prop · H903178 · 2022-03-21 00:00:00 — I samband med beslut om upphörande av vård enligt LVU bör social- nämnden ta ställning till om barnet kan återvända hem till vårdnadshavarna eller om några insatser från sida behövs för att underlätta en återförening. Om socialnämnden finner att barnet inte kan återvända hem utan påtaglig risk för att barnets hälsa eller utveckling skadas och går vårdnadshavarna inte med på att barnet stannar kvar i familjehemmet, bör en ansökan om flyttningsförbud ges in till förvaltningsrätten (prop. 1989/90:28 s. 119). förvaltningsrätten, efter ansökan av socialnämnden, eller tills vidare förbjuder den som har vårdnaden om en underårig att ta denne från ett enskilt hem om det finns en påtaglig risk för att den unges hälsa eller utveckling skadas om han eller hon skiljs från hemmet (24 § LVU). Bestämmelsen om flyttningsförbud har funnits i svensk lagstiftning och har huvudsakligen sett ut på samma sätt som den gör i Flyttningsförbudets syfte är att förhindra en hemtagning då barnet har behov av en långsammare återflyttning till vårdnadshavaren men vård- nadshavaren inte medger det. Avsikten med ett flyttningsförbud är i första hand att ge barn och vårdnadshavare tid att förbereda en återförening. vissa fall kan det dock vara så att det kanske aldrig är lämpligt för barnet att flytta hem till vårdnadshavaren igen. uttalat att syftet med ett flyttningsförbud också är att säkerställa att barnets bästa tas tillvara i situationer då barnet har vistats i ett familje- hem och hunnit få så starka band till detta hem att det måste sättas i fråga om inte barnet bör bo kvar där (se HFD 2011 ref. 13). För att flyttningsförbud ska kunna meddelas krävs att det finns en påtaglig risk för att barnets hälsa eller utveckling skadas om barnet skiljs De omständigheter som ska beaktas är barnets ålder och utveckling samt barnets egenskaper och känslomässiga bindningar. måste beaktas den tid den unge har vårdats på annan plats än hos vård- nadshavarna och de levnadsförhållanden som barnet har haft under sin placering och de hemförhållanden som väntar barnet i föräldrahemmet. Vårdnadshavarnas kontakter med den unge som de har varit åtskilda bör också vägas in. Hänsyn ska också tas till hur umgänget mellan barn och föräldrar har utvecklat sig och fungerat . viktig faktor är barnets egen vilja (se prop. 1979/80:1 s. 541 och 1989/90:28 s. 119). Vad som är bäst för barnet ska vara avgörande vid alla beslut enligt LVU. Det gäller således även beslut om flyttnings- förbud (se 1 § femte stycket LVU). Enligt 36 § LVU ska den unges åsikter och inställning tillmätas betydelse i förhållande till hans eller hennes ålder Bestämmelsen om flyttningsförbud i 24 § LVU omfattar både situa- tioner när barnet är placerad med stöd av LVU och, efter frivillig överens- kommelse, är placerad med stöd av SoL. Bestämmelsen är också tillämplig då ett barn är placerad i ett enskilt hem utan socialnämndens försorg, s.k. Enligt 27 § LVU har socialnämnden möjlighet att besluta om tillfälligt flyttningsförbud om det är sannolikt att flyttningsförbud behövs, och rättens beslut om flyttningsförbud inte kan avvaktas med hänsyn till risken för den unges hälsa eller utveckling. ska minst en gång överväga om ett flyttningsförbud fortfarande behövs. När ett flyttningsförbud inte längre behövs, ska socialnämnden besluta att förbudet ska upphöra (se 26 § LVU). En skyldighet för socialnämnden att överväga en ansökan om flyttningsförbud stärker principen om barnets bästa Som redogörs för ovan bör socialnämnden i samband med beslut om upphörande av vård enligt LVU eller i samband med vårdnadshavares begäran om att vården ska upphöra ta ställning till om den unge kan återvända hem till vårdnadshavaren eller om några insatser från sida behövs för att underlätta en återförening. Om socialnämnden finner att barnet inte kan återvända hem utan påtaglig risk för att barnets hälsa eller utveckling skadas och om vårdnadshavarna inte går med på att barnet