prop · H903188 · 2022-03-22 00:00:00 — I linje med detta bör – som för fram – även lag (lag om erkännande av nordiska faderskapsavgöranden) byta namn till lag om erkännande av nordiska föräldraskapsavgöranden. De föreslagna namnen ligger i linje med regeringens strävan att åstadkomma en föräldraskapsrättslig lagstiftning för alla. Namnen är anpassade för att kunna omfatta framtida moderniseringar som sker av det föräldraskapsrättsliga regelverket. I förekommande fall bör även mellanrubrikerna ges en könsneutral utformning. Regeringens förslag innebär att inte bara lagarnas namn och mellanrubriker är könsneutrala utan även att uttrycket föräldraskap är könsneutralt, vilket framhåller är viktigt. En annan sak är att de nya reglerna bara kommer att ta sikte på sådana föräldraskap där en kvinna är eller har varit gift – eller sambo – med barnets mor (se särskilt om föräldraskapspresumtionen i internationella situationer i avsnitt 5.2). Lagarna innehåller ett flertal bestämmelser om faderskap. Flera remissinstanser, bl.a. , samt Antidiskrimineringsbyråerna i och Syd, framför att faderskapsreglerna bör omarbetas så att de får en könsneutral utformning. Den frågan knyter an till hur den föräldraskapsrättsliga lagstiftningen i stort är utfor- 2021/22:188 mad. Regeringen har, som berörs i det föregående, tillsatt en utredning om en föräldraskapsrättslig lagstiftning för alla (dir. 2020:132). Uppdraget syftar till att – med utgångspunkt i barnets bästa – åstadkomma en mer sammanhållen, könsneutral och jämlik reglering om föräldraskap samt regler om föräldraansvar som är anpassade till olika familjekonstellationer. Utredningen ska alltså överväga den fråga som remissinstanserna tar upp. Det finns inte anledning att i detta lagstiftningsärende, som endast avser internationella situationer, förekomma utredningens slutsatser som ska omfatta reglerna om föräldraskap i stort. Av samma skäl finns det inte heller något behov av att, som några remissinstanser är inne på, tillsätta en utredning med uppgift att göra en genomgripande översyn av den rättsliga regleringen av föräldraskap. Flera remissinstanser lyfter frågan om vad förslagen innebär för föräldraskap där en förälder eller båda har ändrat könstillhörighet. finns det särskilda bestämmelser i 1 kap. om sådana fall (10–14 §§). Bestämmelserna innebär bl.a. att en man som föder ett barn ska anses som far till barnet, men omfattas av det som i andra kapitel i och andra författningar anges om mor och moderskap. Vidare gäller att en kvinna som bidrar med sina spermier till ett barns tillkomst, eller som har samtyckt till en assisterad befruktning av sin make eller sambo, ska anses som mor till barnet, men omfattas av det som i andra kapitel i och andra författningar anges om far och faderskap. Regleringen innebär att en tillämpning av det internationellt privat- och processrättsliga regelverket kan aktualiseras när en förälder eller båda har ändrat könstillhörighet. Det behövs därför inga särskilda lagändringar som tar sikte på dessa situationer. Enligt lagen om erkännande och verkställighet av dom som meddelats i kan en familjerättslig dom som meddelats i det landet erkännas i under vissa i lagen angivna förutsättningar. En av förutsättningarna är att domen inte strider mot den lag som skulle ha tillämpats här enligt gällande internationellt privaträttsliga regler (se 1 och 4 §§). Eftersom det nu föreslås regler om tillämplig lag för vissa föräldraskapsfrågor som beroende på situation kan innebära att svensk eller utländsk lag blir tillämplig, påverkas även förutsättningarna för ett erkännande av ett schweiziskt avgörande enligt den aktuella lagen. I de flesta fall kan både den lagen och lag åberopas till stöd för att en schweizisk dom ska erkännas här i (se prop. 1984/85:124 s. 55). Barnets rätt till sin förälder och till att få kännedom om sitt ursprung En självklar utgångspunkt är – som och betonar – att förslagen ska vara till barnets bästa. Av artiklarna 7 och 8 i följer