prop · H903233 · 2022-04-19 00:00:00 — Om den föreslagna regleringen leder till att resning beviljas, oavsett om det är till fördel eller till nackdel för den tilltalade, innebär det att barnet behöver genomgå ytterligare en domstolsprocess. Om resning beviljas till nackdel för den tilltalade riskerar han eller hon dessutom att dömas till en strängare påföljd. Även om en förnyad prövning kan vara påfrestande blir emellertid konsekvensen att den unge får den påföljd som borde ha dömts ut i den ordinarie processen. Den unge får således en för sin ålder adekvat påföljd. Genom den föreslagna resningsgrunden till nackdel för en tilltalad kommer resning vanligtvis att kunna beviljas om det framkommer att en person som har dömts till sluten ungdomsvård är äldre än vad rätten utgått ifrån och påföljden därför borde ha bestämts till fängelse. Genom att den felaktiga domen avseende sluten ungdomsvård nu kommer att kunna rättas till kommer andra barn som har dömts till sluten ungdomsvård inte att behöva avtjäna påföljden tillsammans med personer som åldersmässigt inte passar in på ett särskilt ungdomshem. Detta är i linje med artikel 37 c i som säger att varje frihetsberövat barn ska hållas åtskilt från vuxna om det inte bedöms vara till barnets bästa att inte vara det. Förslaget om en skyndsam handläggning av resningsärenden där den tidigare tilltalade är ung innebär att barn i alla ärenden avseende resning kommer att få saken avgjord skyndsamt, vilket är i linje med artikel 40 i som säger att barn ska utan dröjsmål få saken avgjord. Förslagen om nya grunder för att bevilja resning i brottmål innebär att fler förundersökningar kan komma att återupptas för att utreda om det finns förutsättningar för resning. Det kan medföra viss ökad arbetsbelastning för , och . Förslagen innebär även att antalet resningsansökningar till hovrätterna och kan komma att öka något. Om resning till nackdel för 2021/22:233 den tilltalade beviljas medför det att målet kommer att tas upp på nytt i den instans som senast dömde i målet och en strängare påföljd kan dömas ut. Det betyder att tingsrätterna, och även Kriminalvården i viss utsträckning, berörs av förslagen. Antalet fall där påföljden kan komma att sättas i fråga på grund av nya åldersuppgifter bedöms dock bli mycket få. Förslagen om resning bedöms således inte leda till annat än marginella kostnadsökningar som kan hanteras inom berörda myndigheters befintliga anslag. Hovrätten för efterfrågar en djupare analys av konsekvenserna för domstolarna av att införa en resningsgrund till fördel för en tilltalad utan någon form av begränsande rekvisit. Den föreslagna regleringen av resning till fördel för en tilltalad är till stora delar en kodifiering av redan gällande praxis. Förslaget innebär alltså ingen större utvidgning av möjligheten till resning. Att det inte införs någon begränsning bör därför inte medföra några större konsekvenser för domstolarnas verksamhet. Det föreslagna skyndsamhetskravet för prövningen av resningsansökningar när den tidigare tilltalade är kommer att gälla generellt, dvs. oavsett vilken grund för resning som åberopas. Antalet ärenden där kravet blir tillämpligt bedöms dock bli få och medför därmed inte någon nämnvärd ökad belastning för domstolarna. De nya resningsgrunderna kommer att utgöra grund för prövningstillstånd i . Mot bakgrund av att det kan bli aktuellt att meddela prövningstillstånd på denna grund i ett ytterst begränsat antal fall bedöms inte detta medföra några konsekvenser för Högsta domstolens verksamhet. Övriga förslag bedöms inte leda till några ökade kostnader för det allmänna. Förslagen kan bidra till en ökad trygghet i samhället. Kvinnor uttrycker i större utsträckning än män otrygghet enligt nationella trygghetsundersökningar som Brå genomfört (2021). Det innebär att förslagen kan ha en positiv utveckling som främjar de jämställdhetspolitiska målet att kvinnor och män ska ha samma makt att forma samhället och sitt eget liv. Förslagen bedöms inte medföra några konsekvenser för miljön eller få några andra konsekvenser som bör redovisas. 