prop · H903278 · 2022-07-12 00:00:00 — Om det inte finns särskild anledning att beakta också information som finns tillgänglig utomlands, till exempel för att ett litterärt verk gavs ut i en viss språkversion i det landet, får det normalt anses tillräckligt att sådan information som finns tillgänglig i beaktas. 2021/22:278 Om det framkommer att ett verk finns tillgängligt i handeln kan det därefter inte längre antas att så inte är fallet. Avtals- licensen omfattar då inte längre det verket. Det gäller oavsett om verket fanns tillgängligt i handeln redan då avtalet ingicks eller om det därefter blivit tillgängligt på det sättet. Det finns däremot inte något krav på att parterna ska göra förnyade efterforskningar om verkens kommersiella tillgänglighet. Om ett verk finns tillgängligt via sedvanliga kommersiella kanaler endast i till exempel en viss upplaga, är det normalt tillräckligt för att det ska anses finnas tillgängligt i handeln. Däremot torde inte det förhållandet att ett verk finns tillgängligt i en viss språkversion utgöra hinder mot att verket i en annan språkversion kan omfattas av avtalslicensen (se skäl 37 i direktivet). Enligt andra stycket gäller bestämmelserna inte för användning som sker i förvärvssyfte. Det är alltså inte möjligt att ingå avtal om utnyttjanden som syftar till att generera vinst med stöd av avtalslicensen. Dessutom kan upphovsmannen alltid meddela förbud mot att hans eller hennes verk används. Förbudet ska meddelas till någon av de avtalsslutande parterna. Förbudsmöjligheten motsvarar den som finns i merparten av de gällande bestämmelserna om avtalslicens. Av de underliggande direktivbestämmelserna framgår att avsikten är att förevarande licensmöjlighet ska ges en gränsöverskridande effekt. Det ska vara möjligt för parterna att komma överens om att användning i enlighet med licensen får ske även i andra länder inom EES (artikel 9). I 61 c § finns därför bestämmelser om att åtgärder som vidtas med stöd av nationella bestämmelser som genomför direktivet i denna del ska anses ske i det land där institutionen är etablerad (se kommentaren till den paragrafen). För att användning med stöd av den svenska bestämmelsen ska kunna ske i andra länder inom EES är det en förutsättning att liknande regler antas där. 42 j § Bestämmelserna i 42 i § gäller inte bestånd av verk som till övervägande del består av verk med anknytning till ett land som inte ingår i Europeiska ekonomiska samarbetsområdet genom att 1.om verket i andra fall än som avses i 3 har getts ut, den första utgivningen har skett i ett sådant land, 2.om verket i andra fall än som avses i 3 inte har getts ut men sänts ut i radio eller tv, den första utsändningen har skett i ett sådant land, 3.om det är ett filmverk, producenten har sitt säte eller sin hemvist i ett sådant land, eller 4.verkets upphovsman är medborgare i ett sådant land och det saknas anknytning som avses i 1–3 till något land. Trots första stycket gäller 42 i § om den avtalsslutande organisationen företräder ett flertal upphovsmän till verk som används i det land till vilket verken ibeståndet till övervägande del har anknytning. Paragrafen, som är ny och utformas enligt Lagrådets förslag, innehåller bestämmelser som begränsar vilka verk som omfattas av den nya avtals- licensen i 42 i §. Med paragrafen genomförs artikel 8.7 i direktivet. Övervägandena finns i avsnitt 8.1. Enligt första stycket ska den nya avtalslicensen inte gälla i förhållande till bestånd av verk som har en viss anknytning till ett land som inte ingår i Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES), trots att övriga Prop. 2021/22:278 förutsättningar i 42 i § är uppfyllda. Om beståndet till övervägande del består av verk med anknytning till ett land utanför EES på något av de sätt som anges i punkterna 1–4 är avtalslicensen inte möjlig att tillämpa på det beståndet. Enligt första punkten kan en sådan anknytning vara att verket först har getts ut i ett land utanför EES. När ett verk är utgivet framgår