prop · H903186 · 2022-03-22 00:00:00 — Som utredningen föreslår bör ansvaret omfatta att rätten ska se till att inget onödigt dras in i målet samt genom frågor och påpekanden verka för att yrkanden och inställningar samt grunderna för dessa blir klarlagda och att parterna anger vilken bevisning de vill åberopa. Till skillnad från anser regeringen inte att det finns behov av att därutöver precisera att rätten ska verka för att parterna anger vad 2021/22:186 som ska styrkas med varje bevis (jfr 45 kap. 10 § första stycket rättegångs- balken). Den nya regleringen om materiell processledning under förberedelsen bör, så som utredningen föreslår, gälla även i brottmål som rör enskilda åtal och vid förberedelsen i hovrätten. Rättens möjligheter att självmant komplettera förundersökningen och hämta in bevisning I brottmål har rätten möjlighet att begära komplettering av förunder- sökningen och hämta in bevisning även utan att en part har begärt det. Av 45 kap. 11 § följer att tingsrätten kan förelägga åklagaren att komplettera förundersökningen eller, om förundersökning inte har genomförts, genomföra en sådan om rätten bedömer att det behövs för att målet ska kunna slutföras i ett sammanhang vid huvudförhandlingen. Motsvarande möjlighet finns i hovrätten enligt 51 kap. 12 § tredje stycket . Trots att utgångspunkten är att parterna ansvarar för bevisningen har rätten även möjlighet att på eget initiativ hämta in bevisning i mål om brott som hör under allmänt åtal (35 kap. 6 § ). Enligt utredningen är det ovanligt att rätten på eget initiativ vidtar åtgärder för att komplettera förundersökningen eller hämta in bevisning. Den bilden delas av flertalet av de remissinstanser som uttalar sig om förslaget, däribland , och . Som Hovrätten över och fram- håller hanteras frågan om att hämta in bevisning eller att förelägga åklagaren att komplettera förundersökningen normalt sett med stöd av materiell processledning. I likhet med utredningen och flertalet remissinstanser ser regeringen tydliga fördelar med en ordning där rätten inte på eget initiativ får begära komplettering av förundersökningen eller hämta in bevisning. De nuvarande möjligheterna för rätten att självmant begära komplettering eller hämta in bevisning kan, som utredningen framhåller, ge upphov till tveksamheter kring rättens opartiskhet, inte minst eftersom det på förhand kan vara svårt att veta om en viss förundersökningsåtgärd eller ett nytt bevis kommer att vara till fördel för den tilltalade. Dessutom finns det, som vid påpekar, ett värde i en tydlig ansvarsfördelning i brottmålsprocessen. Som JO framhåller gäller också den föreslagna ordningen i praktiken . Några remissinstanser, däribland Hovrätten över och och Civil Rights Defenders, uttrycker oro för att tilltalade utan försvarare kan komma att drabbas negativt av förslaget och anser att nuvarande reglering behövs eftersom den fungerar som en skyddsmekanism och säkerställer principen om parternas likställdhet. Regeringen konstaterar att även med ett förtydligat ansvar för parterna att svara för utredningen och bevisningen i målet kvarstår rättens ansvar för processledning. I ansvaret för processledningen ligger ett krav på rätten att reda ut målet och på så sätt säkerställa en rättssäker prövning. En begränsning av rättens möjligheter att begära komplettering av utredningen och hämta in bevisning innebär inte någon begränsning av ansvaret för materiell processledning, t.ex. möjligheten att ställa klar- görande frågor till parterna, även i sådana avseenden som kan ha betydelse för bedömningen av skuldfrågan. En rätt utövad materiell processledning utesluter behovet av att rätten agerar ex officio i fråga om inhämtande av utredning (m.m., , Fitger m.fl., , kommentaren till 35 kap. 6 § ). Genom förslaget om ett lagstadgat ansvar för materiell processledning under förberedelsen tydliggörs dessutom rättens processledande ansvar ytterligare. I likhet med JO utgår regeringen från att domstolarna även fortsättningsvis