prop · H903122 · 2022-02-22 00:00:00 — Det måste emellertid även fortsatt ställas höga krav på det underlag som ligger till grund för en ändring av andelstal. Att föreningarna nu själva får besluta om en ändring innebär att de också får ansvar för att underlaget håller hög kvalitet. Trots detta bör ett förfarande enligt den nya bestämmelsen i många fall bli både enklare och billigare för föreningarna än att begära förrättning. Om föreningen har svårt att prestera nödvändigt material kan den alltid begära förrättning. Lantmäteriet efterfrågar vägledning om huruvida lantmäterimyndighetens prövning ska omfatta att föreningsrättslig formalia har följts när föreningen fattat sitt beslut. I lagrådsremissen föreslogs att lantmäterimyndigheten skulle pröva om föreningens beslut stred mot anläggningslagen. En följd av det var att myndigheten enligt förslaget i lagrådsremissen skulle kontrollera att omröstningsregeln i den nya bestämmelsen hade följts. Lagrådet anför att det inte finns anledning att göra någon skillnad mellan omröstningsregeln och andra formella förutsättningar för beslutets giltighet. Formella brister bör enligt Lagrådet främst angripas genom klandertalan mot föreningens beslut. Lagrådet föreslår därför att lantmäterimyndigheten i stället ska pröva om ändringen strider mot anläggningslagen. På så vis framgår att det som lantmäterimyndigheten ska pröva är beslutets förenlighet med de materiella reglerna i anläggningslagen. prövning bör renodlas på det sätt som Lagrådet föreslår. Det är önskvärt att myndighetens prövning i så hög utsträckning som möjligt kan koncentreras till att pröva att stämmobeslutets innehåll, dvs. de ändrade andelstalen och ersättningen för dessa, överensstämmer med anläggningslagen. På detta sätt undviks också i så stor utsträckning som möjligt dubbla processer och dubbel prövning av samma omständigheter, vilket regeringen återkommer till nedan. Bestämmelsen om lantmäterimyndighetens prövning bör utformas i enlighet med Lagrådets förslag. Som Lagrådet påpekar bör emellertid lantmäterimyndigheten ändå översiktligt kontrollera att det finns ett beslut som inte kan bli föremål för befogat , innan ändringen godkänns. Enligt 53 § andra stycket samfällighetslagen måste invändningar om att beslutet inte tillkommit på rätt sätt och om att beslutet kränker medlems eller rättighetshavares rätt anföras vid domstol . Myndigheten bör vänta med att pröva ändringen till dess att har löpt ut. Har klandertalan inte väckts inom fristen kan lantmäterimyndigheten därmed bortse från sådana invändningar som måste anföras inom denna. Myndigheten får sedan översiktligt kontrollera att beslutet inte har sådana brister som kan anföras även efter klanderfristens utgång, dvs. att beslutet strider mot någon regel som inte ens alla medlemmar tillsammans kan åsidosätta (jfr prop. 1973:160 s. 441). En sådan situation bör dock vara mycket ovanlig när det gäller denna typ av stämmobeslut och det är svårt att här ange i vilka situationer det skulle kunna bli aktuellt. Det ska gå att angripa ändringen av andelstal på flera sätt Det finns goda skäl för att lantmäterimyndighetens beslut i ett ärende om godkännande av föreningens beslut ska kunna överklagas. Det är en grundläggande princip att myndighetsbeslut med betydelse för enskilda kan angripas. Det är också möjligt att klaga på andra beslut som lantmäterimyndigheten fattar enligt anläggningslagen. Genom att lantmäterimyndighetens beslut kan överklagas kan stämmobeslutets förenlighet med anläggningslagens materiella regler bli föremål för domstolsprövning. Föreningens beslut kan å sin sida klandras enligt 53 § samfällighetslagen av den som anser att beslutet är felaktigt eller har tillkommit på fel sätt. På detta sätt kan en medlem, eller någon annan, få beslutets formella giltighet prövad. Båda processerna bör mot den bakgrunden vara möjliga. Processerna vid överklagande av lantmäterimyndighetens beslut och vid av föreningsstämmans beslut ser olika ut. En