av 8 § andra stycket. Om ett verk inte har getts ut kan sådan anknytning enligt andra punkten ändå finnas till ett land utanför EES om verket sänts ut i radio eller tv där. I tredje punkten finns en särskild regel om filmverk. Här är det avgörande om producenten har sitt säte eller sin hemvist i ett sådant land. För filmverk tillämpas alltså inte första och andra punkterna. För det fall det saknas anknytning som avses i punkterna 1–3 till något land, är det i stället enligt fjärde punkten avgörande om ett verks upphovsman är medborgare i ett land utanför EES. Enligt andra stycket kan den nya avtalslicensen användas trots att det finns en sådan anknytning till ett land utanför EES som anges i första stycket, om den kollektiva förvaltningsorganisationen företräder ett flertal upphovsmän till verk som används i det landet. Organisationen ska alltså vara representativ i förhållande till upphovsmännen i det landet på samma sätt som krävs för representativitet i . Så kan till exempel vara fallet när en svensk organisation genom avtal med en systerorganisation från ett land utanför EES har mandat att företräda deras medlemmar i . Begreppet ett flertal har alltså här samma betydelse som i 42 a §. 5 kap. Vissa upphovsrätten närstående rättigheter 45 § En utövande konstnär har, med de inskränkningar som föreskrivs i denna lag, en uteslutande rätt att förfoga över sitt framförande av ett litterärt eller konstnärligt verk eller ett uttryck av folklore genom att 1.ta upp framförandet på en grammofonskiva, en film eller en annan anordning, genom vilken det kan återges, 2.framställa exemplar av en upptagning av framförandet, och 3.göra framförandet eller en upptagning av det tillgängligt för allmänheten. De rättigheter som avses i första stycket 2 och 3 gäller till utgången av femtionde året då framförandet gjordes. Om upptagningen har getts ut eller offentliggjorts från framförandet, gäller rättigheterna i stället till utgången av det femtionde eller, för ljudupptagningar, sjuttionde året då upptagningen först gavs ut eller offentliggjordes. Bestämmelserna i 2 § andra–fjärde styckena, 3, 6–9, 11–13 och 15 a–16 §§, 16 a § tredje stycket, 16 e–17 c, 17 e, 21, 22, 25–26 b, 26 e, 26 k–26 m och 27– 29 e §§, 39 § första meningen samt i 41–42 k §§ ska tillämpas i fråga om framföranden som avses i denna paragraf. När det gäller rätt till en ljudupptagning som en utövande konstnär har överlåtit till en framställare av ljudupptagningar ska dock 29 d § inte tillämpas efter det femtionde året då upptagningen först gavs ut eller, om den inte getts ut, det år då den först offentliggjordes. När ett exemplar av en upptagning enligt denna paragraf med den utövande konstnärens samtycke har överlåtits inom Europeiska ekonomiska samarbets- området får exemplaret spridas vidare. 2021/22:278 Fjärde stycket ger inte rätt att tillhandahålla allmänheten 1.exemplar av en upptagning genom uthyrning eller andra jämförliga rättshandlingar, eller 2.exemplar av en film eller annan anordning på vilken rörliga bilder tagits upp genom utlåning. Paragrafen innehåller bestämmelser om utövande konstnärers rättigheter. I tredje stycket införs hänvisningar till 13, 15 a–15 c, 16 e och 29– 29 e §§ samt till de nya bestämmelserna om avtalslicens i 42 h−42 j §§. Hittillsvarande 42 h § betecknas nu 42 k §. Hänvisningarna innebär att bestämmelserna i de paragraferna ska tillämpas även på framföranden som skyddas enligt förevarande paragraf. Tillämpningen begränsas när det gäller ljudupptagningar som en utövande konstnär har överlåtit till en framställare av ljudupptagningar. I de fallen ska bestämmelserna om rätt att häva ett sådant avtal inte tillämpas efter det femtionde året då upptagningen först gavs ut eller, om den inte getts ut, det år då den först offentliggjordes. För sådana äldre upptagningar gäller särskilda regler om hävning enligt 45 d §. Framställare av ljud- eller bildupptagningar 46 § En framställare av upptagningar av ljud eller rörliga bilder har, med de inskränkningar