prop · H903192 · 2022-03-22 00:00:00 — Förekomsten av knivar och andra farliga föremål i sammanhang och under omständigheter där de kan befaras komma till brottslig användning riskerar också att negativt påverka den upplevda tryggheten i samhället, t.ex. på platser såsom skolor där behovet av trygghet är särskilt framträdande. Mot den bakgrunden ansluter sig regeringen, i likhet med men till skillnad från Brå och , till den bedömning som görs i promemorian att brottslighetens art bör motivera att påföljden bestäms till fängelse även om inte straffvärdet eller tidigare brottslighet skulle tala för det. Den utgångspunkten vid påföljdsvalet bör gälla inte bara vid grovt knivbrott utan även vid allvarligare former av normalgradsbrott. Att grova knivbrott och allvarligare knivbrott av normalgraden bör särbehandlas till följd av sin art betyder inte att påföljden alltid ska bestämmas till fängelse vid sådana brott. Hur starkt brottslighetens art talar för fängelse måste avgöras utifrån omständigheterna i det enskilda fallet. Utrymmet att döma till en annan påföljd än fängelse är i allmänhet större vid allvarligare knivbrott av normalgraden än vid grova brott. Förslagen i propositionen innebär inte att det i sak uppstår några nya konkurrenssituationer. Regeringen delar emellertid den bedömning som görs i promemorian att den föreslagna straffskalan för grovt knivbrott bör Prop. 2021/22:192 kunna leda till att det oftare än med nuvarande ordning blir aktuellt att döma för både grovt knivbrott och annat brott vid vilket kniven använts, såsom olaga hot eller misshandel (jfr prop. 1987/88:98 s. 18). Vid bedömningen av brottslighetens samlade straffvärde kan det bli aktuellt att ta hänsyn till om allvaret i det grova knivbrottet till stor del redan har beaktats vid bedömningen av brottsbalksbrottets farlighet (jfr NJA 2020 s. 703 p. Regeringens förslag: Lagändringarna ska träda i kraft . Regeringens bedömning: Några särskilda övergångsbestämmelser Promemorians förslag och bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna uttalar sig om förslaget och bedömningen i promemorian. Skälen för regeringens förslag och bedömning: Regeringen anser att de föreslagna ändringarna bör träda i kraft . De bör därför träda i kraft . När det gäller frågan om övergångsbestämmelser följer det av 2 kap. 10 § regeringsformen att svårare brottspåföljd inte får åläggas för en gärning än den som var föreskriven när brottet begicks. En bestämmelse av samma innebörd återfinns i artikel 7 i den europeiska konventionen av om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna (). Den nu beskrivna principen har också kommit till uttryck i 5 § lagen (1964:163) om införande av . Enligt paragrafens andra stycke ska straff bestämmas efter den lag som gällde när gärningen företogs, om inte den lag som gäller när domen meddelas leder till frihet från straff eller till lindrigare straff. Denna bestämmelse anses generellt tillämplig inom straffrätten om inte något annat har föreskrivits beträffande en viss författning. Mot denna bakgrund är några särskilda övergångsbestämmelser inte nödvändiga. Regeringens bedömning: Förslagen bedöms innebära vissa ökade kostnader för rättsväsendet. Dessa ryms dock inom ramen för befintliga Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Enligt kan kostnadsökningarna för myndigheten till följd av förslagen, sedda för sig, rymmas inom ramen för befintliga anslag. Myndigheten bedömer dock att även mindre kostnadsökningar är svåra att finansiera utan anslagstillskott med hänsyn till andra straffskärpningar samt beläggningsläget och det ekonomiska läget i Kriminalvården. (Brå) påpekar bl.a. att de redovisade lagföringarna inte är uppdelade utifrån svårhetsgrad, vilket gör det svårt att avgöra om den beräknade kostnadsökningen för Kriminalvården är rimlig. , , , , och anser att förslagen kommer att leda till en ökad belastning och ökade kostnader för domstolarna. Domstolarna framhåller att förslaget om ett höjt