prop · H903215 · 2022-04-05 00:00:00 — En ändamålsenlig hantering av gäldenärens avtal är ofta en förutsättning för att rekonstruktionens ska kunna genomföras på ett framgångsrikt sätt. 7.3.3Verkan av att gäldenären bestämmer att ett avtal ska fullföljas Regeringens förslag: Om gäldenären bestämmer att ett avtal ska fullföljas, ska gäldenären och dennes motpart fullgöra de prestationer som återstår enligt den del av avtalet som ska fullföljas. I den utsträckning gäldenärens prestationer inte kan delas upp utan betydande olägenhet för motparten, ska gäldenären även fullgöra sådana prestationer som svarar mot prestationer som motparten fullgjort före beslutet om företagsrekonstruktion. Nuvarande regler om gäldenärens skyldighet att ställa säkerhet ska föras över till den nya lagen. Om gäldenären inte uppfyller sin skyldighet att fullgöra sin prestation eller att ställa säkerhet ska motparten ha rätt att häva avtalet. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: De flesta av remissinstanserna, bl.a. Svenska Bank- föreningen och , tillstyrker förslagen eller invän- der inte mot dem. Skälen för regeringens förslag Vad som gäller när ett avtal ska fullföljas Det förhållandet att gäldenären inleder en företagsrekonstruktion innebär inte att gäldenärens avtal upphör att gälla. Utgångspunkten är dock att gäldenären inte behöver betala för prestationer som fullgjorts före För tiden därefter ska gäldenären däremot, om tiden för mot- 2021/22:215 partens fullgörelse är inne, på motpartens begäran fullgöra sina mot- svarande prestationer eller i vissa fall ställa säkerhet för dem. Är tiden för motpartens fullgörelse inte inne, är gäldenären enligt den nuvarande lagen om företagsrekonstruktion skyldig att ställa säkerhet endast om det av särskild anledning är nödvändigt för att skydda motparten mot förlust (2 kap. 20 § andra stycket). Det nu anförda gäller enbart för motparter som fått rätt att häva ett avtal på grund av ett inträffat eller befarat dröjsmål med betalningen eller någon annan prestation före beslutet om företagsrekonstruktion. I andra fall har en motpart inte rätt till samtidig betalning eller säkerhet. Däremot kan motparten använda sig av den s.k. passiva stoppningsrätten i 61 § köplagen (1990:931), enligt vilken en motpart kan ställa in sin fullgörelse eller hålla inne sin prestation om det finns starka skäl att anta att gäldenären inte kommer att uppfylla en väsentlig del av sina förpliktelser. Gäldenären kan dock hindra detta genom att ställa godtagbar säkerhet. Vad som framöver bör gälla när ett avtal ska fullföljas Regeringen föreslår i avsnitt 7.3.2 att gäldenären även fortsättningsvis ska kunna välja om ett avtal ska fullföljas och att gäldenären ska få bestämma att ett avtal ska fullföljas endast för en viss del. Motparten ska ha rätt att häva ett avtal eller en del av ett avtal där fullföljd inte begärs. Om gäldenären väljer att fullfölja avtalet bör parterna vara skyldiga att fullgöra de förpliktelser som återstår enligt avtalet. Liksom enligt den nuvarande lagen bör gäldenären inte vara skyldig att utge fullt vederlag för presta- tioner som motparten utgett innan rekonstruktionen inleddes. Motparten ska emellertid fullgöra sina återstående prestationer och gäldenären ska utge vederlag för dessa eller ställa säkerhet, på motsvarande sätt som gäller när gäldenären varit i dröjsmål före rekonstruktionen. Motparten ska alltså inte behöva ta några nya risker, men denne bör vara nöjd med att få full kontant betalning eller betryggande säkerhet för framtida prestationer, till vilka motparten hade sakrättsligt skydd vid inledningen av rekon- struktionen. Som Lagrådet anför bör det i författningskommentaren klar- göras att reglerna om vad som gäller när ett avtal ska fullföljas även tillämpas i en situation där gäldenären ska anses ha bestämt att ett avtal ska fullföljas beträffande en viss prestation, se avsnitt 7.3.5. Om gäldenärens prestation enligt avtalet inte kan delas upp utan väsentlig olägenhet för motparten, bör gäldenären emellertid vara skyldig att utge vederlag även för sådana prestationer som motparten kan ha fullgjort före rekonstruktionsbeslutet. Det kan t.ex. vara fråga om att gäldenären ska leverera en maskin som inte rimligen kan delas upp eller utföra en entreprenad som utgör en enhet. För ett sådant fall innebär förslaget att gäldenären alltså inte kan leverera endast en del av maskinen eller utföra en del av entreprenaden. Förslaget i denna del stämmer överens med de förslag som har lagts fram av , insolvensutredning och . 