prop · H903278 · 2022-07-12 00:00:00 — Bestämmelserna bör omfatta avtal där en upphovsman, en utövande konstnär eller en framställare av fotografiska bilder överlåter sin rätt till någon som avser att utnyttja rätten i förvärvsverksamhet. De bör som utgångspunkt inte gälla för redan ingångna avtal. Promemorians bedömning stämmer överens med regeringens. Remissinstanserna: Remissutfallet är blandat. som företräder upphovsmän och andra rättighetshavare, bland annat Copyswede, Konstnärliga och (), LO, , Svenska Artisters och Musikers () menar att regelverket ska kunna göras gäl- lande också mot förvärvare av rättigheter i senare led och att de ska tillämpas på avtal som ingåtts före ikraftträdandet. Andra remissinstanser, som i huvudsak utgör eller företräder upphovsmännens motparter, intar motsatt hållning. 2021/22:278 Flera remissinstanser framför synpunkter på bestämmelsernas til- lämpningsområde. Några organisationer på upphovsmannasidan anser att bestämmelserna bör träffa så många olika typer avtal och överlåtelser som möjligt, medan deras motparter över lag menar att undantag bör göras för arvingar, testamentstagare och överlåtelser inom ramen för till exempel anställningsförhållanden. Flera av dessa remissinstanser menar också att bestämmelserna inte bör tillämpas för överlåtelser av rättigheter till fotografiska bilder. Arbetsdomstolen anser att det behöver klargöras ytterligare hur be- stämmelserna är tänka att tillämpas när det gäller anställningsförhållanden och framför att de inte alls bör tillämpas i sådana fall. Även flera andra remissinstanser – till exempel () och Läromedelsföretagen – menar att anställningsavtal helt eller delvis bör undantas från de regler som måste införas. Slutligen har några remissin- stanser synpunkter på den terminologi som används, bland annat i fråga om upphovsrättsliga överlåtelser. Skälen för regeringens bedömning Frihet att anpassa reglerna utifrån nationella förhållanden I direktivets s.k. ersättningskapitel (artiklarna 18–23) finns bestämmelser med anknytning till frågan om den ersättning som upphovsmän och utöv- ande konstnärer har rätt till när de överlåter rätten till sina verk eller prest- ationer. Enligt direktivet är upphovsmän och utövande konstnärer oftast i en svagare förhandlingsposition när de licensierar eller överlåter sina rättigheter och de behöver därför det skydd direktivet ger för att fullt ut kunna utnyttja sina rättigheter (skäl 72). Enligt kapitlets rubrik rör bestäm- melserna skälig ersättning i upphovsmäns och utövande konstnärers avtal för kommersiell användning. Enligt artikel 18 ska medlemsstaterna säker- ställa att upphovsmän och utövande konstnärer får rätt till lämplig och proportionerlig ersättning när de överlåter sina rättigheter. I artikel 19 anges att upphovsmän och utövande konstnärer ska ha rätt till viss information om hur deras prestationer används. I artikel 20 föreskrivs att det ska finnas en möjlighet att justera ersättningen i ett avtal om ersätt- ningen senare visar sig vara oproportionerligt låg. Enligt artikel 22 ska upphovsmän och utövande konstnärer kunna återkalla sina rättigheter om den som förvärvat rättigheterna inte utnyttjar dem. Enligt artikel 21 ska vissa tvister kunna bli föremål för alternativ tvistlösning. Slutligen finns i artikel 23 bestämmelser som begränsar parternas möjligheter att i vissa avseenden fritt avtala om det som regleras i kapitlet. Ersättningskapitlet skiljer sig från direktivet i övrigt på så sätt att de lämnar större utrymme för medlemsstaterna att bestämma det närmare innehållet, i första hand genom att medlemsstaterna ges möjlighet att i olika avseenden begränsa bestämmelsernas tillämpning. Direktivet avser alltså inte att fullständigt harmonisera medlemsstaternas lagstiftning på området. Det behövs nya obligationsrättsliga bestämmelser Direktivet avser att reglera relationen mellan å ena sidan upphovsmän och utövande konstnärer och å andra sidan de aktörer de överlåter sina Som