prop · H903172 · 2022-03-22 00:00:00 — Skälen för regeringens förslag: Den som har dömts till fängelse har under vissa förutsättningar möjlighet att verkställa fängelsestraffet utanför anstalt enligt lagen (1994:451) om intensiv- övervakning med elektronisk kontroll, verkställighet med s.k. fotboja. Verkställigheten bedrivs under ledning av Kriminalvården (2 § tredje stycket). som den dömde verkställer straffet gäller enligt 4 § bl.a. ett allmänt skötsamhetskrav. Vid verkställigheten ska enligt 8 § första stycket föreskrifter meddelas som den dömde ska följa. Beslutet om verkställighet utanför anstalt ska under vissa närmare angivna förutsättningar upphävas, bl.a. om den dömde missköter vad som åligger denne (14 §). Regeringens bedömning är att fingeravtryck bör tas av alla som har dömts till fängelse . Skälen för bedömningen påverkas inte av om fängelsestraffet verkställs genom intensivövervakning i stället för i kriminalvårdsanstalt. Det bör därför i lagen om intensivövervakning med elektronisk kontroll införas en bestämmelse som innebär att fingeravtryck ska tas av den som utanför anstalt ska verkställa ett fängelsestraff . I likhet med utredningen anser regeringen att lämnandet av fingeravtryck bör utgöra ett villkor för verkställigheten utanför anstalt, som den dömde är skyldig att följa. Konsekvensen om den dömde inte följer villkoret att lämna fingeravtryck bör vara att beslutet om verkställighet utanför anstalt upphävs. Detta bör anges i 14 § lagen om intensivövervakning med elektronisk kontroll. Vid verkställighet genom intensivövervakning med elektronisk kontroll avtjänar den dömde fängelsestraffet i bostaden. Förutsättningarna för upptagning av fingeravtryck är därmed annorlunda än vid verkställighet i anstalt. I enlighet med utredningens förslag bör fingeravtrycken i denna situation tas av efter föreläggande av den dömde från Kriminalvården. Det ligger i sakens natur att det av föreläggandet behöver framgå var fingeravtrycken ska lämnas och inom vilken tid det ska ske. Det behöver enligt regeringen inte anges uttryckligen i den nya bestämmelsen. Däremot bör det anges att det av föreläggandet ska framgå att beslutet om verkställighet utanför anstalt kan komma att upphävas om föreläggandet inte följs. Efter att har tagit fingeravtrycken behöver Prop. 2021/22:172 Kriminalvården underrättas. Reglering av en sådan underrättelse- skyldighet bör införas på förordningsnivå. Regeringens förslag: Fingeravtrycken ska tas efter att verkställigheten inletts. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Remissinstanserna har inga invändningar mot förslaget. Skälen för regeringens förslag: i Ecris-TCN ska enligt förordningen skapas efter den tidpunkt då den fällande domen har förts in i belastningsregistret och har fått laga kraft (artikel 5.4). Fingeravtryck som tas under verkställighetsskedet kommer inte att finnas tillgängliga när uppgiftsposten i Ecris-TCN skapas, utan först därefter. En sådan fördröjning får enligt regeringen anses godtagbar. måste förstås onödiga dröjsmål undvikas. Fingeravtrycken bör därför tas så snart det är möjligt under verkställighets- skedet, dvs. normalt när den dömde tas in i anstalt eller inleder intensivövervakning med elektronisk kontroll. Detta bör framgå av de nya bestämmelserna i fängelselagen och lagen om intensivövervakning med elektronisk kontroll. 8.3.4Fingeravtrycken ska få tas på nytt om det behövs Regeringens förslag: Fingeravtryck ska tas om den dömde inte redan finns i fingeravtrycksregister. Fingeravtryck ska kunna tas på nytt om det finns särskilda skäl. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna har inga invändningar mot förslaget. Skälen för regeringens förslag: Upptagning av fingeravtryck utgör ett intrång i den enskildes fri- och rättigheter. Fingeravtryck bör därför inte tas i större utsträckning än vad som är nödvändigt med hänsyn till ändamålet, dvs. att uppgifterna ska kunna föras in i fingeravtrycksregister. Om fingeravtrycken redan finns tillgängliga i registret bör de därför inte tas på nytt under verkställigheten. Detta bör framgå av de föreslagna bestämmelserna i fängelselagen och lagen om intensivövervakning med elektronisk kontroll. Som utredningen anför bör fingeravtryck emellertid kunna tas på nytt om det finns särskilda skäl. Ett sådant behov kan t.ex. uppkomma om fingeravtrycken inte återfinns i registret eller om avtrycken behöver uppdateras av tekniska skäl. Även detta bör framgå av de föreslagna bestämmelserna. 2021/22:172 8.4 Kriminalvårdens behandling av fingeravtrycken Regeringens förslag: När fingeravtrycken har tagits emot av ska Kriminalvården förstöra eventuella kopior som myndigheten har. Kriminalvården ska få medges direktåtkomst till fingeravtrycksregistret. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna har inga invändningar mot förslaget. Kriminalvården anför dock att det finns anledning att överväga behovet av en reglering som medger att myndigheten kan behandla de personuppgifter som är nödvändiga för att myndigheten ska kunna besluta om förelägganden enligt den föreslagna bestämmelsen i lagen om intensivövervakning med elektronisk kontroll, samt ta emot underrättelser från när avtrycken tagits. Skälen för regeringens förslag Kriminalvården bör förstöra eventuella kopior av fingeravtrycken Avsikten med de föreslagna bestämmelserna om upptagning av fingeravtryck är att avtrycken ska behandlas i fingeravtrycksregister, i syfte att bl.a. underlätta utredning och lagföring vid framtida brott. Skyldigheten för Kriminalvården att sända upptagna fingeravtryck till kan regleras på förordningsnivå. Kriminalvården bör inte behandla fingeravtrycken i större utsträckning än vad som är absolut nödvändigt för ändamålet med behandlingen. Efter att fingeravtrycken har tagits emot av bör Kriminalvården därför förstöra eventuella kopior som myndigheten innehar, liksom de biometriska data som tas fram ur dessa. Detta bör framgå av den nya bestämmelsen i fängelselagen. Vissa författningsändringar behövs för att möjliggöra Kriminalvårdens personuppgiftsbehandling Eftersom Kriminalvården ska översända fingeravtrycken till och därefter förstöra eventuella kopior, blir myndighetens behandling av uppgifterna begränsad. Det behövs dock ändå stöd för den behandling som myndigheten kommer att utföra. Kriminalvårdens behandling av fingeravtryck som tas av myndigheten kommer att omfattas av brottsdatalagens tillämpningsområde. Utöver brottsdatalagen gäller lagen (2018:1699) om kriminalvårdens behandling av personuppgifter inom brottsdatalagens område. Den senare lagen kompletteras av förordningen (2018:1746) om kriminalvårdens behandling av personuppgifter inom brottsdatalagens område. Enligt 2 kap. 1 § 3 lagen om kriminalvårdens behandling av personuppgifter inom brottsdatalagens område får Kriminalvården behandla personuppgifter för att biträda andra myndigheter när de fullgör uppgifter för ett syfte som anges i 1 kap. 2 § brottsdatalagen. Det innebär att det finns en rättslig grund för personuppgiftsbehandlingen när Kriminalvården bistår genom att ta fingeravtryck i syfte att avtrycken ska kunna föras in i fingeravtrycks- Lagen ger vidare Kriminalvården rätt att behandla biometriska Prop. 2021/22:172 uppgifter, t.ex. fingeravtryck, om det är absolut nödvändigt för ändamålet för behandlingen (2 kap. 3 §). Kriminalvårdens behandling är en nödvändig förutsättning för att det ska vara möjligt att ta fingeravtryck av den som döms till minst sex månaders fängelse. Regeringens förslag innebär att Kriminalvården genom lag åläggs att ta fingeravtrycken. Kravet på att behandlingen ska vara absolut nödvändig för ändamålet med behandlingen är därmed uppfyllt. Det behövs mot denna bakgrund inte några lagändringar för att Kriminalvården ska kunna behandla uppgifterna. Ändringar i regleringen av vilka uppgifter Kriminalvården får behandla i fråga om personer som är dömda till fängelse kan göras på förordningsnivå. Kriminalvården