att barn har rätt till sina föräldrar och att känna till sitt ursprung. Alla barn har rätt till den trygghet som en familj och föräldrar kan ge och det är angeläget att lagstiftningen strävar efter att tillgodose detta. En grundläggande uppgift för varje förälder är att tillvarata barnets rättigheter. För att denna uppgift ska kunna fullgöras krävs att föräldern inte förlorar sin status som rättslig förälder vid en flytt till . Att en förälder kan tvingas adoptera ett barn för att få fortsätta vara barnets rättsliga förälder – eller i ytterlighetsfallet att föräldern förlorar sin status som rättslig förälder – ligger varken i barnets, förälderns eller familjens intresse. Ett erkännande av ett utländskt avgörande eller en utländsk fastställelse genom bekräftelse innebär inte att avgörandet respektive fastställelsen omprövas materiellt. Det får till följd att ett föräldraskap som etablerats i utlandet enligt ett utländskt avgörande eller en fastställelse kan erkännas trots att det inte uppfyller de krav som ställs i svensk rätt. Det gäller t.ex. förutsättningarna att bli förälder efter en assisterad befruktning (se 1 kap. 9 § andra stycket ). ställer frågan om vad ett erkännande av ett utländskt föräldraskapsavgörande eller en utländsk fastställelse skulle kunna innebära för barnets rätt att få kännedom om sitt ursprung. Ett erkännande innebär som anges ovan att ett utländskt domstolsavgörande eller en utländsk fastställelse genom bekräftelse gäller här och att svenska myndigheter accepterar avgörandet eller fastställelsen oberoende av vad som gäller enligt den svenska materiella regleringen. Många länder ställer, liksom , i sin lagstiftning upp krav på att barnet ska få kännedom om sitt ursprung. Men så är inte alltid fallet. Det innebär att det i vissa fall kan saknas uppgift om spermiedonatorn och att barnen därför inte får kunskap om sitt ursprung. De erkännanderegler som föreslås tar sikte på föräldraskap som fastställts i utlandet för barn som redan fötts. Det är då inte möjligt för svenska myndigheter att säkerställa att barnet får kunskap som sitt ursprung, vilket Organisationen för vuxna adopterade och fosterbarn önskar. Alternativet till att erkänna dessa föräldraskap är att frånta barnen en rättslig förälder vid en flytt till . Vid en avvägning mellan dessa intressen måste barnets rätt till sin förälder väga tyngre. Det synsättet skiljer sig inte från vad som gäller vid erkännande av ett utländskt avgörande om eller en utländsk fastställelse genom bekräftelse av faderskap, när barnet kommit till efter en spermiedonation. Förslagen innebär också att det skulle kunna bli aktuellt för en svensk domstol att fastställa föräldraskap med tillämpning av en utländsk lag som inte innehåller något krav på att det ska finnas uppgift om spermiedonatorn. För att utländsk lag ska bli tillämplig vid domstolens prövning är det dock en förutsättning att barnet inte har sin hemvist här när målet avgörs i första instans, vilket endast undantagsvis torde vara fallet. Ett föräldraskap kan även uppkomma enligt den föreslagna föräldraskapspresumtionen då det följer direkt av en utländsk lag som inte innehåller något krav på att det ska finnas uppgift om spermiedonatorn (se avsnitt 5.2). Även om den utländska lagen inte uppfyller den svenska lagens krav, får det även i dessa fall anses vara ett sämre alternativ att kvinnan inte fastställs som förälder till barnet i . Det bör understrykas att motsvarande situationer kan uppkomma vid bestämmande av faderskap i internationella situationer när utländsk lag ska tillämpas i domstol eller läggas till grund för bedömningen vid tillämpningen av faderskapspresumtionen. Förslagen medför ingen möjlighet att kringgå rätten för ett barn att få kännedom om sitt ursprung när tillämpas vid fastställelsen av föräldraskapet, bl.a. när barnet får sin hemvist i vid födelsen. Rätten för ett barn att känna till sitt genetiska ursprung påverkas inte av förslagen i ett sådant fall. Förslagen innebär alltså inte någon försämring 2021/22:188 av barnets rätt till kännedom om sitt ursprung, vilket befarar. 