prop · H903186 · 2022-03-22 00:00:00 — utredningen av brottet, 6.om den tilltalade förorsakas men till följd av att han eller hon på grund av brottet utvisas ur riket, 7.om den tilltalade förorsakas men till följd av att han eller hon på grund av brottet blir eller kan antas bli avskedad eller uppsagd från anställning eller drabbas av annat hinder eller synnerlig svårighet i yrkes- eller näringsutövning, 8.om ett straff utmätt efter brottets straffvärde skulle framstå som oproportionerligt strängt med hänsyn till andra rättsliga sanktioner till följd av brottet, eller 9.om någon annan omständighet påkallar att den tilltalade får ett lägre straff än brottets straffvärde motiverar. avses i första stycket, får rätten, om omständighet som avses i första särskilda skäl påkallar det, döma stycket, får rätten döma till ett till lindrigare straff än som är föreskrivet för brottet. 6Senaste lydelse 2016:508. 7Senaste lydelse 2015:78. Om det med hänsyn till någon sådan omständighet som avses i 5 eller 5 a § är uppenbart oskäligt att döma till påföljd, ska rätten meddela påföljdseftergift. föreskrivet för brottet, om det finns särskilda skäl för det. Vid straffmätningen ska rätten, utöver brottets straffvärde, i skälig omfattning beakta om den tilltalade lämnat uppgifter som är av väsentlig betydelse för utredningen av brottet. Detsamma gäller om den till- talade lämnat uppgifter som är av väsentlig betydelse för utred- ningen av någon annans brott för vilket det inte är föreskrivet ett lindrigare straff än fängelse eller av någon annans försök, förberedelse eller stämpling till ett sådant brott om gärningen är belagd med straff. Finns det någon sådan omständighet som avses i första eller andra stycket, får rätten döma till ett lindrigare straff än vad som är föreskrivet för brottet, om det finns särskilda skäl för det. Är det med hänsyn till någon sådan omständighet som avses i 5 § uppenbart oskäligt att döma till påföljd, skall rätten meddela påföljdseftergift. Vid val av påföljd skall rätten Vid val av påföljd ska rätten omständigheter som talar för en omständigheter som talar för en Därvid skall rätten beakta sådana Rätten ska då beakta sådana omständigheter som anges i 29 kap. 29 kap. 5 och 5 a §§. Som skäl för fängelse får rätten, utöver brottslighetens straffvärde och art, beakta att den tilltalade tidigare gjort sig skyldig till brott. 8Senaste lydelse 1988:942. 9Senaste lydelse 1988:942. Denna lag träder i kraft . 2021/22:186 2.3 Förslag till lag om ändring i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) Härigenom föreskrivs i fråga om offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) dels att 18 kap. 6 § och 35 kap. 7 § ska ha följande lydelse, dels att det ska införas två nya paragrafer, 35 kap. 12 a och 13 b §§, och närmast före 35 kap. 12 a och 13 b §§ nya rubriker av följande lydelse. Sekretess gäller för uppgift som Sekretess gäller för uppgift som hänför sig till ärende enligt 15 § hänför sig till en i en annan stat lagen (2003:1174) om vissa former beslutad skyddsidentitet, mot- svarande den som avses i 5 § och brottsutredningar eller enligt lagen som förekommer i en brotts- utredning, om det inte står klart att utredningsorder, om ärendet rör en uppgiften kan röjas utan att brottsutredning som genomförs av verksamheten hos de myndigheter en tjänsteman med en i annan stat som deltar i utredningen mot- svarande den som avses i 5 § och det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att verksamheten hos de myndigheter som deltar i utred- enligt 1 § första stycket upphör att gälla hos de stycket upphör att gälla hos de myndigheter och i de verksamheter myndigheter och i de verksam- som anges där, om uppgiften heter som anges där, om uppgiften lämnas till domstol med anledning lämnas till en domstol med av åtal, om inte anledning av ett åtal, om inte gälla hos domstolen enligt 12 §, 13 a § eller 36 kap. 2 §, 12 a §, 13 a § eller 36 kap. 2 §, 2.uppgiften uppenbarligen saknar betydelse i målet, eller 