anför att det även finns anledning att överväga en reglering med anledning av den personuppgiftsbehandling som behövs för att myndigheten ska kunna besluta om förelägganden enligt lagen om intensivövervakning med elektronisk kontroll, samt ta emot underrättelser från när avtrycken tagits. Regeringen konstaterar att Kriminalvården inte i något skede ska behandla fingeravtrycken som tas med stöd av den föreslagna bestämmelsen i lagen om intensivövervakning med elektronisk kontroll. Däremot behöver Kriminalvården ha viss åtkomst till fingeravtrycks- registret för att kunna kontrollera om fingeravtryck från den aktuella personen redan finns i registret. Det är en förutsättning för att Kriminalvården ska kunna bedöma såväl om fingeravtryck ska tas med stöd av fängelselagen som om ett föreläggande ska utfärdas med stöd av den föreslagna bestämmelsen i lagen om intensivövervakning med elektronisk kontroll. I likhet med utredningen anser regeringen att Kriminalvården bör få medges direktåtkomst till fingeravtrycksregistret genom ett tillägg i 5 kap. 17 § polisens brottsdatalag. De närmare gränserna för direktåtkomsten ska regleras på förordningsnivå. De nu berörda författningsändringarna innebär att det kommer att finnas stöd för den personuppgiftsbehandling som krävs för att Kriminalvården ska kunna utfärda förelägganden om upptagning av fingeravtryck. Några ytterligare författningsändringar är enligt regeringens bedömning inte nödvändiga. 8.5Fingeravtrycken ska behandlas i fingeravtrycksregistret Regeringens förslag: Fingeravtryck som tas av dömda ska behandlas i fingeravtrycksregister. Bestämmelsen som reglerar längsta tid för behandlingen ska ändras så att den omfattar uppgifter om en dömd person. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna har inga invändningar mot förslaget. Skälen för regeringens förslag Uppgifterna om fingeravtryck bör behandlas i fingeravtrycksregistret För att upptagningen av fingeravtrycken av dömda enligt fängelselagen och lagen om intensivövervakning genom elektronisk kontroll ska fylla avsedd funktion krävs att avtrycken registreras i fingeravtrycksregister. Av 5 kap. 11 § polisens brottsdatalag följer att fingeravtrycksregistret får föras i syfte bl.a. att förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet, att utreda eller lagföra brott och att fullgöra förpliktelser som följer av internationella åtaganden. Syftet med de föreslagna bestämmelserna om fingeravtrycksupptagning av dömda är att underlätta utredning och lagföring vid framtida brott. I den utsträckning som registreringen av fingeravtryck avser dömda tredjelandsmedborgare aktualiseras även syftet att fullgöra en förpliktelse på grund av ett internationellt åtagande, i detta fall förordningen om Ecris-TCN. De syften för vilka fingeravtrycksregistret får föras omfattar alltså den föreslagna utvidgade upptagningen av fingeravtryck av dömda. Av samma skäl som anförs i avsnitt 8.2 i fråga om upptagningen av fingeravtrycken, bedömer regeringen att behandling av uppgifterna i fingeravtrycksregistret är nödvändig och proportionerlig. För att de aktuella fingeravtrycken ska kunna behandlas i registret krävs ett tillägg i 5 kap. 12 § polisens brottsdatalag, som anger vilka fingeravtryck som får behandlas i registret. Några ytterligare författningsändringar krävs inte för att uppgifterna ska kunna behandlas. Längsta tid för behandlingen Enligt 5 kap. 15 § första stycket polisens brottsdatalag får uppgifter om en misstänkt person inte behandlas efter att uppgifterna om den registrerade har tagits bort ur misstankeregistret och belastningsregistret. Bestämmelsen är tillämplig i den situationen att fingeravtryck tas av en misstänkt som därefter döms för brottet. Däremot är det tveksamt om den kan anses tillämplig på fingeravtryck som tas av redan dömda personer med stöd av de föreslagna bestämmelserna i fängelselagen och lagen om intensivövervakning med elektronisk kontroll. Bestämmelsen i 5 kap. 15 § första