maximistraff för knivbrott av normalgraden medför att tingsnotarier och beredningsjurister inte längre kommer att vara behöriga att handlägga mål om de brotten. Vidare påpekas av domstolarna att det i många fall inte kommer vara möjligt att avgöra mål utan huvudförhandling och att nämnd måste delta i avgörandet. tillägger att förslagen innebär att en betydande del av de brott som hanteras genom ett strafföreläggande i stället kommer att behöva handläggas i domstol. efterfrågar en analys av förslagens kostnadseffekter för rättsliga biträden. kommun anser att den analys som görs i promemorian av förslagens kostnadseffekter för kommunerna är bristfällig, medan Kommuner och Regioner delar bedömningen i promemorian att kostnadsökningen för kommunerna till följd av en viss ökning av användande av ungdomspåföljder torde vara liten eller marginell. Brå efterlyser ett resonemang om förslagens betydelse för brottsligheten och det brottsförebyggande arbetet. kommun saknar en barnkonsekvensanalys. anser att det bör övervägas vilka konsekvenser ett genomförande av förslagen skulle kunna få för en selektiv ökning av repressionsnivån mot kulturella, etniska och socioekonomiska minoritetsgrupper i samhället. Skälen för regeringens bedömning Förslaget om skärpningar av den straffrättsliga regleringen av brott mot knivlagen kommer att innebära längre strafftider och att fler lagöverträdare kommer att dömas till fängelse, villkorlig dom eller skyddstillsyn i stället för böter. Fler unga lagöverträdare kommer också att dömas till ungdomstjänst eller ungdomsvård i stället för böter. Ett ökat användande av fängelse och frivårdspåföljder leder till kostnadsökningar för Kriminalvården. Regeringen delar bedömningen i promemorian att den förväntade kostnadsökningen till följd av förslagen bör kunna rymmas inom ramen för myndighetens befintliga anslag. Kriminalvården har tillskjutits betydande medel för att ge förutsättningar att tillskapa ytterligare tillfälliga och permanenta platser på häkten och anstalter mot bakgrund av den ansträngda beläggningssituationen samt kommande straffrättsliga reformer (prop. 2020/21:1 utg.omr. 4 avsnitt 2.9.6, bet. 2021/22:JuU1, rskr. 2021/22:89). Som flera remissinstanser påpekar kan förslagen också medföra vissa ökade kostnader för domstolarna. Regeringen bedömer emellertid att dessa kostnadsökningar inte bör vara av större omfattning än att de kan rymmas Prop. 2021/22:192 inom ramen för domstolarnas befintliga anslag. Inte heller eventuella kostnadsökningar för polis och åklagare bedöms kräva särskild Kostnaderna för rättsliga biträden kan förutses öka något, men bedöms vara på en sådan begränsad nivå att de kan hanteras inom ramen för befintligt anslag. Regeringen kommer genomföra omfattande satsningar på rättsväsendet (se prop. 2020/21:1 utg.omr. 4 avsnitt 2.10.1, 2.10.3, 2.10.5 och 2.10.12 samt bet. 2021/22:JuU1, rskr. 2021/22:89). Det handlar om ökade resurser till och åklagarväsendet, men även om en ökning av medlen till Domstolar. Med anledning av bl.a. det ökade målinflödet till domstolarna föreslås även anslaget för rättsliga biträden ökas. Även med beaktande av vad kommun anför gör regeringen, i likhet med Kommuner och Regioner, ingen annan bedömning än den som görs i promemorian när det gäller förslagens ekonomiska konsekvenser för kommunerna, som huvudsakligen torde avse en viss ökning av ungdomstjänst och ungdomsvård. Förslagen markerar en skärpt syn på allvarligare knivbrott och kan bidra till att minska antalet sådana brott. Förslagen kan också påverka de brottsbekämpande myndigheternas prioriteringar. Vidare ger förslagen en signal till myndigheterna och övriga aktörer i samhället om vikten av åtgärder som syftar till att förebygga och bekämpa allvarligare knivbrott. Förslagen kan bidra till att den upplevda tryggheten ökar i det offentliga rummet i allmänhet och på platser som skolor. Förslagen kan därmed ha positiva effekter även för barns och ungas upplevda trygghet och medföra ett starkare