prop · H903176 · 2022-03-22 00:00:00 — I promemorian föreslås dock att ersättning till arbetsgivare inte ska få lämnas för tid före och att ersättning till arbetsgivare för perioden –ska få lämnas om den omställningsorganisation som arbetsgivaren har betalat avgifter till var registrerad hos Kammarkollegiet . Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringen anser att förslagen om ett nytt grundläggande omställnings- och kompetensstöd, ett nytt omställningsstudiestöd och en reformerad arbetsrätt i möjligaste mån bör samordnas med ikraftträdandet av förslagen i betänkandet Ett nytt regelverk för arbetslöshetsförsäkringen (SOU 2020:37). Regeringen anser i likhet med , och att det är angeläget att verksamheten inom det grundläggande omställnings- och kompetensstödet kommer på plats så snart möjligt, eftersom det finns ett behov av att främja arbetstagares omställningsförmåga. Regeringen anser att det är viktigt att lagen i huvudsak träder i kraft som övriga förslag inom omställningspaketet om flexibilitet, omställningsförmåga och trygghet på arbetsmarknaden. Regeringen anser inte att det finns skäl att invänta ikraftträdandet av förslagen i (SOU 2020:37). Vissa remissinstanser anser att datumet för ikraftträdandet bör senareläggas. Svensk Scenkonst, Fastighetsbranschens , , och Fremia påpekar att förslaget innebär ett behov av nya förhandlingar mellan parterna och att omställningsorganisationerna behöver för att anpassa sina verksamheter. Regeringen instämmer i att det är viktigt att arbetsmarknadens parter och omställningsorganisationerna ges möjlighet att göra eventuella anpassningar. Regeringen bedömer dock att den föreslagna ikraftträdandetidpunkten möjliggör detta. I likhet med promemorian anser regeringen därför att det grundläggande omställnings- och kompetensstödet huvudsakligen bör träda i kraft . Regeringen konstaterar att Kammarkollegiet, i det fall myndigheten upphandlar tjänster av fristående aktörer, kan tillhandahålla offentligt grundläggande omställnings- och kompetensstöd först när avtal har ingåtts om sådana tjänster. Om bestämmelserna träder i kraft skulle arbetstagare ha rätt att söka stöd innan Kammarkollegiet hade praktisk möjlighet att tillhandahålla det. Regeringen bedömer att det skulle skada förtroendet för det grundläggande omställnings- och kompetensstödet. För att verksamheten ska kunna påbörjas så snart det är praktiskt möjligt bör regeringen, i likhet med förslaget i promemorian, därför kunna få besluta om när bestämmelserna om det offentliga grundläggande stödet ska träda i kraft. För att det grundläggande omställnings- och kompetensstödet ska komma på plats anser regeringen, i likhet med Kompetensföretagen, att Kammarkollegiet behöver påbörja sitt arbete omgående. Regeringen anser, i likhet med promemorian, att verksamheten bör kunna påbörjas . Myndigheten fick i uppdrag att förbereda ett nytt offentligt grundläggande omställnings- och kompetensstöd (A2021/01350). Regeringen delar Kammarkollegiets påpekande att myndigheten löpande behöver utveckla och förbättra utformningen av stödet även efter ikraftträdandet. 2021/22:176 Regeringen konstaterar att myndigheten har tilldelats medel i budgetpropositionen för att säkerställa att myndigheten kan genomföra sitt uppdrag. Regeringen anser att arbetsgivare bör kunna få ersättning för de avgifter som har betalats till en registrerad omställningsorganisation från den tidpunkt då enskilda personer kan få offentligt grundläggande stöd genom Kammarkollegiet. Eftersom inriktningen är att enskilda bör kunna få sådant offentligt stöd från bör ersättning till arbetsgivare kunna lämnas för tid från . En förutsättning för att en arbetsgivare ska kunna få ersättning för de avgifter som har betalats till en omställningsorganisation är att organisationen har registrerat sig hos Kammarkollegiet. I ett inledande skede av verksamheten för det grundläggande omställnings- och kompetensstödet kan det uppstå en situation där Kammarkollegiet inte hinner