7.3.4Fullföljdsfordringar bör undantas från en skulduppgörelse i en rekonstruktionsplan Regeringens förslag: Om gäldenären begär fullföljd av ett avtal, ska de fordringar som uppkommer därefter anses ha uppkommit under företagsrekonstruktionen. Sådana fordringar kommer därmed inte att omfattas av en eventuell skulduppgörelse i en rekonstruktionsplan. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller invänder inte mot det. Skälen för regeringens förslag Fordringar som uppkommit efter ansökan om företagsrekonstruktion omfattas inte av ett ackord En fordran som uppkommit efter ansökan om företagsrekonstruktion har en starkare ställning än fordringar som uppkommit före ansökan eftersom de inte omfattas av ett offentligt ackord (3 kap. 3 § lagen om företagsrekonstruktion). En sådan fordran ska alltså betalas fullt ut av gäldenären. Avgörande för när en fordran som grundas på en avtals- förpliktelse ska anses ha uppkommit är normalt tidpunkten för avtalets ingående. Har avtalet träffats före rekonstruktionen anses fordran alltså i allmänhet ha uppkommit före rekonstruktionen, även om avtalet fullgörs först efter att rekonstruktionen har inletts. Från detta finns emellertid vissa undantag, bl.a. när det gäller lönefordringar (jfr Högsta domstolens överväganden i rättsfallet NJA 2014 s. 537, se mer om detta i avsnitt 7.3.7). Om gäldenären begär fullföljd blir motpartens fordran inte skyddad mot ett ackord. För att motpartens fordran ska skyddas krävs att gäldenären har ingått ett nytt avtal med motparten. Fullföljdsfordringar bör inte omfattas av en skulduppgörelse i en rekonstruktionsplan Regeringen föreslår i avsnitt 7.3.2 att gäldenären ska ha en tvingande rätt att välja om ett avtal ska fullföljas. Om gäldenären väljer att fullfölja ett avtal ska motparten fullgöra de prestationer som återstår mot att gäldenären fullgör sin prestation eller ställer säkerhet. Motparten har alltså rätt till samtidig betalning eller säkerhet för framtida prestationer. I grunden ger detta motparten ett starkt skydd. Det utesluter dock inte att t.ex. en ställd säkerhet minskar i värde eller att motparten av förbiseende eller av okunskap inte utnyttjar sin rätt att få samtidig betalning. I ett sådant fall riskerar motparten att inte få fullt betalt för sin fordran om den skulle omfattas av en skulduppgörelse i en rekonstruktionsplan. Detta talar för att det finns behov av att stärka fullföljdsfordringarnas ställning. Det är också rimligt att gäldenärens beslut att fullfölja ett avtal får konsekvenser. Om fullföljdsfordringar inte ges ett förstärkt skydd under rekonstruktionen skulle gäldenären först kunna begära fullföljd, för att därefter sluta prestera och i stället hänvisa motparten till att bevaka en skadeståndsfordran i planförhandlingen (se avsnitt 8). Det framstår inte som en rimlig ordning. Det finns därför skäl att undanta fullföljdsford- ringar från en skulduppgörelse i en rekonstruktionsplan. Det kan i det här sammanhanget noteras att regeringen föreslår att den relevanta tidpunkten 2021/22:215 för när en fordran ska ha uppkommit för att beröras av en planförhandling justeras från ansökan till beslutet om företagsrekonstruktion (se avsnitt 8.4.3). Av den anledningen bör det föreskrivas att fullföljdsfordringar ska anses ha uppkommit under rekonstruktionen, dvs. efter beslutet om före- tagsrekonstruktion. Det innebär att de inte ska få skrivas ned genom en fastställd rekonstruktionsplan. Motpartens skydd för prestationer som gäldenären tar emot under rekonstruktionen