3.uppgiften finns i en handling som har kommit från en annan myndighet där uppgiften är sekretessreglerad. Senaste lydelse 2017:1012. Senaste lydelse 2017:178. Sekretess gäller hos en domstol i ett brottmål för uppgift som rör en enskild, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till denne lider men och uppgiften avser 1.bostadsadress eller annan jämförbar uppgift som kan lämna upplysningar om var han eller hon bor stadigvarande eller tillfälligt, 2.telefonnummer, e-postadress eller annan jämförbar uppgift som kan användas för att komma i kontakt med honom eller henne, eller Motsvarande sekretess gäller i ett tvistemål om enskilt anspråk i anledning av brott och i ett ärende som rör brott. Sekretessen enligt denna paragraf gäller inte för uppgift som rör den som är tilltalad eller svarande. För uppgift i en allmän handling gäller sekretessen i högst . Deltagande i ett sammanträde genom ljudöverföring eller ljud- och bildöverföring Sekretess gäller hos en domstol i ett brottmål, tvistemål eller ärende för uppgift om var en enskild befinner sig som ska delta i ett sammanträde inför rätten genom ljudöverföring eller ljud- och bildöverföring, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde lider men. För uppgift i en allmän handling gäller sekretessen i högst . Denna lag träder i kraft . Ärendet och dess beredning Regeringen beslutade att ge en särskild utredare i uppdrag att överväga åtgärder med det övergripande syftet att stärka rättsprocessen och öka lagföringen. Utredningen, som antog namnet Utredningen om en stärkt rättsprocess och en ökad lagföring, överlämnade sitt betänkande En stärkt rättsprocess och en ökad lagföring (SOU 2021:35). En sammanfattning av betänkandet finns i bilaga 1. Utredningens lagförslag finns i bilaga 2. Betänkandet har remissbehand- lats. En förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 3. Remiss- yttrandena finns tillgängliga i (Ju2021/02078). överlämnade Utredningen om processrätt och stora brottmål sitt slutbetänkande Stora brottmål – nya processrättsliga verktyg (SOU 2019:38). Förslagen i betänkandet syftar till att effektivisera och modernisera handläggningen av stora brottmål med omfattande bevisning med bevarade krav på rättssäkerhet. En sammanfattning av betänkandet i nu relevanta delar finns i bilaga 4. Utredningens lagförslag i relevanta delar finns i bilaga 5. Betänkandet har remissbehandlats. En förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 6. Remissyttrandena finns tillgängliga i (Ju2019/02387). Vissa av förslagen i betänkandet har lett till lagstiftning (prop. 2020/21:209, bet. 2021/22:JuU6, rskr. 2021/22:37). har tillkännagett för regeringen det som utskottet anför om skärpt straff för övergrepp i rättssak (bet. 2018/19:JuU11 punkt 42, rskr. 2018/19:181 och bet. 2019/20:JuU26 punkt 24, rskr. 2019/20:258). har även tillkännagett för regeringen det som utskottet anför om att införa ett system med kronvittnen (bet. 2020/21:JuU25 punkt 32, rskr. 2020/21:289). Genom de förslag som behandlas i propositionen anser regeringen att tillkänna- givanden är tillgodosedda. Tillkännagivandena är därmed slutbehandlade. I denna proposition behandlar regeringen lagförslagen i betänkandet En stärkt rättsprocess och en ökad lagföring. Regeringen behandlar även de lagförslag i betänkandet Stora brottmål – nya processrättsliga verktyg som gäller rättens ansvar för materiell processledning under förberedelsen i brottmål och rättens möjligheter att självmant begära komplettering av förundersökningen och hämta in bevisning. Regeringen avser inte att gå vidare med betänkandets övriga kvarvarande förslag. Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets yttrande över de lagförslag som finns i bilaga 7. Lagrådets yttrande finns i bilaga 8. Lagrådets synpunkter behandlas i avsnitten 6, 7.5, 8.2 och 10 och i författningskommentaren. Regeringen följer delvis Lagrådets förslag. I förhållande till lagrådsremissen har även vissa språkliga och redaktionella ändringar gjorts. 