prop · H903136 · 2022-03-01 00:00:00 — eller återkommande administrativa sanktioner. Hänvisningen till böter och återkommande administrativa sanktioner är ny i förhållande till artikel 21a i ramdirektivet, som infördes genom och rådets direktiv /140/EG. gavs det endast i artikel 10.3 i auktorisationsdirektivet att medlemsstaterna fick ge berörda myndigheter befogenhet att vid behov införa ekonomiska sanktioner om ett företag inte åtgärdar en överträdelse av regelverket. Genom direktiv /140/EG ändrades också artikel 10.3 i auktorisations- 2021/22:136 direktivet så att det angavs att avskräckande ekonomiska sanktioner, in- begripet retroaktiva sanktioner, ska kunna införas. Enligt artikel 106.7 i EU-direktivet ska medlemsstaterna fastställa regler om sanktioner för en tillhandahållares underlåtelse att uppfylla de skyldig- heter som gäller vid byte av tillhandahållare av internetanslutningstjänster och nummerportering, inbegripet förseningar eller missbruk som före- tagen själva står för eller som sker på deras vägnar. Artikeln, som till stor del är omarbetad och mer detaljerad, har sitt ursprung i artikel 30.4 i USO- direktivet, som infördes genom och rådets direktiv /136/EG (se avsnitt 16.8). 21.2Nuvarande sanktionssystem och tidigare överväganden De sanktionsverktyg som normalt står till buds för staten är straff och sank- tionsavgifter samt vite, förbud och återkallelse av tillstånd. Dagens sanktionsmöjligheter framgår av 7 kap. 5, 6 och 8 §§ LEK. PTS får meddela de förelägganden eller förbud som behövs för att rättelse av en överträdelse ska ske. Sådana beslut får förenas med vite. Det är också möj- ligt att återkalla tillstånd och besluta att den som har åsidosatt en skyldighet helt eller delvis ska upphöra med verksamheten. Under vissa särskilt allvar- liga omständigheter kan ett interimistiskt beslut fattas, bl.a. om att ett tillstånd ska återkallas. Dessa bestämmelser genomför artikel 10.3 i auktorisations- direktivet i dess ursprungliga lydelse (se prop. 2002/03:110 s. 298 f. och 398). Efter lagens tillkomst konstaterades att det inte fanns tillräckliga instru- ment i LEK för att förmå operatörer att följa PTS konkurrensfrämjande skyldighetsbeslut, dvs. beslut om sådana skyldigheter som kan åläggas med stöd av 4 kap. 4 § och, numera, 5 kap. 13 § LEK. I praktiken behövde besluten ofta följas upp av tillsynsåtgärder för att få effekt. Det var vidare vanligt att operatörer hänsköt tvister om skyldigheternas innebörd till PTS för tvistlösning, eftersom de inte kunde komma överens med operatörer med betydande inflytande på olika marknader. Som ett ytterligare påtryck- ningsmedel för att få berörda aktörer att följa skyldighetsbesluten infördes bestämmelser i 7 kap. 13 a § LEK om att den som uppsåtligen eller av oaktsamhet vidtar en åtgärd som strider mot en särskild skyldighet som beslutats med stöd av lagen ska ersätta den skada som därigenom uppkom- mer (se prop. 2006/07:119 s. 37 f.). Ändringen 2009 av artikel 10.3 i auktorisationsdirektivet och införandet av artikel 21a i ramdirektivet ledde inte till någon ändring i LEK. Det kon- staterades då att ändringarna tycktes göra det möjligt att införa sanktions- avgifter. Det bedömdes dock att möjligheterna att meddela förelägganden och förbud vid vite, i vissa fall som löpande vite, fick anses ha varit effek- tiva för att uppnå syftet. Det fanns därför inte anledning att överväga några andra åtgärder än dessa (se Ds 2010:19 s. 260 f.). För att genomföra arti- kel 30.4 i USO-direktivet infördes det dock bestämmelser om att den som tillhandahåller elektroniska kommunikationstjänster under vissa förutsätt- ningar ska ersätta en abonnent skada som uppkommer genom dröjsmål vid överlämnande av nummer eller med tillhandahållande av en tjänst när sådant överlämnande har skett (se 7 kap. 13 b § LEK som behandlas i avsnitt 16.8). Behovet av utökade sanktionsmöjligheter PTS föreslår att myndigheten ska få möjlighet att besluta om sanktions- avgifter för