prop · H903136 · 2022-03-01 00:00:00 — På så sätt säkerställs att inte enbart samtal, utan även t.ex. sms till 112, förmedlas till SOS Alarm. Som PTS konstaterar är definitionen i sig vidare än tillämpningsområdet för artikel 109, som är avgränsad till tillhanda- hållare av allmänt tillgängliga nummerbaserade interpersonella kommun- ikationstjänster. Det betyder dock inte att skyldigheten för dessa tillhanda- hållare omfattar även nödkommunikation genom nummeroberoende inter- personella kommunikationstjänster. Regeringen anser i likhet med PTS att uttrycket slutanvändare bör anges i lagen för att anpassa skyldigheten att medverka till förmedling av nödkommunikation till direktivet. I promemorian föreslås en ny bestämmelse för att genomföra artikel 108 när det gäller att säkerställa tillgång till alarmeringstjänster utan avbrott. Att nödkommunikation ska förmedlas utan avbrott bör enligt regeringens mening i stället framgå av skyldigheten att medverka till att förmedla nöd- kommunikation (jfr 5 kap. 7 § första stycket 1 LEK). I övrigt behandlas artikel 108 i avsnitt 17.1. Liksom bör detaljerad reglering i fråga om skyldigheterna lämp- ligen meddelas i myndighetsföreskrifter. Enligt artikel 109.8 ska Europe- iska kommissionen anta delegerade akter om nödvändiga åtgärder för att säkerställa kompatibilitet, interoperabilitet, kvalitet, tillförlitlighet och kontinuitet i nödkommunikation i unionen i fråga om bl.a. lokaliserings- 2021/22:136 uppgifter och dirigering till den lämpligaste alarmeringscentralen. Sådana rättsakter, liksom myndighetsföreskrifter som meddelas med stöd av be- myndigandet, kan innehålla mer detaljerade bestämmelser om skyldig- heterna och därmed bidra till sådana förtydliganden som efterfrågas av bl.a. Vidare anser regionerna, liksom SOS Alarm, att det är nödvändigt att utvidga tillämpningsområdet för skyldigheterna till ytterligare elektron- iska kommunikationstjänster för att ta höjd för den tekniska utvecklingen. Regeringen delar inte den uppfattningen då mobila nummerbaserade inter- personella kommunikationstjänster är det centrala sättet för kommunikation. En sådan utvidgning bedöms inte heller förenlig med direktivet. Regeringen konstaterar även att undantag från skyldigheterna, som efterfrågar, kan meddelas med stöd av bemyn- digandet, om det bedöms nödvändigt. Regeringen delar inte Hörselskadades riksförbunds synpunkt att försla- get hindrar personer med funktionsnedsättning från att larma 112. Utvidg- ningen till nödkommunikation innebär tvärtom att skyldigheten, förutom samtal, även omfattar t.ex. sms. Regleringen riktar sig dessutom mot operatörer och gäller inte vilka tjänster som SOS Alarm tillhandahåller. Av EU-direktivet framgår att likvärdig tillgång för personer med funk- tionsnedsättning ska säkerställas i enlighet med det s.k. tillgänglighets- direktivet (EU) 2019/882. Myndigheten för delaktighet och SOS Alarm efterlyser en komplettering i ljuset av det direktivet samt flera åtgärder för att uppfylla kravet på tillgänglighet för personer med funktionsnedsätt- ning. Som framgår av avsnitt 16.4 har en utredning lämnat förslag på hur tillgänglighetsdirektivet bör genomföras i . Frågan behandlas där- för inte inom ramen för det här lagstiftningsärendet. I artikel 2.40 i EU-direktivet definieras lokaliseringsuppgifter på följande sätt. Med lokaliseringsuppgifter i ett allmänt mobilnät avses behandlad data som härrör från nätinfrastruktur eller terminaler, som anger den geo- grafiska positionen för en slutanvändares mobila terminalutrustning. Med lokaliseringsuppgifter i ett fast allmänt nät avses data om nätanslutnings- punktens fysiska adress. Definitionen skiljer sig från den mer övergripande definitionen av lokaliseringsuppgift i 1 kap. 7 § LEK, som är hämtad från artikel 2 c i e- dataskyddsdirektivet 2002/58/EG. Definitionen i EU-direktivet är mer precis och särskiljer lokaliseringsuppgifter i mobila respektive fasta nät. I sak bedöms dock definitionen