prop · H903136 · 2022-03-01 00:00:00 — Regleringen är ny och inne- bär en skyldighet för berörda företag att erbjuda konsumenter en funktion för övervakning och kontroll av användningen av internetanslutnings- tjänster och allmänt tillgängliga interpersonella kommunikationstjänster som faktureras utifrån förbrukning i volym och tid. Funktionen ska ge till- gång till aktuell information om förbrukningen för de tjänster som ingår i en prisplan. Tillhandahållarna ska framför allt meddela konsumenterna innan de uppnår eventuella förbrukningsgränser, som fastställts av behö- riga myndigheter och som ingår i deras prisplan, och när en tjänst som ingår i deras prisplan är helt förbrukad. Någon motsvarande reglering finns inte i LEK. finns det ett antal tjänster och applikationer som uppfyller kraven i artikel 102.5 när det gäller tillgång till information om förbrukning av tjänster som ingår i en prisplan. Även när det gäller skyldigheten att skicka ett meddelande till en konsument innan en viss förbrukningsgräns uppnåtts och när tjänsten är förbrukad finns sådana tjänster tillgängliga på mark- naden. Artikel 102.5 är fullharmoniserad (se avsnitt 16.1.1) och medger därmed inte någon flexibilitet vid genomförandet. Regeringen anser därför att bestämmelser om skyldighet att erbjuda konsumenter en sådan funktion som avses i artikel 102.5 bör införas i den nya lagen. I enlighet med arti- keln bör skyldigheten omfatta internetanslutningstjänster och allmänt till- gängliga interpersonella kommunikationstjänster som faktureras baserat på förbrukning i volym eller tid. För att syftet med regleringen ska uppnås anser regeringen att funktionen, på motsvarande sätt som gäller för andra tjänster som ska möjliggöra kontroll av utgifter, bör erbjudas utan avgift för konsumenten. Kravet på att tillhandahållarna ska meddela konsumen- ten innan en fastställd förbrukningsgräns uppnås och när en tjänst är för- brukad är centralt i artikeln och bör därför också framgå av lagen. Med stöd av artikel 102.6 i EU-direktivet bör det, på motsvarande sätt som gäller för nummer- och samtalsspärrar samt kreditspärrar, införas en skyl- dighet för berörda företag att informera konsumenten om funktionen i samband med att ett avtal ingås. De ytterligare föreskrifter som behövs om skyldigheten kan antas bli förhållandevis detaljrika och kan behöva ändras med anledning av de erfarenheter som görs och på grund av utvecklingen på marknaden. Sådan reglering bör huvudsakligen ske genom myndighetsföreskrifter. 16.10.7 Andra former av kostnadskontroll Regeringens förslag: Bemyndigandet i lagen om elektronisk kommu- nikation att meddela föreskrifter om andra sätt att kontrollera sina kostnader ska föras över till den nya lagen och gälla reglering av till- handahållare av internetanslutningstjänster och allmänt tillgängliga nummerbaserade interpersonella kommunikationstjänster. Bemyndi- gandet ska dock begränsas till att endast avse reglering till skydd för Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har ingen invändning mot Skälen för regeringens förslag: I 5 kap. 7 c § LEK finns ett bemyndig- ande att meddela föreskrifter om att den som tillhandahåller en allmänt tillgänglig telefonitjänst ska erbjuda abonnenter möjlighet att på andra sätt kontrollerna sina kostnader för användningen av tjänsten. pletterar bestämmelserna om specificerad faktura, nummer- och samtals- spärr och kreditspärr i 5 kap. 7 § första stycket 4 och 7 a och 7 b §§ LEK. PTS har inte meddelat några föreskrifter med stöd av bemyndigandet. Syftet med regleringen är att täcka upp när andra åtgärder för kostnads- kontroll är otillräckliga. I förarbetena till paragrafen uttalas att det kan finnas behov av ett kompletterande skydd om en abonnent som inte funnit anledning att på eget initiativ vidta åtgärder på förhand riskerar att drabbas av osedvanligt höga telefonräkningar (prop. 2010/11:115 s. 104). Bestämmelser om andra former av kostnadskontroll finns i