kommer att vara särskilt uppmärksamma t.ex. när en tilltalad inte biträds av en försvarare och det därmed finns ett större behov än annars av aktiv materiell processledning. Det ska också understrykas, som JO och vid påpekar, att om utredningen är ofullständig eller den bevisning som har lagts fram innehåller oklarheter ska åtalet ogillas. Detta är i sig en viktig rättssäker- hetsventil. Med hänsyn till att kraven på en aktiv processledning gäller såväl i de stora som de mindre brottmålen och även i förhållande till målsäganden delar regeringen inte den oro som och Brottsoffer- jouren ger uttryck för om att förslaget riskerar att påverka de mindre brottmålen och målsägande negativt. Det ska härvid återigen framhållas att de nuvarande möjligheterna att begära komplettering av utredningen och hämta in bevisning används ytterst sällan. Mot denna bakgrund bedömer regeringen att rättens möjlighet att självmant begära komplettering eller genomförande av förundersökning bör tas bort liksom möjligheten att hämta in bevisning i mål om brott som hör under allmänt åtal. Rätten ska bara kunna förelägga åklagaren att komplettera eller genomföra förundersökning om en part har framställt ett yrkande om det. Med hänsyn till vikten av att förberedande åtgärder vidtas under handläggningen bör det krävas att en part som vill att en förundersökning genomförs eller kompletteras begär det hos rätten . När det gäller möjligheten att hämta in bevisning föreslogs i lagrådsremissen att lagtexten skulle utformas så att det framgick att rätten självmant får hämta in bevisning endast när det gäller frågor om påföljd. Lagrådet påpekar att ett beviskrav och en bevisbörda gäller i skuldfrågan medan det i påföljdsdelen – med bortseende från bedömningen av gärningen och dess svårhet – inte på samma sätt rör sig om bevisning. Lagrådet lämnar därför ett förslag till lagtext som har en delvis annan utformning än lagrådsremissens förslag. Regeringen instämmer i Lagrådets synpunkt och anser att lagtexten bör utformas i enlighet med Lagrådets förslag. Detta innebär att rättens möjlighet att hämta in bevisning i mål om brott som hör under allmänt åtal tas bort som det i lagtexten införs ett förtydligande om att rätten även fortsättningsvis självmant får besluta om rättspsykiatrisk undersökning eller om yttranden över sådana undersökningar från eller hämta in annan utredning i frågor om påföljd och utvisning. 2021/22:186 11 Regeringens förslag: Lagändringarna ska träda i kraft . Regeringens bedömning: Några särskilda övergångsbestämmelser Utredningens förslag och bedömning (2021:35) överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: , som är den enda remissinstans som har yttrat sig i denna del, önskar att bestämmelserna träder i kraft efter driftsättningen av projektet brottmålsprocessen (DBM). Detta för att nödvändiga anpassningar av verksamhetsstöden ska kunna genomföras . Utredningens förslag och bedömning (SOU 2019:38) överensstämmer huvudsakligen med regeringens. Utredningen föreslår en annan tidpunkt för ikraftträdandet. Remissinstanserna tillstyrker eller har inget att invända mot förslaget och bedömningen. Skälen för regeringens förslag och bedömning: Med hänsyn till det angelägna syftet att stärka rättsprocessen och öka lagföringen bör lagändringarna träda i kraft . Givet en rimlig förberedelsetid för de myndigheter som påverkas av förslagen bör lagändringarna träda i kraft . Detta gäller även med beaktande av vad anför. Det krävs inte några särskilda övergångsbestämmelser. Av 5 § andra stycket lagen (1964:163) om införande av följer att de nya och ändrade bestämmelserna i inte får tillämpas på ett sådant sätt att de ges retroaktiv verkan till den tilltalades nackdel. Regeringens bedömning: De straffrättsliga förslagen leder till ökade kostnader för Kriminalvården. I enlighet med budgetpropositionen har medel tillskjutits Kriminalvårdens anslag för att täcka merkostnaderna. Övriga förslag bedöms få begränsade ekonomiska konsekvenser för staten. De