prop · H903136 · 2022-03-01 00:00:00 — Vidare finns det bestäm- melser som medger att detaljerna i bytesförfarandet fastställs av nationella regleringsmyndigheter och reglering om återbetalning av kvarstående tillgodohavanden till konsumenter som använder förhandsbetalda tjänster. Regeringen delar inte PTS bedömning att ytterligare bestämmelser be- höver framgå av lag. Den grundläggande bestämmelsen om skyldighet för tillhandahållarna att se till att ett byte kan genomföras utan avbrott i tjänsten gäller för både överlämnande och mottagande tillhandahållare. Kraven på bytesförfarandet har en sådan detaljnivå att de lämpligast regleras genom myndighetsföreskrifter. PTS har meddelat föreskrifter och allmänna råd (PTSFS 2007:7) om nummerportabilitet. En motsvarande reglering skulle vara lämplig även för byte av tillhandahållare av internet- anslutningstjänst. Bemyndigandet att meddela föreskrifter bör därför om- fatta kompletterande reglering om byte av tillhandahållare av internet- anslutningstjänst. Det hindrar inte att separata myndighetsföreskrifter med- delas i denna del. Bestämmelserna om nummerportabilitet behålls med vissa ändringar I 5 kap. 9 § LEK finns bestämmelser om nummerportabilitet. Den som till- handahåller elektroniska kommunikationstjänster ska se till att en abonnent med nummer ur en nationell nummerplan kan behålla sitt nummer vid byte av leverantör. Om abonnenten begär det, ska nummer som används för en sådan tjänst överlämnas till någon annan för att denne ska tillhandahålla tjänsten. Ett nummer vars sifferstruktur har geografisk betydelse behöver överlämnas endast för tillhandahållande av elektroniska kommunikations- tjänster inom samma geografiska område (riktnummerområde). Skyldig- heten att säkerställa nummerportabilitet gäller dock inte överlämnande av nummer mellan fasta nät och mobilnät. Vidare ska överlämnande av nummer ske . Den mottagande leverantören ska till- handahålla tjänsten senast en arbetsdag efter det att överlämnandet har skett. Paragrafen innehåller också ett bemyndigande med föreskriftsrätt. Som framgår ovan har PTS meddelat föreskrifter om nummerportabilitet. Rätten till nummerportabilitet omfattar alltså alla elektroniska kommu- nikationstjänster som använder nummer från den nationella nummer- planen (se prop. 2010/11:115 s. 106 och 175). Definitionen av elektronisk kommunikationstjänst behandlas i avsnitt 8. Bestämmelser om nummerportabilitet finns i artikel 106.2, 106.3, 106.5, och 106.6 och i del C i bilaga 4 till EU-direktivet. Direktivet innebär en mer detaljerad reglering av porteringsförfarandet med både nya bestäm- melser och språkliga ändringar. I grunden är dock regleringen i allt väsentligt densamma som . En nyhet är att medlemsstaterna ska säkerställa att slutanvändaren, när den säger upp ett avtal, kan behålla rätten att portera sitt nummer under minst efter dagen för avtalets upphörande, såvida inte slutanvän- 2021/22:136 daren avsäger sig denna rättighet. Motsvarande bör gälla enligt den nya lagen. Som PTS föreslår bör det framgå att rättigheten att behålla sitt nummer gäller vid byte av tillhandahållare. Vidare bör rättigheten, på det sätt som framgår av direktivet, gälla under förutsättning att slutanvändaren inte av- säger sig rättigheten. Det bör alltså, som konsumenter förespråkar, krävas en aktiv handling från slutanvändaren för att skyddet inte ska gälla. Vidare har skyndsamhetskravet förtydligats i EU-direktivet på så sätt att portering av nummer och dess efterföljande aktivering ska utföras möjligt den dag som uttryckligen har avtalats med slutanvändaren. gäller avbrott i tjänsten under överlämnandet bör tidsgränsen komma till uttryck i lagen, på motsvarande sätt som för byte av tillhandahållare av Därmed blir utformningen av regleringarna en- Detta är lämpligt särskilt med hänsyn till att direktivbestämmelser- na om sanktioner och ersättning till slutanvändare omfattar föreskrivna skyldigheter vid såväl porterings- som bytesförfaranden. framhåller