punkten g i del A i bilaga 6 till EU-direktivet. Punkten kompletterar övrig reglering om kostnadskontroll i bilaga 6 till EU-direktivet. ad så att skyldigheten endast behöver införas när det är lämpligt. I de föregående avsnitten lämnas vissa förslag om kostnadskontroll. gäller skyldigheter om tillhandahållande av specificerade fakturor, num- mer- och samtalsspärr, kreditspärr och en kontrollfunktion av förbrukning- Mot den bakgrunden är det inte motiverat att införa någon ytterligare skyldighet avseende kostnadskontroll. I stället bör möjligheten för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att, när det finns behov av det, meddela föreskrifter om att tillhandahållare ska erbjuda andra sätt för att kontrollera kostnaderna än de sätt som redan regleras i lagen, finnas kvar. Bemyndigandet bör därför föras över till den nya lagen med de ändringar som EU-direktivet medför. I enlighet med EU-direktivet bör föreskrifter kunna meddelas i förhållande till tillhandahållare av inter- netanslutningstjänster och allmänt tillgängliga nummerbaserade interperso- nella kommunikationstjänster samt endast gälla till förmån för konsumenter. 16.10.8 Avstängning av tredjepartsfakturering Regeringens förslag: Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ska få meddela föreskrifter om att den som tillhandahåller en internetanslutningstjänst eller en allmänt tillgänglig nummerbaserad interpersonell kommunikationstjänst ska göra det möjligt för slut- användare att stänga av tredjepartsfakturering. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens I promemorian föreslås bemyndigandet omfatta även nummer- oberoende interpersonella kommunikationstjänster. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har ingen invändning mot Skälen för regeringens förslag: I punkten h i del A i bilaga 6 till EU- direktivet införs en ny reglering om avstängning av tredjepartsfakturering. Slutanvändare ska kunna stänga av möjligheten för tredjepartstillhanda- hållare att via en faktura från en tillhandahållare ta betalt för sina produkter 2021/22:136 eller tjänster. När bilagan tillämpas med stöd av artikel 115 gäller bestäm- melserna tillhandahållare av internetanslutningstjänster och allmänt till- gängliga nummerbaserade interpersonella kommunikationstjänster. Det kan t.ex. röra sig om en situation då operatören förmedlar betalning för premiumtjänster från en slutanvändare till en innehållsleverantör. På applikationsmarknaden fungerar det på liknande sätt. Konsumenten ingår ett avtal om köp av en applikation med utvecklaren, medan en marknads- plats som förmedlar konsumentens betalning kan vara en annan än utveck- laren. En praxis som blivit allt vanligare i är att företag erbjuder egna tjänster och andra lösningar som inkluderar andra betalningsmetoder än fakturering via en operatör, t.ex. via tjänster som Swish eller genom ett kopplat betalkort. Därmed förekommer tredjepartsfakturering inte längre i någon större utsträckning. erbjuder dock inte internetleveran- törer eller tillhandahållare av allmänt tillgängliga nummerbaserade inter- personella kommunikationstjänster en sådan tjänst som EU-direktivet ställer krav på. Det kan därför behövas reglering för att säkerställa att uppfyller sina skyldigheter enligt EU-direktivet. I likhet med för- slaget i promemorian anser regeringen att en skyldighet att erbjuda en sådan tjänst vid behov lämpligen bör regleras i myndighetsföreskrifter. Det bör därför i den nya lagen föras in ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter i denna del. En skyldighet bör i enlighet med direktivet omfatta internetanslut- ningstjänster och allmänt tillgängliga nummerbaserade interpersonella kommunikationstjänster. 16.10.9 Åtgärder vid utebliven betalning Regeringens förslag: Bestämmelserna i lagen om elektronisk kommu- nikation om åtgärder vid utebliven betalning ska föras över till den nya lagen och omfatta tillhandahållandet av internetanslutningstjänster och allmänt tillgängliga nummerbaserade interpersonella kommunikations- tjänster. Slutanvändaren ska under minst från avbrytandet även ges funktionell tillgång till internet. