prop · H903136 · 2022-03-01 00:00:00 — Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela ytter- ligare föreskrifter om informationskravet i första stycket. Paragrafen innehåller en skyldighet för tillhandahållare att ge konsumenter viss information innan ett avtal ingås. Den saknar motsvarighet i LEK. Paragrafen genomför artikel 102.1 (delvis), 102.3 och bilaga 8 i EU- direktivet. Övervägandena finns i avsnitt 16.4. Första stycket innehåller en skyldighet för tillhandahållare av allmänt tillgängliga elektroniska kommunikationstjänster att ge en konsument in- formation innan ett avtal ingås. Enligt 2 § gäller inte skyldigheten för till- handahållare av överföringstjänster för tillhandahållande av maskin-till- maskin-tjänster. Skyldigheten omfattar dels att lämna information om avtalet, dels att tillhandahålla en sammanfattning av avtalet. Skyldigheten gäller även distansavtal. Ordet konsument har samma innebörd som i definitionen i artikel 2.15 i EU-direktivet. Med konsument avses därmed varje fysisk person som an- vänder eller efterfrågar en allmänt tillgänglig elektronisk kommunika- tionstjänst för ändamål som ligger utanför dennes näringsverksamhet affärsverksamhet, hantverk eller yrke. Den information som enligt stycket ska lämnas innan ett avtal ingås följer av de sektorsspecifika informationskraven i bilaga 8 till EU-direkti- vet. Med stöd av tredje stycket kan föreskrifter meddelas som motsvarar de sektorsspecifika informationskraven i bilagan. Skyldigheten att tillhandahålla en sammanfattning av avtalet preciseras närmare genom kommissionens genomförandeförordning (EU) 2019/2243 av om fastställande av en mall för avtalssamman- fattning som ska användas av tillhandahållare av allmänt tillgängliga elek- troniska kommunikationstjänster i enlighet med och rådets direktiv (EU) 2018/1972. Enligt artikel 1 i den förordningen ska tillhandahållare använda den mall för avtalssammanfattningen som finns i del A i bilagan till förordningen, i enlighet med de anvisningar som fast- ställs i del B i bilagan. De kvalitetskrav som ställs på informationen om avtalet är att den ska ges på ett klart och begripligt sätt. Sammanfattningen av avtalet ska till- handahållas avgiftsfritt och vara kortfattad och lättläst. Slutligen finns en bestämmelse för det fall sammanfattningen på grund av tekniska skäl inte kan tillhandahållas innan avtalet ingås. Sammanfattningen ska då lämnas efter det att avtalet har ingåtts. Vad som krävs för att konsumenten ska anses ha bekräftat sin vilja att ingå avtalet får bedömas utifrån omständigheterna i det enskilda fallet och blir i sista hand en fråga för rättstillämpningen att avgöra. Om en tillhandahållare underlåter att uppfylla informationskraven lik- som att tillämpa villkoret om avtalets ikraftträdande har tillsynsmyndig- heten möjlighet att ingripa enligt 11 kap. Ett sådant ingripande får dock inga rättsföljder för den enskilde. Ingripandet medför inte att avtalet mellan tillhandahållaren och konsumenten blir ogiltigt. Det får inte heller till följd att den ena parten kan rikta skadeståndskrav eller andra krav mot den andra. Vid en överträdelse av skyldigheten att tillhandahålla en sammanfatt- ning av avtalet ska tillsynsmyndigheten besluta om sanktionsavgift, se 12 kap. 1 §. Andra stycket innehåller en upplysningsbestämmelse om allmänna kon- sumentskyddsbestämmelser om informationskrav som gäller innan en näringsidkare ingår ett avtal med en konsument. Den information som ska lämnas innan ett avtal ingås följer av de allmänna informationskraven som regleras i 2 kap. 2 § lagen om distansavtal och avtal utanför affärslokaler och i 22 a § marknadsföringslagen. Dessa bestämmelser gäller vid sidan av den sektorsspecifika regleringen i detta kapitel. Tredje stycket gör det möjligt att meddela ytterligare föreskrifter om informationskravet i första stycket. Informationskravet omfattar både information om avtalet och sammanfattningen av avtalet. Som framgår ovan finns redan närmare reglering om