är det viktigt med tydliga regler i detta avseende. Det nuvarande skyndsamhetskravet i 5 kap. 9 § tredje stycket LEK preciseras i PTS föreskrifter om nummerportabilitet. mottagande tjänsteleverantören enligt samma stycke i lagen inträder när överlämnandet har skett. Regeringen konstaterar att nya föreskrifter kom- mer att behövas med anledning av den nya lagen. uttrycket tillhandahållare i stället för leverantör som anges i 5 kap. 9 § Av artikel 106.5 i EU-direktivet framgår att slutanvändaren under alla omständigheter ska få numret aktiverat inom en arbetsdag från och med den dag som har avtalats med slutanvändaren. I likhet med andra språkversioner av direktivet bör tidsfristen vara inom en arbetsdag från den Regleringen i den nya lagen bör anpassas efter direktivet. I promemorian föreslås att den mer detaljerade regleringen av porterings- förfarandet i artikel 106.5 och 106.6 i EU-direktivet även fortsättningsvis bör finnas i myndighetsföreskrifter. Regeringen instämmer i den bedöm- ningen, men anser i likhet med PTS att det av lagen bör framgå att för- farandet enligt artikel 106.6 ska ledas av den mottagande tillhandahållaren. Det bör därför anges att överlämnandet ska ske möjligt den dag som har avtalats mellan slutanvändaren och den mottagande tillhanda- Som anges ovan i fråga om byte av tillhandahållare bör be- myndigandet utvidgas så att föreskrifter även får meddelas om skyldig- heterna vid byte av tillhandahållare av internetanslutningstjänst. konsumenter efterlyser tydligare regler i flera avseenden. situationen att ett byte av tillhandahållare av internetanslutningstjänst eller en nummerportering misslyckas regleras i EU-direktivet. framgår att om porteringen misslyckas ska den överlämnande tillhanda- hållaren återaktivera numret och tillhörande tjänster till dess att portering- Motsvarande bestämmelse för byte av tillhandahållare av internetanslutningstjänst finns i artikel 106.1. Detta bör som framgår ovan lämpligen genomföras i myndighetsföreskrifter. I artikel 106.6 finns även en bestämmelse om återbetalning av eventuella kvarstående tillgodohav- anden till konsumenter som använder förhandsbetalda tjänster. melser om att den överlämnande tillhandahållaren ska tillämpa sådana villkor bör också införas med stöd av bemyndigandet. ersättning som får tas ut för nummerportering finns det särskilda bestäm- melser som behandlas nedan. Som konsumenter noterar finns det däremot inte något uttryckligt skydd mot dubbelfakturering i EU-direk- tivet. Någon koppling till ångerrätten finns inte heller. Enligt bemyndigandet i 5 kap. 9 § fjärde stycket LEK finns en möjlighet att meddela föreskrifter om undantag från skyldigheterna och att i enskilda fall medge undantag. anser att undantaget ska använ- das för slutanvändare som är stora företag. Regeringen konstaterar att även stora företag har intresse av effektiva och enkla bytes- och porterings- förfaranden. Ett generellt undantag torde därför enligt regeringens bedöm- ning inte vara förenligt med direktivet. Huruvida omständigheterna är så- dana att det finns särskilda skäl för ett undantag får bedömas i det enskilda fallet. Sammantaget bör alltså bestämmelserna om nummerportabilitet i LEK föras över till den nya lagen med de ändringar och tillägg som redovisas ovan. Nummertillståndet vid en portering Som PTS framför bör det tydliggöras hur ett nummertillstånd påverkas vid en nummerportering. LEK behandlar inte uttryckligen hur ett nummer- tillstånd ska hanteras när ett nummer har överlämnats till en annan till- handahållare genom nummerportering. Praktiska problem kan uppstå t.ex. om tillhandahållarna är oense om vem som innehar ett nummertillstånd eller PTS behöver återkalla ett beviljat tillstånd. Av PTS föreskrifter om nummerportabilitet framgår att när ett abonnemang har avslutats och överlämnade av nummer inte har begärts får den mottagande tillhanda- hållaren fortsättningsvis förfoga över numret som har använts för det avslutade abonnemanget. Detta