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har ingen invändning mot Skälen för regeringens förslag: I 5 kap. 19 § LEK regleras hur den som tillhandahåller ett allmänt kommunikationsnät eller en allmänt till- gänglig telefonitjänst ska gå till väga för att avbryta tillhandahållandet av tjänsten när abonnenten inte betalar för den. Tillhandahållandet av tjänsten får avbrytas först sedan abonnenten uppmanats att betala inom viss skälig tid, med upplysning om att tillhandahållandet annars kan komma att avbrytas. Betalas tjänsten inom angiven tid, får tillhandahållandet inte av- brytas. Om en abonnent vid upprepade tillfällen har betalat , får tillhandahållandet avbrytas . Den som tillhandahåller tjänsten ska i ett sådant fall genast underrätta abonnenten om avbrytandet och av lägst från avbrytandet ge abonnenten möjlighet att ringa nödsamtal och andra avgiftsfria samtal. Om en utebliven eller upprepad för sen betalning gäller en viss tjänst, ska avbrottet begränsas till den tjänsten, om det är tekniskt möjligt och abonnenten inte har fått en betalningsuppmaning eller har vilselett tjänsteleverantören. Motsvarande bestämmelser finns i punkten e i del A i bilaga 6 till EU- direktivet. Punkten motsvarar i allt väsentligt nuvarande reglering. En skillnad är att bestämmelserna i , när de tillämpas med stöd av artikel 115, gäller internetanslutningstjänster och allmänt tillgängliga nummerbaserade interpersonella kommunikationstjänster. En nyhet i EU- direktivet är också att slutanvändaren, under tidsfristen innan fullständig avstängning får ske, ska ha tillgång till en lägsta tjänstenivå när det gäller internetanslutningstjänster. Det framgår av direktivet att denna lägsta tjänstenivå ska fastställas av medlemsstaterna mot bakgrund av nationella förhållanden. Mot denna bakgrund anser regeringen att 5 kap. 19 § LEK bör föras över till den nya lagen med den ändringen att den ska omfatta tillhandahållandet av internetanslutningstjänster och allmänt tillgängliga nummerbaserade interpersonella kommunikationstjänster. Alla kategorier av slutanvändare bör omfattas av skyddet. Bestämmelsen om att slutanvändaren under minst från avbrytandet ska ges möjlighet att ringa nödsamtal och andra avgiftsfria samtal bör i enlighet med EU-direktivet även innefatta en lägsta tjänstenivå när det gäller internetanslutningstjänster. I fråga om att fastställa en sådan lägsta tjänstenivå som slutanvändare ska kunna använda från avbrytandet till avstängning låter sig internetanslutningstjänster, till skillnad från nummerbaserade interper- sonella kommunikationstjänster, inte begränsas till nödkommunikation på samma premisser. En reglering som definierar ett antal tjänster på internet som motsvarar de nödtjänster som slutanvändare har tillgång till i sin telefonitjänst riskerar att bli godtycklig och snabbt föråldrad. Även att bestämma en viss datahastighet som lägsta tjänstenivå riskerar att bli irrelevant allt eftersom de tjänster som slutanvändare bör ha tillgång till förändras. Regeringen bedömer att det i stället är lämpligt att utgå från de tjänster som en slutanvändare ska kunna använda via en adekvat internetanslut- ningstjänst. I bilaga 5 till EU-direktivet anges det minimiutbud av tjänster som en adekvat internetanslutningstjänst ska ha kapacitet att stödja. Exempelvis anges e-post, internetbank och användning av e-tjänster som erbjuds av offentlig sektor. Även om minimiutbudet av tjänster som en adekvat internetanslutningstjänst ska kunna stödja innebär ett högre krav på tillgång till tjänster, jämfört med kravet på telefonitjänster enligt 5 kap. 19 § LEK, är det utifrån svenska förhållanden rimligt att minimiutbudet av tjänster fortsatt bör kunna användas från avbrytandet. I avsnitt 15 föreslås att en adekvat internetanslutningstjänst ska ha kapacitet att leverera en viss angiven lägsta datahastighet som medger funktionell tillgång till internet. Det föreslås också att bemyndigandet för regeringen att få meddela föreskrifter om datahastighet förs över till den nya lagen. Den lägsta tjänstenivån efter avbrytandet bör lämpligen motsvara den lägsta datahastighet som medger funktionell tillgång till internet. Det bör därmed framgå av lagen att tillhandahållaren efter avbrytandet även ska ge slutanvändaren möjlighet att ha funktionell tillgång till internet. 