konstateras i promemorian framgår det redan av ersättningskapitlets rubrik att bestämmelserna där avser ersättning i upphovsmäns och utövande konstnärers avtal. Syftet med bestämmelserna är att skydda upphovsmännens och de utövande konstnärernas position när de överlåter sina rättigheter, eftersom de då ofta är i en svagare förhandlingsposition (skäl 72). I flera av de enskilda artiklarna talas om den till vilken rättigheterna överlåtits eller licensierats och i direktivets skäl anges återkommande att det är avtalsmotparten som reglerna ska kunna göras gällande mot (skäl 75, 76 och 78). Som anges i promemorian är det alltså fråga om en obligationsrättslig reglering. Det finns inte några bestämmelser i svensk rätt som motsvarar direktivets. En viss begränsad reglering finns avseende rätt till information och hävning och rätt till ersättning för upphovsrättsliga utnyttjanden grundade på avtal i ett avseende (skälig ersättning vid avtal om uthyrning, 29 §). Därutöver gäller de allmänna reglerna i lagen (1915:219) om avtal och andra rättshandlingar på förmögenhetsrättens område (avtalslagen) även för upphovsrättsliga avtal. Med stöd av bestämmelserna om oskäliga avtalsvillkor i 36 § avtalslagen – den s.k. generalklausulen – är det möjligt att åstadkomma en jämkning av till exempel den ersättning som utgår enligt ett avtal om överlåtelse av upphovsrätt. En särskild fråga, som regeringen återkommer till nedan, är i vilken utsträckning dessa regler kan anses uppfylla direktivets bestämmelser om ersättning. Oavsett svaret på den frågan kan det konstateras att flera av bestämmelserna i ersättningskapitlet behöver komma till uttryck i svensk rätt. Det innebär att ett antal nya obligationsrättsliga bestämmelser måste tas in i upphovs- rättslagen. En majoritet av de remissinstanser som företräder upphovsmän och ut- övande konstnärer – till exempel KLYS och Copyswede, LO och – anser att bestämmelserna måste kunna göras gällande också mot den som i senare led förvärvar rättigheter, till exempel distributörer av verk. Flera andra remissinstanser, däribland Epidemic Sound, menar tvärtom att det bör tydliggöras att bestämmelserna inte kan åberopas mot förvärvare i senare led. I det avseendet gör regeringen följande bedömning. Som konstateras ovan reglerar ersättningskapitlet endast den avtalsre- lation som uppstår till följd av att upphovsmannen överlåter sin upphovs- rätt. Av artiklarna 19 och 20 framgår uttryckligen att den rätt som följer av dessa bestämmelser ska kunna göras gällande även mot den som förvärvat rättigheten från upphovsmannens avtalsmotpart (successor in title i den engelska språkversionen). Liknande skrivningar finns i de tillhörande skälen. Om någon förvärvar den rätt som upphovsmannen överlåtit enligt det ursprungliga avtalet och träder in som ny rättsinnehavare ska alltså anspråk kunna framställas mot denne. Det är emellertid alltjämt fråga om obligationsrättsliga bestämmelser. Som framgår i det följande är regle- ringen i huvudsak tvingande. En sådan reglering kan inte kringgås genom att förvärvaren vidareöverlåter rättigheten till en tredje part. Upphovsman- nen kan alltså i sådana fall göra gällande sina rättigheter även i förhållande till den nya rättsinnehavaren (jfr prop. 2012/13:141 s. 63 och se vidare av- snitt 15.2−15.5). Däremot avser direktivet – med ett undantag – inte att reglera förhållan- det mellan upphovsmän och de aktörer som den ursprungliga förvärvaren genom olika typer av upplåtelser ger en rätt att utnyttja verken. kel 20 framgår att en viss begränsad rätt till information gäller också i för- hållande till sådana aktörer, till exempel distributörer, som i direktivet be- nämns underlicenstagare. Någon ytterligare rätt att rikta anspråk mot denna typ av licenstagare ger direktivet inte och regler som möjliggör detta bör därför inte heller övervägas i detta lagstiftningsärende (jfr avsnitt 6 och 15.2). De nya bestämmelserna bör gälla för upphovsmän, utövande konstnärer och framställare