prop · H903105 · 2022-02-11 00:00:00 — 6.2.1De lokala samverkansavtalen är som regel inte inriktade mot barn och unga finns i stort sett alltid samverkansavtal mellan polisen och kommunerna.199 Dessa avtal avser emellertid inte explicit frågan om uppsökande arbete mot barn och unga som utsätts för sexuell exploatering, vare sig i det fysiska eller det digitala rummet. Ett undantag är den senaste överenskommelsen mellan polisregion och om att arbeta uppsökande mot prostitution och sugardating, där även barn och unga ingår som målgrupp för de förebyggande insatserna. Eftersom överenskommelsen gäller både barn och vuxna är det viktigt med tydlighet om var inom polisen ansvaret ligger för att arbeta uppsökande mot barn och unga.200 I har det tidigare funnits lokala avtal mellan och de grupper inom polisen som arbetar mot prostitution. I enlighet med dessa avtal har polis och socialsekreterare arbetat tillsammans för att hitta unga som utnyttjas genom köp av sexuell handling. Enligt våra intervjuer har detta arbete byggt på goda relationer mellan polis och socialtjänst. har arbetet drivits av eldsjälar och varit starkt personberoende. Verksamheten har därmed varit sårbar för omorganisationer som kan få fungerande samarbeten att rinna ut i sanden.201 Isöb-grupperna har inga löpande kontakter med . Men brottsanmälningar kan komma in från och polisen upprättar så kallade SOL-14-anmälningar202 till i samband med förundersökningar med kända målsägande. 199Se exempelvis Brås rapport: , Samverkan mellan polis och kommun. Brottsförebyggande arbete utifrån överenskommelser, 2013. 200Polisen & , Samverkansöverenskommelse mellan och Polisregion rörande arbetet mot prostitution, dnr. Polisen A 202.217/2021. 201Intervjuer specialist människohandel och prostitution, polisområde , ; biträdande enhetschef , Ungdomsjouren, ; uppsökande socialsekreterare prostitution och människohandel, ; gruppchef människohandelssektionen region , . 202Förkortningen SOL 14-anmälan refererar till lagen om att alla som får kännedom om eller misstänker att ett barn far illa bör anmäla det till socialnämnden (14 kap. 1 c § SoL). IN TERN ET RELA XUE LLA ÖVE RGRE P P M OT BA RN 6.2.2Barnahusen är ett möjligt forum för samverkan men de bör bli mer enhetliga Barnahus har funnits i då regeringen gav i uppdrag att i samverkan med , och starta en försöksverksamhet med barnahus. har verksamheten utökats och finns 33 barnahus runt om i landet. Barnahusen betjänar 220 av landets 290 kommuner. Tillgång till barnahus saknas främst i norra , , vissa delar av och norra På barnahusen samlas kompetens från rättsväsendet (polis och åklagare), , rättsmedicinen och hälso- och sjukvården, där barnläkare, sjuksköterskor och psykologer från BUP kan ingå i de multiprofessionella teamen. Tanken är att ge utsatta barn så gott bemötande som möjligt och se till att alla professioner möts på samma plats så det ska bli lättare att samverka. Samverkan sker ofta i form av samråd, där de olika professionerna inom ramen för samrådet kan dela information även om sekretessbelagda uppgifter om barnet för att kunna ge bästa möjliga hjälp. Syftet är också att försäkra sig om att alla barn får rättstrygghet och möjlighet till stöd och behandling.204 Barnahusen ska upprätta samverkansavtal med , polisen, åklagarna, hälso- och sjukvården samt rättsläkare.205 Målsägarbiträden spelar också en viktig roll även om de inte ingår i samverkansavtalen. På barnahusen finns samordnare som ansvarar för kontakten mellan de olika aktörerna. Vissa samordnare är anställda av medan andra är anställda av polisen.206 Det finns emellertid skillnader i hur barnahusen fungerar i praktiken, vilka åldrar som prioriteras och vilka professioner som ingår i samråden. Därmed blir barnets bostadsort avgörande för om det överhuvudtaget tas om hand på ett barnahus, på vilket sätt och med vilken kompetens. Barnahusen har ingen tydlig styrning eller någon nationell huvudman som kan ta ansvar för ökad likvärdighet mellan dem och se till att det finns barnahus överallt i landet.207 Detta begränsar polisens möjligheter till samverkan genom barnahus. Våra intervjuer visar att polis och åklagare anser att barnahusen är viktiga. Men vid utredningar av digitala brott kan 203Barnafrid, Slutrapport utvärdering av barnahus, 2018. 