2021/22:136 16.10.10 Tillgång till e-postmeddelanden sedan ett avtal med en internetleverantör har sagts upp Regeringens förslag: Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ska få meddela föreskrifter om att den som tillhandahåller en internetanslutningstjänst tillsammans med en e-postadress ska ge slutanvändare möjlighet att avgiftsfritt få tillgång till e-postmeddelanden efter att avtalet har sagts upp. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: De flesta av remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har ingen invändning mot det. anser dock att det bör övervägas att införa en sådan skyldighet i lag. Skälen för regeringens förslag: En nyhet i del B i bilaga 6 till EU- direktivet är kravet på en tjänst för vidarebefordran av e-postmeddelanden eller tillgång till e-postmeddelanden när ett avtal med en internetleverantör har sagts upp (punkten b). Tjänsten ska göra det möjligt för en slutanvänd- are som säger upp avtalet med sin internetleverantör att få fortsatt tillgång till e-postmeddelanden som slutanvändaren har fått till en eller flera e- postadresser som är baserade på den tidigare leverantörens firmanamn eller varumärke. I en sådan situation ska slutanvändaren ges två val. Slut- användaren ska antingen kunna få tillgång till sådana e-postmeddelanden som den nationella regleringsmyndighet- en anser nödvändig och proportionerlig eller under en efterföljande tids- period få e-post överförd till en ny e-postadress som slutanvändaren anger. Tjänsten ska tillhandahållas på begäran och avgiftsfritt. I har det varit vanligt att tillhandahållare av internetanslutnings- tjänster erbjuder e-postadresser kopplade till tjänsten. E-postadresser har till stor del tagit över bostadsadressens funktion för att nå individer. Slut- användare blir alltmer förknippade med sina e-postadresser. Dessa kopplas dessutom allt oftare till ett antal nya funktioner, t.ex. att återställa lösenord, identifikation på internet och användarnamn. Om en e-postadress har använts är den ofta spridd på ett nästintill oöverskådligt sätt. Den har därmed blivit en viktig del i individens kommunikation. Eftersom en slutanvändare riskerar att förlora en etablerad e-postadress vid ett byte av internetleverantör, kan en e-postadress som är kopplad till leverantören verka hämmande för slutanvändaren. Regeringen anser i likhet med att detta kan skapa en tröskel för slutanvän- dare att byta internetleverantör. Det bör därför finnas en möjlighet att införa reglering med krav på en sådan tjänst som avses i EU-direktivet. Om det är nödvändigt att införa ytterligare skyldigheter i lag för till- handahållare av internetanslutningstjänster för att uppnå syftet med regle- ringen är dock inte klarlagt. Enligt direktivet ska dessutom den nationella regleringsmyndigheten bestämma den tidsperiod som anses nödvändig och proportionerlig. Skyldigheten bör därför lämpligen vid behov regleras i myndighetsföreskrifter. Regeringen instämmer mot den bakgrunden i promemorians förslag att det bör införas en möjlighet för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om skyldighet att avgiftsfritt ge tillgång till e-postmeddel- anden efter det att avtalet har sagts upp. Regeringens förslag: Den som tillhandahåller ett allmänt elektroniskt kommunikationsnät eller en allmänt tillgänglig nummerbaserad inter- personell kommunikationstjänst ska medverka till att nödkommunika- tion utan avbrott kan