kostnadsökningar som kan uppkomma bedöms kunna hanteras inom befintliga ramar. Förslagen kan antas medföra positiva effekter för det brottsföre- byggande och brottsbekämpande arbetet. Förslagen förväntas inte få betydelse för jämställdheten mellan kvinnor och män. Utredningens bedömning (SOU 2021:35) överensstämmer delvis med regeringens. Utredningen har uppskattat kostnaderna till följd av de straffrättsliga förslagen till och att finansieringen av förslagen bör ske inom ramen för de resurser som kan förväntas behöva tillföras rättsväsendet . Remissinstanserna: En majoritet av remissinstanserna, bl.a. och , tillstyrker eller har inget att invända mot bedömningen. bedömer att förslagen har påtaglig påverkan på utvecklingen av verksamhetsstöden för Domstolar och att de ökade kostnaderna inte kan anses rymmas inom befintliga medel för utveckling av dessa. och anser att ytterligare resurser även bör tillföras domstolarna. Kriminalvården påpekar att till följd av den ansträngda beläggnings- situationen kommer den förväntade ökade medelbeläggningen innebära att tillfälliga platslösningar behöver tas fram, vilket är förenat med ytterligare kostnadsökningar. Förslaget om strafflindring vid utredningsmedverkan förväntas vidare medföra betydande svårigheter vad gäller myndighetens förutsättningar till god skyddshantering. SiS bedömer att de straffrättsliga förslagen kan antas medföra en ökning av dels verkställighetstiden för ungdomar som döms till sluten ungdomsvård, dels antalet meddelade domar på sluten ungdomsvård. Förslagen kommer därutöver påverka myndighetens säkerhetsarbete. Myndigheten bedömer att kostnads- ökningen i anledning av förslagen inte kan hanteras inom ramen för myndighetens befintliga anslag. Utredningens bedömning (SOU 2019:38) överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Remissinstanserna uttalar sig inte särskilt om bedömningen. Skälen för regeringens bedömning Regeringens förslag innebär skärpta straff för brotten mened, falsk angivelse, falsk beskyllning, övergrepp i rättssak och skyddande av brottsling. Förslagen bedöms leda till längre strafftider vilket i sin tur innebär ökade kostnader för Kriminalvården. Utredningen, som under- stryker att det är svårt att beräkna hur stora dessa kostnader kommer att bli, har uppskattat att förslagen sammantaget kan antas leda till en ökning av fängelsetiden med om de lagändringar som föreslås genomförs. Det skulle innebära en kostnadsökning om . Den redovisade kostnadsökningen bedöms inträda successivt. Utredningens beräkning av hur mycket strafftiderna sammanlagt kommer att öka utgår ifrån bedömningen att ett visst antal domar med fängelse som påföljd kommer att meddelas avseende relevanta brottstyper och att förslagen kommer att medföra en viss ökning av fängelsestraffens längd i dessa fall. När det gäller antalet domar är utgångspunkten den offentliga kriminalstatistiken –2019. I fråga om fängelsestraffens genomsnittliga längd har utredningen gjort en ungefärlig uppskattning av dessa. Som utgångspunkt ska två tredjedelar av den beräknat förhöjda strafftiden avtjänas. Kostnadsuppskattningen bygger på uppgifter från Kriminalvården om presumerade kostnader för verkställighet kostnadsläge. Regeringen utgår till skillnad från utredningen från den offentliga kriminalstatistiken –2019 vid beräkningen av antalet domar och strafftidernas genomsnittliga längd. När det gäller kostnaden för verkställighet har regeringen utgått från en årlig kostnad om 1,2 miljoner Utifrån dessa beräkningar bedömer regeringen att de straffrättsliga förslagen kommer att medföra kostnader för Kriminalvården. med budgetpropositionen tillförs Kriminalvården medel fr.o.m. 2022 med anledning av förslagen (prop. 2021/22:1 utg.omr. 4 avsnitt 2.8.3, 2021/22:JuU1, rskr. 2021/22:89). SiS bedömer att de straffrättsliga förslagen även kan antas medföra kostnadsökningar som kräver ökade resurser till myndigheten. uppskattning av eventuella kostnadsökningar för SiS i anledning av ett