straffrättsligt skydd för barn och unga vid brottslighet som innefattar kniv eller andra farliga föremål (se t.ex. avsnitt 5 om utvecklingen av antalet anmälda personrån mot barn). Som redovisas ovan innebär förslagen att unga lagöverträdare som begår knivbrott i högre utsträckning kommer att dömas till påföljder som är anpassade för unga, t.ex. ungdomsvård och ungdomstjänst, i stället för böter. Förslagen är könsneutrala, gäller lika för alla och ska, som pekar på, inte tillämpas olika enskilda eller grupper emellan. Även med bestämmelser som gäller lika för alla kan emellertid olika grupper påverkas av dem i olika utsträckning. Enligt redovisad statistik lagförs exempelvis betydligt fler män än kvinnor för knivbrott. Detta innebär att fler män än kvinnor kommer att beröras av de nya reglerna. Förslaget till lag om ändring i lagen (1988:254) om förbud beträffande knivar och andra farliga föremål 4 § Den som uppsåtligen bryter mot 1 eller 2 § döms till böter eller fängelse i högst . 2021/22:192 Om gärningen har begåtts av oaktsamhet, döms till böter eller fängelse . Om ett brott som avses i första stycket är grovt, döms till fängelse i lägst och högst . Vid bedömningen av om brottet är grovt ska det särskilt beaktas om 1.föremålet har innehafts i ett sammanhang där det kan befaras komma till användning vid brottsligt angrepp på någons liv, hälsa eller trygghet till person, 2.föremålet har varit av särskilt farlig beskaffenhet, 3.innehavet, överlåtelsen eller saluhållandet har avsett flera föremål, eller 4.gärningen på annat sätt har varit av särskilt farlig art. Om det rör sig om ringa fall utgör gärningen dock inte brott. Paragrafen innehåller bestämmelser om straff för brott mot lagen. Övervägandena finns i avsnitt 5. Första stycket ändras dels genom att straffmaximum för brott av normalgraden höjs från fängelse till fängelse , dels genom att den straffskalan inte längre omfattar oaktsamma gärningar. I andra stycket, som är nytt, införs en särskild straffskala för brott som begås av oaktsamhet. Straffskalan sträcker sig från böter till fängelse i högst och motsvarar därmed den gällande straffskalan för brott av normalgraden. Införandet av en särskild straffskala är inte avsett att påverka straffnivån för oaktsamma knivbrott. Bestämmelsen om grovt brott i hittillsvarande andra stycket flyttas till ett nytt tredje stycke. Genom en hänvisning till första stycket begränsas tillämpningsområdet för det grova brottet till uppsåtliga gärningar. Bestämmelsen ändras vidare dels genom att straffskalan för brottet (hitintills fängelse i högst ) skärps till fängelse i lägst och högst , dels genom att det i bestämmelsen införs en punktlista med omständigheter som särskilt ska beaktas vid bedömningen av om ett brott ska bedömas som grovt. Ändringen av straffskalan syftar till att höja straffnivån för brottet. I den första punkten föreskrivs att det vid bedömningen av om brottet är grovt särskilt ska beaktas om föremålet har innehafts i ett sammanhang där det kan befaras komma till användning vid brottsligt angrepp på någons liv, hälsa eller trygghet till person. Punkten införs för att säkerställa att den omständigheten att föremålet har innehafts i ett sammanhang där risken för våldsanvändning är högre särskilt ska beaktas vid bedömningen av om ett brott är grovt. Det kan t.ex. handla om innehav på platser där kriminell verksamhet bedrivs, såsom platser där narkotikaförsäljning sker eller annan brottslig verksamhet förekommer, men även ett i vidare bemärkelse Punkten kan också avse innehav i sammanhang där det förekommer bruk av alkohol eller narkotika eller där ett stort antal människor vistas och där risken för våldsanvändning bl.a. av de skälen generellt sett kan antas vara högre. Det kan exempelvis handla om platser där det bedrivs restaurang- eller nattklubbsverksamhet, men också större idrottsarrangemang eller andra allmänna sammankomster eller offentliga tillställningar där ordningsstörningar eller våldsanvändning