registrera en omställningsorganisation . Det skulle kunna medföra att en arbetsgivare inte kan få ersättning för sina avgifter till en sådan organisation. Enligt regeringens uppfattning bör det vara möjligt för arbetsgivare att få ersättning för sina kostnader från trots att organisationen inte är registrerad. Det är därför rimligt att en arbetsgivare bör kunna få ersättning för perioden –under förutsättning att omställningsorganisation som arbetsgivaren har betalat avgifter till var registrerad . Eftersom ersättning till arbetsgivare inte bör få lämnas för tid före den bör det offentliga stödet till enskilda inte heller kunna lämnas för en anställning som har upphört före den tidpunkten. 9.1.1EU-rätten och internationella åtaganden Många av regeringens förslag saknar beröring med och internationella åtaganden. Det gäller förslagen om turordning vid uppsägning, anställningens bestående vid tvist, omreglering till lägre sysselsättningsgrad och heltid. Andra förslag har däremot koppling till och olika internationella åtaganden. Det gäller förslagen om uppsägning från arbetsgivarens sida, särskild visstidsanställning, uthyrning av arbetstagare och om ändringarna i arbetslöshetsförsäkringen. Det regelverk som berörs består av EU:s stadga om de grundläggande rättigheterna, sociala stadga och rådets balk om social trygghet samt ett antal och EU-direktiv. Hur förslagen förhåller sig till dessa internationella åtaganden redovisas i det följande Regeringen gör sammantaget bedömningen att förslagen är förenliga med och med internationella åtaganden. Sakliga skäl för uppsägning I avsnitt 5.1.1 lämnar regeringen förslag om sakliga skäl för uppsägning från arbetsgivarens sida. Bestämmelser om arbetstagares skydd mot uppsägning finns i EU:s stadga om de grundläggande rättigheterna (artikel 30)och i sociala stadga (artikel 24). Den aktuella bestämmelsen i sociala stadga omfattas dock inte av ratifikation av stadgan (SÖ 1998:35, prop. 1997/98:82 och bet. 1997/98:AU12). Ett skydd mot uppsägning finns även ILO- konvention (nr 158) om uppsägning av anställningsavtal. Skyddet mot uppsägning har fått skilda uttryck i de olika rättsakterna. Enligt EU:s stadga har varje arbetstagare rätt till skydd mot uppsägning utan saklig grund i enlighet med unionsrätten samt nationell lagstiftning och praxis. I stadga anges att alla arbetstagare har rätt att inte bli uppsagda utan giltigt skäl som har samband med deras duglighet eller uppförande eller som har sin grund i de krav som verksamheten ställer i företaget eller förvaltningen. har en likalydande bestämmelse där en rad uppräknade omständigheter inte ska utgöra giltigt skäl för uppsägning, bl.a. medlemskap i en facklig organisation, kön, religion eller politisk uppfattning. Regeringen bedömer att förslagen i avsnitt 5.1.1 är förenliga med de nämnda bestämmelserna och åtaganden till skydd mot uppsägningar. Regeringens föreslår i avsnitt 5.1.2. att bestämmelserna om sakliga skäl för uppsägning och omplacering ska vara dispositiva på så sätt att avvikelser från reglerna bara får göras genom eller med stöd av kollektivavtal som på arbetstagarsidan slutits av en sådan sammanslutning av centrala arbetstagarorganisationer som avses i 6 § tredje stycket lagen om medbestämmande i arbetslivet, medbestämmandelagen. 2021/22:176 arbetsmarknadens parter inklusive rätten att förhandla kollektivt. Att reglerna görs dispositiva är förenligt med internationella åtaganden men den föreslagna begränsningen av dispositiviteten väcker frågor om förhållandet till reglerna om föreningsfriheten. Föreningsfriheten skyddas bl.a. av liksom av EU:s stadga om de grundläggande rättigheterna (artikel 28) och sociala stadga (artikel 5 och 6) och europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna (artikel 12). De som aktualiseras är framför allt konvention (nr 98) om tillämpningen av principerna för organisationsrätten och den kollektiva förhandlingsrätten och konvention (nr 154) om främjande av kollektiva