stycket polisens brottsdatalag bör därför ändras så att den uttryckligen omfattar inte bara misstänkta utan även dömda personer. Bestämmelsen kommer i stora drag att överensstämma med reglerna om längsta tid för behandling i förordningen om Ecris-TCN. Enligt förordningen ska varje uppgiftspost lagras så länge som uppgifterna om den fällande domen lagras i kriminalregistret. Förordningen kräver dock att uppgifterna raderas senast efter den periodens utgång (artikel 8). Gallringsfristen är alltså kortare än den som gäller enligt polisens brottsdatalag. Det ankommer på att radera uppgiftsposten i Ecris-TCN enligt den gallringsfrist som följer av förordningen, oavsett om fingeravtrycket finns kvar i det ytterligare . Överföring av fingeravtryck enligt Regeringens förslag: I Ecris-TCN ska det också föras in sådana fingeravtryck som behandlas i fingeravtrycks- register och som har tagits med stöd av reglerna för kvalificerade säkerhetsärenden eller som har överförts till med stöd av rambeslutet om Ecris. Regeringens bedömning: Det behövs inte någon nationell reglering som kompletterar förordningen när det gäller kravet att fingeravtryck som tas inom ramen för ett brottmålsförfarande ska föras in i Ecris-TCN. Utredningens förslag och bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna har inga invändningar mot förslaget eller bedömningen. Enligt är det inte helt tydligt om fingeravtryck från myndighetens register får användas för att göra sökningar i Ecris-TCN. Myndigheten framhåller att det torde krävas författningsändringar för att sådana fingeravtryck ska kunna registreras i Ecris-TCN eller användas för sökningar i systemet. Skälen för regeringens förslag och bedömning Fingeravtryck i kvalificerade säkerhetsärenden För att identitetsuppgifterna i Ecris-TCN ska vara så fullständiga som möjligt har medlemsstaterna enligt förordningen möjlighet att föra in uppgifter om fingeravtryck som har samlats in för andra ändamål än för brottmålsförfaranden, om uppgifterna är tillgängliga för att användas under ett brottmålsförfarande i enlighet med nationell rätt (artikel 5.6 och skäl 26). De uppgifter som för svensk del är aktuella i detta sammanhang är fingeravtryck som har tagits med stöd av reglerna för kvalificerade säkerhetsärenden. Enligt nuvarande bestämmelse i 19 § lagen om särskild utlänningskontroll får fingeravtryck under vissa förutsättningar tas i vissa utredningar. Sådana fingeravtryck bör inte anses vara tagna under ett brottmålsförfarande i den mening som avses i förordningen om Ecris-TCN (jfr artikel 3.2). Fingeravtrycken får emellertid behandlas i fingeravtrycksregister och användas i syfte att bl.a. utreda eller lagföra brott (5 kap. 11 § 2 och 12 § första stycket 2 polisens brottsdatalag). De kan alltså användas under ett brottmålsförfarande. Motsvarande kommer att gälla för fingeravtryck som tas med stöd av 5 kap. 3 § i den nya lagen om särskild kontroll av vissa utlänningar (jfr prop. 2021/22:131). Enligt regeringen är det ändamålsenligt att de uppgifter som behandlas i fingeravtrycksregister hanteras på samma sätt när det gäller registreringen i Ecris-TCN. I likhet med utredningen anser regeringen därför att fingeravtryck som tas med stöd av reglerna för kvalificerade säkerhetsärenden bör föras in i uppgiftsposten. säkerställs att uppgifterna i Ecris-TCN blir så fullständiga som möjligt. För att fingeravtryck som tagits för andra ändamål än brottmålsförfaranden ska föras in i systemet behövs reglering på nationell nivå. Det bör därför anges i den föreslagna kompletteringslagen att dessa fingeravtryck ska föras in uppgiftsposten. Fingeravtryck som har överförts till genom Ecris Även fingeravtryck som har överförts hit med stöd av rambeslutet om Ecris får behandlas i fingeravtrycksregister (se avsnitt 5.4.2). Det måste antas att sådana fingeravtryck till övervägande del har samlats in under ett brottmålsförfarande i den dömande medlemsstaten, och därmed kan föras in i uppgiftsposten utan