stannar kvar i familjehemmet, bör en ansökan om flyttningsförbud ges in till förvaltningsrätten (prop. 1989/90:28 s. 119). I promemorian föreslås att det ska införas en skyldighet för socialnämnden att i vissa situationer överväga om det finns skäl att ansöka om flyttningsförbud. Enligt promemorian säkerställs därmed att socialnämnden beaktar bestämmelsen om flyttningsförbud, och förslaget kan därmed antas bidra till ökad trygghet och stabilitet för placerade barn. Det finns ingen lagstadgad skyldighet för socialnämnden att särskilt överväga om det finns skäl att ansöka om flyttningsförbud när nämnden prövar om vården ska upphöra. Flyttningsförbudet är ett verktyg som socialnämnden har men någon bestämmelse som säkerställer att socialnämnden överväger behovet av ett flyttningsförbud i samband med att vården upphör finns inte. Enligt statistik om socialtjänstinsatser till barn och unga var 6 845 barn och unga placerade i familjehem med stöd av LVU. var 15 031 barn och unga placerade i familjehem med stöd av socialtjänstlagen. Totalt var 21 876 barn och unga placerade i familjehem enligt LVU eller SoL 400 barn och unga . Det finns ingen tillgänglig statistik över antalet beslutade flyttningsförbud och tillfälliga flyttningsförbud. Regeringen anser att det är viktigt att socialnämnden överväger frågan om flyttningsförbud så snart det finns behov, eftersom flyttningsförbud kan bidra till stabilitet och trygghet för barnet. Av promemorian framgår att det finns skäl att anta att socialnämnderna inte överväger frågan om flyttningsförbud i den utsträckning som lagstiftningen ger utrymme för. I promemorian hänvisas till det stora antalet barn som är placerade i familjehem och det fåtal domar om flyttningsförbud som går att finna. Ingen remissinstans har invänt mot promemorians analys i detta avseende. Även om förarbetena ger stöd för att socialnämnden i vissa situationer ska uppmärksamma bestämmelsen om flyttningsförbud finns ingen lagstadgad skyldighet att beakta bestämmelsen när nämnden prövar om vården ska upphöra. Regeringen anser att det behöver framgå av lagstiftningen att socialnämnden har en skyldighet att uppmärksamma bestämmelsen om flyttningsförbud i vissa situationer. En tydlig lagstiftning om social- nämndens ansvar i det här avseendet kan bidra till att socialnämnden över- väger frågan om flyttningsförbud i den utsträckning som lagstiftningen ger Det kan i sin tur leda till att fler fall kan komma under domstolens prövning och att flyttningsförbud kan komma till stånd i fler fall där förutsättningarna är uppfyllda, vilket skulle öka tryggheten för fler Regeringen föreslår därför, i likhet med promemorian, att det införs en skyldighet för socialnämnden att i vissa situationer överväga om det finns skäl att ansöka om flyttningsförbud. Regeringen anser att ett sådant förslag stärker tryggheten och säkerheten för placerade barn. Barnrättsbyrån, Maskrosbarnen och Rädda barnen anser att ett beslut om flyttningsförbud kan skapa otrygghet och oförutsägbarhet. att flyttningsförbud inte ska användas för att tillförsäkra barnet en fortsatt ifrågasätter om det är lämpligt att barnet ska vara fortsatt placerad med stöd av ett flyttningsförbud. påpekar att det är bra att flyttningsförbudet finns men att det bör användas på det sätt som var tänkt från början, dvs som en tillfällig lösning för att få en hemflytt i den takt som är bäst för barnet. Regeringen vill understryka att förslaget inte innebär någon förändring vad avser möjligheterna att besluta om flyttningsförbud jämfört med vad Som redovisats ovan är flyttningsförbudets syfte att bevaka barnets bästa (prop. 1979/80:1 s. 541). Enligt 1 § femte stycket LVU gäller vidare att vad som är bäst för barnet ska vara avgörande vid Det gäller således även vid beslut om flyttningsförbud. nämnden ska enligt 26 § LVU minst en gång överväga om flyttningsförbudet fortfarande behövs. Den unge ska alltid ges möjlig- het att framföra sina åsikter och om den unge inte framför