Regeringens förslag: Om gäldenären efter beslutet om företagsrekon- struktion tar emot en prestation från en motpart, utan att gäldenären bestämmer att avtalet ska fullföljas, får motparten kräva att prestationen Om gäldenären förfogar över prestationen på ett sådant sätt att den inte kan lämnas tillbaka väsentligen oförändrad eller oförminskad, ska gäldenären anses ha bestämt att avtalet ska fullföljas i fråga om presta- Detsamma ska gälla om gäldenären utnyttjar en prestation som är sådan att den inte kan lämnas tillbaka. Om prestationen ligger utanför den löpande förvaltningen av verk- samheten, ska gäldenären anses ha förfogat över prestationen endast ifall rekonstruktören fått eller borde ha fått kännedom om att presta- tionen mottagits eller om det avtal som prestationen avser. Bestämmelsen om motpartens stoppningsrätt i köplagen ska justeras så att den inte omfattar företagsrekonstruktion. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningen föreslår att rekonstruktörens kännedom ska ha betydelse även när prestationen ligger inom den löpande förvaltningen av verksamheten. Utredningen föreslår inte någon justering av bestämmelserna om stopp- ningsrätt i köplagen (1990:931). Remissinstanserna: De flesta av remissinstanserna tillstyrker förslaget eller invänder inte mot det. universitet påpekar att motsvarande regler i köplagen om aktiv stoppnings- rätt måste tas bort för rekonstruktionsfallet för att undvika dubbelreglering. Skälen för regeringens förslag: Enligt nuvarande regelverk har en motpart som lämnar över en vara till gäldenären under företagsrekonstruk- tionen rätt att kräva tillbaka varan (s.k. aktiv stoppningsrätt). kan dock hindra ett tillbakatagande om han eller hon betalar för varan eller, om köpesumman inte har förfallit till betalning, ställer godtagbar säkerhet för betalningen (se 63 § fjärde stycket köplagen). Bestämmelsen syftar till att ge motparten en trygg ställning. Enligt regeringen bör detta gälla även framöver. är dock begränsad till att gälla endast för varor. bör samma regler gälla även för andra prestationer där ett återtagande är möjligt, t.ex. förskottsbetalningar. Motpartens ställning kan i dessa fall inte anses mindre skyddsvärd. Regeringens förslag överensstämmer med de förslag som tidigare lagts fram av , 2007 års konstaterar bör det anges i författningskommentaren att den avgörande tidpunkten enligt förslaget utgår ifrån beslutet om företagsrekonstruktion medan regleringen i köplagen förhåller sig till ansökan. Frågan är härefter vad som bör gälla om gäldenären mottar en prestation under rekonstruktionen och därefter säljer den vidare eller om prestationen minskar i värde till följd av gäldenärens förfogande liksom om gäldenären utnyttjar en prestation som över huvud taget inte kan återlämnas. I mot- svarande situation på konkursområdet anses konkursboet ha inträtt i avtalet, med den följden att borgenären får en fordran på konkursboet (se 63 § femte stycket köplagen). Den regeln är dock begränsad till fall där konkursboet har sålt en vara. Utredningen anser att om gäldenären inte kan återlämna en prestation i väsentligen oförändrat eller oförminskat skick, eller inte alls, bör det jämställas med att gäldenären har krävt fullföljd av avtalet. Motpartens fordran i denna del kommer då inte att omfattas av en eventuell skuld- uppgörelse i en rekonstruktionsplan och kan alltså inte skrivas ned. För- slaget överensstämmer med , insolvens- utrednings och förslag. Det ligger dess- utom i linje med de uttalanden som gjorts i närliggande frågor från såväl som (se rättsfallen NJA 2014 s. 537 respektive HFD 2016 ref. 62). Regeringen delar utredningens bedömning. Om gäldenären förfogar över prestationen så att den inte kan återlämnas väsentligen oförändrad eller oförminskad ska det alltså jäm- ställas med att gäldenären har bestämt att avtalet ska fullgöras. Detsamma bör gälla om gäldenären utnyttjar en prestation som är sådan att den inte kan återlämnas. vid påpekar bör motsvarande regler i köplagen om aktiv