prop · H903225 · 2022-04-07 00:00:00 — hållas tillgänglig så att även andra kan vidareutnyttja den när avtalet om exklusiv rätt har löpt ut. Avtalsvillkor som på något annat sätt än genom en exklusiv rätt begränsar möjligheten för andra än avtalsparterna att vidareutnyttja data ska publiceras digitalt senast de träder i kraft. En myndighet ska se till att en exklusiv rätt, som inte avser tillhanda- hållande av en tjänst av allmänt intresse eller digitalisering av en kultur- resurs, som myndigheten har upplåtit före , upphör att Ett offentligt företag ska se till att en exklusiv rätt som inte avser till- handahållande av en tjänst av allmänt intresse som företaget har upplåtit före upphör att gälla . Utredningens förslag överensstämmer i sak med regeringens förslag. Utredningens lagförslag har en något annorlunda utformning. Remissinstanserna: Flertalet av remissinstanserna har inga synpunkter Transportstyrelsen efterlyser ett förtydligande av huruvida avtal med informationsförmedlare av direktåtkomst utgör en exklusiv rätt. anser att ett beslut om tilldelning av en exklusiv rätt ska kunna överklagas. Skälen för regeringens förslag Ett principiellt förbud mot avtal om exklusiv rätt Utgångspunkten i öppna data-direktivet är att alla ska ha samma rätt att Direktivet uppställer därför ett principiellt förbud mot att ge någon en exklusiv rätt (ensamrätt) att vidareutnyttja data (arti- En exklusiv rätt innebär en begränsning av möjligheterna att vidareut- nyttja data för andra aktörer än den som fått den exklusiva rätten i fråga. Ett avtal med en informationsförmedlare, som Transportstyrelsen beskriver, 2021/22:225 innehåller dock inte en exklusiv rätt i öppna data-direktivets mening, om det inte begränsar någon annans rätt att ta del av myndighetens allmänna I synes statliga och kommunala myndigheter i mycket begrän- sad omfattning ingå avtal om exklusiv rätt. En förklaring kan vara att en sådan rätt endast får beviljas om den inte begränsar någon annans rätt att ta del av en allmän handling enligt offentlighetsprincipen. Lagrådet efterfrågar ett förtydligande om under vilka förhållanden en myndighet, ett offentligt styrt organ eller ett offentligt företag får ge någon en exklusiv rätt att vidareutnyttja data. Som framgår ovan är utrymmet begränsat för statliga och kommunala myndigheter att bevilja en exklusiv Samma sak gäller för offentligt styrda organ som lyder under hand- lingsoffentligheten i TF. Det kan emellertid inte med säkerhet uteslutas att en aktör som lyder under offentlighetsprincipen inte i något sammanhang skulle kunna ingå ett avtal som innehåller en exklusiv rätt för någon att vidareutnyttja vissa data. Det kan exempelvis vara fråga om att ge någon en exklusiv rätt till vissa data i ett specifikt format som överensstämmer med formatkraven i den nya lagen, se avsnitt 7.2. När det gäller offentliga företag och offentligt styrda organ som inte omfattas av bestämmelserna i TF är utrymmet större att bevilja en exklusiv rätt. företag som tillhandahåller kollektivtrafik skulle exempelvis kunna ge någon en exklusiv rätt att vidareutnyttja data för att tillhandahålla trafik- information till allmänheten. Förbudet mot avtal om exklusiv rätt gäller inte om det är nödvändigt att ge en vidareutnyttjare en sådan rätt för att en tjänst av allmänt intresse ska kunna tillhandahållas (artikel 12.2). Med tjänst av allmänt intresse avses en tjänst som tillgodoser ett behov i det allmännas intresse och som inte endast riktar sig till en begränsad krets individer. Behovet ska inte vara av industriell eller kommersiell karaktär, se 1 kap. 18 § . ligt företag avses med tjänst av allmänt intresse den eller de författnings- reglerade tjänster som företaget tillhandahåller i enlighet med definitionen av offentligt företag i den nya lagen. Mot denna bakgrund bör en myndig- het eller ett offentligt företag få ge en vidareutnyttjare en exklusiv rätt att vidareutnyttja data endast om det är nödvändigt för att tillhandahålla en tjänst av allmänt