förmedlas avgiftsfritt för slutanvändaren och av- giftsfritt lämna lokaliseringsuppgifter till den som tar emot nödkom- Regeringen eller den myndighet som regeringen bestäm- mer ska få meddela föreskrifter om skyldigheterna och om undantag Den som tar emot nödkommunikation och vidarebefordrar kommu- nikationen till en annan alarmeringscentral ska se till att även den alarmeringscentral som nödkommunikationen skickas till får tillgång Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens I promemorian föreslås en ny paragraf för att genomföra arti- kel 108 i EU-direktivet. Det föreslås inte att lokaliseringsuppgifter ska göras tillgängliga för den alarmeringscentral som ska ta hand om nödkom- munikation av en viss typ eller från ett visst område. Remissinstanserna: De flesta av remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har ingen invändning mot det. dock att förslaget hindrar hörselskadade och andra personer med funktionsnedsättning från att larma på ett enkelt och effektivt sätt. Myndigheten för delaktighet bör förslaget kompletteras med en analys (SOS Alarm) för fram liknande synpunkter och framhåller att flera åtgärder behöver vidtas för att nödkommunikation ska finnas tillgänglig för personer med funktionsnedsättning på samma villkor som övriga användare. anser bolaget att den nya lagen bör ta höjd för lokalisering av 112-anrop via internet och understryker vikten av att lagstiftningen inte hindrar kom- mande tekniska möjligheter som kan användas för att lokalisera hjälp- Bolaget efterfrågar också ett klargörande av om föreskriftsrätten omfattar krav på ett fordons utrustning för att åtgärda problemet med motringning avseende eCall. PTS anser i stället att problemet bör lösas genom att införa en särskild skyldighet om tillgång till nummer som specifikt avser globala nummer som enbart används för eCall. även att det bör tydliggöras att definitionen av nödkommunikation är vidare än tillämpningsområdet för bestämmelserna och att slutanvändare bör anges i lagtexten i stället för användare. heten att elektroniskt kommunikationsnät ska anges i definitionen av lokaliseringsuppgift och att definitionen bör utformas närmare ordalydel- sen i EU-direktivet. anser att definitionen av nödkommuni- kation även bör omfatta den kommunikation som sker mellan sjö- och luftfartyg samt kommunikation under en räddningsinsats. lyser också en komplettering av förslaget för att sjö- och flygräddnings- centralen ska få tillgång till lokaliseringsuppgifter. Flera regioner, bl.a. Regionerna och , framhåller att bestämmelserna bör förtydligas för att kommunikation med alarmeringscentralen ska kunna fungera optimalt i en snabb utveckling av både ny teknik och förändrade Med hänsyn till den utvecklingen anser regionerna 2021/22:136 att bestämmelserna inte bör avgränsas till att enbart omfatta allmänt tillgäng- liga nummerbaserade interpersonella kommunikationstjänster. Region föreslår en definition av larmcentral för att regleringen även ska omfattas larmcentraler som drivs i regionens regi. Enligt bör föreskrifter meddelas om särskilda villkor eller undantag för tjänster som på grund av tekniska skäl inte kan uppfylla skyldigheten. Skälen för regeringens förslag Tillgång till alarmeringstjänster genom nödkommunikation Artikel 109 i EU-direktivet innehåller bestämmelser om nödkommunika- tion och det gemensamma europeiska nödnumret 112. Artikeln är om- fattande och detaljerad. Den motsvarar till stor del artikel 26 i USO- direktivet, men direktivstexten är anpassad och utvidgad. I artikel 108 finns reglering om oavbruten tillgång till alarmerings- tjänster. Motsvarande reglering finns i artikel 23 i USO-direktivet. Till skillnad från nuvarande reglering används uttrycket alarmerings- tjänster via nödkommunikation i EU-direktivet. Med nödkommunikation avses enligt artikel 2.38 i EU-direktivet kommunikation med hjälp av interpersonella kommunikationstjänster mellan en slutanvändare och alarme- ringscentralen