möjligt ökat utdömande av påföljden sluten ungdomsvård presenteras inte Emellertid får det antas att eventuella kostnadsökningar i den delen under alla förhållanden skulle bli marginella. eventuella kostnadsökningar beträffande en möjlig ökning av den utdömda tiden för sådan vård. Vad SiS har anfört i den delen leder därför inte till annan bedömning än att dessa kostnadsökningar kan finansieras inom ramen för beslutade anslag. Den föreslagna regleringen av en möjlighet till strafflindring vid medverkan i utredningen av någon annans brott förväntas ge polis och åklagare ökade möjligheter att utreda brott. Den förväntas också medföra att lagföringen för allvarliga brott i viss utsträckning kommer att öka. kan antas att regleringen successivt kommer att tillämpas i ökad utsträckning, i takt med att det utvecklas en tydlig praxis bl.a. angående förutsättningarna för strafflindring för utredningsmedverkan och hur stor straffnedsättning som kan komma i fråga. Med beaktande av den mycket stora osäkerhet som finns i aktuellt avseende görs ändå bedömningen att regleringen kommer att tillämpas i ca 5–10 fall . Att fler personer lagförs för brott kommer, som Kriminalvården påpekar, att medföra ökade kostnader för myndigheten, bl.a. bestående i merkostnader för temporära platser. Regeringen konstaterar att förslagen även i viss utsträckning kommer att leda till att strafftiderna för de som har medverkat i utredningen av annans brott – och som en konsekvens därav får straffreduktion – minskar. Detta leder i sin tur till minskade kostnader Med hänsyn till att regleringen bedöms bli tillämplig endast i ett begränsat antal fall bör eventuella kostnadsförändringar för myndigheten kunna hanteras inom ramen för beslutade anslag, särskilt som Kriminalvårdens anslag ökas påtagligt . Att misstänkta medverkar i utredningar av annans brott förväntas också leda till att fler personer kommer att vara i behov av särskilda skydds- åtgärder hos , Kriminalvården och SiS vilket kommer att leda till en ökad arbetsbelastning för dessa myndigheter. vara av olika slag. Som Kriminalvården och SiS påpekar kan det handla om säkerhetsåtgärder på anstalter och vårdinrättningar. handla om särskilt personsäkerhetsarbete genom Kostnaderna varierar beroende på vilken åtgärd det kan bli fråga Det finns också en stor osäkerhet när det gäller hur många personer som kommer att omfattas av sådana åtgärder och hur de kommer att vara i behov av dem. Mot bakgrund av att den föreslagna regleringen bedöms bli tillämplig i relativt få fall bedömer regeringen emellertid att de ökade kostnaderna för detta arbete kommer att kunna Prop. 2021/22:186 hanteras inom ramen för myndigheternas beslutade anslag. Införandet av en reglering om strafflindring vid medverkan i utredningen av någon annans brott kan vidare antas medföra vissa kostnader för framtagandet av nya riktlinjer och rutiner samt utbildnings- insatser hos framförallt polis- och åklagarmyndigheterna. Även dessa kostnader bedöms kunna hanteras inom ramen för beslutade anslag. Förslagen om nya sekretessbestämmelser kommer bl.a. att innebära sekretess för ett relativt stort antal uppgifter hos domstolarna och som är offentliga. För att kunna hantera detta kommer det, som bl.a. påpekar, krävas nya rutiner och strukturer för hanteringen av sådana uppgifter, t.ex. genom utvecklingen av nya IT-stöd. Det kan förväntas att den föreslagna ordningen kommer att ta vissa resurser i anspråk hos domstolarna, och , vilket leder till ökade kostnader för dessa myndigheter. Förslagen kommer vidare att medföra vissa ökade kostnader för när det gäller hantering av domar om skadestånd till målsägande. Det är inte möjligt att närmare uppskatta hur stora dessa utgifter blir, men de förväntas inte vara större än att de ryms inom ramen för myndigheternas beslutade anslag. Förslagen om en förtydligad roll för domstolen i brottmålsprocessen förväntas leda till en mer effektiv handläggning av brottmål och färre inställda huvudförhandlingar. Förslagen