5.2En ny föräldraskapspresumtion och regler om tillämplig lag Regeringens förslag: Det ska införas en legal föräldraskapspresumtion i internationella situationer för en kvinna som är eller har varit gift med barnets mor. Enligt presumtionen ska kvinnan anses som barnets förälder, då det följer av lagen i den stat där barnet vid födelsen fick sin hemvist. Om inte någon kvinna utöver modern ska anses som förälder enligt den lagen, ska kvinnan anses som barnets förälder, då det följer av lagen i en stat där barnet vid födelsen blev medborgare. Om barnet vid födelsen fick sin hemvist i , ska frågan dock alltid bedömas enligt svensk lag. En talan vid svensk domstol om fastställande av ett föräldraskap för en kvinna som är eller har varit gift eller sambo med barnets mor ska prövas enligt lagen i den stat där barnet har sin hemvist när målet avgörs i första instans. Detsamma ska gälla en talan vid svensk domstol om hävande av ett föräldraskap som gäller enligt presumtionen. Frågan om huruvida ett faderskap eller ett föräldraskap som gäller enligt en faderskapsrespektive en föräldraskapspresumtion ska anses hävt genom en fastställelse av att någon annan är barnets far eller förälder bedöms enligt samma lands lag som har tillämpats vid fastställelsen. En talan vid svensk domstol om ogiltigförklaring av en fastställelse genom en bekräftelse av ett föräldraskap för en kvinna som är eller har varit gift eller sambo med barnets mor ska prövas enligt den eller de lagar som bestämmer fastställelsens giltighet här i landet. Om en bekräftelse av ett föräldraskap för en kvinna som är eller har varit gift eller sambo med barnets mor har lämnats utomlands, ska den även om detta inte följer av svensk lag anses giltig till formen, ifall den uppfyller formföreskrifterna i lagen i den stat där bekräftelsen lämnades. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningens förslag om tillämplig lag vid prövningen av frågan om huruvida ett faderskap eller ett föräldraskap som gäller enligt en faderskaps- eller föräldraskapspresumtion ska anses hävt är något mera begränsat än regeringens förslag. Utredningen lämnar inte något förslag om att en föräldraskapsbekräftelse som har lämnats utomlands under vissa förutsättningar ska kunna anses giltig till formen även om detta inte följer av svensk lag. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker eller har ingen invändning mot utredningens förslag. anför att det från rättstillämpningssynpunkt skulle finnas fördelar med att lagtexten först anger när svensk lag är tillämplig. Skälen för regeringens förslag En ny föräldraskapspresumtion i internationella situationer Ett faderskap till ett barn som har fötts i utlandet kan följa direkt på grund av lag. I 2 § första stycket lag finns en s.k. legal faderskapspresumtion som innebär att en man som är eller har varit gift med barnets mor ska anses som barnets far i , då det följer av lagen i den stat där barnet vid födelsen fick hemvist. Om inte någon ska anses som barnets far enligt den lagen, ska mannen anses som barnets far, då det följer av lagen i en stat där barnet vid födelsen blev medborgare. Om barnet vid födelsen fick sin hemvist i , ska frågan dock alltid bedömas enligt svensk lag. Det innebär att det kan bli aktuellt att tillämpa faderskapspresumtion. Det finns i internationella situationer inte någon motsvarande föräldraskapspresumtion för en kvinna som är eller har varit gift med barnets mor. Ett sådant föräldraskap måste alltså fastställas genom en bekräftelse eller en dom. I infördes en ny föräldraskapspresumtion. Den innebär att om modern vid barnets födelse är gift eller registrerad partner med en kvinna, ska kvinnan automatiskt anses som barnets förälder. Detsamma gäller om modern är änka och barnet föds inom sådan tid efter kvinnans död att barnet kan anses ha tillkommit (se 1 kap. 9 § första stycket). faderskapspresumtion