som föreskrivs i denna lag, en uteslutande rätt att förfoga över sin upptagning genom att 1.framställa exemplar av upptagningen, och 2.göra upptagningen tillgänglig för allmänheten. De rättigheter som avses i första stycket gäller till dess har förflutit då upptagningen gjordes. Om en ljudupptagning ges ut , gäller rättigheterna i stället till utgången av det sjuttionde året då ljudupptagningen första gången gavs ut. Om ljudupptagningen inte ges ut men offentliggörs , gäller rättigheterna i stället till utgången av det sjuttionde året då ljudupptagningen först offentliggjordes. Hävs ett avtal enligt 45 d §, gäller dock inte längre rättigheterna. Om en upptagning av rörliga bilder har getts ut eller offentliggjorts från upptagningen, gäller rättigheterna enligt första stycket till dess har förflutit då upptagningen av rörliga bilder först gavs ut eller offentliggjordes. Bestämmelserna i 2 § andra–fjärde styckena, 6–9 §§, 11 § andra stycket, 11 a, 12, 13 och 15 a–16 §§, 16 a § tredje stycket, 16 e–17 c, 17 e, 21, 22, 25–26 b, 26 e, 26 k–26 m och 42 a–42 k §§ ska tillämpas i fråga om upptagningar som avses i denna paragraf. I fråga om ljudupptagningar ska dessutom det som gäller för filmverk enligt 16 a och 16 b §§ samt 16 c § första, andra och fjärde–sjätte styckena tillämpas. När ett exemplar av en upptagning enligt denna paragraf med framställarens samtycke har överlåtits inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet får exemplaret spridas vidare. Fjärde stycket ger inte rätt att tillhandahålla allmänheten 1.exemplar av en upptagning genom uthyrning eller andra jämförliga rättshandlingar, eller 2.exemplar av en film eller annan anordning på vilken rörliga bilder tagits upp genom utlåning. Paragrafen innehåller bestämmelser om rättigheter för framställare av upptagningar av ljud eller rörliga bilder. I tredje stycket införs hänvisningar till 13, 15 a–15 c och 16 e §§ samt Prop. 2021/22:278 till de nya bestämmelserna om avtalslicens i 42−42 j §§. 42 h § betecknas nu 42 k §. Hänvisningarna innebär att bestämmelserna i de paragraferna ska tillämpas även på upptagningar som skyddas enligt förevarande paragraf. 48§ Ett radio- eller tv-företag har, med de inskränkningar som föreskrivs i denna lag, en uteslutande rätt att förfoga över en ljudradio- eller televisionsutsändning genom att 1.ta upp utsändningen på en anordning genom vilken den kan återges, 2.framställa exemplar av en upptagning av utsändningen, 3.sprida exemplar av en upptagning av utsändningen till allmänheten, 4.tillåta återutsändning eller en återgivning för allmänheten på platser där allmänheten har tillträde mot inträdesavgift, eller 5.tillåta att en upptagning av utsändningen på trådbunden eller trådlös väg överförs till allmänheten på ett sådant sätt att enskilda kan få tillgång till upptagningen från en plats och som de själva väljer. De rättigheter som avses i första stycket 2, 3 och 5 gäller till utgången av femtionde året då utsändningen ägde rum. Bestämmelserna i 2 § andra stycket, 6–9 §§, 11 § andra stycket, 11 a, 12, 13 och 15a–16 §§, 16 a § tredje stycket, 16 e–17 c, 17 e, 21, 22, 25–26 b, 26 e, 42 a, 42 b, 42d och –42 k §§ ska tillämpas i fråga om ljudradio- och televisions- utsändningar som avses i denna paragraf. När ett exemplar av en upptagning enligt denna paragraf med företagets samtycke har överlåtits inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet får exemplaret spridas vidare. Om ett radio- eller tv-företag har krav på ersättning för en sådan vidaresändning som avses i 42 f § och som har skett med företagets samtycke, ska företaget framställa sitt krav med de krav som avses i 42 a § tredje stycket. Paragrafen innehåller bestämmelser om rättigheter för radio- och tv- företag. I tredje stycket införs hänvisningar till 13, 15 a–15 c och 16 e §§ samt till de nya bestämmelserna om avtalslicens i 42 h−42 j §§. Hittillsvarande 42 h § betecknas nu 42 k §. Hänvisningarna innebär att bestämmelserna i paragraferna ska tillämpas även på utsändningar som skyddas enligt förevarande paragraf. 