av fotografiska bilder I såväl ersättningskapitlets rubrik som i de enskilda artiklarna talas det ge- nomgående om upphovsmän och utövande konstnärer. Som utgångspunkt omfattas alltså alla upphovsmän och alla utövande konstnärer av bestäm- melserna. Direktivet föreskriver dock ett uttryckligt undantag. Bestämmel- serna ska inte tillämpas på upphovsmän till datorprogram (artikel 23.2). Upphovsmän till datorprogram bör därför undantas från de regler som föreslås nedan. Utöver det som följer av finns det i svensk rätt ett särskilt skydd för framställare av fotografiska bilder (49 a §). Eftersom ensamrät- ten för denna kategori av rättighetshavare inte är harmoniserad inom EU, finns det inte något hinder mot att låta den omfattas av de nya reglerna. Ensamrätten för framställare av fotografiska bilder har i mycket hög grad utformats i nära anslutning till den egentliga upphovsrät- ten och en fotograf har i princip samma skydd som en upphovsman för sin prestation. Det kan i det sammanhanget särskilt pekas på att foto- grafers, liksom utövande konstnärers, ideella rätt är densamma som gäller för upphovsmännen (3 § och hänvisningar i 45 § tredje stycket och 49 a § fjärde stycket). Inte någon annan kategori av närstående rättighetshavare har sådana rättigheter. De regler för upphovsrättsliga avtal som finns i upphovsrättslagen och som syftar till att tillvarata upphovsmännens rätt i avtalssituationer gäller vidare också för fotografer. Att det förhåller sig på det sättet har sin grund i att fotografens relation till sin prestation i stor utsträckning ansetts vara likvärdig med relationen mellan upphovsmannen och dennes verk. Att nu införa regler som syftar till att ytterligare förstärka upphovsmäns och utövande konstnärers position i avtalssituationer – utan att förstärka fotografernas position på motsvarande sätt – skulle alltså inne- bära ett tydligt avsteg från den syn som ligger till grund för det hittillsva- rande regelverket. Enligt regeringens uppfattning finns det inte anledning att anlägga ett sådant nytt synsätt även om skyddet för fotografiska bilder, som några remissinstanser påpekar, gäller också för till exempel enkla amatörfotografier. Regeringen instämmer därför i den bedömning som görs i promemorian att de skyddsregler som föreslås till förmån för upphovsmän och utövande konstnärer även bör gälla i förhållande till framställare av fotografiska bilder. Om inte någonting annat särskilt anges, avses därför också samtliga dessa tre rättighetshavarkategorier då det i det följande talas om upphovsmannen. Generella regler bör eftersträvas i den utsträckning det är möjligt Direktivet utgår från att de nationella regler som införs bör ta hänsyn till de varierande förhållanden som kan göra sig gällande inom olika branscher eller sektorer (se till exempel skäl 73, 77, 78 och 80). Ett sätt att åstad- komma detta är naturligtvis att i så stor utsträckning som möjligt reglera vad som specifikt bör gälla inom varje sektor. Fördelen med ett sådant angreppssätt är – som är inne på – att det kan skapa en ökad tydlighet för marknadens parter. Det skulle emellertid ge upphov till svåra bedömningar i fråga om hur olika branscher och sektorer bör avgränsas och olika förutsättningar kan dessutom göra sig gällande inom en viss bransch eller sektor. Därtill kommer att ett sådant regelverk skulle riskera att relativt snabbt bli föråldrat i takt med att marknader ut- vecklas i nya riktningar. Som de flesta remissinstanser som yttrar sig i frå- gan är inne på finns det därför anledning att i möjligaste mån genomföra direktivet i dessa delar genom generella regler. Dessa regler bör ge ut- rymme för tillräcklig flexibilitet för att i praktiken kunna anpassas utifrån de skilda förhållanden som kan göra sig gällande i olika branscher och sektorer, men också . De nya bestämmelserna bör omfatta både fullständiga och delvisa överlåtelser av upphovsrätt Upphovsrätt kan övergå till någon annan än upphovsmannen själv i