10.1Förslaget till lag om ändring i 23 a § Om tingsrätten har funnit att den tilltalade ska dömas för den åtalade gärningen och domen överklagas bara beträffande annat än denna fråga, ska hovrätten pröva frågan endast om 1.det i denna del finns något förhållande som skulle kunna utgöra grund för resning enligt 58 kap. 2 § 1–4 eller 6, eller som skulle kunna medföra undanröjande av domen på grund av domvilla, eller 2. målets utgång vid tingsrätten i samma del uppenbarligen beror på förbiseende Prop. 2021/22:233 eller misstag. När hovrätten prövar en fråga som avses i första stycket 1 eller 2 behöver hänsyn tas endast till omständigheter som har åberopats av en part. Paragrafen reglerar i vilken utsträckning hovrätten får pröva skuldfrågan om ett överklagande avser annat än den frågan, t.ex. om överklagandet endast avser frågan om påföljd. Övervägandena finns i avsnitt 5.4. I första stycket första punkten ändras den hittillsvarande hänvisningen till 58 kap. 2 § 1–5 till att i stället avse 1–4 och 6. Ändringen är föranledd av att det i 58 kap. 2 § införs en ny punkt 5 om resning till fördel för en tilltalad på grund av nya uppgifter om hans eller hennes ålder som inte ska utgöra ett s.k. genombrottsrekvisit enligt den här paragrafen punkterna 1 och 2. Det som har framgått av punkten 5 framgår nu av punkten 6, se författningskommentaren till den bestämmelsen. I övrigt ändras paragrafen endast språkligt. 25 § Om endast den tilltalade har överklagat tingsrättens dom eller om åklagaren har överklagat domen till den tilltalades fördel får hovrätten inte döma till en påföljd som är att anse som svårare eller mer ingripande för den tilltalade än den som tingsrätten dömt till. Hovrätten får dock överlämna den tilltalade till särskild vård enligt 31 eller 32 kap. eller, om tingsrätten beslutat om sådan vård, döma till annan påföljd. Vid tillämpningen av första stycket ska sluten ungdomsvård enligt 32 kap. 5 § jämställas med fängelse. Första stycket gäller inte om 1.tingsrätten har förenat en villkorlig dom eller en skyddstillsyn med en föreskrift som förutsätter samtycke och den tilltalade inte längre samtycker till föreskriften, 2.tingsrätten har bestämt påföljden till skyddstillsyn och den tilltalade har misskött skyddstillsynen på ett sådant sätt att det finns förutsättningar enligt 28 kap. 8 § att undanröja den, eller 3.det kommer fram utredning som innebär att det enligt 58 kap. 3 § första stycket 3 finns förutsättningar för resning i fråga om påföljd. Paragrafen behandlar förbudet mot reformatio in pejus, dvs. förbudet mot ändring till den tilltalades nackdel, när det gäller påföljd. I paragrafen regleras även under vilka förutsättningar förbudet får frångås. Övervägandena finns i avsnitt 7. I tredje stycket andra punkten införs ett nytt undantag som innebär att förbudet mot att ändra domen till den tilltalades nackdel inte ska gälla om tingsrätten har bestämt påföljden till skyddstillsyn och den har misskötts av den tilltalade på ett sådant sätt att det finns förutsättningar att undanröja den. Förutsättningarna för att undanröja en skyddstillsyn på grund av att den har misskötts regleras i 28 kap. 8 § . I tredje stycket tredje punkten införs ett nytt undantag som innebär att förbudet mot ändring till den tilltalades nackdel inte heller ska gälla om det kommer fram utredning som innebär att det enligt 58 kap. 3 § första stycket 3 finns förutsättningar för resning i fråga om påföljd. Stycket utformas enligt Lagrådets förslag. Rätten måste alltså pröva om förutsättningarna är sådana att resning skulle ha beviljats i fråga om påföljd på grund av den nya utredningen om den tilltalades ålder. 