överträdelser av ett antal bestämmelser i . Det gäller över- trädelser av bestämmelserna om –anmälningsplikt i 2 kap. 1 §, –användning av nummer i 3 kap. 19 §, –skyldighet att utnyttja ledningar och om samlokalisering i 4 kap. 13 a och 14 §§, –driftsäkerhet och integritet i 5 kap. 6 b och 6 c §§ och 6 kap. 3–4 b §§, –allmänna skyldigheter i 5 kap. 7–7 c och 9 §§, –särskilda rättigheter för abonnenter i 5 kap. 15–15 c, 17, 17 a och 19 §§, och –förbud mot avlyssning, underlättande av hemlig avlyssning, överföring av information till samverkanspunkter och om utlämnande av uppgifter i 6 kap. 17, 19, 19 a och 22 §§. PTS föreslår också att straffstadgandet i 7 kap. 15 § andra stycket LEK för överträdelser av förbudet i 6 kap. 17 § LEK mot att ta del av eller på annat sätt behandla uppgifter i elektroniska meddelanden och trafikuppgifter upp- hävs och delvis ersätts av en möjlighet att besluta om sanktionsavgifter. Med utgångspunkt i de bestämmelser som PTS tar upp bedömer rege- ringen att fyra områden är särskilt problematiska när det gäller att få alla aktörer att följa gällande regelverk. Hit hör bestämmelserna om innehållet i avtal om tillhandahållande av elektroniska kommunikationstjänster, upp- sägningstider och bindningstider enligt 5 kap. 15–15 b §§, överlämnande av nummer vid byte av leverantör (nummerportering) enligt 5 kap. 9 §, drift- säkerhet och arbete för att förebygga integritetsincidenter enligt 5 kap. 6 b och 6 c §§ och 6 kap. 3–4 b §§ samt förbud mot och underlättande av hemlig avlyssning, överföring av information till samverkanspunkter och om utläm- nande av uppgifter enligt 6 kap. 17, 19, 19 a och 22 §§. Informationskrav för avtal och avtalsvillkor I5 kap. 15–15 b §§ LEK finns detaljerade krav på vad ett avtal ska inne- hålla och på avtalsvillkor som gäller giltighetstid, bindningstid och upp- sägningstid. Bestämmelserna kompletteras i vissa avseenden med närmare bestämmelser i myndighetsföreskrifter. Bestämmelserna syftar till att stär- ka slutanvändares ställning. I avsnitt 16.4 föreslås att nya bestämmelser om information innan ett avtal ingås ska föras in i den nya lagen. Sådan information ska som ut- gångspunkt utgöra avtalsinnehåll. Bestämmelserna avses ersätta bestäm- melserna om innehåll i avtal i 5 kap. 15 § LEK. De nya bestämmelserna innehåller bl.a. ett krav på att tillhandahålla en sammanfattning av avtalet. En sådan sammanfattning ska innehålla de viktigaste delarna av den in- formation som ska ges innan ett avtal ingås, bl.a. uppgifter om tillhanda- hållarens namn, adress och kontaktuppgifter, de huvudsakliga egenskaper- na hos varje tjänst som tillhandahålls, priser, avtalstid och villkor för för- 2021/22:136 längning och uppsägning. Med hänsyn till att de sektorsspecifika informa- tionskraven är mycket omfattande och detaljerade bedöms sammanfatt- ningen av avtalet ge bl.a. konsumenter den lättöverskådliga information som behövs för att de ska kunna göra välinformerade val. Vidare föreslås i avsnitt 16.7.1 och 16.7.3 att bestämmelserna i som reglerar bindningstid och uppsägningstid ska föras över till den nya lagen. Det föreslås också nya bestämmelser om uppsägningstid för ett avtal med bindningstid som har förlängts automatiskt. Återkommande undersökningar har visat att konsumenter av olika skäl uppfattar telekombranschen som särskilt problematisk. har PTS exempelvis tagit emot över 400 klagomål om avtalets innehåll. Även och Telekområdgivarna har tagit emot många klagomål. Av klagomålen framgår att konsumenter och andra slutanvändare har särskilt svårt att förstå sig på de tjänster som erbjuds på marknaden för elektronisk kommunikation. Det har förekommit klagomål där det har varit oklart för konsumenter vilket företag som de har träffat avtal med i fall där hela kundstockar har sålts. Det har då varit oklart vem konsumenten är kund hos och till vem betalning ska ske. I vissa fall har två operatörer angett att en och samma person är kund hos dem. Vidare förekommer det