i EU-direktivet motsvara definitionen i LEK. Uttrycket lokaliseringsuppgift bör, liksom i nuvarande reglering, defi- nieras i den nya lagen. Bestämmelserna om nödkommunikation omfattar allmänt tillgängliga nummerbaserade interpersonella kommunikations- tjänster. Definitionen av lokaliseringsuppgift preciserar vilken uppgift som avses beroende på typ av nät. Liksom PTS anser regeringen att definitionen bör följa ordalydelsen i EU-direktivet, men att det bör framgå att de nät som avses är elektroniska kommunikationsnät. Dock bör defini- tionen göras kortare och språkligt mer lättillgänglig. Att uppgiften ska här- röra från nätinfrastruktur eller terminaler framgår implicit av definitionen och behöver inte anges särskilt. Som framgår ovan omfattar nödkommunikation även eCall, dvs. ett nöd- anrop till 112 via ett system i ett fordon som aktiveras antingen automatiskt genom sensorer i fordonet eller manuellt och som upprättar en ljudkanal mellan fordonet och en alarmeringscentral som tar emot eCall. Både PTS och SOS Alarm för fram att det under vissa förhållanden förekommer att alarmeringscentralen inte kan ringa tillbaka till föraren av fordonet när sådant behov uppstår. Skyldigheten att förmedla nödkommunikation bör enligt regeringens bedömning förstås så att den även inbegriper den mot- ringning som alarmeringscentralen i vissa situationer behöver göra till fordonet. De föreskrifter som PTS har meddelat innehåller bestämmelser om eCall. Närmare reglering om skyldigheten kan även i detta avseende vid behov utfärdas genom i föreskrifter. Med anledning av det klargörande som SOS Alarm efterfrågar konstate- rar regeringen att skyldigheterna gäller för operatörer och att det är dessa skyldigheter som föreskriftsrätten omfattar. Bemyndigandet omfattar alltså inte reglering av krav på ett fordons utrustning. Iavsnitt 13.4 lämnas förslag för att genomföra artikel 97.1 i EU-direk- tivet. Den regleringen syftar till att säkerställa gränsöverskridande tillgång till nummerresurser och tjänster och därmed bidra till förverkligandet av den inre marknaden (jfr skäl 254 och prop. 2010/11:115 s. 122). Enligt regeringens bedömning är PTS förslag om ett nationellt tillägg i detta avseende till den regleringen inte lämpligt. En skyldighet att förmedla nödkommunikation framgår redan av förevarande bestämmelser. Tillgången till lokaliseringsuppgifter förtydligas Bestämmelserna om lokaliseringsuppgifter blir mer detaljerade genom EU-direktivet. Det framgår nu uttryckligen att lokaliseringsuppgifter ska göras tillgängliga för den lämpligaste alarmeringscentralen efter att nöd- kommunikationen med samhällets alarmeringstjänst har upprättats. I en- lighet med definitionen av den lämpligaste alarmeringscentralen får det förstås som att det är den alarmeringscentral som faktiskt besvarar och hanterar nödkommunikationen som avses. SOS Alarm hanterar inte alla larm via 112 utan i enlighet med alarme- ringsavtalet med staten vidarekopplas samtal till bl.a. polisen, sjö- och flygräddningen samt alarmeringscentraler som drivs i egen regi av vissa regioner. I sådana fall kopplas alltså samtalet vidare och SOS Alarm lämnar ärendet. Vid vidarekoppling kan SOS Alarm inte dela information elektroniskt med andra aktörer i larmkedjan. Det innebär att mottagaren hos SOS Alarm måste föra över informationen muntligen över telefon eller så krävs det att den hjälpsökande själv lämnar uppgifterna. För att uppfylla kravet enligt direktivet bör den alarmeringscentral som ska ta hand om nödkommunikation från ett visst område eller av en viss typ få tillgång till lokaliseringsuppgifter. Ett sådant exempel är Sjöfarts- verkets sjö- och flygräddningscentral, JRCC, i fråga om sjö- och flygrädd- ning. Vidarekopplingen initieras av SOS Alarm. Skyldigheten att se till att lokaliseringsuppgifter följer med vid en vidarekoppling bör därmed gälla den som tar emot nödkommunikation. Därmed säkerställs att den alarme- ringscentral som har ansvaret för att ta hand om nödkommunikation får tillgång till nödvändiga uppgifter, som efterfrågar. 