förtydligar att ett nummer inte återgår till den ursprungliga tillhandahållaren när ett abonnemang med ett porterat nummer avslutas. I avsnitt 13.3 föreslås att det i den nya lagen uttryckligen ska regleras att kravet på medgivande när det gäller överlåtelse av ett nummertillstånd inte ska gälla när ett nummer porteras på slutanvändarens begäran. När ett telefonnummer ur en nummerserie överlämnas på grund av nummer- portering övergår det faktiska förfogandet över numret från den över- lämnande till den mottagande tillhandahållaren. Den mottagande till- handahållaren kommer då att använda numret i den nya lagens mening för att kunna tillhandahålla den efterfrågade tjänsten till slutanvändaren efter överlämnandet. För att förfogandet ska vara förenligt med lagstiftningen måste den mottagande tillhandahållaren överta nummertillståndet som inne- has av den överlämnade tillhandahållaren. Ett nummertillstånd bör alltså följa med numret till den mottagande tillhandahållaren vid en portering tillsammans med de rättigheter och skyldigheter som är knutna till det överlämnade numret. Bestämmelserna om ersättning för nummerportering förs över I 5 kap. 10 § LEK regleras ersättning för nummerportering. Ersättning för att överlämna nummer får endast grundas på driftskostnaden för överläm- nandet. Vidare har den som överlämnat ett nummer endast rätt till ersätt- ning för den driftskostnad som utgörs av ökade trafikkostnader för ett meddelande till numret. Sådan ersättning får tas ut endast från den som den anropande abonnenten har ingått avtal med om förmedling av 2021/22:136 meddelandet. Den som överlämnar nummer har inte rätt till ersättning från abonnenten för överlämnandet. Enligt artikel 106.4 i EU-direktivet ska de nationella regleringsmyndig- heterna säkerställa att prissättningen mellan tillhandahållare är kostnads- orienterad och att inga direkta avgifter tas ut av slutanvändare. Till skillnad från artikel 30.2 i USO-direktivet finns nu alltså ett förbud mot att ta ut direk- ta avgifter av slutanvändare. Regeringen konstaterar att förbudet omfattar rätten att kunna få sitt nummer porterat efter att avtalet har upphört, vilket konsumenter anser behöver förtydligas. Några direkta avgifter får alltså inte heller tas ut för att tillhandahållaren reserverar numret i fråga för slutanvändaren . LEK innehåller redan ett förbud mot att ta ut direkta avgifter av slutan- vändare (se prop. 2002/03:110 s. 229). I övrigt är innehållet i direktiv- bestämmelsen i sak oförändrat. Bestämmelserna i 5 kap. 10 § LEK bör därför föras över till den nya lagen. Skadeståndsansvaret utvidgas till att även omfatta den nya regleringen samt uteblivna service- och installationstillfällen I7 kap. 13 b § LEK finns civilrättsliga bestämmelser om skadestånds- ansvar vid nummerportering. Den som tillhandahåller elektroniska kom- munikationstjänster ska ersätta en abonnent skada som uppkommer genom dröjsmål med överlämnande av nummer eller med tillhandahållande av en tjänst när sådant överlämnande har skett. Skadeståndsansvaret är utformat som ett kontrollansvar med 27 § köplagen (1990:931) som förebild (se prop. 2010/11:115 s. 108 f.). För skada som uppkommit genom missbruk när det gäller överlämnande av nummer är dock skadeståndsansvaret strikt, eftersom det i sådana fall närmast tycks vara en medveten handling eller underlåtenhet från leverantörens sida som avses. En abonnent har alltså alltid rätt till ersättning för skada som uppkommit genom missbruk. Vid dröjsmål med överlämnande av nummer eller tillhandahållande av en tjänst när nummer har överlämnats gäller skadeståndsskyldigheten i för- hållande till andra slutanvändare än konsumenter bara om det inte av avtalet följer att slutanvändaren på annat sätt har rätt till skälig kompensa- tion. Konsumenter åtnjuter alltså ett starkare skydd än andra slutanvän- dare, eftersom en enskild konsument normalt sett har ett svagare förhand- lingsläge när frågan om ersättning regleras i civilrättsliga