avtalssammanfattningen i kom- missionens genomförandeförordning. Med stöd av bemyndigandet får före- 2021/22:136 skrifter meddelas som motsvarar de sektorsspecifika informationskraven i bilaga 8 till EU-direktivet. Kraven, som skiljer sig åt för de olika tjänster- na, omfattar t.ex. information om minimitjänstekvalitet och ytterligare information om priset, löptid och villkor för förlängning och uppsägning av avtalet. Föreskrifter får också meddelas som motsvarar de ytterligare kraven i artikel 102.1 andra och tredje styckena i EU-direktivet om på vilket sätt som informationen ska lämnas och om en skyldighet att upp- märksamma konsumenten på det nedladdningsbara dokumentet för det fall informationen inte lämnas på ett varaktigt medium. De sektorsspecifika formkraven enligt EU-direktivet som anger hur informationen ska lämnas gäller för , dvs. även i fråga om den information som ska ges till konsumenten enligt de paragrafer som anges i andra stycket. Artikel 102 i EU-direktivet är en av de artiklar som omfattas av direkti- vets fullharmoniserade område (se artikel 101). Principen om fullharmo- nisering innebär att medlemsstaterna inte får införa bestämmelser som av- viker från direktivet, vare sig strängare eller mindre stränga, för att säker- ställa en annan skyddsnivå än den som framgår av direktivet. När fullhar- moniserade bestämmelser genomförs på lägre föreskriftsnivå än lag är det upp till regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att med- dela de föreskrifter som behövs för att uppfylla kravet på fullharmonise- ring. Ett normgivningsbemyndigande inom det fullharmoniserade området innebär inte något mer än att de föreskrifter som meddelas måste motsvara direktivbestämmelserna. Detta gäller alla normgivningsbemyndiganden i kapitlet. Principen om fullharmonisering hindrar dock inte att direktivet fylls ut med det som behövs för att bestämmelserna ska kunna tillämpas i praktiken. Sådan reglering får dock inte innebära att innehållet i direktivet ändras eller att den skyddsnivå som direktivet ställer upp frångås. Av 3 § följer att föreskrifter om informationskravet också får meddelas i förhållande till slutanvändare som är mikroföretag, andra små företag och organisationer som drivs utan vinstsyfte. 2 § Bestämmelserna i 1 § gäller inte överföringstjänster som används för till- handahållande av maskin-till-maskin-tjänster. Paragrafen innehåller ett undantag från 1 §. Den saknar motsvarighet i LEK. Paragrafen genomför delvis artikel 102.1 i EU-direktivet. Överväg- andena finns i avsnitt 16.4. Paragrafen innebär att tillhandahållare av överföringstjänster för till- handahållande av maskin-till-maskin-tjänster inte omfattas av skyldig- heten i 1 §. 3 § Bestämmelserna i 1 § i detta kapitel, i 2 kap. 2 § lagen (2005:59) om distans- avtal och avtal utanför affärslokaler och i 22 a § marknadsföringslagen (2008:486) ska tillämpas även när avtal ingås med slutanvändare som är mikroföretag, andra små företag eller organisationer som drivs utan vinstsyfte, om inte slutanvändaren uttryckligen har samtyckt till att bestämmelserna frångås. Paragrafen innebär att de kategorier av slutanvändare som ska skyddas av bestämmelserna om information innan ett avtal ingås utvidgas till att även omfatta andra slutanvändare än konsumenter. Den saknar motsvarighet i Paragrafen genomför artikel 102.2 i EU-direktivet. 2021/22:136 finns i avsnitt 16.4. Paragrafen innebär att 1 § som utgångspunkt ska tillämpas även när avtal ingås med mikroföretag, andra små företag eller organisationer som drivs utan vinstsyfte. Det innebär att de sektorsspecifika kraven på information som ska lämnas innan ett avtal ingås även gäller till förmån för den vidare slutanvändarkretsen och inte enbart för konsumenter. De föreskrifter som meddelas med stöd av bemyndigandet i 1 § tredje stycket kommer därmed även att skydda dessa slutanvändare. Om slutanvändaren uttryckligen har samtyckt till att bestämmelserna frångås är 1 § dock inte tillämplig. Bestämmelserna