bygger på tanken att den i de flesta fall anger den genetiske fadern som barnets rättsliga far. Även den internationellt privaträttsliga faderskapslagstiftningen präglas av samma synsätt (se prop. 1984/85:124 s. 26). Detta synsätt – att det ska kunna antas en genetisk koppling mellan barnet och den tilltänkta föräldern – har dock ändrats inom föräldraskapsrätten och avsaknaden av en sådan koppling har inte i sig ansetts utgöra ett skäl mot att införa en presumtion (se prop. 2020/21:176 s. 26). Det finns inte anledning att ha kvar det tidigare synsättet i just internationella situationer. Även om det inte är särskilt många länder som – på motsvarande sätt som – har regler som innebär att någon annan än modern i ett samkönat äktenskap automatiskt anses som förälder enligt lag, är det troligt att det kommer att bli vanligare . Det betyder att en regel som skulle innebära att ett föräldraskap till ett barn som har fötts i utlandet kan följa på grund av lag skulle få ökad praktisk betydelse . Enligt regeringen bör det därför införas en ny föräldraskapspresumtion i internationella situationer. För att den internationella faderskapspresumtionen ska kunna tillämpas krävs alltså att mannen är eller har varit gift med barnets mor. I linje med vad som anförs i avsnitt 5.1 bör föräldraskapspresumtionen i internationella situationer – inte minst med hänsyn till intresset av en enhetlig och jämlik reglering – ställa samma krav på relationen till modern som den motsvarande faderskapspresumtionen i internationella situationer. Det innebär att presumtionen bör gälla för en kvinna som inte har fött barnet och som är eller har varit gift med barnets mor. Även när det gäller frågan om vilket lands lag som ska ligga till grund för om kvinnan ska anses vara förälder i , finns det anledning att utgå från vad som gäller för motsvarande regler om faderskap. Att frågan om huruvida kvinnan ska anses vara förälder här i första hand följer av 2021/22:188 lagen i det land där barnet fick sin hemvist vid födelsen (den s.k. domicilprincipen) får anses bäst överensstämma med barnets intressen. Om inte någon kvinna utöver modern ska anses som förälder enligt den lagen, bör lagen i ett land där barnet blev medborgare vid födelsen ligga till grund för om kvinnan ska anses vara förälder här. Genom att en av de utländska lagarna på detta sätt ges företräde kan det undvikas att mer än en kvinna pekas ut som rättslig förälder till barnet vid sidan av barnets mor (jfr prop. 1984/85:124 s. 22). Det föreslås dock inte att någon av faderskaps- och föräldraskapspresumtionerna ska ges företräde framför den andra. Det skulle – i vart fall teoretiskt – kunna leda till att två föräldrar utöver modern pekas ut enligt de utländska lagarna (t.ex. när en man har varit gift med modern och modern har gift om sig med en kvinna). Med hänsyn till reglernas utformning i övrigt är det dock praktiskt taget uteslutet att ett barn skulle få fler än två föräldrar. Under alla förhållanden bör en sådan situation kunna hanteras i rättstillämpningen genom en tillämpning av reglerna om ordre public (se mer om detta nedan). Om barnet vid födelsen fick sin hemvist här, bör föräldraskapsfrågan – på motsvarande sätt som vid bestämmande av faderskap – alltid bedömas enligt svenska nationella regler. Det innebär att föräldraskapspresumtion kan komma att tillämpas (se 1 kap. 9 § första stycket). menar att det från rättstillämpningssynpunkt vore enklare om det av lagen först framgick i vilka situationer svensk lag ska tillämpas. Regeringen är inte övertygad om att ändringar i enlighet med remissynpunkten nödvändigtvis skulle underlätta för rättstillämparna. Det framstår som naturligt att i en lagstiftning om föräldraskap i internationella situationer utgå från en situation där barnet vid födelsen kan ha fått sin hemvist utomlands. En ändring i enlighet med remissynpunkten skulle – under alla förhållanden – behöva omfatta även faderskapsfrågor och kräva omarbetningar av lagen