48 b § Den som har framställt en presspublikation har, med de inskränkningar som föreskrivs i denna lag, en uteslutande rätt att genom en informationssamhällets tjänst och för användning online förfoga över sin presspublikation genom att 1.framställa exemplar av presspublikationen, och 2.göra presspublikationen tillgänglig för allmänheten på ett sådant sätt att enskilda kan få tillgång till den från en plats och som de själva väljer. Rätten enligt första stycket omfattar inte 1.en användares förfogande som inte sker i förvärvssyfte, 3.användning av enstaka ord eller mycket korta utdrag ur en presspublikation. Rätten enligt första stycket gäller till utgången av då presspublikationen offentliggjordes. Bestämmelserna i 2 § andra stycket, 6–9 §§, 11 § andra stycket, 11 a och 15 a– 16 §§, 16 a § tredje stycket, 16 e–17 c, 17 e, 21, 22, 25–26 b, 26 e och 42 a–42 k §§ ska tillämpas i fråga om presspublikationer som avses i denna paragraf. Paragrafen, som är ny, innehåller bestämmelser om en närstående rättighet för framställare av presspublikationer. Med paragrafen genomförs artikel 15 i direktivet. Övervägandena finns i avsnitt 12.1. Första stycket reglerar vilka aktörer som den nya närstående rättigheten skyddar och vilka upphovsrättsliga förfoganden som omfattas av Skyddet tillkommer den som framställer presspublikationen. I den nya 48 c § finns en definition av begreppet presspublikation (se kommentaren till den paragrafen). Den som framställer presspublikationen är i förevarande bestämmelses avseende den tjänsteleverantör som tar initiativ till presspublikationens tillkomst och under vilkens redaktionella ansvar och kontroll publikationen tillhandahålls. Ett typexempel är ett företag eller organisation som ger ut en dagstidning. Skyddet avser presspublikationen i egenskap av produkt och inte det i publikationen ingående innehållet, till exempel enskilda artiklar eller Skyddet omfattar därmed endast exemplarframställning som sker med själva presspublikationen som förlaga och överföring till allmänheten av exemplar som framställts på det sättet. Att det material som ingår i presspublikationen tidigare publicerats i ett annat sammanhang saknar därför betydelse för skyddet. Utöver exemplarframställning är det endast överföring som sker på begäran av mottagaren som omfattas (jfr 2 § tredje stycket 1). Ett exempel på sådan användning är då automat- genererade utdrag ur artiklar tillgängliggörs på internet. omfattar däremot inte situationer då någon – utan att framställa exemplar av presspublikationen – förfogar över innehållet i denna. Så är till exempel fallet vid sammanställningar av innehållet i en presspublikation. Den nya ensamrätten utgör alltså inte ett hinder för att – oberoende av presspublikationen – i andra sammanhang förfoga över innehållet i Ensamrättens räckvidd är i flera avseenden begränsad. Till att börja med gäller ensamrätten endast användning som sker inom ramarna för en har här samma innebörd som i 2 § lagen (2002:562) om elektronisk handel och andra informationssamhällets tjänster. Att ensamrätten endast gäller i förhållande till tillhandahållanden genom sådana tjänster innebär att till- handahållare av presspublikationer endast kan göra sin ensamrätt gällande i förhållande till förfoganden som vidtas av leverantörer av en sådan tjänst. Ensamrätten till presspublikationer hindrar därmed inte privatpersoner att tillgängliggöra material från presspublikationer, till exempel på den egna I dessa fall kan dock upphovsrätt eller andra närstående rättigheter till det i en presspublikation ingående materialet begränsa vilken användning som är tillåten. Ensamrätten gäller vidare endast i förhållande till sådana förfoganden som vidtas för att presspublikationen ska användas online, det vill säga typiskt sett på internet. Det innebär att tillgängliggöranden på begäran, och exemplarframställning som är nödvändig för denna, i andra sammanhang kan ske utan