2021/22:136 innebär att även alarmeringscentraler som drivs i egen regi omfattas. Regeringen delar därför inte Region uppfattning att det behövs en särskild definition av larmcentral i den nya lagen. En nyhet i EU-direktivet är utvidgningen i fråga om vilken information som lokaliseringsuppgifterna ska innehålla. Lokaliseringsuppgifterna ska innefatta inte enbart uppgifter som genereras av operatören i det elektro- niska kommunikationsnätet utan även uppgifter som genereras i terminal- utrustningen. I och med den tekniska utvecklingen har terminalutrustning i mobilnät (t.ex. smarta telefoner) ofta tillgång till mer precis lokalisering än vad som är tillgänglig för mobilnätsoperatören. Den standardiserade tekniken AML (Advanced Mobile Location) har utvecklats för att göra dessa slags lokal- iseringsuppgifter tillgängliga för alarmeringstjänster. AML har möjlig- gjorts i genom förändringar i mobilterminalernas operativsystem. SOS Alarm kan därmed snabbare och med en högre grad av precision positionera en hjälpsökande som ringer 112. Lagstiftningen är inte be- gränsad till en viss teknik eller ett visst system. Regeringen anser i likhet med SOS Alarm att ny teknik som är tillgänglig och beprövad i möjligaste mån bör användas för att förkorta larmbehandlings- och insatstiderna för samtliga berörda hjälporgan. Närmare reglering om tillhandahållande av lokaliseringsuppgifter kan liksom utfärdas genom föreskrifter med stöd av bemyndigandet. Som framgår ovan kan Europeiska kommissionen också komma att anta delegerade akter när det gäller lösningar för lokaliseringsuppgifter. Bestämmelsen om telefonautomater utgår Skyldigheten enligt EU-direktivet att säkerställa tillgången till alarmerings- tjänster via nödkommunikation omfattar också användare av allmänna telefonautomater. Allmänna telefonautomater finns i . avvecklade den sista telefonautomaten . Bestämmelsen i 5 kap. 8 § LEK om att den som tillhandahåller telefonautomater som är tillgäng- liga för allmänheten ska se till att nödsamtal från automaterna förmedlas avgiftsfritt och utan krav på betalningsmedel fyller därmed inte längre någon funktion. 16.12Viktiga meddelanden till allmänheten (VMA) Regeringens förslag: Bestämmelserna i lagen om elektronisk kommu- nikation om skyldighet för en mobiloperatör att vid en olycka eller en annan allvarlig händelse i samhället avgiftsfritt medverka till att förmedla viktiga meddelanden till allmänheten ska föras över till den nya lagen. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: De flesta av remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har ingen invändning mot det. anser dock att det bör övervägas att även införa tekniken Cell broadcast och framhåller att slutanvändare med hänsyn till hur användningen av kommunikations- tjänster ser ut skulle kunna ta emot VMA via t.ex. meddelande- tjänster i internetbaserade appar eller knutna till sociala medier. Flera regioner, bl.a. Regionerna och , anser också att möjlig- heten enligt EU-direktivet att modernisera distributionen av VMA bör användas så att skyldigheten utsträcks till att omfatta alla tillhandahållare. Skälen för regeringens förslag: I 5 kap. 7 d § LEK finns en skyldighet för mobiloperatörer att sända ut ett s.k. viktigt meddelande till allmänheten (VMA) till mobiltelefoner. Den som tillhandahåller en allmänt tillgänglig telefonitjänst till mobil nätanslutningspunkt ska vid en olycka eller en annan allvarlig händelse i samhället avgiftsfritt medverka till att förmedla meddelanden som är av vikt för allmänheten och som ska skydda människor, egendom eller miljö. Meddelandena ska förmedlas till termi- nalutrustning som använts inom ett angivet geografiskt område som berörs av olyckan eller händelsen. Regeringen eller den myndighet som rege- ringen bestämmer får meddela föreskrifter om undantag från skyldigheten. I fråga om hur systemet