2021/22:186 4 Behovet av effektivare verktyg i har antalet sammanslutningar i den kriminella miljön blivit allt fler. Skjutvapenvåld är vanligare i konflikter i den kriminella miljön och antalet skjutningar med dödlig utgång har ökat kraftigt . Brottsligheten i kriminella sammanhang är dock inte begränsad till skjutvapenvåld utan även andra allvarliga brott som narkotikabrott, rån och utpressning är vanligt förekommande, se Brottsförebyggande rådets (Brå) rapporter Kriminella nätverk och grupperingar – Polisers bild av maktstrukturer och marknader (Brå 2016:12 s. 127) och Dödligt våld i den kriminella miljön 2005–2017 (Brå 2020:4 s. 12 och 26). Brottsligheten i kriminella nätverk och grupperingar är ofta knuten till vissa geografiska områden. Dessa områden kännetecknas bl.a. av att det finns ett lägre förtroende för polisen och en större rädsla eller motvilja mot att själv bli del av en rättsprocess. Det kan även förekomma systematiska hot och våldshandlingar mot vittnen, målsägande och anmälare. Situationen i dessa områden innebär att det är svårt för polisen att fullfölja sitt uppdrag, se Kriminell påverkan i lokalsamhället – En lägesbild för utvecklingen i utsatta områden (s. 4 och 6). Det har alltså skapats en tystnadskultur som medför att brott som begås inom ramen för kriminella nätverk är särskilt svåra att utreda. En viktig mekanism bakom tystnadskulturen är att målsägande och vittnen ofta själva ingår i den kriminella miljön. är det endast de misstänkta själva som har den information som krävs för att kunna styrka brott. Dessa personer är ofta obenägna att lämna information om sin egen eller någon annans brottslighet, t.ex. på grund av risk för repressalier eller misstroende mot rättsväsendet. Tystnadskulturen har även spridit sig utanför de kriminella nätverken, framför allt i de särskilt utsatta områdena. De kriminella grupperingarna förfogar ofta över ett betydande skrämselkapital vilket gör att målsägande och vittnen av rädsla för hot och våld inte vågar anmäla brott eller vittna. Svårigheterna att utreda brott har en negativ påverkan på förutsätt- ningarna för lagföring. När personer som bevittnar brott, eller som i övrigt har uppgifter som är av betydelse för utredningen av brott, avstår från att lämna sina uppgifter leder det till att brottsutredningar måste läggas ned och att gärningsmän går fria på grund av bristande bevisning. I förlängningen innebär detta att förtroendet för rättsväsendet urholkas vilket utgör ett allvarligt hot mot demokratin och rättsstaten. En sådan utveckling kan aldrig accepteras. Utvecklingen måste vändas, tystnadskulturen brytas och uppkomsten av parallella samhällsstrukturer motverkas. Det kräver att de brottsutredande myndigheterna har tillräckliga resurser och förfogar över effektiva rättsliga redskap. Det kräver också att det finns incitament för misstänkta att samarbeta med de brottsutredande myndigheterna. Den som har blivit vittne till ett brott måste kunna känna sig trygg med att lämna uppgifter i brottsutredningar och i domstol. Det är angeläget att samhället reagerar kraftfullt mot brott som innefattar ett åsidosättande av respekten för rättsprocessen och som Prop. 2021/22:186 påverkar möjligheterna att upprätthålla straffsystemets effektivitet. Flera åtgärder har redan vidtagits för att få fler att våga vittna om brott. Med hänsyn till den beskrivna utvecklingen och vikten av att upprätthålla förtroendet för rättsväsendet finns det emellertid ett behov av att vidta ytterligare åtgärder för att stärka rättsprocessen och öka lagföringen. 