sina åsikter, ska hans eller hennes inställning så långt det är möjligt klarläggas på annat Den unges åsikter och inställning ska tillmätas betydelse i förhållande till hans eller hennes ålder och mognad (36 § LVU). nämndens uppgift att se till att flyttningsförbudet inte gäller under längre tid än vad som är nödvändigt med hänsyn till omständigheterna. melsen om flyttningsförbud medger att barnets bästa får företräde i en situation då barnet enligt bedömning har behov av en långsammare återflyttning men vårdnadshavaren inte medger det. barnet vistats i ett familjehem och hunnit få så starka band till detta hem att det måste sättas i fråga om inte barnet bör bo kvar där kan ett flyttningsförbud möjliggöra för socialnämnden att i stället t.ex. utreda förutsättningarna för en överflyttning av vårdnaden (se HFD 2011 ref. 11). Som redogjorts för ovan är inte syftet med ett flyttningsförbud att det ska vara en permanent lösning. Regeringen anser inte att flyttningsför- budet skapar otrygghet, utan tvärtom att det kan bidra till att stärka barns trygghet och stabilitet. , , och efterfrågar en analys om varför flyttningsförbud sällan används. I promemorian anges att det i kontakter med berörda myndigheter och organisationer har framkommit att bestämmelsen om flyttningsförbud sällan används och att det kan bero på bristande kunskap att besluta om Denna bild bekräftas också av flera remissinstanser, framför allt kommunerna, som menar att promemorians förslag skulle innebära en ökad tydlighet och en ledning för socialnämnden. kommuner som har yttrat sig ställer sig även positiva till promemorians Prop. 2021/22:178 bedömning att bör ta fram ett kunskapsstöd om tillämp- ningen av flyttningsförbud (se avsnitt 6.2). Skyldighet att överväga om det finns skäl att ansöka om flyttningsförbud bör gälla både barn som vårdas enligt LVU och barn som vårdas enligt SoL Bestämmelsen om flyttningsförbud i 24 § LVU omfattar både situationer när barnet, efter beslut om vård, är placerad i ett familjehem med stöd av LVU och när barnet, efter beslut om vård, är placerad i ett familjehem med stöd av SoL. Bestämmelsen är också tillämplig då ett barn är placerad i ett enskilt hem som inte är ett familjehem utan en s.k. privatplacering. En privatplacering innebär att socialnämnden har medgett att ett barn ska tas emot i ett enskilt hem. Med medgivande avses endast sådana fall då ingen annan medverkan av socialnämnden behövs i samband med placeringen än att socialnämnden ska försäkra sig om att förhållandena i det tilltänkta hemmet är tillfredsställande (prop. 2002/03:53 s. 90 och 91). Ett flyttningsförbud kan t.ex. aktualiseras för ett barn som vårdas enligt SoL och där vårdnadshavaren begär att vården ska upphöra men socialnämnden bedömer att barnet inte kan flytta hem på grund av en påtaglig risk för barnets hälsa eller utveckling. Ett flyttningsförbud kan också aktualiseras i samband med att socialnämnden ansöker om överflyttning av vårdnaden enligt 6 kap. 8 § och vårdnadshavaren motsätter sig detta och vill att barnet flyttar hem i stället men grund för vård enligt LVU saknas. Vidare kan det t.ex. bli aktuellt med ett flyttningsförbud när barnet vårdas enligt LVU och vårdnadshavaren begär att vården upphör och socialnämnden eller domstolen beslutar att vården ska upphöra men bedömer att barnet inte kan flytta hem på grund av en påtaglig risk för barnets hälsa eller utveckling om barnet skiljs från familjehemmet. I promemorian föreslås att skyldigheten att överväga om det finns skäl att ansöka om flyttningsförbud i vissa situationer ska avse både barn som vårdas med stöd av LVU och barn som vårdas med stöd av SoL. Regeringen delar promemorians förslag. När det gäller vård enligt LVU kan det, enligt promemorians bedömning, antas att socialnämnden oftare finner skäl att ansöka om flyttningsförbud i situationer när barnet vårdas med stöd av 2 § LVU än när barnet vårdas med stöd av 3 § LVU. Enligt promemorian beror det på att barn som vårdas