med syftet att begära och ta emot hjälp från alarmerings- tjänster. Av artikel 2.36 framgår att med alarmeringscentral avses en fysisk plats där nödkommunikation först tas emot under ansvar av en myndighet eller en privat organisation som är erkänd av medlemsstaten. I skäl 20 i EU-direktivet anges bl.a. följande. Den tekniska utvecklingen gör det möjligt för slutanvändare att nå alarmeringstjänster inte bara via röstsamtal utan även via andra interpersonella kommunikationstjänster. Uttrycket nödkommunikation bör därför täcka alla interpersonella kom- munikationstjänster som möjliggör sådan tillgång till alarmeringstjänster. Nödkommunikation omfattar alltså även andra typer av tjänster än röst- samtal, t.ex. sms, meddelandehantering, video eller andra typer av kom- munikation. Nödkommunikation kan också utlösas på uppdrag av en person genom ett nödanrop i fordon eller s.k. eCall (se skäl 285 i EU-direktivet). Det bör införas en definition av nödkommunikation i den nya lagen. Den nya definitionen bör utformas så att den blir kortare och språkligt mer lättillgänglig än den som anges i direktivet. Med nödkommunikation bör avses kommunikation med samhällets alarmeringstjänst genom en inter- personell kommunikationstjänst. uppfattning att även viss annan kommunikation än kommunikation med en alarmeringscentral ska omfattas av definitionen innebär en utvidgning av uttrycket. En sådan ut- vidgning är inte förenlig med EU-direktivets fullharmoniserade bestäm- melser om nödkommunikation och låter sig därför inte göras (se avsnitt 16.1.1). Definitionen av nödsamtal i 1 kap. 7 § LEK behövs inte längre och bör därför inte föras över till den nya lagen. Skyldigheterna att förmedla nödkommunikation och lämna lokaliserings- uppgifter behålls Av artikel 109.1 första stycket i EU-direktivet framgår att samtliga slut- användare av de tjänster som avses i artikel 109.2 ska ha tillgång till alarmeringstjänster via nödkommunikation avgiftsfritt och utan att behöva använda sig av något betalningsmedel genom att använda nödnumret 112. Medlemsstaterna ska enligt artikel 109.2 säkerställa att tillhandahållare av allmänt tillgängliga nummerbaserade interpersonella kommunikations- tjänster, om dessa tjänster möjliggör uppringning av samtal till nummer i en nationell eller internationell nummerplan, ger tillgång till alarmerings- tjänster via nödkommunikation till den lämpligaste alarmeringscentralen. Med den lämpligaste alarmeringscentralen avses en alarmeringscentral som utsetts av ansvariga myndigheter som den alarmeringscentral som ska ta hand om nödkommunikation från ett visst område eller för nödkommu- nikation av en viss typ (artikel 2.37). Vidare finns det i artikel 109.6 bestämmelser om att information om varifrån samtalet kommer (lokaliseringsuppgifter) ska göras tillgänglig för den lämpligaste alarmeringscentralen utan dröjsmål efter att nödkommun- ikationen har upprättats. Enligt artikel 108 ska medlemsstaterna säkerställa att tillhandahållare av talkommunikationstjänster vidtar alla nödvändiga åtgärder för att säker- ställa en oavbruten tillgång till alarmeringstjänster. De grundläggande principerna för hantering av nödkommunikation som kommer till uttryck i EU-direktivet är väsentligen desamma som gäller enligt USO-direktivet. Motsvarande bestämmelser i har genomförts i 5 kap. 7 § första stycket 1 och 2 samt tredje stycket LEK. PTS har meddelat föreskrifter (PTSFS 2008:2) om förmedling av nöd- samtal och tillhandahållande av lokaliseringsuppgifter till samhällets alarmeringstjänst. Bestämmelserna i bör föras över till den nya lagen med den ändringen att skyldigheterna i enlighet med EU-direktivet ska omfatta till- handahållare av allmänna elektroniska kommunikationsnät och allmänt tillgängliga nummerbaserade interpersonella kommunikationstjänster. Bestämmelserna bör även anpassas efter att EU-direktivet reglerar nöd- kommunikation. Det uttrycket bör alltså användas i stället för nödsamtal.