5Mened, övergrepp i rättssak och skyddande av brottsling Straffbestämmelsen för mened finns i 15 kap. 1 § . Bestämmelsen syftar till att skydda tillförlitligheten av det bevismedel som består i att uppgifter lämnas under ed. För mened döms, enligt första stycket, den som under laga ed lämnar osann uppgift eller förtiger sanningen. Menedsbrottet är indelat i tre För brott av normalgraden döms till fängelse i högst . brottet är ringa är straffet böter eller fängelse . brottet är grovt döms, enligt andra stycket, till fängelse i lägst två och högst I lagtexten anges inga kriterier för när en gärning ska bedömas som ringa. I förarbetena har som exempel på ringa fall angetts en uppgift som visserligen inte är utan betydelse för saken, så att den faller utanför det straffbara området enligt 15 kap. 4 § , men där dess betydelse för saken är ringa. Ett annat exempel på när brottet kan bedömas som ringa är när vittnet haft rätt att vägra att yttra sig angående en viss omständighet men ändå har yttrat sig angående denna (prop. 1948:80 s. 257 och 258). Utredningen har inte påträffat något fall i Högsta domstolens praxis som behandlar gränsen mellan brott av normalgraden och ringa brott. Till skillnad från de ringa fallen anges i lagtexten exempel på omständigheter som kan medföra att brottet ska bedömas som grovt. handlar om att brottet skett antingen med uppsåt att en oskyldig person ska fällas till ansvar för ett allvarligt brott eller att någon, på annat sätt, ska tillfogas synnerlig skada. I 15 kap. 4 § finns en bestämmelse om ansvarsfrihet som bl.a. gäller den som, enligt 1 §, under ed lämnat osann uppgift eller förtigit Enligt första stycket döms inte till ansvar om uppgiften är utan 2021/22:186 betydelse för saken. Detsamma gäller, enligt andra stycket, om någon lämnar osann uppgift eller förtiger sanningen angående sådant som han eller hon haft rätt att vägra yttra sig om och omständigheterna innebär skälig ursäkt för honom eller henne. Medverkan och brott på förstadiet Straffansvaret för mened är inte begränsat till den person som avlagt eden. Även annan medverkande än gärningspersonen kan fällas till ansvar för anstiftan av eller medhjälp till mened enligt reglerna i 23 kap. 4 § . Den som har anstiftat någon till en gärning som objektivt sett är mened eller har utövat medhjälp till denna kan dömas för anstiftan eller medhjälp även om gärningspersonen går fri från ansvar. För ansvar krävs endast att mened objektivt sett kommit till stånd och att den medverkande uppfyller de subjektiva förutsättningarna för sådant ansvar. (Se m.fl., (1962:700), 15 kap. 1 §, .) Förberedelse till mened och sådan stämpling till mened som innebär att någon söker anstifta en sådan gärning är kriminaliserad, däremot inte övriga stämplingsgärningar (15 kap. 15 § och 23 kap. 2 § andra stycket ). Att någon i samråd med någon annan beslutar att begå mened eller att någon åtar eller erbjuder sig att begå mened är därför straffbart endast om det innefattar något förberedelsemoment, dvs. om någon ersättning för brottet betalas eller om det annars går till så som sägs i 23 kap. 2 § första stycket . Försök till mened är inte kriminaliserat. Mened är ett brott av sådan art att starka skäl talar för att fängelse ska väljas som påföljd i normalfallet. Av statistik från Brå framgår också att fängelse väljs som påföljd för de flesta som döms för mened. – 2019 förekom mened som huvudbrott i 241 fall. Påföljden bestämdes till fängelse i 165 av dessa fall. Den genomsnittliga längden på fängelsestraffen var . Av Brås statistik framgår vidare att det inte förekom något avgörande som avsåg grov mened –2019. När det gäller utdömda påföljder framgår även att bestämdes påföljden för mened som huvudbrott till böter i ett fall (2018). Straffbestämmelsen för övergrepp i rättssak finns i 17 kap. 10 § . För övergrepp i rättssak döms den som med våld eller hot om våld angriper någon för att denne hos en domstol eller någon annan myndighet gjort en anmälan, fört talan, avlagt vittnesmål eller annars vid förhör avgett en utsaga eller för att hindra denne från en sådan åtgärd. Detsamma gäller den som med någon annan gärning som medför lidande, skada eller olägenhet, eller med hot om en sådan gärning angriper någon för att denne avlagt vittnesmål eller annars avgett en utsaga vid förhör hos en myndighet eller för att hindra henne eller honom från att avge en sådan utsaga. Med domstol eller annan myndighet avses