med stöd av 2 § LVU oftare är långvarigt placerade och att vårdnadshavarens inställning till vården ofta skiljer sig åt beroende på om barnet vårdas med stöd av 2 eller 3 § LVU. Enligt promemorian kan det dock inte uteslutas att det kan finnas skäl för socialnämnden att ansöka om flyttningsförbud när barnet vårdas med stöd av 3 § LVU, dvs på grund av sitt eget beteende. Regeringen delar promemorians bedömning att skyldigheten för socialnämnden att överväga om det finns skäl att ansöka om flyttningsförbud för barn som vårdas enligt LVU bör gälla både barn som vårdas med stöd av 2 § LVU, barn som vårdas med stöd av 3 § LVU och barn som vårdas med stöd av både 2 och 3 §§ LVU. När ska socialnämnden överväga en ansökan om flyttningsförbud? ska noga följa vården av den som vårdas enligt LVU (13 a § LVU). Nämnden ska kontinuerligt överväga om vården fortfarande behövs. Vid vård enligt 3 § LVU ska en omprövning göras minst varje halvår (13 § andra stycket LVU). Vårdas den unge med stöd av 2 § LVU ska nämnden minst en gång var sjätte månad överväga om vården behövs och hur vården bör inriktas och utformas (13 § första stycket LVU). ska alltid ompröva ett beslut om vård enligt LVU om vårdnadshavaren eller den unge, om han eller hon har fyllt , begär det. Det följer av allmänna förvaltningsrättsliga principer. När det gäller barn som vårdas med stöd av SoL ska socialnämnden minst var sjätte månad överväga om vården fortfarande behövs och hur vården bör inriktas och utformas (6 kap. 8 § första stycket SoL). I de fall vårdnadshavaren eller barnet, om han eller hon har fyllt , begär att vård enligt SoL ska upphöra ska vården upphöra. I promemorian föreslås att socialnämnden ska överväga om det finns skäl att ansöka om flyttningsförbud när barnet är placerad i enskilt hem och socialnämnden överväger om vård enligt LVU fortfarande behövs eller prövar om vård enligt LVU ska upphöra. I promemorian föreslås också att socialnämnden ska överväga om det finns skäl att ansöka om flyttningsförbud när barnet är placerad i enskilt hem och socialnämnden överväger om vård enligt socialtjänstlagen fortfarande behövs eller vårdnadshavare eller den unge, om han eller hon har fyllt , begär att vården ska upphöra. Flera remissinstanser, däribland , Kommuner och Regioner (SKR) och Kammarrätten i , anser att tillämpningsområdet i promemorians förslag är för brett och behöver begränsas. SKR avstyrker förslaget om att socialnämnden ska vara skyldig att överväga flyttningsförbud när nämnden överväger om vård enligt LVU eller SoL fortfarande behövs. SKR anser att förslaget bör ändras på så sätt att kravet att överväga flyttningsförbud endast ska gälla när socialnämnden prövar om vården bör upphöra. Vidare anser SKR att det bör övervägas om inte socialnämnden i de fall då domstolen beslutat om att vården ska upphöra ska vara skyldig att beakta bestämmelserna om flyttningsförbud, vilket även Kammarrätten i anser. anser att förslaget bör justeras så att socialnämnden ska överväga ett flyttningsförbud först när nämnden inom ramen för en utredning bedömt att vården kan upphöra alternativt när rätten beslutar om vårdens upphörande. Ett flyttningsförbud kan bli aktuellt först i samband med att vården kan komma att upphöra om det finns en påtaglig risk för att den unges hälsa eller utveckling skadas om han eller hon skiljs från hemmet (se 24 § LVU). När socialnämnden gör bedömningen att det inte längre finns förutsättningar för vård enligt LVU ska nämnden besluta att vården ska upphöra. I de fall vårdnadshavaren eller den unge, om han eller hon har fyllt , begär att vård enligt SoL ska upphöra ska vården upphöra. Regeringen bedömer att det i dessa situationer är relevant och viktigt att socialnämnden beaktar bestämmelsen om flyttningsförbud. Regeringen bedömer däremot inte att det finns behov av att införa en skyldighet för socialnämnden att överväga om det finns skäl att ansöka om flyttningsförbud redan när socialnämnden överväger om vården enligt SoL