kompletterande nationell lagstiftning. Som utredningen anför går det emellertid inte att utesluta att vissa fingeravtryck som överförs hit med stöd av rambeslutet kan ha samlats in i enlighet med den dömande medlemsstatens rätt utan att det rör sig om ett brottmålsförfarande. Det bör därför framgå av kompletteringslagen att fingeravtryck som har överförts hit genom Ecris ska föras in i uppgiftsposten i Ecris-TCN. Fingeravtryck som inte behandlas i fingeravtrycksregistret I avsnitt 5.2.2 redogörs för regleringen av fingeravtryck i vissa andra situationer. Det handlar bl.a. om fingeravtryck som tas med stöd av utlänningslagen eller passlagen. Sådana fingeravtryck behandlas inte i fingeravtrycksregister. Utredningens bedömning är att uppgifterna inte bör kunna föras in i uppgiftsposten i Ecris-TCN. anför att det av utredningens förslag framgår att fingeravtryck från myndighetens register inte ska föras in i uppgiftsposten, men att det inte är lika tydligt om dessa uppgifter får användas för att göra sökningar i Ecris-TCN. Myndigheten framhåller att det torde krävas författningsändringar för att sådana fingeravtryck ska kunna registreras i Ecris-TCN eller användas för sökningar i systemet. Av artikel 7.5 i förordningen framgår att de behöriga myndigheterna vid en sökning i Ecris-TCN får använda de uppgifter som enligt artikel 5.1 ska föras in i uppgiftsposten. Det innebär att fingeravtryck som inte får användas i ett brottmålsförfarande enligt nationell rätt, inte heller får användas när de behöriga myndigheterna söker i Ecris-TCN (jfr skäl 26). Uppgifter i register över fingeravtryck får inte användas i brottmålsförfaranden och får därmed inte heller användas för en sådan sökning (jfr 15 § utlänningsdatalagen [(2016:27]). Fingeravtryck som samlas in inom ramen för ett brottmålsförfarande Uppgifter om fingeravtryck som har samlats in i enlighet med nationell rätt under ett brottmålsförfarande ska enligt förordningen om Ecris-TCN föras in i uppgiftsposten som den dömande medlemsstaten skapar för en dömd tredjelandsmedborgare. Med brottmålsförfarande avses bland annat förundersökningsskedet och verkställigheten av domen (artikel 3.2). Det följer alltså direkt av förordningen om Ecris-TCN att de nu nämnda fingeravtrycken ska överföras från fingeravtrycksregistret till uppgiftsposten när det föreligger en lagakraftvunnen dom mot en tredjelandsmedborgare eller en unionsmedborgare som även är medborgare i ett tredjeland. Det behövs inte någon nationell reglering som Prop. 2021/22:172 kompletterar förordningen i detta hänseende. 9Ändrade bestämmelser om ansiktsbilder 9.1Överföring av ansiktsbilder enligt ändringsdirektivet Regeringens bedömning: Ändringsdirektivets bestämmelser om överföring av ansiktsbilder bör genomföras på förordningsnivå. Utredningens bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna har inga invändningar mot bedömningen. Skälen för regeringens bedömning: Rambeslutet om Ecris i dess ursprungliga lydelse innehåller inga bestämmelser om ansiktsbilder. Genom ändringsdirektivet införs dock en skyldighet för medlemsstaterna att bifoga tillgängliga ansiktsbilder vid underrättelser om domar (artikel 1.8a i ändringsdirektivet). En motsvarande skyldighet gäller för uppgifter om bl.a. fingeravtryck och pseudonym eller alias. Med ansiktsbild avses en digital avbildning av en persons ansikte (artikel 1.2i ändringsdirektivet). Regleringen innebär att ansiktsbilder endast ska överföras om de är tillgängliga för centralmyndigheten (artikel 11.1 c i rambeslutet). Medlemsstaterna är alltså inte skyldiga att säkerställa att uppgifterna kan överföras i någon viss utsträckning. Något sådant krav uppställs inte heller i förordningen om Ecris-TCN. Till skillnad från vad som är fallet för fingeravtryck finns det därför inte anledning att föreslå nationella regler om utökad upptagning av ansiktsbilder. Ansiktsbilder som behandlas i signalementsregister är tillgängliga för myndigheten i den mening som avses i