som inte kan ske inom ramen för detta lagstiftningsprojekt. Även om det knappast är troligt, går det inte att utesluta att det i något enstaka fall skulle kunna leda till stötande resultat – utifrån svensk rättsuppfattning – att låta föräldraskapet följa av en utländsk lag. lag finns det regler om ordre public som innebär att om tillämpningen av en bestämmelse i den utländska lagen skulle leda till ett resultat som är uppenbart oförenligt med svensk rättsuppfattning, ska en svensk myndighet avstå från att tillämpa bestämmelsen (se förslaget till 12 § första stycket; jfr prop. 1984/85:124 s. 42 och 43). infördes lag en ny bestämmelse som gäller vid tillämpningen av lagens faderskapspresumtion (se 2 § andra stycket). Bestämmelsen innebär att vid tillämpningen av presumtionen ska den prejudiciella frågan om mannen är eller har varit gift med barnets mor bedömas enligt den lag som ligger till grund för om mannen ska anses som far i (principen om lex causae). Det får till följd att ett faderskap som är grundat direkt på utländsk lag gäller även om äktenskapet inte erkänns i , ifall äktenskapet är giltigt i det land där barnet vid födelsen fick sin hemvist. Detsamma gäller i den situationen att faderskapet följer av lagen i ett land där barnet blev medborgare vid födelsen. (Se prop. 2020/21:149 s. 36 och 37.) Bestämmelsen kom till i samband med att det infördes ett generellt förbud mot att erkänna utländska månggiften som har ingåtts enligt utländsk lag. infördes dessutom en ny huvudregel om att inga utländska barnäktenskap ska erkännas i (se prop. 2017/18:288). Den aktuella bestämmelsen måste ses i ljuset av dessa reformer som i förlängningen skulle ha kunnat innebära att faderskap i några fall inte kan etableras med stöd av faderskapspresumtionen. De skäl som ligger bakom bestämmelsen gör sig inte gällande i fråga om föräldraskap för en kvinna som är eller har varit gift med barnets mor. Samkönade månggiften och samkönade barnäktenskap torde i princip inte förekomma. Inte heller i övrigt finns det anledning att anta att utländska samkönade äktenskap i någon beaktansvärd utsträckning inte skulle erkännas i . Det finns därför inte något praktiskt behov av en motsvarande bestämmelse om den prejudiciella prövningen av äktenskapsfrågan vid bestämmande av föräldraskapet för en kvinna som är eller har varit gift med barnets mor. En annan skillnad i förhållande till den reglering som finns när det gäller faderskap är att övriga bestämmelser som föreslås i propositionen ställer upp ett krav på att den kvinna som föräldraskapet avser ska vara eller ha varit gift eller sambo med barnets mor. I dessa fall kommer rättstillämparen alltså att behöva ta ställning till den prejudiciella frågan om kvinnan är eller har varit gift eller sambo med barnets mor. I enlighet med allmänna principer i den internationella privat- och processrätten – ska denna fråga som utgångspunkt bedömas enligt svensk lag i enlighet med principen om lex fori (se även författningskommentarerna till förslagen till ändringar i 1979 och lagar). Att – när det inte finns något praktiskt behov – införa en regel med en annan utgångspunkt vid tillämpningen av just föräldraskapspresumtionen kan antas leda till tillämpningssvårigheter och bedöms inte vara lämpligt. Tillämplig lag vid fastställande av ett föräldraskap och vid hävande av ett föräldraskap som gäller enligt föräldraskapspresumtionen I 5 § första stycket lag finns det regler om tillämplig lag vid prövningen av en talan vid svensk domstol om fastställande av faderskap (positiv faderskapstalan) eller om hävande av ett faderskap som gäller enligt faderskapspresumtionen i 2 § (negativ faderskapstalan). Enligt reglerna ska talan prövas enligt lagen i den stat där barnet har sin hemvist när målet avgörs i första instans. Reglerna bygger på att det bäst anses gynna barnets intressen att frågan om fastställande eller hävande prövas enligt lagen i det land dit barnet har starkast anknytning när frågan prövas i första instans, dvs. det land där barnet har sin hemvist när frågan ska avgöras av tingsrätten. Det är i det landet som barnet av allt att döma kommer att växa upp. I många fall innebär detta att frågor om fastställande av ett faderskap bedöms enligt svensk lag, vilket underlättar vid domstolarnas rättstillämpning. Om tillämplig lag i stället skulle avgöras med utgångspunkt i barnets hemvist vid födelsen, skulle det innebära att barnet inte hade rätt att föra talan i i de fall då barnet inte har någon sådan rätt enligt lagen i det land där barnet är fött (se prop. 1984/85:124 s. 23 och 24). 