intresse. Det kan exempelvis avse en situation där det är nödvändigt att ge en aktör en exklusiv rätt för att vissa data ska offentlig- göras (jfr skäl 48). En nyhet i öppna data-direktivet är att avtalsvillkor om en exklusiv rätt för att tillhandahålla en tjänst av allmänt intresse, som har ingåtts den 16 eller senare, ska göras tillgängliga digitalt för allmänheten minst de träder i kraft. Avtalet ska omprövas regelbundet eller Vid en omprövning ska myndigheten eller det offentliga företaget bedöma om de skäl som ligger till grund för tilldel- ningen av den exklusiva rätten är giltiga. Kraven på att publi- cera och ompröva avtal om exklusiv rätt bör framgå av den nya lagen. Ett ytterligare undantag från det principiella förbudet mot exklusiva rätter gäller vid digitalisering av en kulturresurs (artikel 12.3). resurs avses det material som utgör grunden för biblioteks, museers och arkivs verksamhet (prop. 2014/15:79 s. 36). En exklusiv rätt att digitalisera en kulturresurs ska i allmänhet inte gälla längre än . Om den ändå gör det, ska avtalet omprövas under det elfte året och därefter . Den som tilldelat en vidareutnyttjare en exklusiv rätt ska se till att få en kostnadsfri kopia av de digitaliserade kulturresurserna. När avtalet löpt ut ska kopian finnas tillgänglig för andra vidareutnyttjare. Avtalsvillkor om en exklusiv rätt att digitalisera en kulturresurs ska vara öppna för insyn och göras tillgängliga för allmänheten. Till skillnad från andra avtal om exklusiv rätt preciseras inte i öppna data-direktivet hur avtalsvillkoren om en exklusiv rätt att digitalisera en kulturresurs ska göras tillgängliga för allmänheten. För att tillgodose kraven på öppenhet och insyn är det lämpligt att även dessa avtalsvillkor i relevanta delar görs tillgängliga digitalt av det bibliotek, museum eller arkiv som är avtalspart. Undantaget för tilldelning av en exklusiv rätt att digitalisera en kulturresurs bör införas i den nya lagen. Ett beslut om att tilldela en aktör en exklusiv rätt kommer i allmänhet att fattas inom ramen för en offentlig upphandling. En rätt att begära överprövning av ett sådant beslut, vilket efterfrågas av , följer därmed av regelverket för offentlig upphandling. Avtal som på andra sätt begränsar möjligheten till vidareutnyttjande En nyhet i öppna data-direktivet är att det också omfattar andra rättsliga eller praktiska arrangemang som, utan att uttryckligen tilldela en vidareutnyttjare en exklusiv rätt, ändå kan väntas få den effekten (artikel 12.4). Vad som avses med praktiska och rättsliga arrangemang beskrivs inte närmare i direktivet. Det får emellertid förutsättas att oavsett vilken typ av arrangemang som inrättas bör det finnas någon form av avtal som ligger till grund för det. De väsentliga aspekterna av ett sådant avtal ska vara öppna för insyn och göras tillgängliga digitalt senast avtalet träder i kraft. Avtalet ska omprövas åtminstone (jfr skäl 50). Syftet är att allmänheten ska kunna få insyn i avtalsvillkor eller andra överenskommelser som, trots att de inte uttryckligen innehåller en exklusiv rätt, i praktiken ändå leder till försämrad tillgång till data för andra vidareutnyttjare. För att uppfylla detta syfte bör sådana avtalsvillkor offentliggöras digitalt och omprövas . En bortre tidsgräns för giltigheten av vissa exklusiva rätter För en exklusiv rätt som inte ryms under undantagen om tillhandahållande av en tjänst av allmänt intresse eller digitalisering av en kulturresurs uppställer öppna data-direktivet särskilda tidsgränser för den rättens giltighet (artikel 12.5). För en myndighet gäller att ett en sådan exklusiv rätt som myndigheten har upplåtit före ska upphöra att gälla . För ett offentligt företag gäller att en sådan exklusiv rätt som företaget har upplåtit före ska upphöra att gälla . De angivna tidsgränserna är anpassade för att ge avtalsparterna skäligt rådrum att hinna vidta lämpliga åtgärder inför ett avtals upphörande. De exklusiva rätter som avses bör alltså upphöra att gälla senast vid de angivna tidpunkterna. En myndighet eller ett offentligt företag som har ingått ett avtal om exklusiv rätt, som inte omfattas av undantagen för att tillhandahålla en tjänst av allmänt intresse eller digitalisering av en kulturresurs, bör alltså se till att den exklusiva rätten upphör att gälla senast vid de angivna tidpunkterna. 