att operatörer tillämpar avtal med längre bindningstider eller längre uppsägningstider än vad som är tillåtet i konsumentavtal och att avtal saknar några av de avtals- villkor som krävs enligt lagstiftningen. Ofta vidtas åtgärder för att ändra villkoren först efter påpekanden i sam- band med tillsyn. De särskilda skyddsreglerna på området, inte minst de som har en direkt verkan på konsumentens val och rätt att ta sig ur avtal, är fortsatt problematiska i fråga om efterlevnad och tillsyn. Nuvarande sanktioner bedöms därför inte vara tillräckliga för att uppnå syftet med skyddsreglerna och leva upp till EU-direktivets krav på sanktionssystemet. I 5 kap. 9 § LEK finns bestämmelser om att en abonnent har rätt att behålla sitt nummer vid byte av leverantör av elektroniska kommunikationstjäns- ter (nummerportabilitet) och om hur bytet ska gå till. Det finns också detal- jerade myndighetsföreskrifter om hur nummerportering ska gå till. I 7 kap. 13 b § LEK finns bestämmelser om att leverantörer ska ersätta abonnenter för skada som uppkommer genom bl.a. dröjsmål vid nummerportering. I avsnitt 16.8 föreslås att bestämmelserna om nummerportabilitet och skade- ståndsskyldighet ska föras över till den nya lagen. Nummerportabilitet är fortfarande viktigt för konsumenter liksom för konkurrensen mellan tillhandahållare. I skäl 277 i EU-direktivet framhålls möjligheten att byta tillhandahållare som en grundläggande förutsättning för effektiv konkurrens i en konkurrensutsatt miljö. Det har dock funnits marknadsaktörer som använder sig av oetiska försälj- ningsmetoder. Detta ger upphov till problem när ärenden om överlämnan- de av nummer ska hanteras. Det förekommer bl.a. att nummerportering sker utan abonnenters vetskap eller uttryckliga vilja (s.k. slamming). Det finns också exempel på att tillhandahållare flyttar nummer till sig utan att abonnenten förstår det. Problem uppstår när kunden sedan vill återgå till Prop. 2021/22:136 sitt tidigare abonnemang men inte medges överflyttning av sitt nummer. Med de befogenheter som PTS nu har kan mindre seriösa aktörer för- dröja en tillsynsprocess utan att tillsynsinsatser har någon större effekt. Skadeståndsbestämmelsen i 7 kap. 13 b § LEK verkar inte heller vara tillräcklig för att denna kategori aktörer ska följa bestämmel- serna om nummerportabilitet. Det finns behov av att skapa bättre förutsättningar för att bestämmelserna om nummerportabilitet ska följas, så att alla aktörer som ger sig in på marknaden tvingas beakta risken att drabbas av sanktioner om reglerna inte följs. En konsekvens av sådana sanktioner bör också bli att konsumenternas förtroende för branschen ökar, vilket ligger i det allmännas intresse. Att regelverket inte följs kan också få konsekvenser för enskilda som inte är obetydliga. Även här bedöms nuvarande sanktionssystem ha brister. Säkerhet i nät och tjänster Enligt 5 kap. 6 b § LEK ska den som tillhandahåller allmänna kommuni- kationsnät eller allmänt tillgängliga elektroniska kommunikationstjänster vidta åtgärder för att säkerställa att verksamheten uppfyller rimliga krav på driftsäkerhet och i 5 kap. 6 c § finns bestämmelser om rapportering av störningar och avbrott i driften. I 6 kap. 3–4 b §§ finns bestämmelser som ålägger den som tillhandahåller ett allmänt kommunikationsnät eller en allmänt tillgänglig elektronisk kommunikationstjänst att vidta lämpliga tekniska och organisatoriska åtgärder för att skydda lagrade uppgifter och uppgifter som behandlas när tjänster tillhandahålls, att informera abonnen- ter om särskilda risker för bristande skydd av behandlade uppgifter och om rapportering av integritetsincidenter. Som redovisas i avsnitt 18.1 ska rapportering av integritetsincidenter ske i enlighet med kommissionens förordning (EU) nr 611/2013 av om åtgärder tillämpliga på anmälan av personuppgiftsbrott enligt och rådets direktiv /58/EG vad gäller personlig integritet och elektronisk kommunikation. Målet med tillsynen är att dessa bestämmelser