204Barnafrid, Slutrapport utvärdering av barnahus, 2018, s. 10–11, 24–25. 205Barnafrid, Slutrapport utvärdering av barnahus, 2018, s. 25–26. 206Barnafrid, Slutrapport utvärdering av barnahus, 2018, s. 26–28. 207Barnahusen har utvärderats vid ett flertal tillfällen (2008, 2011, 2013 och 2018). Utvärderingarna har kommit med olika förslag men genomgående är en önskan om tydliga nationella riktlinjer och ett samlat huvudmannaskap för barnahusen för att säkerställa att det finns tillgång till barnahus av god kvalitet för alla barn i behov av stöd. Även sekretessfrågor har återkommit som problem i utvärderingarna som betydelsen av att olika professioner samverkar och samråder har lyfts som en styrka. Samordnare och representanter för barnahusen lämnade en skrivelse till regeringen där de krävde en statlig utredning av barnahusens framtid för att säkerställa att alla barn 0–ska behandlas lika. Bakgrunden var bland annat brister som tidigare utvärderingar hade påtalat men som alltjämt var aktuella. Skrivelsen Barnahus – en rättighets- och jämlikhetsfråga för barn som har utsatts för våld och andra övergrepp, 2020. EN GRA N SKN I N GSRA PPO RT FRÅ N R IKS REV I EN det vara svårt för polisen att få tillgång till barnahusen eftersom andra former av övergrepp får företräde.208 6.2.3Regionkoordinatorernas uppdrag avser prostitution och människohandel Regionkoordinatorerna är anställda inom i respektive kommun. Deras tjänster delfinansieras av och länsstyrelserna, men även regionerna kan stå för en del av kostnaden tillsammans med kommunerna.209 Regionkoordinatorerna ingår i NMT, Nationellt metodstödsteam mot prostitution och människohandel, som drivs av . Det har funnits regionkoordinatorer , då de kallades länskoordinatorer. Från början fanns de bara i storstäderna men finns det regionkoordinatorer i alla sju polisregioner.210 En region har dock en vakant tjänst.211 Regionkoordinatorerna fungerar främst som en länk mellan kommunernas socialtjänst och polisen, men de bistår också och länsstyrelserna med kunskapsunderlag. Regionkoordinatorernas uppdrag handlar om prostitution och alla former av människohandel. De har därför ingen avgörande roll när det gäller barnpornografi- eller gromningsbrott. De kan i vissa fall stöta på unga som utnyttjas genom köp av sexuell handling, men de arbetar i praktiken främst med vuxna.212 Det arbete regionkoordinatorerna utför verkar fungera väl och det finns anledning att överväga om inte en liknande form av brygga mellan polis och socialtjänst skulle kunna fungera även för isöb-brotten om barnahusen inte kan vara den sammanhållande kraften. 208Exempelvis blir det inte lika ofta samråd mellan berörda myndigheter för isöb-ärenden som för andra ärenden. Intervjuer processledare isöb, ; gruppchef isöb Bergslagen ; gruppchef isöb Väst ; gruppchef isöb Öst . 209Intervju regionkoordinator Nord, ; regionkoordinator Öst, ; regionkoordinator Syd, ; regionkoordinator Mitt, ; regionkoordinator för Barn och unga, ; regionkoordinator Väst, . 210Nationellt metodstöd mot prostitution och människohandel, ”Uppdrag och historik”, hämtad . 211Nationellt metodstöd mot prostitution och människohandel, ”Regionkoordinatorer”, hämtad . 212Den enda regionkoordinatorn med ett uttalat barnfokus finns i . IN TERN ET RELA XUE LLA ÖVE RGRE P P M OT BA RN 7Riksrevisionens slutsatser och rekommendationer har granskat om polis och åklagare bedriver ett effektivt arbete för att motverka och hantera internetrelaterade sexuella övergrepp mot barn (isöb). Granskningen visar att det finns effektivitetsbrister. Det har tagit för att implementera nationella riktlinjer, och det saknas alltjämt viktigt stöd för verksamheten i form av utbildningar och itstöd. För att komma till rätta med problemen bör stärka sitt stöd och sin nationella styrning av isöb-verksamheten och satsa mer på det brottsförebyggande arbetet. bör stärka stödet till åklagarkamrarna, exempelvis genom att inrätta en ämnesspecialist för isöb och att inrätta en stödresurs som kan stötta kamrarna vid omfattande ärenden. Myndigheterna kan stärka sin samverkan genom att ha utpekad personal för brottstypen och gemensamma prioriteringar. 