klandertalan handläggs som ett dispositivt tvistemål och följer i huvudsak regler. prövning följer däremot förvaltningslagen och myndighetens beslut prövas efter överklagande enligt bestämmelser i lagen (1996:242) om domstolsärenden, lagen (2010:921) om mark- och miljödomstolar och 16 kap. fastighetsbildningslagen (1970:988). Lagrådet anser att det är problematiskt att en klandertalan och lantmäterimyndighetens prövning av ett stämmobeslut delvis kan komma att omfatta samma omständigheter och att det är möjligt att en fråga bedöms på olika sätt beroende på vilken av processformerna som används. Regeringen instämmer i att dubbla processer och dubbel prövning av samma omständigheter bör undvikas i så stor utsträckning som möjligt. Det åstadkoms i hög grad genom Lagrådets förslag till ändring av prövningsregeln som behandlas ovan. Som nämns i föregående avsnitt gäller i vissa fall ingen tidsbegränsning för klandertalan mot föreningens beslut. REV anser att det bör övervägas om möjligheten till av ett föreningsbeslut enligt den regel som föreslås alltid ska vara begränsad i tiden, i syfte att undvika dubbla processer. Möjligheten att föra klandertalan bör emellertid vara obegränsad i tiden om beslutet strider mot rättsregler som inte kan åsidosättas ens med samtliga medlemmars samtycke (jfr prop. 1973:160 s. 441). Beslutet är i dessa fall ogiltigt och det måste finnas en möjlighet att få den saken fastställd. En sådan begränsning av möjligheten till som REV föreslår bör därför inte införas. Risken för att denna möjlighet leder till dubbla processer är också mycket liten eftersom det bör bli mycket ovanligt att beslutet har sådana brister som kan anföras efter klanderfristen. Ordalydelsen av klanderregeln i samfällighetslagen utesluter inte en prövning av materiella regler, som också kan komma att prövas i annan ordning (53 § första stycket). De materiella reglerna i anläggningslagen kan alltså komma att prövas genom klandertalan, även om de i normalfallet endast bör prövas vid lantmäterimyndighetens granskning och vid eventuell överprövning av domstol. Att utesluta denna möjlighet låter sig svårligen göras och det framstår heller inte som lämpligt. En sådan regel skulle innebära att den laglighetsprövning som i allmänhet är möjlig inte skulle tillåtas i just dessa fall. Regeln skulle också oundvikligen leda till gränsdragningsproblem. Att anläggningslagens materiella regler därmed i vissa fall kan komma att prövas utan inskränkning i tiden kritiseras av Lagrådet. Det bör emellertid vara en mycket ovanlig situation, att en materiell brist som innebär ogiltighet föreligger och därtill inte uppmärksammas av lantmäterimyndigheten och i förekommande fall domstol. Redan det förhållandet att ett stämmobeslut ibland har sådana brister att det är ogiltigt innebär att det alltid finns ett visst mått av osäkerhet kring beslutets bestånd. Att det ligger till på det sättet och att det kan bli en viss överlappning mellan de olika prövningarna får enligt regeringens mening accepteras. I 35 § anläggningslagen finns möjlighet till omprövning av ett tidigare fattat beslut om andelstal. För omprövning enligt den paragrafen krävs som huvudregel att förhållandena har förändrats på ett sätt som är av väsentlig betydelse. Det bör inte uppställas något sådant krav för att en ändring ska få ske enligt den nya bestämmelsen. En förening som åtar sig uppgiften att genomföra en ändring enligt bestämmelsen får förutsättas anse att förändringen är av väsentlig betydelse. I promemorian diskuteras om det ska införas en bestämmelse som hindrar omprövning av andelstalen enligt 35 § anläggningslagen efter att de ändrats genom ett stämmobeslut enligt den föreslagna bestämmelsen. Övervägande skäl talar mot en sådan regel. Risken för att en delägare eller någon annan efter en motgång i godkännandefrågan skulle kräva en ny prövning enligt 35 § är begränsad, särskilt med beaktande av de betydande kostnader som en ny förrättning innebär. kan emellertid