2021/22:233 Angående den närmare tillämpningen av 58 kap. 3 § första stycket 3, se författningskommentaren till den bestämmelsen. Bestämmelsen i hittillsvarande fjärde stycket om att hovrätten inte med anledning av den tilltalades överklagande eller av åklagarens överklagande till hans eller hennes fördel får besluta om utvisning, om tingsrätten inte har meddelat ett sådant beslut, eller bestämma än tingsrätten gjort för förbud för den tilltalade att återvända till flyttas till en ny paragraf, 25 a §. I övrigt ändras paragrafen endast språkligt och redaktionellt. 25 a § Om endast den tilltalade har överklagat tingsrättens dom eller om åklagaren har överklagat domen till den tilltalades fördel får hovrätten inte besluta om utvisning, om inte tingsrätten har meddelat ett sådant beslut, eller bestämma ett längre återreseförbud än tingsrätten har gjort. Första stycket gäller inte om det kommer fram utredning som innebär att det enligt 58 kap. 3 § första stycket 3 finns förutsättningar för resning i fråga om utvisning. Paragrafen, som är ny, behandlar förbudet mot reformatio in pejus, dvs. förbudet mot ändring till den tilltalades nackdel, när det gäller utvisning. I paragrafen regleras även under vilka förutsättningar förbudet får frångås. Övervägandena finns i avsnitt 7.1. Första stycket motsvarar regleringen i hittillsvarande 25 § fjärde stycket, med vissa språkliga och redaktionella ändringar. I andra stycket införs ett undantag från förbudet mot ändring till den tilltalades nackdel i fråga om utvisning. Stycket utformas enligt Lagrådets förslag. Undantaget innebär att hovrätten får besluta om utvisning, trots att tingsrätten inte har meddelat ett sådant beslut, om det kommer fram utredning som innebär att det enligt 58 kap. 3 § första stycket 3 finns förutsättningar för resning i fråga om utvisning. Under motsvarande förutsättningar får hovrätten även bestämma ett längre återreseförbud än tingsrätten har gjort. Angående den närmare tillämpningen av 58 kap. 3 § första stycket 3, se författningskommentaren till den bestämmelsen. 15 § Vid rättegången i ska i övrigt följande bestämmelser tillämpas 1.i tvistemål: 50 kap. 10 § tredje stycket, 12 §, 14–22 §§, 24 § och 25 § första och andra styckena, och 2.i brottmål: 51 kap. 8 § fjärde stycket, 10 § tredje stycket, 12 §, 14–22 §§, 23 a– 25 a och 30 §§. Det som sägs i 50 kap. 26–29 §§ och i 51 kap. 26–29 §§ om undanröjande av tingsrätts dom och om återförvisning gäller för i fråga om lägre rätts dom. Paragrafen innehåller hänvisningar till vissa regler i 50 kap. och 51 kap. om rättegången i hovrätt som ska tillämpas i fråga om rättegången i . Övervägandena finns i avsnitt 7. I första stycket andra punkten ändras hänvisningen så att den omfattar även 25 a §. Ändringen är påkallad av att det som har framgått av 25 § fjärde stycket nu finns i 25 a § första stycket. Ändringen innebär dessutom att undantaget i 25 a § andra stycket från förbudet mot reformatio in pejus i fråga om utvisning blir tillämpligt i , se författ- Prop. 2021/22:233 ningskommentaren till den bestämmelsen. I 25 § tredje stycket 2 och 3 införs två nya undantag från förbudet mot reformatio in pejus som innebär att förbudet inte ska gälla i vissa situationer, se författningskommentarerna till de bestämmelserna. Av den befintliga hänvisningen till 25 § följer att de två nya undantagen också blir tillämpliga i . I övrigt ändras paragrafen endast språkligt. 2 § Sedan en dom i brottmål har fått laga kraft får resning beviljas till fördel för den tilltalade om 1.en ledamot av rätten, en anställd vid domstolen eller åklagaren med avseende på målet har gjort sig skyldig till ett brott eller en tjänsteförseelse, eller om ett ombud, en ställföreträdare eller en försvarare med avseende på målet har gjort sig skyldig till ett brott och brottet eller tjänsteförseelsen kan antas ha inverkat på målets utgång, 2.en lagfaren domare eller åklagaren har varit jävig och det inte är uppenbart att jävet har saknat betydelse för målets utgång, 3.en skriftlig handling som åberopats som bevis har varit falsk eller om ett vittne, en sakkunnig eller en tolk har lämnat en osann uppgift eller förtigit sanningen och detta kan antas ha inverkat på utgången, 4.sökanden åberopar en