avtal (prop. 2010/11:115 s. 109). Paragrafen genomför delvis artikel 30.4 i USO-direktivet. Motsvarande reglering i artikel 106.8 i EU-direktivet är mer detaljerad. Artikel 106.8 föreskriver en ersättningsskyldighet i de fall tillhandahållare inte uppfyller de skyldigheter som föreskrivs i artikel 106. Förutom förseningar vid eller missbruk av porteringsförfaranden omfattar artikeln även uteblivna service- och installationstillfällen samt den nya regleringen om byte av tillhanda- hållare i artikel 106.1. Bestämmelserna i 7 kap. 13 b § LEK bör därför föras över till den nya lagen med vissa tillägg. Även skada som upp- kommer genom dröjsmål vid byte av tillhandahållare eller med tillhanda- hållandet av en tjänst när sådant byte har skett bör ersättas, liksom skada som uppkommer genom uteblivna service- eller installationstillfällen. Dessutom bör det strikta skadeståndsansvar som gäller för skada som uppkommit genom missbruk även gälla vid byte av tillhandahållare. Ett skadeståndskrav ska riktas till den som har orsakat den skada som Prop. 2021/22:136 slutanvändaren gör gällande. Bestämmelserna om skyldigheter för över- lämnande respektive mottagande tillhandahållare ger uttryck för ansvars- fördelningen mellan tillhandahållarna och innebär därmed i sig ett förtyd- ligande. Något ytterligare förtydligande, som konsumenter efter- lyser, är inte lämpligt. Vid bedömningen av skadeståndsrättsliga frågor ska skadeståndslagen (1972:207) och allmänna skadeståndsrättsliga principer tillämpas. Till skillnad från konsumenter anser regeringen att det är en fördel att skadeståndsansvaret även omfattar ren förmögenhetsskada. Det saknas i det här ärendet underlag för att införa någon annan grund för ersättning till slutanvändare när en tillhandahållare inte uppfyller föreskriv- na skyldigheter i fråga om byte av tillhandahållare och nummerportering. Enligt artikel 106.9 ska medlemsstaterna säkerställa att slutanvändare får lämplig information om deras rätt till ersättning. Av artikeln framgår att denna information ska lämnas utöver den information som ska lämnas innan ett avtal ingås (se avsnitt 16.4). Detta bör framgå av den nya lagen. Regeringens förslag: När en tillhandahållare av en internetanslutnings- tjänst eller en allmänt tillgänglig nummerbaserad interpersonell kom- munikationstjänst tillhandahåller tjänsten till en konsument tillsammans med andra tjänster eller terminalutrustning ska vissa bestämmelser gälla alla delar av paketet. Det gäller bestämmelserna om –tillhandahållande av en avtalssammanfattning, –offentliggörande av information om tjänsterna, –maximal bindningstid, –ändring av avtal, –maximal uppsägningstid, –kompensation vid uppsägning av avtalet , och –byte av tillhandahållare av internetanslutningstjänst. Den som tillhandahåller en konsument en internetanslutningstjänst eller en allmänt tillgänglig nummerbaserad interpersonell kommunikations- tjänst och som ingår ett avtal om ytterligare tjänster eller terminal- utrustning med konsumenten ska få ställa upp villkor som innebär en förlängning av den ursprungliga avtalstiden för dessa tjänster, endast om konsumenten uttryckligen har samtyckt till det. De nämnda bestämmelserna ska gälla även i förhållande till slut- användare som är mikroföretag, andra små företag eller organisationer som drivs utan vinstsyfte, om de inte uttryckligen har samtyckt till att bestämmelserna frångås. Om en konsument med stöd av unionsrätten eller nationell rätt har rätt att säga upp eller häva någon del av paketet på grund av att den inte överensstämmer med avtalet eller underlåtenhet att leverera, ska den rätten omfatta alla delar av paketet. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. I promemorian föreslås att även reglerna om påföljder vid fel ska gälla alla delar av ett paket. 