bedöms inte leda till några ökade kostnader för staten. Förslaget om en reglering om strafflindring vid medverkan i utredningen av någon annans brott och förslagen som syftar till att ge förbättrat skydd för vittnen förväntas bidra till att fler brott utreds och att fler personer lagförs för brott. Detta förväntas därmed också, i någon mån, bidra till att färre brott begås. Förslagen bedöms framför allt ha en påverkan på förekomsten av allvarliga brott med flera gärningspersoner, t.ex. brott som begås inom ramen för kriminella nätverk. Förslagen bedöms inte påverka jämställdheten mellan kvinnor och män eller ha några konsekvenser för möjligheten att nå de integrationspolitiska målen. 13.1Förslaget till lag om ändring i 10 § Undersökningsledaren bestämmer, med de begränsningar som följer av andra–sjunde styckena, vem som får närvara vid ett förhör. Vid ett förhör ska om möjligt ett trovärdigt vittne utsett av undersökningsledaren närvara. Ett biträde till en person som förhörs har rätt att närvara vid förhöret om det kan ske utan men för utredningen och om biträdet uppfyller de krav som ställs på en försvarare i 21 kap. 3 § tredje stycket. Den misstänkte har rätt att själv närvara och ha sin försvarare närvarande vid ett förhör som hålls på den misstänktes begäran enligt 18 b § första stycket. förhör med den misstänkte har han eller hon rätt att ha sin försvarare närvarande. En försvarare som inte uppfyller de krav som ställs i 21 kap. 5 § första stycket får dock förhindras att närvara om det är nödvändigt för att sakens utredning inte väsentligen ska försvåras eller för att avvärja fara för någons liv, fysiska hälsa eller Vid förhör med någon annan än den misstänkte får den misstänktes försvarare närvara om det kan ske utan men för utredningen. Om en person förhörs i en annan förundersökning än den i vilken han eller hon är misstänkt, har personen rätt att ha sin försvarare närvarande om han eller hon medverkar i den utredningen på ett sådant sätt att 29 kap. 5 a § kan komma att tillämpas. Försvararen får, i den ordning som undersökningsledaren bestämmer, ställa frågor vid förhöret. Ett målsägandebiträde har rätt att närvara vid förhör med målsäganden. Detsamma gäller en stödperson, om hans eller hennes närvaro inte är till men för När den som hörs är bör den som har vårdnaden om honom eller henne vara närvarande vid förhöret, om det kan ske utan men för utredningen. Undersökningsledaren får besluta att det som har förekommit vid ett förhör inte Paragrafen reglerar vem som får närvara vid ett förhör under för- Paragrafen utformas enligt Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 6.3. Ändringen i första stycket är redaktionell. I femte stycket, som är nytt, anges i första meningen att en person som förhörs i en annan förundersökning än den i vilken han eller hon är misstänkt, har rätt att ha sin försvarare närvarande om han eller hon medverkar i den utredningen på ett sådant sätt att 29 kap. 5 a § kan komma att tillämpas. En förutsättning för att bestämmelsen ska vara tillämplig är att medverkan sker i syfte att lämna uppgifter om någon annans brott för vilket det är föreskrivet ett minimi- straff om fängelse eller om någon annans försök, förberedelse eller stämpling till ett sådant brott om gärningen är belagd Innan ett förhör med den misstänkte har hållits kan det vara svårt att avgöra om uppgifterna är av ett sådant slag som anges i 29 kap. 5 a § För att försvararen ska ha rätt att närvara vid ett förhör krävs dock endast att den som beslutar om förhöret gör bedömningen att uppgifterna kan vara av det slaget, dvs. att 29 kap. 5 a § kan komma att tillämpas. Av andra meningen framgår att försvararen får ställa frågor vid förhöret i den ordning som undersökningsledaren bestämmer. som gäller vid förhör med en misstänkt enligt 11 § första meningen. Sjätte–åttonde styckena är oförändrade och motsvarar hittillsvarande femte–sjunde styckena. 