omständighet eller ett bevis som inte har lagts fram tidigare och som sannolikt skulle ha lett till att den tilltalade hade frikänts eller till att en mildare straffbestämmelse hade tillämpats, eller om det med hänsyn till vad som åberopas och i övrigt förekommer finns synnerliga skäl att på nytt pröva frågan om den tilltalade har begått det brott som han eller hon har dömts för, 5.sökanden åberopar utredning som inte har lagts fram tidigare och som sannolikt skulle ha lett till att den tilltalade hade bedömts vara yngre än vad rätten utgått ifrån och detta i sin tur sannolikt skulle ha lett till att den tilltalade hade dömts till en lindrigare eller mindre ingripande påföljd, eller till en annan utgång 6.den rättstillämpning som ligger till grund för domen uppenbart strider mot Paragrafen reglerar möjligheterna till resning i brottmål till fördel för den Paragrafen utformas efter synpunkter från Lagrådet. Övervägandena finns i avsnitt 5.4. Ändringen i första stycket femte punkten innebär att det införs en kodifiering av rättspraxis såvitt avser möjligheten att bevilja resning till den tilltalades fördel om sökanden åberopar utredning som sannolikt skulle ha lett till att den tilltalade hade bedömts vara yngre än vad rätten utgått ifrån i den ordinarie processen. Med utredning avses t.ex. underlag, intyg, utlåtanden och andra handlingar men också andra slags uppgifter, såsom uppgifter från den tilltalade, en sakkunnig eller ett vittne. krävs att utredningen är ny, dvs. den ska inte ha lagts fram i den tidigare rättegången på ett sådant sätt att den har kunnat läggas till grund för domen För att resning ska få beviljas krävs dessutom att den nya utredningen sannolikt skulle ha lett till att den tilltalade dömts till en lindrigare eller mindre ingripande påföljd, eller till en annan utgång i utvisningsfrågan. Det som ska prövas är vad utgången sannolikt skulle ha blivit om utred- ningen hade lagts fram under den ordinarie rättegången. 2021/22:233 Med lindrigare påföljd avses en formellt sett lindrigare påföljd. I finns ett flertal bestämmelser som anger påföljdernas inbördes svårhet (jfr 1 kap. 5 §, 27 kap. 1 §, 28 kap. 1 § och 30 kap. 1 §). Det omfattar också en lindrigare påföljd av samma slag som den utdömda. Det är exempelvis tillräckligt att tillämpningen av ungdomsreduktionen i 29 kap. 7 § skulle ha lett till ett kortare fängelsestraff än det utdömda. Med mindre ingripande påföljd avses en påföljd som inte är formellt lindrigare men som framstår som mindre ingripande. Det avgörande är inte vad den tilltalade i det enskilda fallet anser utan vad en tilltalad typiskt sett anser är en mindre ingripande påföljd (jfr NJA 2015 s. 386). Kravet på ett påföljden skulle ha blivit lindrigare eller mindre ingripande omfattar alltså påföljdsbestämningen i sin helhet. För att resning ska kunna beviljas krävs inte att det är någon större skillnad mellan den utdömda påföljden och den påföljd som skulle ha dömts ut om de nya åldersuppgifterna hade varit kända. Även mindre skillnader kan motivera att resning beviljas. Med en annan utgång i utvisningsfrågan avses såväl att den tilltalade inte skulle ha utvisats om de nya uppgifterna om ålder hade varit kända som att återreseförbudet skulle ha bestämts till . Sjätte punkten motsvarar den hittillsvarande femte punkten. I övrigt ändras paragrafen endast språkligt. 3 § Sedan en dom i brottmål har fått laga kraft får resning beviljas till nackdel för den tilltalade om 1.något sådant som avses i 2 § 1 eller 3 har förekommit och detta kan antas ha medverkat till att den tilltalade har frikänts eller till att det har tillämpats en väsentligt mildare straffbestämmelse än den som borde ha tillämpats, 2.sökanden åberopar en omständighet eller ett bevis som inte har lagts fram tidigare och som sannolikt skulle ha lett till att den tilltalade hade dömts för brottet eller till att en väsentligt strängare straffbestämmelse hade tillämpats, eller 3.sökanden åberopar utredning som inte har lagts