kan befaras. För att punkten ska vara tillämplig krävs inte att det funnits någon konkret fara för att föremålet i det enskilda fallet skulle komma till brottslig an- Det räcker med att föremålet innehafts i ett sammanhang där det typiskt sett finns en sådan fara. För det fall det kan konstateras att risken för att föremålet skulle komma till brottslig användning i det enskilda fallet varit liten, bör det emellertid beaktas vid den helhetsbedömning som alltid ska göras av om ett knivbrott är att bedöma som grovt. Med brottsligt angrepp på någons liv, hälsa eller trygghet till person avses brott där gärningen kan bestå av eller innefatta våldsanvändning, hot eller med våld eller hot jämställbart handlande. Exempel på sådana angrepp är mord, dråp, misshandel, olaga hot, utpressning, våld eller hot mot tjänsteman, övergrepp i rättssak samt rån, men däremot inte förmögenhetsbrott som enbart innebär angrepp på någons ekonomiska trygghet och där det otillåtna föremålet främst kan komma till användning som ett brottsverktyg, t.ex. vid stöld eller tillgrepp av fortskaffningsmedel. Omständigheten enligt andra punkten att föremålet har varit av särskilt farlig beskaffenhet innebär att föremålets farlighet kan kvalificera ett brott som grovt. Det som framför allt bör vägas in vid bedömningen är föremålets effekt vid brottslig användning, dess konstruktion och utformning. Exempel på föremål som kan anses vara av särskilt farlig beskaffenhet med hänsyn till deras effekt är större föremål såsom svärd, yxor och macheter. Även sådana föremål som omfattas av förbudet mot saluhållande i 2 §, dvs. springstiletter, springknivar eller s.k. gatustridsvapen, liksom föremål som är konstruerade för att vara lätta att dölja, bör kunna betraktas som särskilt farliga. Enligt tredje punkten ska innehavet i strid med 1 § eller överlåtelsen eller saluhållandet i strid med 2 § ha avsett flera föremål. Med flera föremål avses att gärningen ska ha omfattat minst två föremål. Hur många föremål som krävs för att brottet ska bedömas som grovt beror på omständigheterna i det enskilda fallet, bl.a. på vilken sorts föremål det är fråga om. Ju farligare föremål det rör sig om desto mindre antal bör krävas för att brottet ska kunna bedömas som grovt, t.ex. om det rör sig om föremål som typiskt sett är avsedda för våldsanvändning och som således inte har något annat naturligt legitimt användningsområde. Den fjärde punkten innebär att det särskilt ska beaktas om gärningen på annat sätt har varit av särskilt farlig art. Uttrycket särskilt farlig art omfattar flera tänkbara kvalificerande omständigheter. Vad som avses är bl.a. faktorer som kan öka risken för föremålets brottsliga användning. Sådana omständigheter kan hänföra sig till den som har innehaft föremålet och under vilka förhållanden det har skett. Att en gärningsman är påverkad av alkohol, narkotika, anabola steroider eller andra dopningspreparat kan vara en omständighet som kan påverka gärningens farlighet, särskilt om det kan antas att personens omdöme eller handlingskontroll är nedsatt. Det kan också vara fråga om andra omständigheter som visar på ett särskilt farligt innehav som kan innebära en ökad risk för att föremålet kommer till brottslig användning mot någons liv, hälsa eller trygghet till person. Dit kan t.ex. höra sådana förhållanden som att föremålet innehas av en person som ingår i en kriminell miljö eller en kriminell gruppering. Att gärningsmannen tidigare visat sig beredd att ta till våld, vilket bl.a. kan påvisas av tidigare kriminell belastning, kan också vara relevant. Det kan t.ex. handla om att han eller hon tidigare är dömd för brott mot någons liv, hälsa eller trygghet till person. Vidare kan det vara av betydelse att det förekommer vapen, skyddsvästar eller dylikt i samband med det otillåtna innehavet enligt knivlagen. Gärningsmannens motiv kan också vara relevant. 