förhandlingar. Även konvention (nr 87) om facklig föreningsfrihet och skydd för facklig organisationsrätt bör nämnas. Av artikel 4 i konvention nr 98 följer att ska uppmuntra och främja förhandlingar mellan arbetsgivar- och arbetstagar- organisationer för att åstadkomma en reglering av anställningsvillkor i kollektivavtal. En skyldighet att på olika sätt främja kollektiva förhandlingar följer även av artikel 5 i konvention nr 154. Enligt gällande rätt är 7 § anställningsskyddslagen tvingande till arbetstagarens förmån. Ett avtal som upphäver eller begränsar skyddet är således ogiltigt. Regeringen föreslår att avvikelser från den tvingande bestämmelsen får göras genom eller med stöd av ett kollektivavtal som på arbetstagarsidan har slutits av en sådan sammanslutning av centrala arbetstagarorganisationer som avses i 6 § tredje stycket lagen (1976:580) om medbestämmande i arbetslivet. Avvikelser genom andra avtal blir ogiltiga, oavsett om de är till för- eller nackdel för arbetstagaren. och LO anger att förslagets förenlighet med internationella bestämmelser om föreningsfrihet kan ifrågasättas. Regeringen kan konstatera att förslaget kan sägas påverka detta skydd för föreningsfriheten på två olika sätt. För det första kan förslaget ingripa i eventuella befintliga kollektivavtal med en reglering som avviker från bestämmelserna om sakliga skäl för uppsägning och arbetsgivarens omplaceringsskyldighet. För det andra kan förslaget påverka framtida förhandlingar om avvikelser från de angivna bestämmelserna eftersom giltiga avvikelser förutsätter ett sådant kollektivavtal som nämnts. Förslagets påverkan på befintliga kollektivavtal Regeringen kan konstatera att har kritiserat för att vid lagändringar inte fullt respektera den föreningsfrihet som arbetsmarknadens parter har enligt internationell rätt (se Report No 330, Case No 2171). Kommitténs generella syn på dessa frågor framgår av en sammanställning av avgöranden och principer (Digest of decisions and principles of the Freedom of Association Committe of the Governing Body of the ). Stor vikt fästs vid parternas inställning till lagändringar och till om staten har försökt verka för frivilliga förhandlingslösningar innan lagändringar genomförts (p. 1019– 1029 i femte utgåvan, ). Synen är sträng på lagändringar som ingriper i befintliga kollektivavtal vars rättsverkningar måste få gälla fullt ut under avtalens löptid. Lagstiftning som gör kollektivavtalsvillkor ogiltiga under avtalens löptid får i princip inte förekomma. Genomslaget av sådan lagstiftning anses kunna få ske först när avtalen löpt ut. LO anser att förslaget om dispositivitet inskränker förhandlingsrätten och gällande kollektivavtal. För det första kan regeringen konstatera att det enligt nuvarande bestämmelser endast är möjligt att avtala om avvikelser som är förmånligare för arbetstagaren än vad som följer av 7 § anställningsskyddslagen. Det finns såvitt känt inga kollektivavtal med sådana villkor. Regeringen inser dock att förslaget skulle kunna påverka ett sådant kollektivavtal som slutits under den nu föreslagna avtalsnivån. Frågan om förslaget innebär ett ingrepp i befintliga kollektivavtal beror dock på hur bestämmelsen om viss avtalsnivå implementeras. Regeringen föreslår i avsnitt 5.1.2 att giltiga avvikelser från bestämmelserna om sakliga skäl för uppsägning och arbetsgivarens omplaceringsskyldighet framgent ska förutsätta en viss avtalsnivå, ska tillämpas på avtal som ingåtts för att tillämpas för tiden . Regeringen bedömer därför att förslaget inte ingriper i befintliga kollektivavtal på det sätt som förbjuder och att förslaget därmed är förenligt med dessa. Förslagets påverkan på det framtida förhandlingsutrymmet påpekar att den principöverenskommelse som är ursprunget till regeringens förslag inte har träffats av samtliga parter på arbetsmarknaden och att parter utom överenskommelsen kan komma att ge in klagomål till om begränsningar i förhandlingsutrymmet. Enligt finns det ett utrymme för att genom