följs på ett sådant sätt att alla i har kontinuerlig tillgång till tjänster och kan kommunicera förtroligt och att information inte används på ett sätt som går ut över den enskildes integritet. Artiklarna 40 och 41 i EU-direktivet innebär en utvidgning och skärpning av reglerna om säkerhet för nät och tjänster. Det föreslås i avsnitt 17.1 och 17.3 att 5 kap. 6 b och 6 c §§ LEK ska ersättas med krav på att vidta ändamålsenliga och proportionella tekniska och organisatoriska åtgärder för att på ett lämpligt sätt hantera risker som hotar säkerheten i nät och tjänster. Vidare föreslås att de ska ersättas av krav att rapportera säkerhetsincidenter som har haft en betydande påverkan på nät och tjänster och att informera användare om hot om att en säkerhets- incident ska inträffa. Vidare föreslås i avsnitt 18.1 och 18.2 att skyldig- heterna i 6 kap. 3–4 b §§ ska föras över till den nya lagen. Däremot förs inte bemyndigandena i 6 kap. 4 a och 4 b §§ över till den nya lagen. Samhället, företag och individer är beroende av att kommunikationsnät och kommunikationstjänster fungerar överallt och . även samhällsviktig verksamhet, särskilt vid extraordinära händelser. 2021/22:136 som tillhandahåller elektroniska kommunikationsnät och elektroniska kommunikationstjänster hanterar alltmer integritetskänslig information om slutkunder, vilket ställer krav på tillräckligt skydd av behandlade upp- gifter. Avidentifierade trafikuppgifter och metadata har ett högt ekono- miskt värde och används bl.a. för att kartlägga användarmönster. Säkerhetsincidenter och integritetsincidenter innebär ofta en skada för enskilda som är svår att reparera i efterhand även om åtgärder vidtas för att undvika att incidenter upprepas . Därför är det viktigt att det finns tydliga drivkrafter för operatörer att följa gällande regelverk. Detta gäller inte minst vid underlåtenhet att åtgärda brister eller sårbarheter som borde ha kunnat upptäckas och hanteras innan de orsakat en incident eller på annat sätt uppmärksammats, t.ex. inom ramen för ett tillsynsärende. I praktiken riskerar företagen inte några särskilda konsekvenser för sådan underlåtenhet, eftersom tillsynen endast är framåtsyftande. I tillsynsverk- samheten förekommer det att incidenter upprepas för att företaget inte vidtagit den åtgärd som behövdes från början. Företaget har då vidtagit en billigare eller mindre tidskrävande åtgärd än vad som egentligen behövdes, trots vetskap om att det antagligen var otillräckligt. Detta är särskilt allvar- ligt och kan mer effektivt förebyggas genom andra sanktioner än före- lägganden vid vite. Mer direkta sanktioner bör även kunna vara mer effek- tiva i fall där det är systematiska brister som ligger bakom incidenterna, eftersom dessa normalt är enklare att konstatera än t.ex. problem som beror på den mänskliga faktorn. I lagen (2018:1174) om informationssäkerhet för samhällsviktiga och digitala tjänster (NIS-lagen) finns bestämmelser med ett liknande syfte som de nu aktuella reglerna, nämligen att uppnå en hög säkerhetsnivå i nätverk och informationssystem för samhällsviktiga tjänster inom bland annat sektorerna energi, transport, bankverksamhet, hälso- och sjukvård och digital infrastruktur. Enligt lagen ska den som underlåter att vidta säkerhetsåtgärder och rapportera om incidenter åläggas att betala en sank- tionsavgift. Vid tillkomsten av lagen bedömde regeringen att risken för att drabbas av sanktionsavgift skulle verka avskräckande på ett annat sätt än förelägganden vid vite. Risken för att drabbas av sanktionsavgift borde också öka incitamenten för ansvariga verksamhetsutövare att satsa på före- byggande åtgärder och att avsätta tillräckliga resurser för att säkerställa att kraven följs (se prop. 2017/18:205 s. 67 f.). Av 6 kap. 19 § LEK framgår att vissa verksamheter ska bedrivas så att beslut om hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation och hemlig övervakning av elektronisk kommunikation kan verkställas och så att