2021/22:192 innehas i t.ex. våldsanvändningssyfte talar det för att brottet är grovt. Detsamma kan gälla innehav av kniv i självförsvarssyfte. Också förhållanden som inte direkt tar sikte på risken för brottslig användning av föremålet, men som ändå får anses innebära att gärningen är särskilt farlig, omfattas av bestämmelsen. Det kan bl.a. vara fråga om att gärningsmannen har vidtagit särskilda åtgärder för att i hemlighet kunna föra in föremålet till platser eller sammankomster där det sker en inpasseringskontroll, men också att sådana åtgärder har vidtagits i andra sammanhang för att föremålet ska kunna bäras dolt eller vara lättillgängligt. Vidare bör en gärning normalt anses som särskilt farlig och bedömas som grov om innehavet skett på en brottsutsatt plats eller på en plats som framstår som särskilt skyddsvärd, t.ex. av trygghetsskäl. Med en brottsutsatt plats menas en plats, exempelvis ett torg, en gågata eller ett stationsområde, där det finns problem med brottslighet (jfr i tillämpliga delar prop. 2017/18:231 Ny kamerabevakningslag, s. 143). Särskilt skyddsvärda platser kan utgöras av skolområden där grundskole- eller gymnasieundervisning sker. Det kan också handla om innehav i lokaler där samhällsviktig verksamhet bedrivs och dit allmänheten har tillträde, t.ex. i entréer och väntrum på sjukhus, polisstationer eller domstolar. När det gäller överträdelser av saluhållandeförbudet i 2 § kan en sådan gärning betraktas som särskilt farlig om saluhållandet har skett genom t.ex. annonsering, exponering eller försäljning till en krets av yngre personer. Uppräkningen av omständigheter i punktlistan är inte uttömmande. Frågan om brottet är grovt ska alltid avgöras med beaktande av samtliga omständigheter i det enskilda fallet. Det betyder att det inte är nödvändigt att kvalificera brottet som grovt när någon av de angivna omständigheterna föreligger och heller inte uteslutet att bedöma brottet som grovt i fall där ingen av de angivna omständigheterna är för handen. För att ett brott ska bedömas som grovt bör dock i princip krävas att omständigheterna i det enskilda fallet framstår som försvårande i motsvarande grad som normalt gäller i de fall som anges i paragrafens exemplifiering. De i lagtexten angivna omständigheterna och de exempel som lämnas ovan på vad som avses med de dessa måste vidare ses i sitt sammanhang och situationen kan te sig olika i skilda fall. I fråga om påföljdsval bör det, om straffvärdet ligger på fängelsenivå, vara motiverat att bestämma påföljden till fängelse även om inte straffvärdet eller tidigare brottslighet skulle tala för det. Hur starkt brottslighetens art talar för fängelse måste emellertid avgöras utifrån omständigheterna i det enskilda fallet. Ändringen av straffskalan för grovt knivbrott kan innebära att knivbrott i fler fall än med hittillsvarande ordning inte konsumeras av exempelvis misshandel eller olaga hot. Fjärde stycket är nytt och motsvarar vad som hitintills har reglerats i första stycket om att det i ringa fall inte ska dömas till ansvar. Övriga ändringar är språkliga. 5 § Knivar eller andra föremål som innehafts i strid med 1 § eller som överlåtits eller saluhållits i strid med 2 § ska förklaras förverkade, om det inte är uppenbart oskäligt. Paragrafen innehåller bestämmelser om förverkande och ändras endast språkligt. 2021/22:192 Bilaga 1 Sammanfattning av promemorian Skärpta straff för knivbrott Promemorian innehåller förslag som innebär en skärpt syn på allvarligare brott mot lagen (1988:254) om förbud beträffande knivar och andra farliga föremål. För brott av normalgraden föreslås maximistraffet höjas från fängelse till fängelse . För grovt brott föreslås straffskalan ändras från fängelse i högst till fängelse i lägst och högst . Vidare föreslås att det i lagen införs omständigheter som särskilt ska beaktas vid bedömningen av om ett brott är grovt, vilket innebär att tillämpningsområdet för det brottet utvidgas. Vid bedömningen av om ett brott är grovt ska det särskilt beaktas om föremålet har innehafts i ett sammanhang där det kan befaras komma till användning vid brottsligt angrepp på någons liv, hälsa eller trygghet till person, om föremålet har varit av särskilt farlig beskaffenhet, om innehavet, överlåtelsen eller saluhållandet har avsett flera föremål eller om gärningen på annat sätt har varit av särskilt farlig art. Lagändringarna föreslås träda i kraft . 