2021/22:225 9 9.1Lagen ska innehålla ett tak för avgiftsuttag Regeringens förslag: En myndighet eller ett offentligt företag som har rätt att ta ut en avgift för att tillgängliggöra data för vidareutnyttjande ska inte få beräkna avgiften till ett högre belopp än vad som följer av lagen. Forskningsdata ska tillgängliggöras avgiftsfritt. Utredningens förslag överensstämmer i sak med regeringens förslag. Utredningens lagförslag har en något annorlunda utformning. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser har inga synpunkter på förslaget. kommun och Föreningen påpekar att omfattande och frekventa framställningar om uttag av allmänna handlingar kan väntas öka om rätten till avgiftsfri tillgång till data förstärks. Skälen för regeringens förslag: Öppna data-direktivet ger inte en myndighet eller ett offentligt företag rätt att ta ut en avgift. Detta styrs av nationella regler. Syftet med avgiftsbestämmelserna i direktivet är i stället att sätta upp de yttre ramarna för vilka avgifter som får tas ut för att tillgängliggöra data för vidareutnyttjande. I direktivet införs en ny huvudregel om att vidareutnyttjande av data ska vara avgiftsfritt (artikel 6.1). Syftet är att motverka att avgiftsuttag blir ett betydande hinder för vidareutnyttjande av data, i synnerhet för nystartade eller små och medelstora företag (jfr skäl 36). En huvudregel om avgiftsfrihet utgör visserligen en tydlig förändringsriktning jämfört med PSI- direktivet. Huvudregeln kompletteras dock av flera undantag och får därför inte någon självständig materiell betydelse. Den behöver därför inte införas i den nya lagen. Annorlunda förhåller det sig med tillgängliggörande av forskningsdata där direktivet uppställer ett absolut krav på att sådana data ska göras tillgängliga avgiftsfritt (artikel 6.6 b). Kravet på avgiftsfritt tillgängliggörande av forskningsdata bör framgå av den nya lagen. Lagrådet efterfrågar ett förtydligande om huruvida skyldigheten att tillgängliggöra forskningsdata avgiftsfritt kan komma i konflikt med exempelvis förbindelser i avtal eller andra förpliktelser. Det kan inte med säkerhet uteslutas att sådana konflikter kan uppstå i anslutning till att den nya lagen träder i kraft. De bör emellertid vara av övergående karaktär allt eftersom parterna kan anpassa sina avtalsvillkor utifrån den nya regleringen. När det gäller eventuella förpliktelser om tillgängliggörande av forskningsdata som kan finnas i någon annan författning avgörs bestämmelsernas tillämplighet utifrån den sedvanliga normhierarkin. De generella avgiftsprinciperna i öppna data-direktivet är i stora drag likalydande med avgiftsprinciperna i PSI-direktivet (se 7 § PSI-lagen). Det innebär, tvärtemot vad bl.a. kommun befarar, att statliga och kommunala myndigheter även i fortsättningen kan ta ut en avgift för att lämna ut en allmän handling under förutsättning att avgiften håller sig inom de ramar som den nya lagen föreskriver. För statliga myndigheter under regeringen regleras de generella möjligheterna att ta ut avgifter för utlämnande av information i digitala format i 4 och 5 §§ avgiftsförordningen (1992:191). en myndighet själv, om inte regeringen har föreskrivit något annat, besluta Prop. 2021/22:225 om storleken på avgifterna upp till full kostnadstäckning. utredningen föreslår i sitt slutbetänkande Avgifter för information i elektronisk form (SOU 2020:82) vissa ändringar och tillägg i avgiftsförordningen i syfte att uppnå större enhetlighet och förutsebarhet vid statliga myndigheters avgiftsuttag för att lämna ut information i digitala format. Förslagen bereds inom . För kommunala myndigheter, organ som i den nya lagen jämställs med