7.1 Polisens arbete med isöb är inte effektivt och enhetligt Utvecklingen i de sju polisregionerna har kommit olika långt och de har valt delvis olika lösningar för sin isöb-verksamhet. Bland annat utreds brotten på olika nivåer och av olika grupper inom regionerna. Andelen som utreds av en isöb- eller itbrottsgrupp har ökat , men 2020 utreddes fortfarande bara drygt en fjärdedel av isöb-ärendena på någon av dessa grupper. Det finns variationer mellan regionerna när det gäller vilka utredningsgrupper som utreder brotten. Detta gör det svårt att uppnå en enhetlig handläggning av hög kvalitet. Den genomsnittliga tiden för att handlägga isöb-ärenden är längre än genomsnittet för samtliga brott. Det tar också (förhållandevis) att genomföra viktiga utredningsåtgärder. Hur väl utredningarna lyckas varierar också mellan regionerna. Särskilt brottet utnyttjande av barn genom köp av sexuell handling trängs ofta undan av andra brott. För att upptäcka och hantera detta brott krävs nämligen aktiv spaning och uppsökande verksamhet, som dessutom behöver ske i nära samverkan med kommunernas socialtjänst. Risken att detta inte kommer till stånd är uppenbar eftersom isöb-grupperna har ett stort inflöde av barnpornografi- och gromningsbrott. Av granskningen framgår också att utnyttjande av barn genom köp av sexuell handling utgör en mycket låg och sjunkande andel av de anmälda isöb-brotten, från 2016–2020. Antalet anmälda brott beräknas endast utgöra en bråkdel () av det faktiska antalet brott. Utnyttjande av barn genom köp av sexuell handling utgör också en liten del () av de isöb-brott som anmäls av polisanställda; polisen upptäcker alltså EN GRA N SKN I N GSRA PPO RT FRÅ N R IKS REV I EN andra typer av isöb-brott i större utsträckning än de upptäcker utnyttjande genom köp av sexuell handling. Ytterligare en förklaring till att utnyttjande av barn genom köp av sexuell handling i praktiken ges så låg prioritet är att det inte finns något officiellt sanktionerat metodstöd för hur brotten ska upptäckas. Det finns också en risk att de utsatta barnen inte lika tydligt uppfattas som brottsoffer och målsägare eftersom de ibland själva söker upp sina förövare. bör i egenskap av processägare vidta åtgärder för att säkerställa att även detta brott hanteras och att de utsatta barnen skyddas i samma utsträckning som andra barn. Sannolikt behövs flera åtgärder. Det kan exempelvis handla om att: •ta fram och fastställa metodstöd och behörigheter för arbetet, exempelvis behörighet för särskild internetinhämtning •se till att en relevant utbildning för uppgiften utvecklas och tillgängliggörs i tillräcklig omfattning •informera internt inom för att öka förståelsen och på så vis kunna rekrytera personal som kan utreda brotten •utveckla samarbetet med socialtjänsterna för att säkerställa att de utsatta barn som påträffas får ett bra omhändertagande och stöd. Om åtgärder inte vidtas är risken stor att utredningarna av denna brottstyp även fortsättningsvis kommer att vara beroende av eldsjälar. Det innebär i sin tur att arbetet inte kommer att bedrivas enhetligt över landet och att utsatta barn därmed får olika skydd beroende på var de bor och vem de träffar på inom polisen. 