även en dömande kammare eller ett annat organ i . Brottet är uppdelat i tre svårhetsgrader. För brott av normalgraden döms till fängelse i högst . Om brottet är ringa är straffet böter eller fängelse . För grovt brott döms till fängelse i lägst två och högst . I lagtexten anges inga kriterier för när en gärning ska bedömas som ringa. I förarbetena anges att utrymmet för att i enskilda fall bedöma brott som ringa generellt sett är begränsat. Vid bedömningen av brottets svårhetsgrad bör man inte endast beakta våldets eller hotets allvar och automatiskt bedöma gärningen som ringa av det skälet att våldet i sig skulle bedömas som t.ex. ringa misshandel eller hotet som mindre allvarligt. Gärningen bör i stället bedömas med beaktande av samtliga omständigheter, t.ex. måste ett hot i syfte att hindra någon från att lämna uppgifter om ett allvarligt våldsbrott anses som en svårare gärning än ett motsvarande hot i syfte att hindra någon från att lämna uppgifter om ett snatteribrott. Som exempel på omständigheter som kan göra att ett brott bör bedömas som ringa anges att angreppet har varit av lindrig beskaffenhet och inte heller har gett upphov till något men för allmänheten, se propositionen Hets mot folkgrupp m.m. (prop. 2001/02:59 s. 46 och 61). Utredningen har inte påträffat något fall i Högsta domstolens praxis som behandlar gränsen mellan brott av normalgraden och ringa brott. Till skillnad från de ringa fallen anges i lagtexten i tre punkter exempel på omständigheter som kan medföra att brottet ska bedömas som grovt. Vid bedömningen av om brottet är grovt ska det särskilt beaktas om det har uppkommit eller funnits risk för betydande men för det allmänna eller någon enskild, gärningen har innefattat våld eller hot av allvarligt slag, eller gärningen annars har varit av särskilt hänsynslös eller farlig art. Den första punkten infördes med hänvisning till att övergrepp i rättssak som inte beivras riskerar att leda till att brott inte kan utredas, att brottslingar inte lagförs och att det uppstår ett slags för grovt kriminella individer, se propositionen Bättre straffrättsliga verktyg mot organiserad brottslighet (prop. 2015/16:113 s. 78). När det gäller den andra punkten anges i förarbetena, som exempel på hot av allvarligt slag, att gärningen har innefattat hot som påtagligt har förstärkts med hjälp av vapen, sprängämne eller vapenattrapp eller genom anspelning på ett våldskapital. framhålls att det inte är givet att de aktuella omständigheterna, i avsaknad av andra försvårande inslag, bör medföra att ett övergrepp i rättssak ska bedömas som grovt brott (prop. 2015/16:113 s. 93). Övergrepp i rättssak är brott av sådan art att starka skäl talar för att fängelse ska väljas som påföljd i normalfallet. Av statistik från Brå framgår att det –2019 fattades 1 406 lagföringsbeslut avseende övergrepp i 2021/22:186 rättssak som huvudbrott (samtliga grader). Påföljden bestämdes till fängelse i 563 av dessa fall. Den genomsnittliga längden på fängelsestraffet för övergrepp i rättssak av normalgraden som huvudbrott var . Motsvarande siffra för dem som dömdes för grovt övergrepp i rättssak som huvudbrott var . Straffbestämmelsen för skyddande av brottsling finns i 17 kap. 11 § . Avsikten med bestämmelsen är framför allt att skydda statens brottsutredande verksamhet och dess verkställande av påföljd för brott, se propositionen om ändring i m.m. (prop. 1992/93:141 s. 48). För skyddande av brottsling döms den som döljer annan som förövat brott, hjälper honom eller henne att undkomma, undanröjer bevis om brottet eller på annat liknande sätt motverkar att det upptäcks eller beivras. För skyddande av brottsling döms, enligt andra stycket, också den som undanröjer bevis om brott som är föremål för ett rättsligt förfarande vid eller på annat liknande sätt motverkar att det upptäcks eller beivras. Brottet är indelat i två grader. För brott av normalgraden döms till böter eller fängelse i högst . Är brottet grovt döms till fängelse i lägst och högst . I