fram tidigare och som sannolikt skulle ha lett till att den tilltalade hade bedömts vara äldre än vad rätten utgått ifrån och detta i sin tur sannolikt skulle ha lett till att den tilltalade hade dömts till en väsentligt svårare eller väsentligt mer ingripande påföljd, eller till en annan utgång i utvisningsfrågan. Resning enligt första stycket 2 eller 3 får beviljas endast om 1.det är föreskrivet fängelse för brottet, och 2.sökanden gör sannolikt att han eller hon inte vid den rätt som har meddelat domen, eller genom att överklaga domen, har kunnat åberopa omständigheten, beviset eller utredningen eller han eller hon annars har haft giltig ursäkt att inte göra det. Paragrafen reglerar möjligheterna till resning i brottmål till nackdel för den tilltalade. Paragrafen utformas efter synpunkter från Lagrådet. Övervägandena finns i avsnitt 5.2. Ändringen i första stycket andra punkten innebär att kravet på brottets svårhetsgrad för att resning ska kunna beviljas under de förutsättningar som angetts i punkten flyttas till andra stycket. I första stycket tredje punkten införs en ny resningsgrund som innebär att resning i vissa fall kan beviljas till den tilltalades nackdel om sökanden åberopar utredning som sannolikt skulle ha lett till att den tilltalade hade bedömts vara äldre än vad rätten utgått ifrån i den ordinarie processen. Med utredning avses t.ex. underlag, intyg, utlåtanden och andra handlingar men också andra slags uppgifter, såsom uppgifter från den tilltalade, en sakkunnig eller ett vittne. Vidare krävs att utredningen är ny, dvs. den ska inte ha lagts fram i den tidigare rättegången på ett sådant sätt att den har kunnat läggas till grund för domen där. För att resning ska få beviljas krävs dessutom att den nya utredningen sannolikt skulle ha lett till en annan utgång i påföljdsfrågan eller i utvisningsfrågan. Det som ska prövas är vad utgången sannolikt skulle ha blivit om den nya utredningen om den tilltalades ålder hade lagts fram under den ordinarie rättegången. För att resning ska få beviljas krävs vidare att den nya utredningen om ålder sannolikt skulle ha lett till att den tilltalade dömts till en väsentligt svårare eller väsentligt mer ingripande påföljd eller till en annan utgång i utvisningsfrågan. Med svårare påföljd avses en formellt sett svårare påföljd. I finns ett flertal bestämmelser som anger påföljdernas inbördes svårhet (1 kap. 5 §, 27 kap. 1 §, 28 kap. 1 § och 30 kap. 1 §). Svårare påföljd omfattar också en svårare påföljd av samma slag som den utdömda, t.ex. ett längre fängelsestraff. Det är exempelvis tillräckligt att en mindre reduktion på grund av ålder vid tillämpningen av ungdomsreduktionen i 29 kap. 7 § skulle ha lett till ett längre fängelsestraff än det utdömda. Med mer ingripande påföljd avses en påföljd som inte är formellt svårare men som framstår som mer ingripande. Det avgörande är inte vad den tilltalade i det enskilda fallet anser utan vad en tilltalad typiskt sett anser är en mer ingripande påföljd (NJA 2015 s. 386). Kravet på att påföljden skulle ha blivit svårare eller mer ingripande omfattar alltså påföljdsbestämningen i sin helhet. Det krävs således att den nya utredningen avser att den tilltalade är äldre än vad rätten utgått ifrån och att den nya uppgiften sannolikt skulle ha lett till en väsentligt svårare eller väsentligt mer ingripande påföljd. Det innebär att resningsgrunden är begränsad till de fall där rätten har beaktat den tilltalades ungdom eftersom det endast är i de fallen som en högre ålder kan få betydelse för påföljden. Den tilltalades ungdom kan ha påverkat straffmätningen eller påföljdsvalet. Det kan framgå på olika sätt, t.ex. genom att rätten i domskälen har hänvisat till 30 kap. 5 § som ställer krav på synnerliga skäl för fängelse när den tilltalade inte hade fyllt för brottet. Det kan också framgå i domslutet genom att rätten har angett att 29 kap. 7 § , dvs. ungdomsreduktionen, har tillämpats. När det gäller väsentlighetskravet måste den påföljd