för VMA fungerar och de åtgärder som vidtas för att meddelanden ska kunna skickas till mobiltelefoner som används i ett drabbat område hänvisas till förarbetena till bestämmelserna (prop. 2016/17:113 s. 7 f. och 21 f.). Det kan i sammanhanget nämnas att utskick av VMA till mobiltelefoner även omfattar användare från ett annat EU- land som genom roaming har tillgång till svenska mobilnät. Det nuvarande systemet är baserat på sms-teknik. Utskick via tekniken Cell Broadcast, som anser bör införas för att kom- plettera utskick via sms, har både för- och nackdelar. Enligt regeringens bedömning behöver det systemet och dess konsekvenser utredas innan det skulle kunna tillämpas för det aktuella ändamålet. Inom ramen för det här lagstiftningsärendet har en sådan utredning inte varit möjlig. Regleringen av ett system för varning till allmänheten i artikel 110 i EU- direktivet är ny. Av punkt 1 framgår att medlemsstaterna ska inrätta system för varningar till allmänheten avseende överhängande eller nära förestående större nödsituationer och katastrofer. Tillhandahållare av mobila nummerbaserade kommunikationstjänster ska i sådana situationer skicka varningar till berörda slutanvändare. Det svenska systemet för VMA via mobiltelefoni uppfyller enligt rege- ringens bedömning de krav som framgår av artikel 110.1 på inrättande av ett särskilt system för varningar till allmänheten. Bestämmelserna i 5 kap. 7 d § LEK bör föras över till den nya lagen. För att anpassa bestämmelser- na efter lydelsen i EU-direktivet bör dock skyldigheten omfatta tillhanda- hållare av allmänt tillgängliga mobila nummerbaserade interpersonella kommunikationstjänster. Som flera remissinstanser uppmärksammar får medlemsstaterna med stöd av artikel 110.2 i EU-direktivet besluta att utskick ska göras via andra allmänt tillgängliga elektroniska kommunikationstjänster. En förutsätt- ning är dock att systemet är lika verkningsfullt när det gäller täckning och kapacitet att nå slutanvändare. En utökning av kanalerna för VMA till ytterligare elektroniska kommunikationstjänster kräver enligt regeringens bedömning en utförlig analys. Det saknas beredningsunderlag för att nu utsträcka skyldigheten som överförs till den nya lagen till andra än mobil- operatörer. 2021/22:136 16.13 Slutanvändare med funktionsnedsättning Regeringens förslag: Bestämmelserna i lagen om elektronisk kommu- nikation om skyldighet att ta hänsyn till de behov av likvärdig tillgång och likvärdigt utbud som slutanvändare med funktionsnedsättning har ska föras över till den nya lagen. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har ingen invändning mot Skälen för regeringens förslag: Enligt 5 kap. 6 e § LEK är den som tillhandahåller allmänt tillgängliga elektroniska kommunikationstjänster skyldig att ta hänsyn till de behov som slutanvändare med funktionsned- sättning har av att få likvärdig tillgång till tjänster och av att kunna dra nytta av ett likvärdigt utbud av företag och tjänster som flertalet slut- användare har tillgång till. Paragrafen innehåller också ett bemyndigande att meddela föreskrifter om på vilket sätt skyldigheten ska fullgöras. PTS har inte meddelat några sådana föreskrifter. Bestämmelserna genomför artikel 23a.1 i USO-direktivet, som i huvud- sak motsvarar artikel 111 i EU-direktivet. Artikel 111.1 innehåller vissa språkliga ändringar jämfört med nuvarande reglering och mindre tillägg. I punkten a anges uttryckligen att tillgång till tjänsterna även ska innefatta tillhörande avtalsinformation som lämnas i enlighet med artikel 102. I punkten b tydliggörs att det utbud av företag och tjänster som slutanvän- dare med funktionsnedsättning ska kunna dra nytta av ska vara likvärdigt med det som flertalet slutanvändare har tillgång till. Regeringen anser där- med att 5 kap. 6 e § LEK bör föras över till den nya lagen med de ändring- ar som krävs för att anpassa bestämmelserna till den nya lydelsen i EU- direktivet. För tydlighetens skull bör