i 2 kap. 2 § lagen om distansavtal och avtal utanför affärslokaler och i 22 a § marknadsföringslagen gäller för avtal som ingås mellan en näringsidkare och en konsument. Bestämmelserna är en del av den allmänna konsumentskyddslagstiftningen som också träffar avtal om elektroniska kommunikationstjänster. Paragrafen innebär att dessa be- stämmelser som utgångspunkt ska tillämpas även när näringsidkare ingår avtal med mikroföretag, andra små företag eller organisationer som drivs utan vinstsyfte inom ramen för lagens tillämpningsområde. Om en sådan slutanvändare uttryckligen har samtyckt till att bestämmelserna frångås är bestämmelserna dock inte tillämpliga. De nämnda paragraferna om infor- mation innan ett avtal ingås är alltså som huvudregel direkt tillämpliga i fråga om avtal som ingås med sådana slutanvändare. Tillämpningen av paragraferna omfattas i och med detta av tillsynen enligt 11 kap. Mikroföretag och små företag definieras i 1 kap. 7 §. Med organisatio- ner som drivs utan vinstsyfte avses t.ex. välgörenhetsorganisationer eller andra typer av allmännyttiga organisationer. 4 § En tillhandahållare som avses i 1 § ska se till att informationen och samman- fattningen är en del av avtalet, om parterna inte uttryckligen har kommit överens om något annat. Paragrafen innebär en skyldighet att säkerställa att informationen om av- talet och avtalssammanfattningen, som en tillhandahållare ska lämna innan ett avtal ingås, blir avtalsinnehåll. Den saknar motsvarighet i LEK. Para- grafen genomför artikel 102.4 i EU-direktivet. Övervägandena finns i av- snitt 16.4. Som utgångspunkt ska den information som lämnas innan ett avtal ingås, liksom avtalssammanfattningen, utgöra en integrerad del av det slutliga avtalet. Tillhandahållaren är skyldig att se till att avtalet innehåller sådan information. Skyldigheten gäller inte om parterna uttryckligen har enats om något annat. Kravet på en uttrycklig överenskommelse innebär att frågan ska ha uppmärksammats särskilt och att det ska ha gjorts ett aktivt ställningstagande. Insyn och offentliggörande av information 5 § Den som tillhandahåller en internetanslutningstjänst eller en allmänt tillgäng- lig interpersonell kommunikationstjänst ska offentliggöra tydlig, heltäckande och aktuell information om tjänsten. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela före- skrifter om sådan information. 2021/22:136 Paragrafen innehåller en skyldighet för tillhandahållare att offentliggöra information om tjänsterna. Den motsvarar i huvudsak 5 kap. 17 § LEK (se prop. 2002/03:110 s. 235 f. och 388 och prop. 2010/11:115 s. 98 f. och 179). Paragrafen genomför artikel 103.1 och bilaga 9 i EU-direktivet. Övervägandena finns i avsnitt 16.5. Ändringen i första stycket innebär att paragrafens tillämpningsområde snävas in till att omfatta tillhandahållare av internetanslutningstjänster och allmänt tillgängliga interpersonella kommunikationstjänster. Offentlig- görandet innebär att informationen ska göras tillgänglig för slutanvän- darna, även de som inte har tecknat avtal med tillhandahållaren. Till skill- nad från LEK specificeras inte den information som ska offentliggöras i stycket. Kvalitetskravet på informationen ändras till att informationen ska vara tydlig, heltäckande och aktuell. Det innebär att informationen måste lämnas i tillräcklig omfattning och vara enkel att överblicka. Andra stycket ändras från att ha innehållit en upplysning om verk- ställighetsföreskrifter till att bli ett normgivningsbemyndigande. Med stöd av bemyndigandet kan föreskrifter meddelas som motsvarar kraven i bilaga 9 i EU-direktivet om vilken information som ska offentliggöras. I bilagan specificeras den information som tillhandahållare ska offentlig- göra för att alla slutanvändare ska kunna göra välinformerade val. Informationen omfattar t.ex. företagets kontaktuppgifter, en beskrivning av de tjänster som erbjuds, taxor, villkor för standardavtal och tvist- lösningsförfaranden. Närmare bestämmelser som motsvarar de ytterligare krav som direktivet ställer på formerna för informationslämnandet kan också meddelas med stöd av bemyndigandet. 