eller enligt 2 § LVU ska upphöra utan först när socialnämnden prövar om vården ska upphöra. Regeringen instämmer därför med bl.a. , Kommuner och Regioner (SKR) och Kammarrätten i att promemorians förslag är för brett utformat. Regeringen föreslår därför att socialnämnden ska vara skyldig att överväga om det finns skäl att ansöka om flyttningsförbud när barnet är placerad i ett enskilt hem med stöd av LVU och socialnämnden prövar om vården enligt LVU ska upphöra eller när barnet är placerad i enskilt hem enligt SoL och vårdnadshavaren eller den unge, om han eller hon har fyllt , begär att vården ska upphöra. När det gäller vård enligt LVU innebär detta att det är först när socialnämnden prövar vårdens upphörande som socialnämndens skyldighet att överväga om det finns skäl att ansöka om flyttningsförbud träder in. När det gäller vård enligt 3 § LVU ska frågan om vården kan upphöra prövas minst varje halvår (13 § andra stycket LVU). När det gäller vård enligt 2 § LVU träder skyldigheten in när det övervägande som nämnden ska göra minst var sjätte månad leder till en prövning av vårdens upphörande (13 § första stycket LVU). En prövning ska också alltid göras om vårdnadshavaren eller den unge, om han eller hon har fyllt , begär att vård enligt 2 eller 3 § LVU ska upphöra. SKR och Kammarrätten i lyfter frågan om det inte också bör finnas en skyldighet för nämnden att överväga om det finns skäl för en ansökan om flyttningsförbud i de fall en domstol beslutar att vården ska upphöra. Även om socialnämnden beslutar att vården ska fortsätta bör socialnämnden överväga om det finns skäl att ansöka om ett flyttningsförbud eftersom socialnämndens beslut kan överklagas till domstol som kan komma fram till ett annat beslut än nämnden. Överklagas beslutet framgår det av förarbetena till bestämmelsen om flyttningsförbud att det är lämpligt att socialnämnden, för det fall nämnden finner att det finns en påtaglig risk för att den unges hälsa eller utveckling skadas om han eller hon skiljs från hemmet, i samband med att ett beslut av socialnämnden om att vården inte ska upphöra överklagas gör en villkorlig ansökan om flyttningsförbud hos förvaltningsrätten, dvs begär att förvaltningsrätten beslutar om flyttningsförbud om rätten finner att vården ska upphöra. Härigenom kan risken för dubbla processer förhindras (prop. 1989/90:28 s. 119). Om förvaltningsrätten vid ett överklagande finner att vården ska upphöra, har socialnämnden också en möjlighet att besluta om ett tillfälligt flyttningsförbud enligt 27 § LVU i avvaktan på en ansökan om flyttningsförbud. Regeringen anser därför inte att det uttryckligen behöver framgå av lagtexten att nämnden har en skyldighet att överväga om det finns skäl för en ansökan om flyttningsförbud i de fall en domstol beslutar att vården ska upphöra. Kammarrätten i påpekar i sitt remissvar att uttrycket ”överväga” används i förslaget om övervägande av flyttningsförbud medan det i bestämmelsen om överflyttning av vårdnaden anges att socialnämnden ska ”särskilt överväga”. Enligt kammarrätten bör samma uttryck användas. Regeringen instämmer med kammarrätten att samma uttryck ska användas, dvs uttrycket ”särskilt överväga”. Ordet särskilt markerar att bestämmelserna inte är uttömmande i den meningen att en ansökan om flyttningsförbud endast kan göras . Kammarrätten i anser att det är lämpligt att bestämmelsen om övervägande av flyttningsförbud placeras i anslutning till bestämmelserna om flyttningsförbud som finns i 24–31 §§ LVU. Regeringen delar inte kammarrättens synpunkt utan anser, i enlighet med promemorians förslag, att bestämmelsen bör placeras i nära anslutning till bestämmelsen i 13 § LVU som reglerar i vilka situationer socialnämnden ska överväga och pröva om vård enligt LVU fortfarande behövs. Vad innebär ett övervägande av om det finns skäl att ansöka om flyttningsförbud? Den skyldighet som föreslås för socialnämnden att överväga om det finns skäl att ansöka om flyttningsförbud innebär att