verkställandet inte röjs. I 6 kap. 19 a § LEK finns bestämmelser om över- föring av signaler till samverkanspunkter för att möjliggöra inhämtning av uppgifter i signalspaning i försvarsunderrättelseverksamhet. I 6 kap. 22 § i lagen regleras att den som tillhandahåller ett elektroniskt kommu- nikationsnät eller en elektronisk kommunikationstjänst är skyldig att under vissa förutsättningar lämna ut uppgifter som rör abonnemang eller andra uppgifter som angår ett särskilt elektroniskt meddelande. Det gäller bl.a. att lämna ut uppgifter om abonnemang som gäller misstanke om brott till I avsnitt 18.3 föreslås att dessa bestäm- Prop. 2021/22:136 melser ska föras över till den nya lagen. Myndigheternas möjligheter att använda sig av de nu nämnda verktygen är samhällsviktiga. Bristande efterlevnad av reglerna riskerar att få stora och potentiellt oåterkalleliga konsekvenser för både enskilda och det all- männa. Det har bl.a. förekommit att förundersökningar fått läggas ned i brist på bevis för att företag inte följt bestämmelserna om utlämnande av t.ex. abonnemangsuppgifter. I sådana fall kan den inträffade skadan inte repareras av att myndigheten förelägger ett företag att framöver följa la- gen. Det är synnerligen viktigt för det allmänna att det finns starka incita- ment att följa dessa regler. Det finns därför behov av mer direktverkande sanktioner på området. 21.4Sanktionsavgift ska tas ut för vissa överträdelser Regeringens förslag: ska besluta att ta ut en sanktionsavgift av den som inte uppfyller vissa krav i den nya lagen, i föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen eller i genom- förandeakter som Europeiska kommissionen har meddelat med stöd av EU-direktivet. Det ska gälla för kraven på –att tillhandahålla en sammanfattning av avtal, –bindningstid och uppsägningstid, –att vidta åtgärder för att hantera risker som hotar säkerheten i nät och tjänster, –att rapportera säkerhetsincidenter, –att informera om hot om säkerhetsincidenter, –att vidta åtgärder för att skydda lagrade uppgifter och uppgifter som behandlas i samband med tillhandahållande av en tjänst, –att informera abonnenter om särskilda risker för bristande skydd av behandlade uppgifter, –att underrätta om integritetsincidenter, –behandling av uppgifter i ett elektroniskt meddelande eller trafik- uppgifter som hör till detta meddelande, –att bedriva sin verksamhet så att beslut om hemlig avlyssning och hemlig övervakning av elektronisk kommunikation kan verkställas och så att verkställandet inte röjs, –att göra innehållet i och uppgifter om avlyssnade eller övervakade meddelanden tillgängliga så att informationen enkelt kan tas om hand, –att överföra signaler till samverkanspunkter, eller –att lämna ut vissa uppgifter till myndighet eller alarmeringscentral. En sanktionsavgift på grund av villkor om bindningstid och upp- sägningstid ska, när det är fråga om ett paket, tas ut endast om överträdelsen avser en allmänt tillgänglig elektronisk kommunikations- tjänst som inte är en nummeroberoende interpersonell kommunika- tionstjänst eller en överföringstjänst som används för tillhandahållande av maskin-till-maskin-tjänster. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. I promemorian föreslås att sanktionsavgift även ska tas ut om be- stämmelserna om byte av tillhandahållare av internetanslutningstjänst inte följs. I promemorian föreslås inte sanktionsavgift för överträdelse av be- stämmelserna om skydd för uppgifter, information om risker för bristande skydd och om rapportering av integritetsincidenter. Remissinstanserna: De flesta av remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inga synpunkter på det. och avstyrker dock förslaget. Några remissinstanser, bl.a. och , ifrågasätter ändamålsenligheten av sanktions- avgift vid brister när det gäller att tillhandahålla en sammanfattning av avtalet. Ett antal remissinstanser, däribland TechSverige och , ifrågasätter behovet av utökade sanktionsmöjligheter och anser att