7.2 Polisens nationella styrning behöver stärkas kan konstatera att det finns brister i den nationella styrningen, vilket i sin tur torde ha öppnat för och bidragit till den variation och de problem som finns på regional nivå. Det har tagit för att ta fram och implementera nationella riktlinjer och uppsatta tidsramar har inte hållits. Arbetet inleddes och beräknades vara klart , men inte förrän tidigast beräknas samtliga regioner i huvudsak ha organiserat sin verksamhet i enlighet med de nationella riktlinjerna. Att det tar för isöb-grupperna att utreda ärendena och att de har en lägre redovisningsgrad än andra utredningsgrupper indikerar att de fortsatt behöver stöd för att bli effektiva. Av granskningen framgår också att det saknas ett utvecklat metodstöd för isöbområdet. För att veta vilka metoder och arbetssätt som är mest effektiva och för att kunna fånga upp medarbetardrivna initiativ behöver det finnas möjligheter att utvärdera verksamheten utifrån mer kvalitativa mått. Genom att utvärdera arbetets kvalitet skulle och isöb-grupperna kunna hitta och sprida bästa arbetssätt till alla som arbetar med isöb-ärenden, både genom att metodstöd utvecklas och genom att medarbetarna får möjlighet att tillgodogöra sig den nya kunskapen. Det skulle också underlätta för att avgöra vilka regionalt utvecklade metoder som IN TERN ET RELA XUE LLA ÖVE RGRE P P M OT BA RN Utvärderingen kan på så sätt bli en grund för ett mer kvalitetssäkrat, effektivt och enhetligt arbete. En mer kvalitativt inriktad uppföljning och utvärdering kan också bidra till att öka fokus på arbetets kvalitet och de delar av arbetet som är svårare att följa upp med kvantitativa mått, såsom det brottsförebyggande arbetet. Den nationella styrningen har till viss del också försvårat arbetet, exempelvis genom beslutet om att främst medarbetare på isöb ska få gå utbildningen för granskning av barnpornografiskt material, det vill säga dokumenterade sexuella övergrepp. Detta skapar merarbete för isöb-grupperna som då måste biträda övriga organisationen med granskning, och går emot intentionen att andra enheter ska kunna hantera övergreppsmaterial som de upptäcker i utredningar av andra brott. 7.3 Stödet till isöb-verksamheten behöver stärkas Granskningen visar att isöb-verksamheten har haft betydande svårigheter att få det stöd som krävs av it- och HR-avdelningarna. På it-sidan handlar det framför allt om hjälpmedel för att effektivisera arbetet med barnpornografibrott, där ett enskilt ärende kan innehålla miljontals bilder som ska granskas och kategoriseras. Med moderna program och en gemensam databas inom polisen skulle detta arbete kunna effektiviseras och även göras mindre påfrestande för utredande personal. Men det handlar också om att det behöver finnas en större möjlighet att köpa in nya program som kan avlasta och underlätta analys- och utredningsarbetet. När det gäller utbildning kan konstatera att haft betydande svårigheter att prioritera och tillgodose de mest grundläggande krav som isöb-verksamheten ställer. Eftersom det saknas utbildningar för isöb-utredare har inte heller ställt krav på kompetensprofiler i sina nationella riktlinjer. Bristen på utbildningsplatser på de få utbildningar som ges gör att har varit tvungen att begränsa vilka som får möjlighet att gå. Det finns också en inneboende konflikt mellan behoven av utredande personal och behoven av att låta personalen delta på kurser, vare sig det är i rollen som lärare eller kursdeltagare. På så vis bidrar bristen på personal till att hålla tillbaka möjligheterna till vidareutbildning. kan konstatera att det inletts ett arbete för att komma till rätta med problemen, både på utbildningssidan och när det gäller it-stöd. 7.4 Samverkan kan ges bättre förutsättningar Både samverkan mellan polis och åklagare och samverkan med kan utvecklas. Samverkan mellan polis och åklagare fungerar generellt bra, men samverkan mellan polis och socialtjänst är mer begränsad. EN GRA N SKN I N GSRA PPO RT FRÅ N R IKS REV I EN 7.4.1Gemensamma prioriteringar och metoder kan underlätta samverkan mellan polis och åklagare Förundersökningar om isöb-brott leds ofta av en åklagare medan själva utredningsarbetet görs av polisen. Detta ställer krav på ett gott samarbete på såväl myndighetsnivå som mellan enskilda tjänstemän. En tydlig framgångsfaktor när det gäller att utreda isöb-brotten