femte stycket finns dessutom en ansvarsfrihetsregel. Om gärningen med hänsyn till gärningspersonens förhållande till den brottslige och övriga omständigheter anses som ringa ska inte dömas till ansvar. Som utgångspunkt ska gärningspersonen ha agerat med uppsåt. Av fjärde stycket framgår dock att även den som inte insåg men hade skälig anledning att anta att den andre var brottslig ska dömas till ansvar. Straffet är i sådana fall böter. Ansvarsfrihet i vissa fall I förarbetena framhålls att som förutsättning för ansvarsfrihet bör beaktas om gärningen med hänsyn till förhållandet mellan de båda personerna och brottets beskaffenhet framstår som försvarlig och ursäktlig. Avseende bör också kunna fästas vid förfarandet. I allmänhet anses det finnas större anledning att överse med att gärningspersonen döljer en brottsling eller hjälper honom eller henne att komma undan än om gärningspersonen undanröjer bevis. Vidare anses ett handlande av en nära familjemedlem kunna framstå som mindre klandervärt än om det företas av någon som inte kan räknas bland de allra närmaste. Vid bedömningen ska en helhetsbedömning göras av samtliga omständigheter, se propositionen om följdlagstiftning till m.m. (prop. 1986/87:86 s. 96). I lagtexten anges inga kvalifikationsgrunder för när ett brott ska anses som grovt. I förarbetena framhålls dock som exempel på grovt brott att skyddandet avser en brottsling som har gjort sig skyldig till ett allvarligt brott, t.ex. grovt narkotikabrott eller terrorhandling (prop. s. 49). Placeringen i svårhetsgrad kan även påverkas av gärningspersonens Prop. 2021/22:186 avsikter med att skydda en person eller att ett brott upptäcks (se Ulväng m.fl., Brotten mot allmänheten och staten, 2014, s. 244). Vid utredningens genomgång av praxis har det inte påträffats något avgörande från som behandlar gränsdragningen mellan brott av normalgraden och grovt brott. Av praxis från underrätterna kan nämnas rättsfallet RH 1999:86 där en person dömdes för skyddande av brottsling, grovt brott. Gärningspersonen hade, efter att ett mord hade begåtts, tagit hand om och undanskaffat vapen, patronhylsor och kula, men även kläder som hade använts av mördaren. Medverkan och brott på förstadiet Även annan medverkande än gärningspersonen kan fällas till ansvar för anstiftan av eller medhjälp till skyddande av brottsling enligt reglerna i 23 kap. 4 § . Försök, förberedelse eller stämpling till skyddande av brottsling är däremot inte kriminaliserat. Av kriminalstatistiken från Brå framgår att för skyddande av brottsling (såväl normalgraden som grovt brott) lagfördes 68 fall –2019. För skyddande av brottsling som huvudbrott –2019 bestämdes påföljden i 27 fall till fängelse. För de som 2014–dömdes till fängelse för skyddande av brottsling av normalgraden som huvudbrott var den genomsnittliga längden på fängelsestraffet 4 månader. För de som dömdes för skyddande av brottsling, grovt brott, som huvudbrott var den genomsnittliga längden på fängelsestraffet . 5.2Bestämmelserna om mened, övergrepp i rättssak och skyddande av brottsling behöver förändras Regeringens bedömning: Det finns ett behov av att överväga förändringar av utformningen av och straffskalorna för brotten mened, övergrepp i rättssak och skyddande av brottsling. Utredningens bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna har inget att invända mot bedömningen. Skälen för regeringens bedömning: Att motverka brott som begås inom ramen för kriminella nätverk, men även brott i allmänhet, kräver en väl fungerande rättsprocess. Det förutsätter att samhället reagerar kraftfullt och tar tydlig ställning mot beteenden som innefattar ett åsidosättande av respekten för rättsprocessen och som påverkar möjligheterna att upprätthålla straffsystemets effektivitet. Straffbestämmelserna om mened, övergrepp i rättssak och skyddande av brottsling spelar i det sammanhanget en väsentlig roll. Det är av vikt att dessa bestämmelser är ändamålsenligt utformade och att straffskalorna återspeglar brottens