bestämmelserna om att vidta säkerhetsåtgärder, att rapportera säkerhets- incidenter och om anpassningsskyldighet inte är tillräckligt tydliga för att ligga till grund för sanktionsavgift. De framhåller vidare att ansvaret inte bör vara strikt samt efterfrågar förtydliganden i förhållande till paketerbju- danden. PTS anser att fler överträdelser bör omfattas av sanktionsavgift. anser att sanktionsavgifter inte bör införas för skyldigheten att överföra signaler till samverkanspunkter. Skälen för regeringens förslag Ett sanktionsavgiftssystem ska införas PTS tillsynsarbete är i stora delar framåtsyftande. Arbetet inriktas normalt på att åstadkomma förbättringar på marknaden snarare än att ingripa mot tidigare fel och brister. Detta är dock inte alltid tillräckligt för att målen med LEK ska kunna uppnås. Även de som tillhandahåller elektroniska kommunikationsnät och kommunikationstjänster måste arbeta systema- tiskt, kontinuerligt och framåtsyftande för att leva upp till dagens krav och för att möta samhällets snabbt växande behov av elektronisk kommunika- tion. De flesta aktörer som är verksamma på marknaderna för elektronisk kommunikation är vinstdrivande företag som verkar i konkurrens med varandra. Det är därför nödvändigt att regleringen är utformad så att den ger aktörerna tillräckliga drivkrafter att följa de krav som uppställs. påpekar har PTS möjlighet att meddela förelägganden och förbud förenade med vite och att vid vissa allvarliga överträdelser rikta åtgärderna så att rättelse ska ske . Ett före- läggande, med eller utan vite, är dock en åtgärd som kan vidtas först i efterhand när en överträdelse redan har skett och syftar endast till att åstad- komma framtida rättelse. Om en aktör på eget initiativ åtgärdar påtalade brister under handläggningen av ett tillsynsärende blir ett föreläggande inte aktuellt. Det finns inte heller något annat sätt för PTS att ingripa i efterhand mot den överträdelse som faktiskt skett. Som konstateras i före- gående avsnitt finns det därför ett behov av utökade sanktionsmöjligheter. Som redovisas i avsnitt 21.3 förekommer det på vissa områden att aktörer i större eller mindre utsträckning inte följer gällande regler utan inväntar att PTS vidtar tillsynsåtgärder innan brister åtgärdas. Vidare finns det utrymme för aktörer att undvika att vidta förebyggande åtgärder som egentligen är motiverade. De befintliga möjligheterna att besluta om förelägganden och förbud, även vid vite, har därmed inte varit tillräckliga för att sanktionssystemet i LEK ska anses tillräckligt effektivt. För att Prop. 2021/22:136 komma till rätta med detta föreslår PTS att ett sanktionsavgiftssystem in- En sanktionsavgift riktar sig mot en konstaterad överträdelse av en för- fattningsbestämmelse. Om sanktionsavgiften innebär en risk för en kost- nad eller förlust som väger tyngre än den besparing som görs genom att regelverket inte följs, skapar avgiften incitament att undvika överträdelser. Sanktionsavgifter finns inom en rad rättsområden. De har olika syfte och utformning. Även deras tillämpningsområden varierar. I vissa fall är sank- tionsavgift den enda sanktionen. En sådan avgift kan också tas ut vid sidan av eller i stället för straff. I vissa fall är sanktionsavgift ett komplement till andra åtgärder och kan användas för att nyansera ett ingripande. Sank- tionsavgifter har ofta använts för att genomföra unionsrättsliga krav på sanktioner. Risken att som marknadsaktör drabbas av en sanktionsavgift skulle verka avskräckande på ett annat sätt än nuvarande sanktioner. Risken att drabbas av en sanktionsavgift ökar incitamenten för ansvariga aktörer att följa regelverket. Sanktionsavgifter bör därför införas som komplement till övriga möjligheter att ingripa mot en överträdelse. Därigenom ökar också möjligheterna att använda en ändamålsenlig och effektiv sanktion i varje enskilt fall för att uppnå de krav som ställs och målen med regleringen. Överträdelser som ska leda till sanktionsavgift