6 § får ålägga den som tillhandahåller en internetanslut- ningstjänst eller en allmänt tillgänglig interpersonell kommunikationstjänst att offentliggöra uttömmande, jämförbar, tillförlitlig, användarvänlig och aktuell in- formation om tjänstens kvalitet och om vilka åtgärder som har vidtagits för att säkerställa likvärdig tillgång för slutanvändare med funktionsnedsättning. Infor- mationen om tjänstens kvalitet ska offentliggöras i den utsträckning som tillhanda- hållaren utövar kontroll över nätet. får också ålägga den som tillhandahåller en allmänt till- gänglig interpersonell kommunikationstjänst att informera konsumenter om i vilken utsträckning som kvaliteten på tjänsten är beroende av externa faktorer. Paragrafen gör det möjligt att kräva att tillhandahållare offentliggör infor- mation om tjänsternas kvalitet och om vidtagna åtgärder för att säkerställa likvärdig tillgång för slutanvändare med funktionsnedsättning. för artikel 104.1 i EU-direktivet. Övervägandena finns i avsnitt 16.5. Första stycket motsvarar i huvudsak 5 kap. 18 § LEK (se prop. 2002/03: 110 s. 236 f. och 389 och prop. 2010/11:115 s. 98 f. och 180). innebär att paragrafens tillämpningsområde snävas in till att omfatta till- handahållare av internetanslutningstjänster och allmänt tillgängliga inter- görandet att informationen ska göras tillgänglig för slutanvändarna i syfte att de genom bl.a. jämförelser med andra tillhandahållares tjänster ska kunna göra välinformerade val. Möjligheten att kräva att en tillhanda- hållare offentliggör information om tjänsternas kvalitet begränsas och gäller i den utsträckning som tillhandahållaren utövar kontroll över nätet. Både direkt kontroll och kontroll genom ett tjänstenivåavtal omfattas. Kvalitetskravet på informationen ändras till att informationen ska vara Prop. 2021/22:136 uttömmande, jämförbar, tillförlitlig, användarvänlig och aktuell. Andra stycket är nytt. Det införs en möjlighet för regleringsmyndigheten att ålägga vissa tillhandahållare att informera konsumenter om i vilken utsträckning som kvaliteten på tjänsterna är beroende av externa faktorer. Stycket omfattar endast tillhandahållare av allmänt tillgängliga interperso- nella kommunikationstjänster och gäller endast i förhållande till konsu- menter. Det är konsumentkollektivet, dvs. konsumenterna i allmänhet, som tillhandahållaren ska informera. Med externa faktorer avses t.ex. kontroll av överföringen av signaler och internetuppkopplingens kvalitet. Undantag för vissa mikroföretag 7 § Bestämmelserna i 1–6 §§ gäller inte för en tillhandahållare som är ett mikro- företag om företaget tillhandahåller endast nummeroberoende interpersonella kommunikationstjänster. Tillhandahållaren ska, innan ett avtal ingås, informera slutanvändaren om detta. Paragrafen innebär att vissa mikroföretag, i egenskap av tillhandahållare, undantas från föregående paragrafer i kapitlet. Den saknar motsvarighet i LEK. Paragrafen genomför artikel 98 i EU-direktivet. Övervägandena finns i avsnitt 16.3. Paragrafen undantar vissa tillhandahållare från de skyldigheter som regleras i angivna paragrafer samt får åläggas enligt 6 §. Mikroföretag som uteslutande tillhandahåller nummeroberoende interpersonella kommuni- kationstjänster omfattas inte av paragraferna. Om ett mikroföretag till- handahåller även andra elektroniska kommunikationstjänster, gäller inte undantaget. Motsvarande undantag finns i 30 och 37 §§. Mikroföretag definieras i 1 kap. 7 §. Undantaget träffar tillhandahållare. I kapitlet används mikroföretag också som en kategori av slutanvändare som skyddas av regleringen, se 3, 10, 11 och 28 §§. Vilka slutanvändare som regleringen gäller till förmån för följer av de enskilda paragraferna. Detsamma gäller vilka elektroniska kommu- nikationstjänster som omfattas av respektive paragraf. Mikroföretag som omfattas av undantaget är skyldiga att, innan ett avtal ingås, informera slutanvändaren om att tillhandahållaren är undantagen från det slutanvändarskydd som paragraferna innebär. 