förhållandena ha ändrats så pass mycket efter ett beslut enligt den föreslagna bestämmelsen att det är motiverat att ompröva andelstalen. Det bör då vara möjligt att använda sig av 35 §. Eftersom det kan tänkas att förhållandena ibland ändras relativt snabbt finns det inte heller anledning att bestämma att omprövning ska få ske först . Inte heller finns det skäl att, som Lantmäteriet lyfter fram som en möjlighet, förbjuda ansökningar enligt den nya bestämmelsen efter en omprövningsförrättning. Om det genom ett beslut på en föreningsstämma visar sig att föreningen önskar bestämma andelstalen på ett annat sätt än det som lantmäterimyndigheten kommit fram till så bör en sådan ändring av andelstalen tillåtas, förutsatt att den överensstämmer med anläggningslagen. Det bör dock inte bli särskilt vanligt att en förening beslutar om ändring av andelstalen efter en omprövning. Om det finns en majoritet för ändring av andelstalen bör föreningarna komma att använda sig av den nya regeln i stället för att begära omprövning enligt 35 §. Flera remissinstanser, bl.a. och Lantmäteriet, påpekar att förhållandet mellan överklagande, klandertalan och omprövning behöver klargöras. Förhållandet mellan instituten behandlas närmare i författningskommentaren till 43 a §. En ny flexiblare regel för att ändra andelstal Det bör alltså införas en regel som ger samfällighetsföreningarna möjlighet att på föreningsstämman besluta om ändring av andelstalen. Två tredjedelar av de på stämman avgivna rösterna måste vara för förslaget för att det ska gå igenom. Det bör vara möjligt att ändra en, flera eller alla fastigheters andelstal . Andelstal för drift och andelstal för utförande bör också kunna ändras i samma beslut. Föreningen ska när den beslutar om ändring av andelstalen besluta om ersättning mellan fastig- 2021/22:122 hetsägarna på det sätt som anges i 37–39 §§ anläggningslagen. När ändringen godkänns av lantmäterimyndigheten ska den gälla på samma sätt som ett beslut vid en förrättning. ska godkänna ändringen om den inte strider mot anläggningslagen. En regel som utformas på detta sätt innebär större möjlighet för delägarna att själva reglera sina inbördes förhållanden. Det blir möjligt att ändra andelstalen på ett mer flexibelt och i många fall enklare och billigare sätt. Regelns kombination av kvalificerad majoritet vid beslutsfattandet, möjlighet till av stämmans beslut och prövning av lantmäterimyndigheten ger ett gott skydd för minoritetens, tredje mäns och det allmännas intressen. Regeln kan inte användas för att ansluta nya fastigheter till anläggningen. För sådana ändringar får överenskommelse enligt 43 § eller förrättning användas. Följdändringar bör göras i anläggningslagen beträffande möjligheten att driva in kostnader för lantmäterimyndighetens prövning (29 a §), tiden för överklagande av beslut (30 §) och införande av uppgift om beslut i fastighetsregistrets allmänna del (45 §), så att dessa bestämmelser omfattar beslut enligt den nya regeln. En upplysning om bestämmelsens majoritetskrav bör införas i 49 § samfällighetslagen. Kostnaderna för lantmäterimyndighetens prövning ska fördelas mellan fastighetsägarna efter vad som är skäligt För att lantmäterimyndigheterna inte ska belastas av ökade kostnader för godkännande enligt den nya prövningsregeln bör det finnas möjlighet för lantmäterimyndigheterna att få kostnaderna för handläggningen ersatta. En bestämmelse om det bör införas i förordningen (1995:1459) om avgifter vid lantmäteriförrättningar. Lantmäteriet anför att det bör införas en regel om vem som ska debiteras kostnaden för ett ärende om godkännande. Vid en förrättning ska kostnaderna som huvudregel fördelas mellan ägarna av de fastigheter som deltar i anläggningen efter vad som är skäligt (29 § anläggningslagen). Det innebär i huvudsak att kostnaden ska fördelas efter den nytta som respektive fastighet har av det beslut som fattas vid förrättningen. Ofta kan fördelningen ske efter andelstalen. I en del fall