2021/22:136 Remissinstanserna: De flesta av remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har ingen invändning mot det. TechSverige, och anser dock att tillämpningsområdet behöver förtyd- ligas och menar att rätten att säga upp alla delar i ett paket endast bör omfatta sådana tjänster och produkter som riskerar att leda till inlåsnings- effekter inom sektorn för elektronisk kommunikation. framhåller att det är viktigt att klargöra att bestämmelserna endast ska tillämpas när tilläggstjänster tillhandahålls av samma leveran- tör. konsumenter anser också att regleringen behöver förtydligas i flera avseenden och framhåller att kravet på uttryckligt samtycke måste innebära att konsumenten fortsättningsvis inte kan bli bunden av sin passivitet. PTS anser att det av lagen ska framgå att den maximala bind- ningstiden är 24 månader. Skälen för regeringens förslag Sampaketering av tjänster och terminalutrustning Bestämmelserna om paketerbjudanden i artikel 107 i EU-direktivet är nya. Artikeln gäller tjänster och terminalutrustning som ingår i ett paket där minst en av tjänsterna är en internetanslutningstjänst eller en allmänt till- gänglig nummerbaserad interpersonell kommunikationstjänst. Bakgrun- den är att paket, även om de ofta medför fördelar för konsumenterna, kan göra ett byte svårare eller dyrare och öka risken för inlåsning i ett avtal. Om olika tjänster och terminalutrustning omfattas av motstridiga regler om uppsägning av avtal och byte av tillhandahållare eller avtalsmässiga åtaganden avseende förvärv av terminalutrustning, är konsumenterna i själva verket förhindrade att utöva sina rättigheter enligt EU-direktivet för hela eller delar av paketet (skäl 283 i EU-direktivet). Artikeln omfattas av principen om fullharmonisering, se avsnitt 16.1.1. EU-direktivet innehåller inte någon definition av uttrycket paket. I skäl 283 anges att ett paket bör anses föreligga i situationer där delarna i paketet tillhandahålls eller säljs av samma tillhandahållare inom ramen för samma eller ett närbesläktat eller anknytande avtal. Paket av tjänster och terminalutrustning har blivit vanligt förekomman- de på den svenska marknaden för elektronisk kommunikation. Ett exempel är marknaden för mobiltelefoni, där tillhandahållare paketerar smart- telefoner med ett mobilabonnemang och eventuellt en eller flera innehålls- tjänster i samma erbjudande för den som väljer att binda sig till tillhanda- hållaren . Även fast bredband i kombination med fast telefoni och tv-tjänster förekommer i relativt hög utsträckning på marknaden. Artikel 107 i EU-direktivet gäller som utgångspunkt till förmån för kon- sumenter men har i vissa delar utvidgats till att omfatta andra kategorier av slutanvändare som enligt direktivet jämställs med konsumenter (se av- snitt 16.1.3). Enligt artikel 107.4 ska vissa bestämmelser gälla för slut- användare som är mikroföretag, små företag eller organisationer som drivs utan vinstsyfte, om de inte uttryckligen har samtyckt till att alla eller några av bestämmelserna frångås. Vissa slutanvändarrättigheter utsträcks till alla delar av paketet Av artikel 107.1 i EU-direktivet framgår att om ett paket av tjänster eller ett paket av tjänster och terminalutrustning som erbjuds en konsument om- fattar minst en internetanslutningstjänst eller en allmänt tillgänglig num- merbaserad interpersonell kommunikationstjänst ska vissa slutanvändar- rättigheter gälla alla delar av paketet. De artiklar som ska gälla alla delar av paketet är 102.3 (tillhandahållande av en avtalssammanfattning), 103.1 (offentliggörande av information om tjänsterna), 105 (bindningstid och ändring och uppsägning avtal) och 106.1 (byte av tillhandahållare av internetanslutningstjänst). Nämnda artiklar gäller alltså, i tillämpliga delar, även tjänster och terminalutrustning som annars inte omfattas av artiklar- na. Genomförandet av respektive artikel behandlas i avsnitt 16.4, 16.5, De bestämmelserna ger enligt regeringens mening goda förutsättningar för att kunna byta tillhandahållare och därmed undvika inlåsningseffekter samt för att kunna göra informerade val. I artikel 105.5 i EU-direktivet finns regler om påföljder vid fel. I