socialnämnden ska bedöma om det finns skäl att ansöka om ett flyttningsförbud. Den unge ska alltid ges möjlighet att framföra sina åsikter och om den unge inte framför sina åsikter, ska hans eller hennes inställning så långt det är möjligt klarläggas på annat sätt. Den unges åsikter och inställning ska tillmätas betydelse i förhållande till hans eller hennes ålder och mognad (36 § LVU och artikel 12 i ). Vid beslut enligt LVU ska vad som är bäst för den unge vara avgörande (1 § femte stycket LVU). I flertalet fall bör socialnämnden relativt snabbt kunna överväga frågan om flyttningsförbud och konstatera att det inte finns någon påtaglig risk för att den unges hälsa och utveckling skadas om han eller hon skiljs från hemmet. I en sådan situation bör socialnämnden givetvis inte ansöka om flyttningsförbud. Om socialnämnden vid övervägandet däremot bedömer att det finns en påtaglig risk för den unges hälsa eller utveckling om han eller hon skiljs från hemmet, dvs nämnden bedömer att rekvisiten för flyttningsförbud enligt 24 § LVU är uppfyllda, bör socialnämnden enligt 24 § LVU ansöka om flyttningsförbud till förvaltningsrätten. I brådskande situationer har socialnämnden möjlighet att besluta om ett tillfälligt flyttningsförbud enligt 27 § LVU. Ett övervägande av om det finns skäl att ansöka om flyttningsförbud innebär inte att övervägandet måste leda fram till ett formellt beslutsförfarande. Övervägandet ska däremot alltid dokumenteras enligt 11 kap. 5§ socialtjänstlagen (2001:453). bör noga väga skäl för och emot och noga motivera och dokumentera det ställningstagande man kommer fram till. Förvaltningsrätten i anser att det även bör övervägas att införa en möjlighet för förvaltningsrätterna att självständigt fatta beslut om flyttningsförbud i samband med att frågan om vårdens upphörande är under prövning för att få frågan prövad tillsammans med att vård upphör när behov finns. Även om socialnämnden beslutar att vården ska fortsätta bör socialnämnden, som framgår ovan, ändå överväga om det finns skäl att ansöka om ett flyttningsförbud eftersom socialnämndens beslut kan överklagas till domstol som kan komma fram till ett annat beslut än nämnden. Som framgår ovan är det också lämpligt att socialnämnden, för det fall nämnden finner att det finns en påtaglig risk för att den unges hälsa eller utveckling skadas om han eller hon skiljs från hemmet, i samband med att ett beslut av socialnämnden om att vården inte ska upphöra överklagas, gör en villkorlig ansökan hos förvaltningsrätten om flyttningsförbud, dvs Prop. 2021/22:178 begär att förvaltningsrätten beslutar om flyttningsförbud om rätten finner att vården ska upphöra (prop. 1989/90:28 s. 119) Mot denna bakgrund anser regeringen att det inte finns behov av att införa en möjlighet för förvaltningsrätterna att självständigt fatta beslut om flyttningsförbud. ifrågasätter hur den föreslagna bestämmelsen relaterar till bestämmelsen om ett beslut om omhändertagande enligt 6 § LVU. Enligt den sistnämnda bestämmelsen finns, enligt , redan en möjlighet att fatta beslut om att agera med stöd av tvångsåtgärder ”vid risk för den unges hälsa eller utveckling eller till att den fortsatta utredningen allvarligt kan försvåras eller vidare åtgärder hindras”. Fråga uppstår alltså om det inte redan finns tillräckliga möjligheter att med tvång kunna ingripa vid behov. anser att rättssäkerhetsskäl talar emot att tillföra parallella rättsliga konstruktioner som möjliggör tvångsingripanden. Regeringen anser att förslaget inte medför att parallella rättsliga konstruktioner som möjliggör tvångsingripanden införs. Ett flyttningsförbud har inte samma syfte och funktion som ett omhändertagande enligt 6 § LVU. Ett flyttningsförbud syftar till att förhindra en hemtagning då barnet har behov av en långsammare återflyttning till vårdnadshavaren men vårdnadshavaren inte medger det. Avsikten med ett flyttningsförbud är i första hand att ge barn och vårdnadshavare tid att förbereda en återförening.