreslås, och som inte innehåller något krav på källangivelse. Skälen för regeringens förslag: Enligt direktivet ska medlemsstaterna föreskriva en inskränkning i upphovsrätten som gäller då det saknas en kollektiv förvaltningsorganisation som uppfyller kraven på representativi- tet. Inskränkningen ska ge kulturarvsinstitutionerna möjlighet att tillgäng- liggöra de aktuella verken på internet. Det får endast ske i icke-kommer- siellt syfte på icke-kommersiella webbplatser. Till skillnad från avtals- licensen, som omfattar alla former av tillgängliggörande, är alltså inskränkningen begränsad till överföringar till allmänheten. En ytterligare förutsättning för att användningen ska vara tillåten är att namnet på upphovsmannen eller en annan identifierbar rättsinnehavare anges, om det inte visar sig vara omöjligt (artikel 8.2 och 8.3). För användning som sker med stöd av en sådan inskränkning ska vidare en ursprungslandsprincip gälla. Användningen ska anses äga rum endast i den medlemsstat där den kulturarvsinstitution som står bakom användningen är etablerad (artikel 9.2). I upphovsrättslagen finns inte någon sådan inskränkning eller ursprungslandsprincip. Det betyder att nya bestämmelser behöver införas. Inskränkningen ska endast vara tillämplig på sådana typer av verk för vilka det saknas en tillräckligt representativ kollektiv förvaltnings- organisation. Om det finns en kollektiv förvaltningsorganisation som uppfyller kraven på representativitet, men som inte erbjuder licenser med stöd av den nya avtalslicensen, ska det däremot inte finnas möjlighet för kulturarvsinstitutionerna att i stället tillämpa inskränkningen (jfr även skäl 32). Huruvida det finns någon kollektiv förvaltningsorganisation som uppfyller kravet på representativitet kan förändras . Det finns därför inte anledning att överväga om det kan föreskrivas för vilka verks- typer inskränkningen ska vara tillämplig.