2021/22:188 De skäl som har förts fram i avsnitt 5.1 för att införa regler om föräldraskap för en kvinna som är eller har varit gift eller sambo med barnets mor gör sig gällande även vid prövningen av en fråga om fastställande av ett föräldraskap eller om hävande av ett föräldraskap som gäller enligt lagens föräldraskapspresumtion. Det föreslås därför att reglerna om tillämplig lag i 5 § första stycket lag även ska gälla vid prövningen av dessa frågor. Av 5 § tredje stycket i samma lag framgår det att frågan om huruvida ett faderskap som gäller enligt faderskapspresumtionen ska anses hävt genom en fastställelse av att en annan man är barnets far bedöms enligt samma lag som har tillämpats vid fastställelsen. I praktiken har bestämmelsen främst betydelse i de fall då den andre mannens faderskap fastställts i genom en bekräftelse av faderskapet. I sådana fall innebär bestämmelsen att svensk rätt tillämpas när det gäller bekräftelsens inverkan på en redan existerande faderskapspresumtion (jfr prop. 1984/85:124 s. 26). Av 1 kap. 2 § andra stycket framgår att om mannen i äktenskapet skriftligen godkänner någon annans bekräftelse av bl.a. faderskapet eller föräldraskapet och om bestämmelserna i 4 § samma kapitel har iakttagits, ska det därigenom anses fastställt att mannen i äktenskapet inte är barnets far. Denna bekräftelse måste vara skriftligen godkänd av modern. Enligt 1 kap. 9 a § andra stycket gäller motsvarande när en kvinna som anses som förälder till ett barn enligt föräldraskapspresumtionen i 9 § första stycket samma kapitel skriftligen godkänner någon annans bekräftelse av bl.a. faderskapet eller föräldraskapet. I ett sådant fall ska det därigenom anses fastställt att kvinnan inte är barnets förälder. Utredningen föreslår att frågan om huruvida ett faderskap eller föräldraskap som gäller till följd av lags faderskaps- eller föräldraskapspresumtion ska anses hävt genom en fastställelse att en annan man är barnets far eller en annan kvinna är barnets förälder bedöms enligt samma lag som har tillämpats vid fastställelsen. Förslaget skulle få till följd att bestämmelsen inte skulle vara tillämplig på en fråga om hävande av ett faderskap som gäller enligt en presumtion när en kvinna fastställs vara barnets förälder. Inte heller skulle den vara tillämplig på en fråga om ett hävande av ett föräldraskap som gäller enligt en presumtion när en man fastställs vara barnets far. Även om dessa situationer får antas vara mycket sällsynt förekommande, finns det i regler som tar sikte på sådana situationer. För att undvika oklarheter om vad som gäller i en motsvarande internationell situation bör lagvalsregeln i 5 § tredje stycket omfatta även dessa situationer. Det bör därför föreskrivas att frågan om huruvida ett faderskap eller ett föräldraskap som gäller enligt en faderskapsrespektive en föräldraskapspresumtion i internationella situationer ska anses hävt genom en fastställelse av att någon annan är barnets far eller förälder bedöms enligt samma lag som har tillämpats vid fastställelsen. Tillämplig lag vid ogiltighetsförklaring av en föräldraskapsbekräftelse I 6 § lag finns det regler om vilken lag som ska tillämpas om det förs en talan vid svensk domstol om att en faderskapsbekräftelse ska ogiltigförklaras. Enligt huvudregeln i paragrafens första mening ska, om ett faderskap fastställts genom bekräftelse, en talan vid svensk domstol om