det av lagen framgå att likvärdig till- gång till tjänsterna även omfattar tillhörande avtalsinformation (jfr avsnitt 16.4). Det grundläggande syftet med artikel 111 är att personer med funktions- nedsättning ska få tillgång till elektroniska kommunikationstjänster på likvärdigt sätt som andra slutanvändare (jfr skäl 296–298). I bedrivs ett aktivt arbete för att elektroniska kom- munikationstjänster ska vara tillgängliga för personer med funktions- nedsättning. I statsbudgeten finns det ett anslag för ersättning för särskilda tjänster för personer med funktionsnedsättning. PTS har med dessa medel upphandlat särskilda tjänster för personer med funktionsnedsättning. Enligt regeringens mening bör artikelns syfte även i fortsättningen främst tillgodoses genom åtgärder som finansieras av statsmedel. Med stöd av be- myndigandet finns det dock möjlighet att vid behov meddela föreskrifter. Regeringens förslag: Bestämmelserna i lagen om elektronisk kommu- nikation om skyldighet att tillgodose varje rimlig begäran om att lämna ut abonnentuppgifter till den som bedriver eller avser att bedriva abonnentupplysning ska föras över till den nya lagen. Skyldigheten ska omfatta tillhandahållare av allmänt tillgängliga nummerbaserade inter- personella kommunikationstjänster. ska få ålägga den som kontrollerar tillträde till slutanvändare och som bedriver verksamhet som ska anmälas enligt lagen skyldigheter i syfte att slutanvändare ska ha tillgång till upplys- ningstjänster om telefonabonnemang. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. I promemorian föreslås inte att skyldigheten endast ska få åläggas den som bedriver verksamhet som omfattas av anmälningskravet. Remissinstanserna: De flesta av remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har ingen invändning mot det. Kammarrätten i framhåller dock att det bör klargöras om bestämmelsen om utlämnande av abonnent- uppgifter avser uppgifter om slutanvändare eller abonnenter. anser att det i lagen bör föreskrivas att ett utlämnande sker på frivillig grund samt ett krav på ett aktivt val från abonnenten för att finnas sökbar i en sådan tjänst. PTS anser att uttrycket upplysningstjänster ska ersättas med samlingsuttrycket abonnentupplysning. Skälen för regeringens förslag Skyldigheten att lämna ut abonnentuppgifter behålls Enligt 5 kap. 7 § första stycket 3 LEK ska tillhandahållare av ett allmänt kommunikationsnät eller en allmänt tillgänglig telefonitjänst på villkor som är rättvisa, kostnadsorienterade och icke-diskriminerande tillgodose varje rimlig begäran om att lämna ut abonnentuppgifter som inte omfattas av sekretess eller tystnadsplikt enligt lag till den som bedriver abonnent- upplysning. I tredje stycket finns ett bemyndigande att meddela före- skrifter om bl.a. på vilket sätt skyldigheten ska fullgöras och vilka uppgift- er som omfattas av skyldigheten. PTS har meddelat föreskrifter (PTSFS 2005:3) om skyldighet att lämna ut abonnentuppgifter. Bestämmelserna genomför artikel 25.2 i USO-direktivet, som motsvarar artikel 112.1 i EU-direktivet. Det som är nytt i EU-direktivet är att skyldig- heten uttryckligen gäller tillhandahållare av nummerbaserade interperso- nella kommunikationstjänster, medan regleringen i USO-direktivet avser företag som tilldelar telefonnummer. I övrigt har artikeln endast genomgått vissa språkliga ändringar. Bestämmelserna om skyldighet att lämna ut abonnentuppgifter bör därför föras över till den nya lagen. Skyldigheten bör i enlighet med direktivet omfatta tillhandahållare av allmänt tillgäng- liga nummerbaserade interpersonella kommunikationstjänster. Regeringen konstaterar att artikel 112.1 är fullharmoniserad (se avsnitt 16.1.1). Det är därmed inte förenligt med EU-direktivet att införa bestäm- melser som avviker från artikeln för att säkerställa en högre skyddsnivå, som föreslår. 