myndigheter och offentliga företag saknas författningsreglering som motsvarar avgiftsförordningens bestämmelser för statliga myndigheters avgiftsuttag. Varje kommun och region får i stället i en taxa fastställa sina avgifter inom ramen för självkostnadsprincipen, se 2 kap. 6 § kommunallagen (2017:725). För offentliga företag och organ som jämställs med en myndighet och som inte ska tillämpa självkostnadsprincipen enligt kommunallagen, kan avgiftsprinciper framgå exempelvis av bolagsordningen. Det innebär, med beaktande av det som Lagrådet framhåller, att samma begränsningar som gäller vid uttag av avgifter gäller för ersättningar som ska betalas enligt avtal och bolagsordningar. En myndighet eller ett offentligt företag som har rätt att ta ut en avgift bör sammanfattningsvis inte få beräkna avgiften till ett högre belopp än vad som följer av lagens generella avgiftsprinciper. Det innebär att avgiftsprinciperna i lagen kan begränsa de avgifter som en myndighet eller ett offentligt företag får ta ut på annan grund. Forskningsdata bör alltid tillgängliggöras avgiftsfritt. Vilka kostnader en avgift ska få täcka Regeringens förslag: En avgift för att tillgängliggöra data för vidare- utnyttjande ska inte få sättas till ett högre belopp än vad som behövs för att täcka kostnaderna för att reproducera, tillgängliggöra och sprida data och för att avidentifiera personuppgifter. Ett offentligt företag och ett organ som jämställs med en myndighet och som inte omfattas av offentlighets- och sekretesslagen ska även få täcka kostnaderna för att skydda konfidentiell affärsinformation. Ett offentligt företag samt bibliotek, museer och arkiv ska också få täcka kostnaderna för att samla in, framställa och lagra data samt en rimlig avkastning på investeringar. Detsamma ska gälla för en myndig- het som är skyldig att ta ut en avgift för att täcka en väsentlig del av kostnaderna för en verksamhet. Det ska finnas en digitalt publicerad förteckning över de myndigheter som är skyldiga att ta ut en avgift för att täcka en väsentlig del av kost- naderna för en verksamhet. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens för- Utredningen föreslår att även statliga och kommunala myndigheter ska få ta ut en avgift för att skydda konfidentiell affärsinformation och att förteckningen över myndigheter som är skyldiga att ta ut avgifter ska ha en annan rättslig innebörd. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser har inga synpunkter på Transportstyrelsen efterfrågar ett klargörande om huruvida skyl- 2021/22:225 digheten att ta ut en avgift för att täcka en väsentlig del av kostnaderna för en verksamhet även omfattar sådan uppdragsverksamhet som är av frivillig natur. anser att gränsdragningen mellan avidentifiering och maskering av personuppgifter behöver tydliggöras. Skälen för regeringens förslag Tillåtet avgiftsuttag enligt marginalkostnadsprincipen Vid tillgängliggörande av data för vidareutnyttjande får en avgift beräknas som täcker marginalkostnaden för att reproducera, tillgängliggöra och sprida information (artikel 6.1). Dessa åtgärder omfattar bl.a. att hantera en beställning, sammanställa och distribuera information samt kostnader för programmering eller annan bearbetning. I marginalkostnaden får det även räknas in en avgift för att avidentifiera personuppgifter. Syftet med att tillåta sådant avgiftsuttag är att öka mängden data som är tillgänglig för vidareutnyttjande utan att detta negativt påverkar skyddet för den personliga integriteten (jfr skäl 52). Åtgärder för att avidentifiera eller anonymisera personuppgifter ska inte sammanblandas med s.k. maskering som en myndighet utför i syfte att inte röja sekretessbelagda uppgifter vid utlämnande av en allmän handling. Som framhåller är det dock inte alltid självklart var gränsen går mellan avidentifiering och maskering av personuppgifter. Ett riktmärke är att avidentifiering av personuppgifter framför allt är en åtgärd som kan vidtas för att skydda sådana uppgifter från onödig spridning