tillstånd från framställaren. Sådana förfoganden kan emellertid kräva tillstånd från rättsinnehavare till de i presspublikationen ingående delarna. I andra stycket görs flera undantag från ensamrätten. Enligt första punkten, som utformas enligt Lagrådets förslag, undantas en användares förfogande som inte sker i förvärvssyfte. Hela eller delar av presspublikationer kan alltså i vissa fall tillhandahållas också inom ramarna för en av informationssamhällets tjänster utan att förfogandet berörs av den nya rättigheten. En användare kan utgöras av såväl en fysisk som en juridisk person. Att användningen inte ska ske i förvärvssyfte innebär att exemplarframställningen och det efterföljande tillgänglig- görandet inte får vara kommersiellt betingat. Därmed omfattar undantaget till exempel inte förfoganden som visserligen inte genererar intäkter, men avser att ge ett mervärde till en i övrigt kommersiell verksamhet. Enligt andra punkten gäller ensamrätten inte heller i förhållande till hyperlänkningsåtgärder. Det innebär att skyddet för presspublikationer inte hindrar att material från en presspublikation används vid länkning till en tidnings webbsida. Den nödvändiga exemplarframställning och det efterföljande tillgängliggörande av delar av en presspublikation som en sådan åtgärd kan innebära faller alltså utanför ensamrätten. Undantaget avser endast det förfogande som skapandet av länken i sig utgör. Det innebär inte någon förändring av rättsläget när det gäller frågan om i vilken utsträckning länkning innebär ett tillgängliggörande av det innehåll länken leder till. I tredje punkten görs undantag för användning av enstaka ord eller mycket korta utdrag ur presspublikationer. Sådana utdrag kan alltså göras utan hinder av den nya rättigheten. Undantaget innebär att det normalt är tillåtet att återge till exempel rubriker och andra utdrag av motsvarande omfattning, till exempel i samband med länkning. Med stöd av undantaget kan vidare inte enbart utdrag av text, utan även annat material som förekommer i en presspublikation återges, såsom bild och video. Ett sådant utdrag kan emellertid behöva tillstånd från andra berörda rättsinnehavare. Hur omfattande ett utdrag som görs med stöd av bestämmelsen kan vara måste avgöras utifrån en helhetsbedömning i det enskilda fallet och med hänsyn tagen till vilken typ av material som utdraget avser. Undantaget för enstaka ord eller mycket korta utdrag begränsar inte möjligheterna att citera ur en presspublikation med stöd av 22 § (se vidare nedan). I tredje stycket regleras skyddstiden. Den gäller till utgången av då publikationen offentliggjordes. Vad som avses med offentliggörande anges i 8 §. I förhållande till publikationer som tillgängliggörs på internet (jfr nedan 48 c §) ska skyddstiden beräknas utifrån varje förändring av publikationen och då i förhållande till det material som tillförs publikationen. Det innebär att skyddstiden för innehållet på en dagstidnings webbplats varierar utifrån publiceringsdatum för de olika ingående delarna. Fjärde stycket innehåller hänvisningar till bestämmelser som är tillämpliga på ensamrätten. Hänvisningarna innebär bland annat att relevanta inskränkningar i upphovsrätten tillämpas på i huvudsak samma sätt i förhållande till den nya närstående rättigheten som i förhållande till övriga närstående rättigheter. Några av de inskränkningar som finns i 2 kap. avser dock förfoganden som överhuvudtaget inte omfattas av 2021/22:278 ensamrätten för framställare av presspublikationer. Det gäller till exempel inskränkningen om kopiering för privat bruk (12 §). Hänvisningar till sådana inskränkningar görs därför inte. 48 c § Med en presspublikation avses i 48 b § en samling av i huvudsak litterära verk av journalistiskt slag, som inte framställs för vetenskapliga eller akademiska ändamål, och som 1.utgör ett enskilt objekt av en tidskrift eller en regelbundet uppdaterad publikation under en gemensam titel, 2.har till syfte att ge allmänheten information som avser nyheter