prome- föreslås att även den regleringen ska gälla alla delar av ett paket. Av skäl 283 i direktivet framgår dock att frågan om vilka rättsmedel som är tillämpliga i fall av bristande överensstämmelse med avtalet bör om- fattas av de regler som är tillämpliga på respektive beståndsdel i paketet, t.ex. av reglerna för avtal om försäljning av varor eller tillhandahållande av digitalt innehåll. Som framgår av avsnitt 16.7.6 har regeringen beslutat en proposition med förslag till en ny konsumentköplag. Lagen innehåller bl.a. regler om påföljder vid fel på varan. Dessa bestämmelser tillämpas exempel- vis på terminalutrustning som ingår i ett paket. Reglerna om påföljder vid fel i den nya lagen bör därmed inte gälla alla delar av ett paket. Regleringen i artikel 107 omfattar tjänster och terminalutrustning som tillhandahålls inom ramen för ett och samma avtal, s.k. sampaketering. Av EU-direktivet framgår att även tillhandahållande inom ramen för ett nära besläktat eller anknytande avtal ska anses ingå i ett paket. För att genom- föra artikeln bör enligt den nya lagen bestämmelserna som genomför nämnda artiklar gälla alla tjänster och terminalutrustning som ingår i ett paket. Detta bör gälla när en tillhandahållare sampaketerar en internet- anslutningstjänst eller en allmänt tillgänglig nummerbaserad interperso- nell elektroniska kommunikationstjänst med andra tjänster eller terminal- utrustning. I enlighet med EU-direktivet bör konsumenter skyddas av be- stämmelserna. Även slutanvändare som är mikroföretag, små företag eller organisationer som drivs utan vinstsyfte bör omfattas, om de inte uttryck- ligen har samtyckt till att bestämmelserna frångås (se artikel 107.4). påpekar förutsätter bestämmelsernas tillämpning att tjänster och eventuell terminalutrustning tillhandahålls av samma tillhandahållare. Det bör framgå av lagen. Det gäller även ankny- tande avtal om ytterligare tjänster eller terminalutrustning som ingås . Om det rör sig om två separata avtal bör det, som konsumenter framför, krävas att avtalen är nära besläktade eller har anknytning till varandra för att anses ingå i ett paket. Exempelvis måste terminalutrustning som konsumenten köper kunna knytas till tjänsten i fråga för den ska att anses ingå i ett paket. Regeringen konstaterar vidare att det inte finns någon begränsning i fråga om kostnadsfria tilläggstjänster. Nämnda slutanvändarrättigheter bör därför omfatta även sådana tjänster. 2021/22:136 Flera remissinstanser framför att det måste klargöras vilka andra tjänster som kan anses ingå i ett paket, t.ex. vad som gäller för försäkrings- och finansieringstjänster som säljs tillsammans med terminalutrustning. Rege- ringen konstaterar att artikel 107.1 omfattar paket av tjänster utan någon begränsning av vilka tjänster som ska anses ingå i ett paket. I skäl 283 i EU-direktivet nämns allmänt tillgängliga nummeroberoende interperso- nella kommunikationstjänster, linjära sändningstjänster och maskin-till- maskin-tjänster som exempel på sådana tjänster som det har blivit allt vanligare att en internetanslutningstjänst eller en allmänt tillgänglig num- merbaserad interpersonell kommunikationstjänst sampaketeras med. Vidare anges att väsentliga bestämmelser i därför bör tillämpas på alla delar av ett paket, däribland terminalutrustning, andra tjänster såsom digitalt innehåll eller digitala tjänster, och elektroniska kommunikationstjänster som inte direkt omfattas av tillämpningsområdet för dessa bestämmelser. Artikel 107.1 är dock inte begränsad till dessa exempel. Någon avgränsning av vilka andra tjänster som kan tänkas bli föremål för sampaketering bör därmed inte göras. Beroende på hur mark- naden utvecklas är det inte heller otänkbart att nya tjänster kan komma att sampaketeras med elektroniska kommunikationstjänster. Även sådana nya tjänster bör kunna träffas av regleringen. konsumenter efterfrågar också ett förtydligande av vad som gäller för tv-tjänster vid förändringar i kanal- och programutbud.