som sannolikt skulle ha dömts ut i den ordinarie processen om de nya åldersuppgifterna hade varit kända där alltid sättas i relation till den utdömda påföljden. Vid bedömningen av om skillnaden mellan den utdömda påföljden och den sannolika påföljden är väsentlig måste rätten ta hänsyn till omständigheterna i det enskilda fallet. Om den utdömda påföljden är fängelse men fängelsestraffets längd har reducerats på grund av den tilltalades ungdom är frågan om väsentlighetskravet är uppfyllt beroende av hur mycket längre fängelsestraffet skulle ha blivit om rätten hade utgått från den högre åldern. Om den utdömda påföljden är en icke frihetsberövande påföljd måste det vid bedömningen av om väsentlighetskravet är uppfyllt beaktas att vissa påföljder, som t.ex. skyddstillsyn och ungdomsvård, kan variera 2021/22:233 mycket till innehåll. Bedömningen kan därför falla olika ut beroende på hur ingripande en sådan påföljd är. En annan situation som kan uppstå är att påföljden i den tidigare rättegången har bestämts till sluten ungdomsvård och det sedan kommer fram nya uppgifter om att den tilltalade var vid gärningen som medför att påföljden i stället skulle ha bestämts till fängelse (32 kap. 5 § ). I sådana fall bör väsentlighetskravet inte sällan anses uppfyllt. En bedömning av längden på den slutna ungdomsvården i förhållande till det sannolika nya fängelsestraffet måste emellertid alltid göras. Vid den jämförelsen måste hänsyn tas till att det inte förekommer någon villkorlig frigivning från sluten ungdomsvård. Med annan utgång i utvisningsfrågan avses dels att ett yrkande om utvisning har ogillats i den ordinarie processen och de nya uppgifterna om ålder sannolikt skulle ha lett till att den tilltalade skulle ha utvisats, dels att utvisning i och för sig har beslutats men återreseförbudet har bestämts till på grund av den tilltalades ålder och det sannolikt skulle ha bestämts till på grund av de nya åldersuppgifterna. Kravet på brottets svårhetsgrad i andra stycket första punkten motsvarar delvis den hittillsvarande regleringen i första stycket andra punkten. Det innebär liksom att fängelse måste finnas i straffskalan för att resning ska kunna beviljas enligt första stycket andra punkten. Samma krav på brottets svårhetsgrad gäller för att resning ska kunna beviljas enligt resningsgrunden i första stycket tredje punkten. Enligt andra stycket andra punkten krävs det dessutom att sökanden gör sannolikt att han eller hon inte vid den rätt som har meddelat domen, eller genom överklagande av den, har kunnat åberopa utredningen, eller han eller hon annars haft giltig ursäkt att inte göra det. Det innebär ingen förändring i förhållande till vad som har gällt för resning enligt första stycket andra punkten. Regleringen omfattar emellertid även resningsgrunden i första stycket tredje punkten. Sökanden bör alltså inte med hänvisning till att han eller hon inte har någon formell bevisbörda för uppgifter som har betydelse för påföljden eller frågan om utvisning anses ha giltig ursäkt för att inte ha vidtagit relevanta utredningsåtgärder eller för att inte ha lagt fram tillgänglig utredning om den tilltalades ålder under rättegången. I övrigt ändras paragrafen endast språkligt och redaktionellt. 5 § I resningsansökan ska sökanden ange 1.den dom som ansökan avser, 2.det förhållande som ansökan grundas på och skälen för ansökan, och 3.den utredning eller de bevis som sökanden vill åberopa och vad han eller hon vill styrka med varje särskilt bevis. Om ansökan grundas på 1 § första stycket 3, eller 3 § första stycket 2 eller 3, ska sökanden ange anledningen till att omständigheten, beviset eller utredningen inte har åberopats i rättegången. Ansökan ska vara egenhändigt undertecknad av sökanden eller hans eller hennes ombud. De skriftliga bevis som sökanden åberopar ska lämnas in i original eller som bestyrkt kopia tillsammans med ansökan. Paragrafen innehåller bestämmelser om vad en ansökan om resning ska Övervägandena finns i avsnitt 5.2.