är att det finns särskilt utsedd personal för detta. Detta framförs i stort sett samstämmigt av de åklagare och poliser som har intervjuat. Likaså framhålls betydelsen av att polis och åklagare har möjlighet att prioritera samma ärenden. Inflödet av framför allt barnpornografi men även gromningsärenden medför risken att alla ärenden inte utreds med samma kvalitet. Därför behöver polis och åklagare effektivisera utredningsarbetet. Exempelvis genom att ta fram gemensamma, nationella riktlinjer för hur mycket av övergreppsmaterialet som behöver granskas i omfattande ärenden när förekomsten av ytterligare övergrepp enligt rättspraxis inte kommer att påverka straffet. Att inte behöva granska allt material kan frigöra resurser. Här kan även bättre it-stöd och it-infrastruktur underlätta arbetet och minska mängden övergreppsmaterial som behöver granskas. Arbetet skulle också kunna underlättas av att myndigheterna på operativ nivå i större utsträckning gör gemensamma prioriteringar av de ärenden som de har att hantera. Det skapar sannolikt ett bättre ärendeflöde och minskar risken för den friktion som kan uppstå när utredningsarbetet inte går i takt. Förutsättningarna för en sådan lokal, operativ prioritering och planering underlättas sannolikt om det finns särskilt utpekade åklagare och utredare för isöb-brotten. 7.4.2En mer enhetlig motpart kan underlätta samverkan med Isöb-brotten är sällan en utpekad del av den samverkan som polisen har med socialtjänsterna runtom i landet. Det finns inte nödvändigtvis socialsekreterare som arbetar uppsökande mot barn överallt. Isöb-brotten ingår inte heller självklart i regionkoordinatorernas uppdrag. Barnahus skulle kunna vara ett möjligt forum för att säkerställa att alla barn får bästa tänkbara bemötande och stärka samverkan med och andra relevanta aktörer. Men barnahus finns inte överallt och de fungerar dessutom olika på olika platser i landet. För att stärka samverkansmöjligheterna behövs det ett tydligare uppdrag med nationella riktlinjer och avtal som reglerar de olika aktörernas ansvar och befogenheter. 7.5 Åklagarkamrarna behöver bli mindre sårbara har tagit fram stöd och utbildningar för personalen och medarbetarna uppger att det finns ett gott metodstöd och acceptans för att gå IN TERN ET RELA XUE LLA ÖVE RGRE P P M OT BA RN Alla har dock inte hunnit gå utbildningarna och det finns anledning att se över om det behövs ytterligare kompetenshöjningar. Dessutom kan utredningar av isöb-ärenden bli väldigt betungande. De är psykiskt påfrestande, de kräver viss teknisk kompetens och de tenderar att vara omfattande. Att ärendena blir omfattande tycks vara särskilt svårt för att hantera. I våra intervjuer upplever medarbetarna en hög arbetsbelastning i grunden där varje åklagare har ansvar för flera parallella utredningar och domstolsförhandlingar. Ett omfattande ärende som låser resurser kan göra läget ansträngt på kammaren, och är därför inte alltid välkommet. För att underlätta arbetet behöver öka möjligheterna att hantera toppar och stödja utredningsarbetet. Detta skulle exempelvis kunna ske genom att skapa en stödresurs som kan stötta antingen med personal eller kunskap. Den kan exempelvis finnas placerad på områdesnivå, eller organiseras genom flexiblare användning av personal mellan olika kammare. Oavsett hur stödresursen organiseras bör den kunna stötta vid större ärenden, utan att för den skull ta över ärendena. Det kan därför vara rimligt att personalen som ingår i stödresursen har särskilda kunskaper om de brottstyper som ofta leder till omfattande ärenden. En sådan specialisering och att ingå i stödresursen skulle också kunna vara en möjlig karriärväg inom myndigheten. Även ytterligare möjligheter till kollegialt utbyte som har efterfrågats av vissa åklagare, exempelvis genom en ämnesspecialist inom isöb-området, skulle kunna underlätta arbetet med isöb-brotten. 