8 § Ett avtal mellan en konsument och den som tillhandahåller en allmänt till- gänglig elektronisk kommunikationstjänst får inte ha en längre bindningstid än 24 månader. Detta gäller dock inte när det är fråga om nummeroberoende inter- personella kommunikationstjänster eller överföringstjänster som används för till- handahållande av maskin-till-maskin-tjänster. Paragrafen anger en maximal bindningstid för konsumentavtal. Den mot- svarar i huvudsak 5 kap. 15 a § första stycket andra meningen LEK (se prop. 2010/11:115 s. 96 f. och 178). Paragrafen genomför artikel 105.1 första stycket (delvis) i EU-direktivet. Övervägandena finns i avsnitt 16.7.1. I förhållande till lydelsen i LEK tas i första meningen ordet inledande bort framför bindningstid. Ändringen förtydligar att det är den totala bind- 2021/22:136 ningstiden som avses. Det innebär att ett avtal med 24 månaders bind- ningstid inte kan förlängas med ytterligare bindningstid. Däremot finns det inget som hindrar att ett avtal med kortare bindningstid än 24 månader förlängs med ytterligare bindningstid så länge den maximala bindnings- tiden inte överskrids. När det gäller avtal med bindningstid som förlängs automatiskt finns det särskild reglering i 14 § som hindrar en automatisk avtalsförlängning med ytterligare bindningstid. Genom den nya andra meningen snävas paragrafens tillämpningsområ- de in. Paragrafen omfattar inte nummeroberoende interpersonella kommu- nikationstjänster eller överföringstjänster som används för tillhanda- hållande av maskin-till-maskin-tjänster. Därmed träffar kravet på maximal bindningstid i första hand internetanslutningstjänster och allmänt tillgäng- liga nummerbaserade interpersonella kommunikationstjänster. Kravet på maximal bindningstid gäller enligt paragrafen till förmån för konsumenter. Enligt 10 § skyddas även ytterligare kategorier av slut- användare. Det innebär att kretsen av slutanvändare som kan få skydd av paragrafen snävas in i förhållande till LEK. Kravet på maximal bindnings- tid gäller inte längre i förhållande till alla slutanvändare. Vid en överträdelse av paragrafen ska tillsynsmyndigheten besluta om sanktionsavgift, se 12 kap. 1 §. 9 § Bestämmelserna i 8 § hindrar inte att en konsument binds om det är fråga om ett avtal som gäller avbetalning avseende an- läggande av en fysisk anslutning till ett elektroniskt kommunikationsnät. Ett sådant avtal får inte omfatta terminalutrustning och inte heller innehålla villkor som strider mot 12–17 §§. Paragrafen innebär att kravet på maximal bindningstid inte gäller för ett avbetalningskontrakt om anläggande av en fysisk anslutning till ett elek- Den saknar motsvarighet i LEK. genomför artikel 105.1 andra stycket i EU-direktivet. finns i avsnitt 16.7.1. Paragrafen reglerar ett undantag från bestämmelserna om bindningstid i Undantaget innebär att avtalstiden för ett avbetalningskontrakt enligt vilket konsumenten gör avbetalningar av skulden för t.ex. anläggande av fiber inte begränsas i fråga om bindningstid. Ett sådant avtal kan ha en längre bindningstid än 24 månader. Undantaget omfattar endast sådana avtal där avbetalningarna avser själva anläggandet av den fysiska anslut- är ofta fördelaktig för konsumenten i sådana fall, eftersom det ofta rör sig om en större investering. Ett avbetalningskontrakt om anläggande av en fysisk anslutning som ingås med en konsument får inte omfatta terminalutrustning, t.ex. en router eller ett modem. Avtalet får inte heller innehålla villkor som strider mot Det innebär att tillhandahållaren genom avbetalnings- kontraktet i fråga inte får hindra konsumenten från att utöva sina rättig- heter i fråga om ändring av avtal, maximal uppsägningstid, operatörslåst terminalutrustning, kompensation till tillhandahållaren vid uppsägning av avtalet och påföljder vid fel. Regleringen tar främst sikte på att konsumenter inte ska hindras från att byta tillhandahållare och syftar till att undvika inlåsningseffekter. Enligt 10 § skyddas, förutom konsumenter, även ytterligare kategorier av slutanvändare av paragrafen. 