varie- rande utsträckning. påpekar gäller detta inte den ideella rätten. Övergångar kan avse hela den ekonomiska ensamrätten, men också mycket mer begränsade övergångar förekommer frekvent på avtalsmarknaden. En fullständig rättighetsövergång benämns ofta överlåtelse, medan man vid mer begränsade övergångar, som till ex- empel en licens att utnyttja ett verk på visst sätt, ofta talar om en upplåtelse av upphovsrätt. I upphovsrättslagen finns ett antal bestämmelser som rör upphovsrättsliga överlåtelser. Med begreppet överlåtelse avses i upp- hovsrättslagen emellertid såväl fullständiga rättighetsöverföringar (över- låtelser) som mer begränsade övergångar (upplåtelser). Direktivets bestämmelser är avsedda att träffa såväl överlåtelser som upplåtelser. De bestämmelser som föreslås bör naturligtvis ha samma omfattning. Flera remissinstanser, bland annat Bildleverantörernas före- ning, () och efterlyser ett tydliggörande i lagtexten av att såväl upplåtelser som överlåtelser omfattas. Regeringen har förståelse för dessa önskemål och de risker för otydlighet som remissinstanserna lyfter fram. Det kan konstateras att begreppet överlåtelse i upphovsrättslagen används för att beteckna såväl fullständiga övergångar av upphovsrätten som mer begränsade upplåtelser. Att i de regler som ska införas använda samma begrepp med en delvis ny innebörd riskerar att skapa än större otydlighet. Som anges i promemorian bör utgångspunkten därför vara att följa den hittillsvarande terminologin i upphovsrättslagen. De nya bestämmelserna bör endast omfatta avtal där upphovsmannen själv överlåter rättigheter När uttrycket upphovsman används inom och i upphovsrättsla- gen avses ofta såväl upphovsmannen själv som den som förvärvat rättig- heter från honom eller henne. Att de nu aktuella reglerna inte är avsedda att tillämpas när en sådan förvärvare i sin tur överlåter rättigheter framgår dock tydligt av direktivet. Där anges bland annat att det är de fysiska per- 2021/22:278 sonerna (upphovsmännen och de utövande konstnärerna) som är i behov av det skydd som införs (skäl 72). Som konstateras i promemorian ska de rättigheter som följer av direktivet alltså bara kunna tillämpas i förhål- lande till den första överlåtelsen av en rättighet och inte kunna åberopas av den som eventuellt överlåter rättigheterna vidare. Flera remissinstanser som företräder upphovsmän, däribland KLYS, Copyswede och Administration av litterära rättigheter i (), menar att förslaget i promemorian är otydligt i frågan om huruvida reglerna kan åberopas också av en upphovsmans arvingar och testamentstagare när de överlåter rättigheter som de fått genom arv eller testamente från upphovsmannen. Dessa organisationer framför bland annat att sådana arvingar kan befinna sig i en lika svag förhandlings- position som upphovsmannen själv och att det därför bör klargöras att de också omfattas av bestämmelserna när de överlåter rättigheter. delar som utgångspunkt uppfattningen att arvingar och testamentstagare befinner sig i en likartad situation som upphovsmännen när de ingår avtal om att överlåta den rätt som de ärvt eller förvärvat genom Som framhålls i promemorian skiljer sig emellertid inte arvingar och testamentstagare i detta avseende från andra fysiska personer till vilka rätten övergått, till exempel genom en gåva, under upphovs- Inte i något avseende ger direktivet heller uttryck för att arvingar och andra skulle omfattas av direktivets bestämmelser i denna del när de överlåter den upphovsrätt som genom arv eller på annat sätt övergått En arvinge har i och för sig typiskt sett en annan och starkare koppling till verket än vad förvärvare i allmänhet har. Så kan vara fallet också för Det kan konstateras att hans eller hennes relation till verket naturligtvis skiljer sig från upphovsmannens egen. SVT är inne på syftar direktivet till att de upphovsmän och utövande konstnärer som ofta lever på sitt skapande ska ha rimliga villkor för att kunna fortsätta göra det. Regeringen