kan emellertid en eller flera fastigheter bedömas ha större nytta av ändringen och de ska då också betala en större del av kostnaden (se prop. 1973:160 s. 243 och Mark- och dom i mål nr F 5477-13). Lantmäteriet uppger att samma metod används vid debitering av kostnader efter prövning av en överenskommelse enligt 43 § anläggningslagen, som saknar en uttrycklig regel för kostnadsfördelningen. Kostnaderna för en prövning enligt den nya bestämmelsen bör fördelas på samma sätt, dvs. mellan fastighetsägarna efter vad som är skäligt. Det bör införas en bestämmelse om det. Några frågor med anknytning till Regeringens bedömning: Det finns inte tillräckliga skäl att genomföra förslag om högre ersättning vid mastupplåtelser eller Utredningen om expropriationsersättnings förslag om kostnadsersättning vid lantmäteriförrättningar . Det finns inte heller tillräckliga skäl att utreda frågan om återköp av tidigare exproprierade fastigheter vidare. Skälen för regeringens bedömning Högre ersättning vid mastupplåtelser I betänkandet Högre ersättning vid mastupplåtelser (SOU 2012:61) föreslår bl.a. att vinstfördelning ska ske vid tvångsvis markupplåtelse i särskilt angelägna fall. Särskilt angelägna fall är enligt utredningen de fall där markförvärv sker för och liknande anordningar. I de fallen ska enligt förslaget vinstfördelning ske genom förhöjd ersättning. Förslaget bygger vidare på förslag från betänkandet Nya ersättningsbestämmelser i expropriationslagen m.m. (SOU 2008:99). Förslaget kritiseras av flera remissinstanser. avstyrker förslaget och anför att samtliga ersättningsregler vid tvångsvis förvärv av mark bör övervägas i ett sammanhang och utformas på ett enhetligt sätt. Hovrätten anser att den särbehandling av en på ofullständiga grunder avskild intrångstyp som förslaget innebär kommer att medföra gränsdragningsproblem, osäkerhet om ersättningens storlek samt ett onödigt komplicerat ersättningssystem. , och är kritiska till förslaget och menar att utredningen inte presenterat en vinstfördelningsreform utan ett förslag om högre ersättning för marknadsvärdeminskning. avstyrker förslaget och anför att kärnan i en reform borde bestå i att en definition av begreppet marknadsvärde förs in i expropriationslagen. Som påpekas av remissinstanserna är förslaget avgränsat på ett sätt som kan framstå som orättvist och som medför gränsdragningsproblem. Ut- redningens bedömningar får också, med beaktande av den tid som gått sedan förslaget lämnades, anses osäkra. Regeringen bedömer därför att det inte finns tillräckliga skäl att genomföra förslaget. I betänkandet Nya ersättningsbestämmelser i expropriationslagen m.m. (SOU 2008:99) föreslår Utredningen om expropriationsersättning bl.a. att lantmäterimyndigheten i vissa fall ska kunna besluta om kostnadsersättning vid lantmäteriförrättningar. ska enligt förslaget kunna ålägga den som förvärvar en fastighet att i viss utsträckning betala ersättning till berörda sakägare för deras kostnader för ombud och biträde, egna utredningar och egen inställelse vid förrättningssammanträde. Kostnadsersättning ska enligt förslaget kunna beslutas endast i sådana fall där expropriationslagens ersättningsregler ska tillämpas fullt ut. 2021/22:122 Remissutfallet är blandat. Lantmäteriet och flera domstolar är emellertid kritiska. Lantmäteriet anför att förslaget går emot de principer som gäller vid förrättning och skulle innebära ett mer komplext processuellt tillvägagångssätt. Förrättningsförfarandet riskerar enligt Lantmäteriet att bli mer domstolslikt och förslaget kommer att leda till betydligt ökade förrättningskostnader. Regeringen ser i likhet med bl.a. Lantmäteriet att de regler om ersättning för kostnader som föreslås riskerar att leda till mer utdragna och kostsamma förrättningar. Med hänsyn till det och till den tid som gått sedan förslaget lämnades anser regeringen inte att det finns tillräckliga skäl att genomföra förslaget. Återköp av tidigare exproprierade fastigheter I betänkandet En