2021/22:192 Bilaga 2 Förslag till lag om ändring i lagen (1988:254) om förbud beträffande knivar och andra farliga föremål Härigenom föreskrivs att 4 och 5 §§ lagen (1988:254) om förbud beträffande knivar och andra farliga föremål1 ska ha följande lydelse. Den som uppsåtligen eller av Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot 1 eller 2 § oaktsamhet bryter mot 1 eller 2 § skall dömas till böter eller fängelse döms till böter eller fängelse i högst döms inte till ansvar. Om brottet är grovt, döms till Om brottet är grovt, döms till fängelse i högst . fängelse i lägst och om brottet är grovt ska det särskilt 1. föremålet har innehafts i ett sammanhang där det kan befaras brottsligt angrepp på någons liv, hälsa eller trygghet till person, 2. föremålet har varit av särskilt 3. innehavet, 4. gärningen på annat sätt har varit av särskilt farlig art. I ringa fall ska det inte dömas till ansvar. Knivar eller andra föremål som Knivar eller andra föremål som innehafts i strid mot 1 § eller som innehafts i strid med 1 § eller som överlåtits eller saluhållits i strid mot överlåtits eller saluhållits i strid 2 § skall förklaras förverkade, om med 2 § ska förklaras förverkade, det inte är uppenbart oskäligt. om det inte är uppenbart oskäligt. Denna lag träder i kraft 1Senaste lydelse av lagens rubrik 1990:413. 2Senaste lydelse 2000:148. 3 Senaste lydelse 1990:413. Efter remiss har yttrande över promemorian lämnats av kommun, , , Brottsofferjouren , , , , kommun, Kriminalvården, , , (Juridiska fakultetsstyrelsen), (Kriminologiska institutionen), , , Naturvårds- verket, , , kommun, Statens institutionsstyrelse, , , kommun, , , advokat- samfund, Kommuner och Regioner, Vapenägares Förbund, , Säkerhetspolisen, , , , kommun, , kommun, och Kumla kommun, ombudsmän, och kommun har avstått från att yttra sig. Svar har inte inkommit från , kommun, kommun, , kommun, kommun, kommun, , kommun, kommun, , kommun, Sala kommun, Scou- terna, kommun, , Svenska Vapensamlar- föreningen, och för jakt, och Utöver remissinstanserna har en privatperson inkommit med skriftliga synpunkter på promemorian. Utdrag ur protokoll vid sammanträde Närvarande: F.d. justitieråden och samt justitierådet Skärpta straff för knivbrott Enligt en lagrådsremiss har regeringen () beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till lag om ändring i lagen (1988:254) om förbud beträffande knivar och andra farliga föremål. Förslaget har inför Lagrådet föredragits av rättssakkunniga . Förslaget föranleder följande yttrande. Förslaget i remissen innebär att straffen för brott mot knivlagen skärps påtagligt. Detta uppnås bl.a. genom att straffskalorna ändras – det föreslås att straffskalan för grovt brott ska vara fängelse i lägst och högst medan straffskalan för normalgraden av (det uppsåtliga) brottet ska bli böter eller fängelse i högst – och genom att det införs kvalifikationsgrunder som ska beaktas vid bedömandet av om brottet är grovt. Lagrådet har i ett tidigare yttrande (se Lagrådets yttrande över förslaget till En samlad terrorismlagstiftning) framfört invändningar mot den stora överlappning som funnits mellan straffskalan för brott av normalgraden och straffskalan för grovt brott. I det här fallet kan emellertid Lagrådet konstatera, att straffskalekonstruktionen som sådan är väl utformad. Den föranleder således inte några invändningar. I princip har Lagrådet inte heller i övrigt några invändningar mot förslagen. Så som kriterierna för grovt brott har utformats fordras emellertid en nyanserad tillämpning om regleringen ska leda till rimliga resultat; det gäller också med utgångspunkt i att en relativt kraftig skärpning av straffen är eftersträvad.