har därför svårt att se att det – som gör gällande – skulle strida mot direktivets syfte eller den upphovsrättsliga systematiken om överlåtelseavtal som ingås av arvingar inte omfattades av bestämmelserna. Regeringen instämmer därför i den bedömning som görs i promemorian att reglerna i ersättningskapitlet är avsedda att endast omfatta situationer där upphovsmannen själv överlåter De blir alltså inte tillämpliga i de situationer då den till vilken en upphovsrätt övergått i sin tur överlåter den vidare. dock upp till att avgöra vem som omfattas av de rättigheter som anges i direktivet. lyfter i det här sammanhanget frågan om hur reglerna förhåller sig till familjerättsliga fång och konkurs. I dessa fall är det inte fråga om sådana avtal om överlåtelse som avses i direktivet. Sådana förvärv träffas alltså inte av de nu aktuella bestämmelserna. Att ersättningskapitlet bara är tillämpligt på avtal där upphovsmannen själv överlåter sin upphovsrätt innebär inte att de rättigheter som följer av att ett sådant avtal har ingåtts är personliga och därför knutna endast till De bestämmelser som införs kommer i vissa avseenden att reglera avtalsrelationen mellan upphovsmannen och förvärvaren som upplåtelsen gäller. avtalets ingående förvärva rättigheterna från upphovsmannen bör därför bedömas enligt samma principer som allmänt gäller för rättigheter som följer av att upphovsrätt överlåtits genom avtal (jfr prop. 2012/13:141 s. 63). Det innebär till exempel att rätten kan övergå på upphovsmannens arvingar på samma sätt som andra rättigheter som följer av avtalet. Den som ärvt upphovsrätten träder i sådana fall in i upphovsmannens ställe i den befintliga avtalsrelationen. SVT pekar i det sammanhanget på att det framstår som orimligt att en juridisk person, t.ex. ett museum som är testamentstagare till en upphovs- mans rättigheter, skulle kunna göra gällande de nu aktuella rättigheterna. Regeringen har förståelse för den synpunkten men vill framhålla att ett annat synsätt skulle skapa svårigheter. De regler som införs kommer att utgöra en del av avtalsrelationen mellan upphovsmannen och förvärvaren. Reglerna kan, men behöver inte, återspeglas i avtalet. Reglerna kan också ha haft betydelse för hur parternas ömsesidiga rättigheter och skyldigheter enligt avtalet i övrigt har utformats. Till exempel kan ersättningsnivån ha satts med beaktande av de kostnader som informationsskyldigheten i det enskilda fallet ger upphov till. Om de lagreglerade obligationsrättsliga för- pliktelserna skulle upphöra att gälla när upphovsmannen dör skulle där- med en obalans till förvärvarens fördel uppstå under överlåtelsens kvarva- rande tid. Detsamma skulle gälla i andra situationer då någon annan träder in i avtalet i upphovsmannens ställe, i den utsträckning sådan partssuccess- ion är möjlig. Det är inte en rimlig ordning. Regeringen instämmer därför i promemorians bedömning i denna del. Flertalet remissinstanser som företräder aktörer som förvärvar rättigheter, däribland Läromedelsföretagen, SVT, , Media och TV4 Media, pekar på de problem som kan uppstå om reglerna ska vara tillämpliga i förhållande till överlåtelser som sker inom ramarna för anställningsförhållanden. Dessa remissinstanser förordar att över- låtelser i anställningsförhållanden – helt eller delvis – undantas från bestämmelserna. Även Arbetsdomstolen efterlyser förtydliganden i frågan om hur bestämmelserna är tänkta att tillämpas i anställningsförhållanden och betonar vikten av att bestämmelserna om rätt till ersättning inte på något sätt ska omfatta eller påverka den upphovsrätt som tillkommer arbetsgivaren inom ramen för ett anställningsförhållande. Regeringen delar som utgångspunkt bedömningen att det nu aktuella re- gelverket kan skapa vissa särskilda utmaningar i anställningsförhållanden. Det gäller oavsett om det enskilda anställningsavtalet hämtar sitt innehåll från ett kollektivavtal eller inte. Av det skälet lyfte också under direktivsförhandlingarna frågan om