effektivare förvaltning av statens fastigheter (SOU 2010:92) gör Utredningen om en översyn av förordningarna om statens fastighetsförvaltning bl.a. en förstudie om möjligheten att införa en rätt till återköp av mark som exproprierats och som inte längre används i det syfte för vilket expropriationen skett. Utredningen lämnar inga förslag i denna del men presenterar ett par idéer om återköp av exproprierad mark som skulle kunna övervägas vidare. Det handlar om en förköpsrätt för den tidigare ägaren vid försäljning av mark som exproprierats innan en tänkt lagändring och en rätt till återköp av mark som exproprieras . Flera av remissinstanserna pekar på problem med de idéer som utredningen presenterar. Lantmäteriet anser att det endast bör vara aktuellt med förköpsrätt vid en eventuell försäljning av den exproprierade marken och att det inte bör införas en generell rätt till återköp av densamma. anser att de enskilda myndigheterna bör få bestämma om och när den tidigare ägaren ska ges möjlighet att köpa tillbaka marken. i menar att de fall då det kan bli fråga om återköp av exproprierade fastigheter kommer att bli sällsynta. ifrågasätter därför om det finns skäl att införa en återköpsregel i expropriationslagen, särskilt mot bakgrund av att förfarandet i många fall kan väntas bli krångligt och därmed kostsamt att hantera. Av utredningen framgår att frågan om återköp av exproprierad mark är invecklad och ger upphov till ett flertal svåra avvägningar. Det gäller bl.a. i fråga om vilka förutsättningar som ska vara uppfyllda för att en rätt till återköp ska inträda, om rätten till återköp ska kunna övertas av arvingar, om rätten till återköp ska bestå även när marken sålts vidare och om hur ersättningen ska bestämmas. Det kan ifrågasättas om den nytta som ett system för återköpsrätt kan innebära motiverar den komplicerade reglering som skulle krävas. Till det kommer att det gått utredningen gjordes, och dess aktualitet kan därmed ifrågasättas. Regeringen anser därför inte att det finns tillräckliga skäl att utreda saken vidare. Regeringens förslag: De föreslagna lagändringarna ska träda i kraft . Förslaget i promemorian överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna har inga synpunkter. Skälen för regeringens förslag: Förslagen bör träda i kraft så snart det är möjligt, vilket beräknas vara . Ett beslut som fattats på det sätt som den föreslagna bestämmelsen anger bör få rättsverkan om och när ändringen godkänns av lantmäterimyndigheten efter ikraftträdandet, även om föreningens beslut fattats före ikraftträdandet. Det finns inte behov av några övergångsbestämmelser. Regeringens bedömning: Förslaget innebär att regleringen blir flexiblare och att det i de flesta fall blir både enklare och billigare för en samfällighetsförening att genomföra en ändring av andelstalen. Antalet omprövningsförrättningar kan antas minska, men sammantaget kan antalet ärenden vid lantmäterimyndigheterna komma att öka något, i vart fall inledningsvis. Eftersom lantmäterimyndigheterna bör ges möjlighet att avgiftsfinansiera prövningen enligt den nya bestämmelsen förväntas kostnaderna för myndigheterna inte öka. Även antalet ärenden i domstol kan väntas öka något, men i så begränsad utsträckning att kostnaderna för detta bedöms kunna hanteras inom ramen för befintliga anslag. Bedömningen i promemorian överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: SKR anför att den nya regeln kan leda till en ökad arbetsbörda för lantmäterimyndigheterna och att det kan ifrågasättas om nuvarande taxa ger kostnadstäckning. ifrågasätter att den totala mängden förrättningar kommer att minska om förslaget genomförs och framhåller att de sammantagna konsekvenserna för mark- och miljödomstolarnas arbetsbörda av olika lagförslag bör beaktas. Lantmäteriet framhåller att konsekvenserna för lantmäterimyndigheterna är svåra att överblicka. Lantmäteriet ifrågasätter också slutsatsen att antalet mål i domstol inte kan väntas öka i någon nämnvärd