2021/22:136 Med anledning av Kammarrätten i synpunkt om vilka upp- gifter skyldigheten omfattar konstaterar regeringen att den avser uppgifter om abonnenter. Till skillnad från uttrycket slutanvändare, som är fysiska eller juridiska personer som använder eller efterfrågar allmänt tillgängliga elektroniska kommunikationstjänster, avses med uttrycket abonnent den som har ingått ett avtal med tillhandahållaren. Skyldigheten att lämna ut uppgifter omfattar alltså enbart sådana slutanvändare som har ingått avtal med tillhandahållaren i fråga. Någon definition av abonnent finns inte i EU-direktivet. Någon ändring i förhållande till tidigare är enligt regeringens bedömning dock inte avsedd. Som framgår av av- snitt 18.1 föreslås att uttrycket abonnent definieras i lagen. Därmed klar- görs även innebörden av skyldigheten att lämna ut abonnentuppgifter. Enligt EU-direktivet avskaffas skyldigheten för medlemsstaterna att säker- ställa att slutanvändare har tillgång till minst en fullständig nummerupp- lysningstjänst från tillämpningsområdet för samhällsomfattande tjänster, se avsnitt 15. Det anses nämligen finnas en fungerande marknad för sådana tjänster (jfr skäl 302 i EU-direktivet). Av artikel 112.2 framgår dock att nationella regleringsmyndigheter fortfarande ska kunna införa skyldighe- ter och villkor för företag som kontrollerar slutanvändarnas tillgång till sådana tjänster i syfte att upprätthålla tillgång och konkurrens på denna marknad. Sådana skyldigheter och villkor ska vara objektiva, rättvisa, icke-diskriminerande och transparenta. För att genomföra artikel 112.2 anser regeringen att det bör införas en möjlighet för regleringsmyndigheten att ålägga skyldigheter för att säker- ställa att slutanvändare även i fortsättningen har tillgång till nummer- upplysningstjänster som finns på marknaden. Uttrycket nummerupplys- ningstjänster, som används i direktivet, bör enligt regeringens mening inte införas i den nya lagen. Som PTS påpekar är nummerupplysningstjänster endast en typ av abonnentupplysning. Regeringens förslag anknyter till bestämmelsen om samhällsomfattande tjänster i 5 kap. 1 § första stycket 4 LEK. Det är därför lämpligt att använda den terminologi som används där. Av lagen bör det alltså framgå att en skyldighet ska få åläggas i syfte att slutanvändare ska ha tillgång till upplysningstjänster om telefonabonne- mang. Artikel 112.2 träffar företag som kontrollerar tillträde till slutanvändare och säkerställer att sådana tillhandahållare ser till att slutanvändarna har tillgång till nummerupplysningstjänster i enlighet med artikel 61 i EU- direktivet. Enligt artikel 61.2 får endast företag som omfattas av allmän auktorisation åläggas en skyldighet att bedriva samtrafik och säkerställa interoperabilitet. Det finns vidare ett särskilt förfarande för att utöka sådana skyldigheter till nummeroberoende interpersonella kommunika- tionstjänster. Hänvisningen till artikel 61 begränsar enligt regeringens bedömning tillämpningsområdet för artikel 112.2 till tillhandahållare av elektroniska kommunikationsnät och andra elektroniska kommunikations- tjänster än nummeroberoende interpersonella kommunikationstjänster. I avsnitt 14.1.2 föreslås att 4 kap. 3 § LEK förs över till den nya lagen för att genomföra artikel 61.2. I enlighet med EU-direktivet omfattar paragra- fen endast den som bedriver verksamhet som ska anmälas enligt den nya lagen, dvs. inte nummeroberoende interpersonella kommunikationstjänst- Prop. 2021/22:136 er. Paragrafen som genomför artikel 112.2 bör ha samma tillämpnings- Den bör omfatta endast den som bedriver verksamhet som ska anmälas. Bestämmelser om integritetsskydd i samband med abonnentupplysning behandlas i avsnitt 18.1. 16.15Samråd i ärenden om slutanvändarrättigheter Regeringens bedömning: Det bör i förordning framgå en samrådsskyl- dighet i ärenden om slutanvändarrättigheter. Promemorians förslag överensstämmer inte med regeringens bedöm- ning. I promemorian föreslås att samrådsskyldigheten regleras i lag. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har ingen invändning mot det.