7.6 Polisen kan utveckla sina brottsförebyggande insatser Det stora inflödet av isöb-ärenden har medfört att polisen har begränsat med tid att arbeta förebyggande. Visserligen har flera åtgärder vidtagits. Det gäller exempelvis kampanjen ”Är det delbart?” i sociala medier som riktar sig till föräldrar, skolbarn och lärare. Ett annat exempel är att potentiella förövare som försöker ta del av övergreppsmaterial på internet omdirigeras till stoppsidor där de blir upplysta om att de är på väg att begå ett brott och får uppgifter om vart de kan vända sig för att få hjälp i stället. framför SC3 att myndigheten behöver få till stånd fler samarbeten med andra aktörer i det förebyggande arbetet. Polisen skulle exempelvis kunna arbeta mer med att utbilda lokalpoliser om isöbbrotten. Lokalpoliser möter ofta barn och kan då prata med dem om de här brotten: vad som är lagligt respektive olagligt, vad barn och unga ska göra om de blir utsatta eller om de misstänker att någon annan blir det. Några regioner gör redan detta, men arbetet skulle kunna spridas och intensifieras. Flera polisanställda har i våra intervjuer också betonat att ”fotpatrullerande” på internetsidor och appar där barn eller förövare ofta vistas också skulle kunna bidra till att förebygga brott. Delvis av resursbrist, delvis av ovana och delvis på grund av att det inte finns riktlinjer för arbetet så bedrivs emellertid inte sådan patrullering . EN GRA N SKN I N GSRA PPO RT FRÅ N R IKS REV I EN •Säkerställ att medarbetare har tillgång till de it-stöd och de utbildningar som krävs för att isöb-arbetet ska kunna bedrivas effektivt och rättssäkert. Det inbegriper bland annat en effektivare beslutsordning för hur verksamhetens behov prioriteras och tillgodoses på ett samordnat sätt. •Stärk processägarskapet för isöb-processen. Exempelvis bör processägaren i större utsträckning kvalitetssäkra polisregionernas metoder samt utveckla uppföljning och utvärdering av verksamheten och dess organisering. •Ge högre prioritet åt det förebyggande arbetet mot isöb-brott. Det kan handla om att utveckla samverkan med andra berörda myndigheter och organisationer. Men det kan även handla om att involvera lokalpoliser och att patrullera på internet. •Effektivisera utredningsarbetet i samverkan med , exempelvis genom att ta fram nationella principer för gemensamma prioriteringar av ärendena och hur omfattande övergreppsmaterial ska granskas. •Stärk stödet till åklagarkamrarna, exempelvis genom att inrätta en ämnesspecialist för isöb-brott och stödresurser som kan ge temporärt stöd till åklagarkamrarna vid omfattande ärenden. •Säkerställ att verksamheten vid barnahusen blir mer enhetlig, håller hög kvalitet och är tillgänglig för alla utsatta barn och unga. IN TERN ET RELA XUE LLA ÖVE RGRE P P M OT BA RN Barnahus: plats där polis, åklagare, socialtjänst, rättsmedicin samt hälso- och sjukvården samlat kan möta brottsutsatta barn så att de inte slussas runt mellan olika instanser. Förundersökning: brottsutredning, leds av en förundersökningsledare som är åklagare eller polis. Gromning: I denna granskning betyder gromning att söka kontakt med ett barn i sexuellt syfte eller att utnyttja barnet för sexuell posering. Iseb: Internetrelaterad sexuell exploatering av barn. Avser exempelvis våldtäkt på distans där förövaren finns i och barnet utomlands, men även sexuell exploatering av barn utanför gränser där svenska medborgare utsätter barn i andra länder för sexuella övergrepp på plats. Isöb: Internetrelaterade sexuella övergrepp mot barn är ett samlingsbegrepp för olika former av våldtäkt, sexuella övergrepp och sexuellt utnyttjande av barn. Brotten utförs via eller med hjälp av sociala medier eller internet. Isöb-brotten utgörs framför allt av barnpornografibrott, utnyttjande av barn genom köp av sexuell handling och så kallade gromningsbrott (se ovan). Isöb-grupp: utredningsgrupper på SC3 och RC3 som utreder isöb-brott. It-forensik: säkring av digital bevisning. LPO: lokalpolisområde, organisatoriskt under polisområdena. : Nationella operativa avdelningen inom . PO: polisområde, organisatoriskt under polisregionerna.