inte överlåtelser i anställningsförhål- landen, särskilt i situationer där kollektivavtal gäller, borde undantas från regelverket. Något stöd för den uppfattningen fanns dock inte bland övriga medlemsstater. Som särskilt påpekades i de diskussioner som hölls mellan medlemsstaterna och skulle sådana undantag kunna leda till ökade möjligheter att på olika sätt kringgå regelverket. Dessutom skapas och används verk i anställningsförhållanden under förhållanden som är snarlika de som gäller för marknaden i övrigt. Från det perspektivet framstår det som rimligt att samma rättigheter ska gälla för anställda upphovsmän i nu aktuella avseenden. 2021/22:278 av följande avsnitt ska inte heller svårigheterna med att tillämpa direktivets regelverk i anställningsförhållanden överdrivas. Det står alltså klart att avsikten har varit att regelverket ska omfatta också överlåtelser som sker i anställningsförhållanden och direktivets ordalydelse ger inte något utrymme för undantag i detta avseende. Regeringen återkommer nedan till vad detta innebär i förhållande till de enskilda bestämmelser som föreslås. För att direktivets regler ska vara tillämpliga krävs att upphovsmannen i avtal överlåtit sin upphovsrätt. Det väcker frågan hur man bör se på en sådan övergång av upphovsrätt som sker formlöst inom ramarna för ett anställningsförhållande. Det rör sig om situationer då parterna inte särskilt avtalat om överlåtelse av den anställdes upphovsrätt, men då en sådan ändå kan anses ha skett underförstått och genom anställningsförhållandets beskaffenhet. Som Arbetsdomstolen är inne på brukar som en allmän tumregel i sådana fall gälla att arbetsgivaren inom sitt verksamhetsområde och för sin normala verksamhet får nyttja verk som skapats av en anställd och tillkommit som ett resultat av tjänsteåligganden och särskilda åtaganden gentemot arbetsgivaren. I de nu aktuella situationerna har alltså inte något uttryckligt avtal, varken muntligt eller skriftligt, ingåtts mellan parterna. Det kan konstateras att vid prövningen av om upphovsrätt övergått formlöst på det sätt nu beskrivs det ytterst alltid är fråga om en tolkning av anställnings- avtalet, bland annat med utgångspunkt i anställningsförhållandets art och branschens allmänna villkor och sedvänjor (jfr till exempel rättsfallet AD 2019 nr 53). Det talar för att också nu aktuella överlåtelser måste anses omfattas av regelverket. Ett annat synsätt skulle leda till att regelverket kunde kringgås genom att medvetet avstå från att uttryckligen reglera vad som ska gälla för upphovsrätten i anställningen. Det bör i det sammanhanget understrykas att direktivets genomförande inte innebär några förändringar beträffande frågan om huruvida – och i så fall i vilken omfattning – upphovsrätt har övergått till en arbetsgivare. Det förhåller sig alltså inte på det sättet, som är inne på, att innebörden av tumregeln förändras genom de förslag som läggs fram. Överlåtelser genom kollektiva avtal Överlåtelser i anställningsförhållanden omfattas alltså även i de fall det enskilda anställningsavtalet hämtar sitt innehåll från ett kollektivavtal. Som konstateras i promemorian gäller detsamma också i andra fall då villkoren i ett enskilt avtal följer av ett avtal som förhandlats fram av marknadens parter, till exempel ett ramavtal. Det bör emellertid understrykas att det är det enskilda avtalet som träffas av regelverket och den enskilda upphovsmannen som därmed kan göra de aktuella rättigheterna gällande. Direktivet förutser inte, som efterfrågar, att bestämmelserna ska kunna användas i situationer där avtalet ingås av en organisation. Reglerna avser inte att möjliggöra prövningar på initiativ av ett fackförbund av till exempel innehållet i ett kollektivavtal eller ett ramavtal. Inte heller kan en enskild upphovsman grunda någon rätt på ett avtal där en sådan eller annan organisation är avtalspart och i eget namn – och utan koppling till ett individuellt avtal – ingår avtal om överlåtelse av upphovsrätt.