utsträckning. Skälen för regeringens bedömning Konsekvenser för samfällighetsföreningarna och andra enskilda Förslaget innebär att flexibiliteten i regleringen ökar. Det införs ytterligare ett sätt att ändra andelstal, vid sidan av förrättning, styrelsebeslut enligt 24 a § anläggningslagen och överenskommelse mellan delägarna enligt 43 § anläggningslagen. Valmöjligheterna blir alltså fler och samfällighets- 2021/22:122 föreningarna får ökad möjlighet att styra över andelstalens bestämmande. Den nya regeln bör vidare i de flesta fall göra det både enklare och billigare att komma till rätta med inaktuella andelstal. Inte minst gäller detta eftersom det bör ta avsevärt för lantmäterimyndigheterna att hantera ett ärende om godkännande, jämfört med att hålla förrättning. Som framhållits kan dock vissa ärenden ställa stora krav på det underlag som ska presenteras för lantmäterimyndigheten. Det är därför inte säkert att det alltid kommer vara enklare att använda sig av den nya regeln än att gå till förrättning. På samma sätt är det inte säkert att förfarandet enligt den nya regeln alltid blir billigare. Även om föreningens kostnad för ärendets behandling hos lantmäterimyndigheten kan väntas minska, kan kostnaderna för utredningen i en del fall leda till en ökning av de totala utgifterna för ändringen, t.ex. om föreningen behöver anlita en konsult. I de flesta fall bör emellertid det nya förfarandet vara så enkelt och billigt att föreningarna föredrar det framför en inofficiell överenskommelse. Antalet föreningar som följer lagens regler bör därför öka. Om föreningen har svårt att prestera nödvändigt material för prövning enligt den nya bestämmelsen kan den liksom begära förrättning. Förslaget bedöms inte få några beaktansvärda konsekvenser för andra enskilda, såsom panträttshavare eller innehavare av särskild rätt. Konsekvenser för lantmäterimyndigheterna och domstolarna Konsekvenserna för lantmäterimyndigheterna beror på flera osäkra faktorer, bl.a. föreningarnas vilja att utnyttja den nya möjligheten och vilka krav som lantmäterimyndigheterna kommer att ställa på underlaget för sina bedömningar. Den nya regeln bör emellertid innebära att antalet omprövningsförrättningar minskar eftersom föreningarna kan väntas använda sig av det enklare förfarandet enligt den nya regeln i flera fall. Den totala mängden ärenden hos lantmäterimyndigheterna kan emellertid komma att öka eftersom det kan antas att föreningar som förlitar sig på informella överenskommelser i stället kommer besluta om ändring enligt den nya bestämmelsen. Särskilt inledningsvis kan det antas att föreningar som avstått från att ändra andelstalen på grund av att förrättningsförfarandet framstått som för omständligt, kan komma att använda sig av den nya bestämmelsen. Antalet omprövningsförrättningar kan därför inte antas minska i samma omfattning som det tillkommer ärenden om godkännande enligt den nya regeln. Detta kan innebära en viss ökad arbetsbörda för lantmäterimyndigheterna, i vart fall i ett inledande skede. bör ett ärende om godkännande enligt den nya bestämmelsen inte kräva i närheten av den arbetsinsats från lantmäterimyndigheten som krävs vid en förrättning. Syftet med den nya bestämmelsen är att en stor del av arbetet med ändringarna ska flyttas från lantmäterimyndigheterna till föreningarna. Arbetsinsatsen för lantmäterimyndigheten bör därmed bli begränsad. Om underlaget inte håller tillräckligt hög kvalitet ankommer det på föreningarna att rätta till saken, antingen själva eller med hjälp av utomstående expertis. Sammantaget innebär detta att den nya regelns införande inte bör innebära någon större ökning av lantmäterimyndigheternas arbetsbörda och att arbetsbördan på i stället kan komma att minska. Som framhållits bör lantmäterimyndigheten i förordning ges möjlighet Prop. 2021/22:122 att avgiftsfinansiera ett ärende om godkännande. na bör därmed ha förutsättningar för att kunna få full kostnadstäckning för arbetet med de nya ärendena.