lagstiftning införa framtida begränsningar i parternas förhandlingsutrymme. Var gränserna går för detta utrymme tycks kunna vara beroende av omständigheterna i det enskilda fallet. Det kan här vara relevant i vilken grad förhandlingsutrymmet begränsas i förhållande till vad som gällt tidigare, parternas inställning till lagändringen, hur viktig staten anser frågan vara och vilka försök staten har gjort för att lösa frågan i samförstånd med parterna. Regeringen vill framhålla att redan nuvarande utrymme för avvikelser från 7 § anställningsskyddslagen är begränsat eftersom bestämmelsen är tvingande till arbetstagarens förmån. Förslaget om att giltiga avvikelser ska förutsätta en viss avtalsnivå syftar till att motverka att det på arbetsmarknaden utvecklas alltför stora variationer i arbetstagares skydd mot uppsägning. Ett ytterligare skäl till förslaget om en viss avtalsnivå är det samförstånd om denna modell som, förhandlingar, numera föreligger mellan parter som representerar en omfattande del av arbetsmarknaden. Regeringen har gett uttryck för en avsikt att gå vidare med den modell som parterna kommer överens om. Staten kan därmed sägas ha försökt verka för förhandlingslösningar innan lagändringar genomförts. Förslaget om att giltiga avvikelser förutsätter en viss avtalsnivå påverkar visserligen de praktiska förutsättningarna för att sluta kollektivavtal med ett mer långtgående skydd för arbetstagare än vad som anges i bestämmelserna om sakliga skäl för uppsägning och arbetsgivarens omplaceringsskyldighet. Det är främst parter som ännu saknar sådana organisationer som avses i 6 § tredje stycket medbestämmannadelagen som påverkas av förslaget. Med hänsyn till att möjligheten att bilda sådana 2021/22:176 organisationer inte påverkas av förslaget bör dock den praktiska betydelsen av sådana följder vara ringa, liksom behovet av att på förbundsnivå sluta kollektivavtal om förstärkt anställningsskydd utöver anställningsskyddslagens bestämmelser om sakliga skäl för uppsägning och om arbetsgivarens omplaceringsskyldighet. Regeringen bedömer sammantaget att förslaget inte strider mot bl.a. till skydd för föreningsfriheten, och inte heller EU:s stadga om de grundläggande rättigheterna eller sociala stadga. Regeringens förslag i avsnitt 5.5.1 om anställningsformen särskild visstidsanställning innebär i huvudsak förändringar i möjligheten att övergå till tillsvidareanställning, få företrädesrätt till återanställning och beräkna anställningstid. Arbetstagare med särskild visstidsanställning kommer att kunna kvalificera sig för en tillsvidareanställning snabbare än vad som gäller för arbetstagare i allmän visstidsanställning. Förslaget innebär även skärpning av anställningsskyddslagens bestämmelser om missbruk av tidsbegränsade anställningar. Bestämmelser om tidsbegränsade anställningar finns i rådets direktiv /70/EG av om ramavtalet om visstidsarbete undertecknat av EFS, UNICE och CEEP, visstidsdirektivet. Direktivet är införlivat i anställningsskyddslagen. Direktivet syftar till att genomföra det ramavtal om visstidsarbete som ingicks mellan de allmänna branschövergripande organisationerna Europeiska fackliga samorganis- ationen (EFS), den europeiska industri- och arbetsgivarorganisationen (UNICE) och Europeiska centrumet för offentliga företag (CEEP). I ramavtalet finns bl.a. bestämmelser som ska förhindra missbruk av tidsbegränsade anställningar. skärptes bestämmelserna i anställningsskyddslagen för att säkerställa att direktivets krav på åtgärder mot missbruk uppfyllts. Regeringen bedömer att förslaget om anställningsformen särskild visstidsanställning är förenligt med visstids- direktivet. Regeringen föreslår även att arbetsgivare ska informera arbetstagare om han eller hon har anställts i särskild visstidsanställning. I denna del berör förslaget två EU-direktiv, rådets direktiv /533/EEG av om arbetsgivares skyldighet att upplysa arbetstagarna om de regler som är tillämpliga på anställningsavtalet eller anställningsförhållandet (det s.k. upplysningsdirektivet) och och rådets direktiv (EU) 2019/1152 av om tydliga och förutsägbara arbetsvillkor i Europeiska unionen (det s.k. arbetsvillkorsdirektivet). Upplysningsdirektivet innehåller minimiregler till arbetstagarens förmån och är genomfört i svensk rätt genom 6 c–e §§ anställningsskyddslagen. Från arbetstagarens synpunkt innehåller svensk rätt bestämmelser som får anses förmånligare än direktivet (artikel 7). I departementspromemorian Genomförande av arbetsvillkorsdirektivet (Ds 2020:14) lämnas förslag på hur arbetsvillkorsdirektivet kan genomföras i svensk rätt. Direktivet ska vara genomfört i . Även arbetsvillkorsdirektivet innehåller minimiregler till arbetstagarens förmån (artikel 20.2). Regeringen anser att förslaget om att arbetsgivare ska informera om anställningsformen särskild visstidsanställning är förenligt med båda dessa direktiv. Regeringens förslag i avsnitt 5.7.1 om att ett kundföretag i vissa fall ska vara skyldigt att erbjuda en inhyrd arbetstagare en tillsvidareanställning berör framför allt och rådets direktiv /104/EG av om arbetstagare som hyrs ut av bemanningsföretag (det s.k. bemanningsdirektivet). Direktivet är genomfört i lagen (2012:854) om uthyrning av arbetstagare och syftar bl.a. till att skydda arbetstagare som hyrs ut av bemanningsföretag och garantera att en likabehandlingsprincip tillämpas (artikel 2). Principen innebär att bemanningsföretag måste se till att de grundläggande anställningsvillkor som gäller för arbetstagare under uthyrning till kundföretag är minst lika förmånliga som de villkor som skulle ha gällt för arbetstagaren om han eller hon hade varit anställd av kundföretaget (artikel 5.1). Bemanningsdirektivet kräver inte att kundföretag måste erbjuda en inhyrd arbetstagare en tillsvidareanställning. Enligt direktivet får det inte finnas regler som förbjuder eller hindrar arbetstagaren och kundföretaget från att ingå anställningsavtal efter att uthyrningen har avslutats. Av artikel 9.1 följer att medlemsstaterna kan införa bestämmelser som är förmånligare för de uthyrda arbetstagarna än vad som följer av direktivet. Kompetensföretagen anser att förslagets förenlighet med bemanningsdirektivet behöver analyseras särskilt. Regeringens anser att förslaget om att kundföretag i vissa fall ska erbjuda en tillsvidareanställning är förmånligare än vad direktivet anger och att det inte finns något hinder mot förslaget. Förslaget stämmer väl överens med uttalande om att artikel 5.5 i direktivet innebär att medlemsstaterna måste vidta någon åtgärd för att inhyrning av arbetstagare ska behålla sin tillfälliga karaktär (dom ide förenade målen C-681/18 JH mot KG). LO anser att förslaget innebär en förbättring jämfört med nuvarande bestämmelser i uthyrningslagen men att det är osäkert om förslaget lever upp till skyldigheten i artikel. Regeringen gör bedömningen att förslaget uppfyller skyldigheten. I bemanningsdirektivets artikel 4.1 sägs att begränsningar eller förbud mot anlitande av arbetskraft som hyrs ut av bemanningsföretag endast får motiveras av allmänintresset, särskilt arbetstagarnas skydd, kraven på hälsa och säkerhet i arbetet eller behovet av att garantera att arbetsmarknaden fungerar väl och att missbruk förhindras. Regeringen inser att den föreslagna skyldigheten för kundföretag visserligen kan uppfattas som en begränsning. Regeringen vill därför betona att skyldigheten inte på något vis hindrar anlitande av inhyrda arbetstagare. Kompetensföretagen anger att ett kundföretags skyldighet gentemot en viss arbetstagare kan uppstå som en följd av inhyrning via flera bemanningsföretag och innebär ett indirekt hinder mot möjligheten att bedriva bemanningsverksamhet. Det är arbetstagarens totala placeringstid som inhyrd hos ett kundföretag som aktualiserar den skyldighet som föreslås, oavsett via vilket bemanningsföretag som inhyrningen har skett. Regeringen noterar att bemanningsföretag inte kan förutsättas ha kunskap om hur en viss arbetstagares