rambeslutet. Det handlar om ansiktsbilder som har tagits av misstänkta under förundersökningen. Dessutom föreslår regeringen nedan att även ansiktsbilder som har överförts till med stöd av rambeslutet ska få behandlas i registret. Av rambeslutet och ändringsdirektivet följer att sådana ansiktsbilder ska bifogas när underrättar en annan medlemsstat om en fällande dom mot den statens medborgare. Den skyldighet att bifoga tillgängliga ansiktsbilder som införs genom ändringsdirektivet gäller bara vid överföring av uppgifter enligt artikel 4.2 och 4.3 i rambeslutet, dvs. vid fortlöpande överföring av uppgifter om dömda personer till den medlemsstat där den dömde är medborgare. En motsvarande skyldighet finns alltså inte när uppgifter lämnas ut på begäran till en annan medlemsstat i enlighet med artikel 7. Regleringen för ansiktsbilder överensstämmer i detta avseende med vad som gäller för uppgifter om bl.a. fingeravtryck och pseudonym eller alias. Vid genomförandet av rambeslutet bedömde regeringen dock att uppgifter om fingeravtryck, alias och pseudonym borde bifogas även när uppgifter lämnas ut på begäran, om uppgifterna ska användas i ett Som skäl för förslaget anförde regeringen att det 2021/22:172 skulle underlätta en korrekt identifiering i den mottagande medlemsstaten (prop. 2011/12:163 s. 41). Enligt svensk rätt ska uppgifterna alltså bifogas i större utsträckning än vad som krävs enligt rambeslutet. I likhet med utredningen anser regeringen att överföring av ansiktsbilder bör regleras på samma sätt som överföring av fingeravtryck. På så vis skapas en enhetlig och konsekvent nationell reglering. underlättas en korrekt identifiering i den mottagande medlemsstaten i de fall då är skyldig att lämna ut uppgifter ur belastningsregistret. Ansiktsbilder som finns tillgängliga i signalementsregister bör alltså bifogas både vid fortlöpande överföring av uppgifter om dömda personer till den medlemsstat där den dömde är medborgare och när uppgifter ur belastningsregistret lämnas ut på begäran från en annan medlemsstat, om uppgifterna ska användas i ett brottmålsförfarande. Nuvarande reglering om vilka uppgifter som ska bifogas i dessa situationer finns i 10 och 11 §§ förordningen om polisens behandling av personuppgifter inom brottsdatalagens område. Vid genomförandet av rambeslutet konstaterade regeringen att överföringen av uppgifterna inte innebar att någon ytterligare registrering skedde i fingeravtrycks- eller signalementsregister, utan endast att redan registrerade uppgifter i enskilda fall lämnas till centralmyndigheten i det land där personen i fråga är medborgare. Sammantaget ansågs förfarandet inte innebära ett sådant betydande intrång som avses i 2 kap. 6 § andra stycket regeringsformen. Skyldigheten att lämna ut uppgifter ur fingeravtrycks- och signalementsregister bedömdes därför kunna regleras i förordning (se prop. 2011/12:163 s. 29 och 41). Enligt regeringen saknas det anledning att nu göra en annan bedömning i fråga om ansiktsbilder. De författningsändringar som är nödvändiga bör därför göras på förordningsnivå. 9.2Lagring av ansiktsbilder som överförs till Regeringens bedömning: Ansiktsbilder som överförs till med stöd av rambeslutet bör kunna behandlas i signalementsregistret. Detta kräver inte några ytterligare författningsändringar. Utredningens bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna har inga invändningar mot bedömningen. Skälen för regeringens bedömning Ansiktsbilderna bör kunna behandlas i signalementsregistret i den medlemsstat där den dömde är medborgare ska lagra uppgifter som fortlöpande överförs enligt rambeslutet (artikel 5.1). Syftet med lagringen är att uppgifterna på begäran ska kunna vidarebefordras till en annan medlemsstat. När det gäller sådana uppgifter som avses i artikel 11.1 c – bl.a. fingeravtryck, alias eller pseudonym och numera även ansiktsbild – avgör dock medlemsstaterna själva om Prop. 2021/22:172 uppgifterna ska lagras nationellt (artikel 11.2).