5 § En dom ska vara skriftlig och i skilda avdelningar ange 1. domstolen samt tid och ställe för domens meddelande, 2.parterna samt deras ombud eller biträden och den tilltalades försvarare, 4.parternas yrkanden och de omständigheter som dessa grundats på samt, i förekommande fall, åklagarens förslag till påföljd enligt 45 kap. 4 § andra stycket, och 5.domskälen med uppgift om vad som är bevisat i målet. En högre rätts dom ska i den utsträckning det behövs innehålla en redogörelse för lägre rätts dom. Om en part har rätt att överklaga, ska det i domen anges hur detta går till. Paragrafen anger vad en dom ska innehålla. Övervägandena finns i avsnitt 6.3. I första stycket fjärde punkten införs ett tillägg om att en dom i brottmål i vissa fall ska ange det förslag till påföljd som åklagaren har lämnat. Bestämmelsen är tillämplig när åklagaren i stämningsansökan har lämnat ett påföljdsförslag på grund av att han eller hon anser att det finns förutsättningar för en lindrigare påföljd på grund av utredningsmedverkan. De närmare förutsättningarna för när åklagaren ska lämna ett sådant påföljdsförslag anges i 45 kap. 4 § andra stycket, se författnings- kommentaren till den bestämmelsen. Övriga ändringar är endast språkliga. 6 § Parterna ska svara för bevisningen. Rätten får självmant hämta in bevisning endast i tvistemål där förlikning om saken inte är tillåten. Första stycket hindrar inte att rätten i brottmål självmant beslutar om rättspsykiatrisk undersökning eller om yttrande av enligt lagen (1991:1137) om rättspsykiatrisk undersökning eller hämtar in annan utredning i frågor om påföljd och utvisning. Paragrafen reglerar vem som svarar för bevisningen i ett mål och i vilka fall rätten själv får föra in bevisning. Paragrafen utformas enligt Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 10. Ändringen i första stycket innebär att rättens möjlighet att självmant hämta in bevisning i mål om brott som hör under allmänt åtal tas bort. Det motsvarar den ordning som i praktiken tillämpas . Ändringen innebär inte någon begränsning av rättens utrymme att utöva materiell processledning, t.ex. att ställa klargörande frågor, även i sådana avseenden som kan ha betydelse för skuldfrågan. I andra stycket, som är nytt, införs ett förtydligande avseende regleringen i första stycket om att rätten självmant får hämta in bevisning endast i tvistemål där förlikning om saken inte är tillåten. Enligt andra stycket får rätten i brottmål alltid självmant besluta om rättspsykiatrisk undersökning eller om yttrande av enligt lagen (1991:1137) om rättspsykiatrisk undersökning eller hämta in annan utredning i frågor om påföljd och utvisning. Rätten får alltså alltjämt hämta in utredning i form av t.ex. yttrande från Kriminalvården, upplysningar från socialnämnden och läkarintyg enligt lagen (1991:2041) om särskild personutredning i brottmål, m.m. liksom yttrande och upplysningar från enligt 7 kap. 10 § utlänningsförordningen (2006:97). 2021/22:186 Rätten får också besluta om rättspsykiatrisk undersökning och om yttrande av , oavsett om det underlaget behövs för rättens bedömning av skuldfrågan, påföljdsfrågan eller av dem båda. Övriga ändringar är endast språkliga. 10 § Innan vittnesmålet avläggs, ska rätten höra vittnet om hans eller hennes fullständiga namn och, om det behövs, ålder, yrke och hemvist. Rätten ska också försöka klargöra om vittnet står i något förhållande till en part eller till saken eller om det finns andra omständigheter som kan vara av vikt för bedömandet av tilltron till vittnets berättelse. Om vittnet på sådant sätt som avses i 3 § är närstående till en part ska rätten informera vittnet om att han eller hon inte är skyldig att avlägga vittnesmål. Om det namn som vittnet uppger ingår i en kvalificerad skyddsidentitet enligt lagen (2006:939) om kvalificerade skyddsidentiteter, ska vittnet upplysa rätten om detta. Detsamma gäller om namnet ingår i en skyddsidentitet som har beslutats i en annan stat och som motsvarar en sådan skyddsidentitet som avses i lagen om kvalificerade skyddsidentiteter.