och skapa möjlighet att tillgängliggöra en större datamängd för vidareutnyttjande. Till skillnad från maskering är det främsta syftet med att avidentifiera personuppgifter inte att undvika ett obehörigt röjande av en sekretessbelagd uppgift. Avidentifiering av personuppgifter vidtas ofta som en integritetsfrämjande åtgärd när en vidareutnyttjares behov av att behandla personuppgifter kan tillgodoses genom att tillgängliggöra indirekta personuppgifter. En myndighet eller ett offentligt företag som har rätt att ta ut en avgift för att tillgängliggöra data för vidareutnyttjande bör få täcka marginalkostnaden för att reproducera, tillgängliggöra och sprida dessa data och för att avidentifiera personuppgifter. En nyhet i öppna data-direktivet är möjligheten att täcka marginalkostnaden för åtgärder som vidtas för att skydda konfidentiell affärsinformation (artikel 6.1). Detta kan skapa bättre förutsättningar för ett offentligt företag att tillgängliggöra data för vidareutnyttjande. En myndighets åtgärder för att skydda konfidentiell affärsinformation, dvs. uppgifter som är sekretessbelagda, består i att maskera uppgifterna innan en handling lämnas ut. Sådan maskering får en myndighet inte avgiftsbelägga. Endast ett offentligt företag eller ett organ som i den nya lagen jämställs med en myndighet och som inte omfattas av OSL bör därför ha rätt att täcka marginalkostnaden för åtgärder som vidtas i syfte att skydda konfidentiell affärsinformation. Tillåtet avgiftsuttag enligt principen om full kostnadstäckning och vissa myndigheter får beräkna en avgift enligt prin- cipen om full kostnadstäckning. De myndigheter som avses är bibliotek, museer och arkiv samt de myndigheter som är skyldiga att generera intäk- Prop. 2021/22:225 ter för att finansiera en väsentlig del av sina verksamhetskostnader (arti- Med detta avses myndigheter som är skyldiga att ta ut en avgift för att täcka en väsentlig del av kostnaderna för en verksamhet. En sådan skyldighet kan grunda sig på uppdragsverksamhet som är av frivillig natur, se exempelvis 9 § förordningen med instruktion för Transportstyrelsen. De ytterligare poster som får ingå i ett avgiftsuttag enligt principen om full kostnadstäckning är kostnaderna för att samla in, framställa och lagra data. Möjligheten att täcka sådana indirekta kostnader är särskilt viktig för myndigheter med informationsförsörjningsuppdrag som kan ha betydande utgifter för bl.a. insamling av data. Kostnader för att samla in data som redan är helt täckta av skattemedel får dock inte ingå i avgiftsunderlaget. Vidare får en rimlig avkastning på investeringar utgöra en kostnadspost enligt principen om full kostnadstäckning. Med rimlig avkastning på investeringar avses en procentandel av den totala avgiften, utöver vad som krävs för att täcka de stödberättigande kostnaderna, som uppgår till högst över Europeiska fasta ränta (artikel 2.16). liksom bibliotek, museer och arkiv och de myndigheter som är skyldiga att ta ut en avgift för att finansiera en väsentlig del av kostnaderna för en verksamhet bör få ta ut en avgift enligt principen om full kostnadstäckning för att tillgängliggöra data för vidareutnyttjande. Enligt öppna data-direktivet får bibliotek, museer och arkiv även täcka kostnader för bevarande och rättighetsklarering (artikel 6.5). Kostnader för rättighetsklarering kan avse efterforskning av om data omfattas av tredje mans upphovsrätt. Detta får anses vara en del i kostnaden för att sprida data och behöver därför inte regleras särskilt. Samma sak gäller kostnader för bevarande, som får anses omfattas av kostnaderna för att samla in, framställa och lagra data (prop. 2014/15:79 s. 26). En förteckning över myndigheter som är skyldiga att ta ut en avgift Vilka myndigheter som är skyldiga att generera intäkter, dvs. att ta ut en avgift, för att täcka en väsentlig del av en verksamhetskostnad ska offentliggöras i en förteckning (artikel 6.3). Syftet med förteckningen är att öka transparensen och förutsebarheten i fråga om