tidigare kan ha varit placerad på ett 2021/22:176 kundföretag via andra bemanningsföretag. Förslaget kan i viss mån sägas påverka bemanningsföretagens sätt att bedriva verksamhet. Mot bakgrund av uttalande om att medlemsstaterna behöver vidta någon åtgärd för att inhyrning av arbetstagare ska ha tillfällig karaktär bedömer regeringen att sådana följder ändå får godtas. Regeringens förslag att kundföretag i vissa fall ska erbjuda inhyrda arbetstagare en tillsvidareanställning är således förenligt med bemanningsdirektivet. Avstängning från rätt till ersättning från arbetslöshetsförsäkringen Regeringens förslag i avsnitt 5.3.5 berör arbetslöshetsförsäkringen som är en sådan förmån som omfattas av och rådets förordning (EG) nr 883/2004 om samordning av de sociala trygghetssystemen. De förslag till författningsändringar som föreslås bedöms inte påverka tillämpningen av denna förordning och inte heller i övrigt åtaganden inom EU kring samordning av arbetslöshets- förmåner. har antagit konvention nr 168 om främjande av sysselsättning och skydd vid arbetslöshet, samt har genom ratifikation åtagit sig att följa konventionen, se proposition med anledning av vissa beslut fattade av internationella arbetskonferensen vid dess sjuttiofemte möte (prop. 1989/90:64). Konventionen anger de principer och grundläggande krav som ställs på de länder som anslutit sig till den. Det handlar bl.a. om villkor för ersättning, ersättningsnivåer och ersättningens längd. I artikel 2 anges att skyddet vid arbetslöshet bör vara utformat så att det bidrar till att främja full, produktiv och fritt vald sysselsättning. Det ska inte heller ta bort incitament för att arbeta eller erbjuda arbete. Enligt artikel 20 kan rätt till arbetslöshetsförmåner tillfälligt upphävas om den berörda personen frivilligt har lämnat sin anställning utan giltig orsak. Regeringen vill betona att den som kan sägas ha orsakat sin arbetslöshet i normalfallet ska stängas av från rätt till ersättning . Sanktionen ger sunda incitament för att arbeta och för att bibehålla en befintlig anställning. Regeringens förslag är att avstängning som huvudregel inte ska ske i vissa angivna situationer, när en arbetsgivare tagit initiativ till en överenskommelse om att en anställning ska avslutas och när den som blivit uppsagd yrkar att en uppsägning ska ogiltigförklaras. Avstängning från rätt till ersättning ska dock fortsatt ske för den som frivilligt lämnar en anställning utan giltig anledning. Regeringen anser sammantaget att förslagen är i linje med konventionens grundläggande principer och hänvisar till de skäl som anges i avsnitt 5.3.5 Av intresse i sammanhanget är även balk om social trygghet 1964 med tillhörande protokoll, som ratificerade 1965 och som bl.a. berör förmåner vid arbetslöshet. Förslaget om ändring i lagen om arbetslöshetsförsäkring bedöms vara förenligt med dessa svenska åtaganden. Konsekvenser av förändringar av Konsekvenser av förslagen inom anställningsskyddslagens tillämpningsområde Den föreslagna reformeringen av arbetsrätten sker framför allt genom ändringar i lagen (1982:80) om anställningsskydd, anställningsskyddslagen. Lagen omfattar arbetstagare och arbetsgivare inom den privata och den offentliga sektorn av arbetsmarknaden. §undantas vissa kategorier av arbetstagare från lagens tillämpnings- område. Från lagens undantas arbetstagare med företagsledande eller därmed jämförlig ställning, arbetstagare som tillhör arbetsgivarens familj, arbetstagare som är anställda för arbete i arbetsgivarens hushåll, arbetstagare som är anställda med särskilt anställningsstöd, i skyddat arbete eller med lönebidrag för utveckling i anställning och arbetstagare som är anställda i gymnasial lärlingsanställning. Anställningsskyddslagen är i stora delar dispositiv genom att avvikelser från lagen kan göras genom kollektivavtal. Många arbetsgivare och arbetstagare omfattas också av kollektivavtal som ersätter anställningsskyddslagen i de frågor där regeringen föreslår förändringar.