eller andra teman, och 3.framställs på initiativ av en tjänsteleverantör under dennes redaktionella ansvar och kontroll. Paragrafen, som är ny, innehåller en definition av begreppet presspublikation. Med paragrafen genomförs artikel 2.4 i direktivet. Övervägandena finns i avsnitt 12.1. Presspublikationer utgör enligt definitionen samlingar av i huvudsak litterära verk av journalistiskt slag. För att utgöra en presspublikation krävs alltså att inslaget av text är dominerande, även om andra verkstyper och prestationer kan förekomma. Det kan det till exempel röra sig om bilder, men även videoinslag. Från tillämpningsområdet undantas samlingar som framställs för vetenskapliga eller akademiska ändamål. Vetenskapliga tidskrifter utgör alltså inte presspublikationer i bestämmelsens mening. Däremot omfattas till exempel populärvetenskapliga publikationer. I första punkten preciseras vilken typ av samlingar som omfattas. Det ska röra sig om enskilda objekt av tidskrifter eller regelbundet uppdaterade publikationer under en gemensam titel. Till att börja med omfattas till exempel fysiska dagstidningar och andra tidskrifter där varje utgivet exemplar utgör en presspublikation. Därutöver omfattas också publikationer som inte ges ut i fysisk form under förutsättning att det är fråga om publikationer som uppdateras regelbundet och kan inordnas under en gemensam titel. Det handlar alltså om publikationer som görs tillgängliga på internet under liknande förutsättningar som fysiska tidskrifter. Hit hör dagstidningarnas webbplatser. I andra punkten preciseras vad som ligger i begreppet litterära verk av journalistiskt slag. Textinslagen ska syfta till att ge läsarna information. Typfallet är då informationen avser nyheter, men också information om andra teman omfattas. Det kan till exempel röra sig om vecko- eller månadsmagasin inriktade på ett visst intresseområde. Tredje punkten anger ytterligare en förutsättning för att det ska vara fråga om en presspublikation. Att framställningen ska ske på initiativ av en tjänsteleverantör och under dennes redaktionella ansvar och kontroll innebär att den som står bakom publikationen också ska vara den som styr över publikationens innehåll. Det innebär att till exempel webbsidor där användare fritt kan bidra med innehåll utan att någon utövar en sådan kontroll över detta faller utanför definitionen. 48 d § De upphovsmän vars verk ingår i en presspublikation har rätt till en lämplig andel av de intäkter som framställaren av presspublikationen får från leverantörer av informationssamhällets tjänster för utnyttjanden enligt den rätt som följer av 48 b §. Endast en organisation som företräder ett flertal upphovsmän till i använda verk på området har rätt att kräva in ersättning enligt första stycket. Organisationen ska kräva in ersättningen och fördela den mellan de ersättningsberättigade, efter avdrag för ersättning till organisationen för dess Vid fördelningen ska upphovsmän som inte företräds av organisationen vara likställda med upphovsmän som organisationen företräder. Framställaren av presspublikationen ska på begäran av organisationen lämna det underlag som krävs för att ersättningen ska kunna beräknas. Paragrafen, som är ny, innehåller bestämmelser om upphovsmäns rätt till en andel av de intäkter den nya rättigheten för framställare av press- publikationer ger upphov till. Med paragrafen genomförs artikel 15.5 i Övervägandena finns i avsnitt 12.1. Enligt första stycket ska de upphovsmän som bidrar till innehållet i en presspublikation ha rätt till en andel av de intäkter som den nya rättigheten ger upphov till för framställarna. Det kan röra sig om upphovsmän till text eller bild eller annat innehåll. Vad som utgör en lämplig andel får bedömas från fall till fall. I första hand bör framställaren av presspublikationen och den organisation som enligt andra stycket hanterar upphovsmännens rätt i avtal kunna enas om en lämplig andel. Vad som utgör en lämplig andel kan påverkas av om situationen är sådan