vilka avgifter som kan komma att belasta ett tillgängliggörande av data för vidareutnyttjande. Om en begäran om tillgängliggörande ställs till en myndighet som är upptagen på förteckningen, kan en vidareutnyttjare i normalfallet förvänta sig att en avgift som motsvarar full kostnadstäckning kommer att tas ut. Den myndighet som regeringen bestämmer bör få i uppgift att digitalt publicera en förteckning över de myndigheter som är skyldiga att ta ut en avgift för att täcka en väsentlig del av kostnaderna för en verksamhet. Varje kommun och region bör informera den myndighet som tillhandahåller förteckningen om de kommunala myndigheter inom kommunen eller regionen som bör ingå i förteckningen. 2021/22:225 9.3 Avgifter för värdefulla datamängder Regeringens förslag: En värdefull datamängd ska som huvudregel tillgängliggöras avgiftsfritt. Bibliotek, museer och arkiv ska få beräkna en avgift som motsvarar full kostnadstäckning för att tillgängliggöra en värdefull datamängd. Detsamma ska gälla för offentliga företag, om det är särskilt föreskrivet i en genomförandeakt som har meddelats med stöd av öppna datadirektivet. En myndighet som är skyldig att ta ut en avgift för att täcka en väsentlig del av kostnaderna för en verksamhet ska kunna få ett tidsbegränsat undantag från kravet på att tillgängliggöra värdefulla datamängder avgiftsfritt. Beslut om undantag ska fattas av regeringen eller av en kommun eller region. Utredningens förslag överensstämmer i sak med regeringens förslag. Utredningens lagförslag har en något annorlunda utformning. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser har inga synpunkter på förslaget. framhåller att möjligheten att ta betalt för att autentisera en värdefull datamängd riskerar att förta effekten av avgiftsfrihet. Skälen för regeringens förslag: En värdefull datamängd ska som huvudregel tillgängliggöras för vidareutnyttjande avgiftsfritt (artikel 6.6 a). Bibliotek, museer och arkiv får dock ta ut en avgift som motsvarar full kostnadstäckning för sådant tillgängliggörande (artikel 14.4). Huvudregeln om att en värdefull datamängd ska göras tillgänglig avgiftsfritt och undantaget för bibliotek, museer och arkiv bör införas i den nya lagen. Att en värdefull datamängd ska tillgängliggöras avgiftsfritt hindrar inte, som pekar på, att en myndighet tar betalt för vissa författningsreglerade tjänster som har koppling till tillgängliggörandet, exempelvis att intyga datamängdens äkthet och riktighet (jfr skäl 69). Det hindrar inte heller att en värdefull datamängd också kan göras tillgänglig mot avgift i ett annat format, exempelvis det befintliga formatet. Medlemsstaterna får undanta en myndighet som är skyldig att ta ut en avgift för att täcka en väsentlig del av en verksamhetskostnad från kravet på att tillgängliggöra en värdefull datamängd avgiftsfritt (artikel 14.5). Ett undantag får beslutas endast om kravet på avgiftsfrihet medför betydande ekonomiska konsekvenser för myndigheten. Undantaget får gälla i maximalt från den tidpunkt då den genomförandeakt träder i kraft som fastställer vilka värdefulla datamängder som ska göras tillgängliga. Syftet är bl.a. att tillskapa en rimlig omställningsperiod för att ersätta en myndighets befintliga finansieringsmodell för tillgängliggörande av de aktuella datamängderna. Regeringen, en kommun eller region bör få besluta om tidsbegränsade undantag från avgiftsfritt tillgängliggörande av värdefulla datamängder för statliga respektive kommunala myndigheter. kan undantas från kravet på att tillgängliggöra en värdefull datamängd avgiftsfritt, om ett sådant tillgängliggörande riskerar att leda till en snedvridning av konkurrensen på marknaden. I sådana fall får ett offentligt företag ta ut en avgift enligt principen om full kostnadstäckning. Undantag för offentliga företag beslutas av Europeiska kommissionen i den genomförandeakt som fastställer vilka värdefulla data- mängder som ska tillgängliggöras (artikel 14.3). Detta bör framgå av den Prop. 2021/22:225 nya lagen.