10 § Bestämmelserna i 8 och 9 §§ ska gälla även i fråga om avtal som ingås med Prop. 2021/22:136 slutanvändare som är mikroföretag, andra små företag eller organisationer som drivs utan vinstsyfte, om inte slutanvändaren uttryckligen har samtyckt till att bestämmelserna frångås. Paragrafen innebär att även andra kategorier av slutanvändare än enbart konsumenter skyddas av angivna bestämmelser. Paragrafen genomför artikel 105.2 i EU-direktivet. Övervägandena finns i avsnitt 16.7.1. Paragrafen utvidgar den krets av slutanvändare som omfattas av slut- användarskyddet. Kravet på maximal bindningstid samt kraven på ett av- betalningskontrakt om anläggande av en fysisk anslutning till ett elektro- niskt kommunikationsnät ska som utgångspunkt också gälla för avtal som ingås med mikroföretag, andra små företag eller organisationer som drivs utan vinstsyfte. Om dessa slutanvändare uttryckligen har samtyckt till att bestämmelserna frångås, är kraven inte tillämpliga. Mikroföretag och små företag definieras i 1 kap. 7 §. Med organisationer som drivs utan vinst- syfte avses t.ex. välgörenhetsorganisationer eller andra typer av allmän- nyttiga organisationer. Ändring och uppsägning av avtal 11 § När det gäller överföringstjänster som används för tillhandahållande av maskin-till-maskin-tjänster avses med slutanvändare i 12 och 16 §§ endast kon- sumenter, mikroföretag och andra små företag samt organisationer som drivs utan vinstsyfte. Paragrafen innebär att kretsen av slutanvändare som skyddas av bestäm- melserna snävas in när det gäller vissa tjänster. Den saknar motsvarighet i LEK. Paragrafen genomför artikel 105.7 i EU-direktivet. Övervägandena finns i avsnitt 16.7.2 och 16.7.5. Paragrafen omfattar endast överföringstjänster som används för tillhanda- hållande av maskin-till-maskin-tjänster. För andra elektroniska kommuni- kationstjänster gäller bestämmelserna till förmån för alla slutanvändare. De paragrafer som pekas ut behandlar ändring av avtal och kompensation till tillhandahållaren vid uppsägning av avtalet . Mikroföretag och små företag definieras i 1 kap. 7 §. Med organisationer som drivs utan vinstsyfte avses t.ex. välgörenhetsorganisationer eller andra typer av all- männyttiga organisationer. 12 § Om den som tillhandahåller en slutanvändare en allmänt tillgänglig elektronisk kommunikationstjänst vill ändra avtalet, ska slutanvändaren på ett klart och begripligt sätt underrättas om ändringen minst en månad innan den träder i kraft. Underrättelsen ska lämnas på ett varaktigt medium och innehålla information om slutanvändarens rätt att säga upp avtalet. från underrättelsen får en slutanvändare som inte godtar de nya villkoren säga upp avtalet utan ytterligare kostnad. Första och andra styckena gäller inte 1.nummeroberoende interpersonella kommunikationstjänster, eller 2.om ändringen av avtalet a)enbart är till slutanvändarens fördel, b)är av rent administrativ karaktär och inte får några negativa konsekvenser för c) krävs för att avtalet ska vara förenligt med unionsrätten eller nationell rätt. Paragrafen behandlar ändring av avtal. Den motsvarar delvis 5 kap. 16 § första stycket LEK (se prop. 2002/03:110 s. 235 och 388 och prop. 2010/ 11:115 s. 96 och 178 f.). Paragrafen genomför artikel 105.4 i EU- direktivet. Övervägandena finns i avsnitt 16.7.2. Ändringen i första stycket innebär att ett kvalitetskrav för underrättelsen införs genom att det anges att slutanvändaren på ett klart och begripligt sätt ska underrättas om ändringen. Skyldigheten att i underrättelsen upplysa om rätten att säga upp avtalet finns kvar. Av lagtexten framgår nu också att underrättelsen ska lämnas på ett varaktigt medium. Uttrycket varaktigt medium har samma innebörd som i det s.k. konsumenträttighets- direktivet, dvs. och rådets direktiv /83/EU av den