stoppningsrätt tas bort för rekon- struktionsfallet för att undvika dubbelreglering. I rekonstruktörens uppdrag ingår att bevaka att syftet med rekonstruk- tionen uppfylls och att borgenärernas rätt inte äventyras. Gäldenären är dessutom skyldig att lämna upplysningar om förhållanden av betydelse för rekonstruktionen. Regeringen anser mot den bakgrunden att gäldenären inte bör anses ha förfogat över en prestation som tagits emot under rekonstruktionen förrän rekonstruktören fått – eller borde ha fått – känne- dom om detta. Rekonstruktören får därigenom på sig att sätta sig in i gäldenärens avtal och tillgångar innan en fullföljdsfordran uppkommer till följd av ett förfogande. Med hänsyn till de generella regler som föreslås i fråga om gäldenärens rådighet och som innebär att gäldenären utan rekonstruktörens samtycke ska få åta sig förpliktelser som ligger inom den löpande förvaltningen av verksamheten, bör emellertid kravet på rekon- struktörens kännedom inte gälla för prestationer som ligger inom ramen för den löpande förvaltningen. Beträffande sådana prestationer bör gälde- nären alltså kunna förfoga över prestationen utan rekonstruktörens kännedom (jfr avsnitt 7.1.1 och 7.3.2 om gäldenärens möjligheter att utan rekonstruktörens samtycke åta sig nya förpliktelser inom den löpande förvaltningen och begära fullföljd beträffande sådana avtal). Regleringen innebär att gäldenären inte ska anses ha bestämt att avtalet ska fullföljas om prestationen ligger utanför den löpande förvaltningen och rekon- struktören varken fått, eller borde ha fått, kännedom om den. Som Lagrådet konstaterar står dock motpartens återkrav kvar i den situationen och om prestationen inte finns i behåll har motparten enligt allmänna 2021/22:215 principer rätt till ersättning för prestationens värde. Till skillnad från Lagrådet anser regeringen emellertid att motpartens fordran inte bör anses ha uppkommit under rekonstruktion eftersom detta skulle motverka syftet med regleringen. 7.3.6Gäldenärens utnyttjande av en hyreslokal Regeringens förslag: Om gäldenären fortsätter att nyttja en lokal enligt ett hyresavtal, ska gäldenären anses ha bestämt att avtalet ska fullföljas i fråga om prestationen. Det ska dock gälla först efter att en månad har förflutit från beslutet om företagsrekonstruktion. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: De flesta av remissinstanserna tillstyrker utred- ningens förslag eller invänder inte mot det. Stiftelsen avstyrker förslaget med motiveringen att hyresvärdar missgynnas av det och alla borgenärer bör behandlas lika. Skälen för regeringens förslag: Precis som andra avtalstyper fortsätter ett hyresförhållande att gälla om gäldenären blir föremål för företags- rekonstruktion. Enligt den nuvarande lagen om företagsrekonstruktion har gäldenären, om denne var i dröjsmål eller befarat dröjsmål med betalning före rekonstruktionen, rätt att begära att avtalet ska fullföljas (2 kap. 20 §). Det innebär att gäldenären kan hindra en hyresvärd från att häva avtalet till följd av dröjsmålet genom att begära fullföljd och därefter betala hyran eller ställa säkerhet, beroende på om hyran ska betalas i förskott eller efterskott. Gäldenären är däremot inte skyldig att betala den hyra som förfallit före rekonstruktionen för att avtalet ska fortsätta att löpa. Om gäldenären inte var i dröjsmål eller befarat dröjsmål före rekon- struktionen gäller samma regler som för avtalstypen i övrigt. Hyres- värden har i så fall inte någon rätt att få besked om gäldenären tänker betala hyran, och om gäldenären väljer att inte utnyttja lokalen och inte betala hyran omfattas hyresvärdens fordran av ett offentligt ackord, eftersom den grundar sig på ett avtal som ingicks före rekonstruktionen. En sådan fordran anses alltså inte uppkommen under rekonstruktionen. Regeringen föreslår i avsnitt 7.3.5 att en fordran som uppkommit till följd av att gäldenären utnyttjar en prestation som är sådan att den inte kan lämnas tillbaka ska anses ha uppkommit under rekonstruktionen. En sådan fordran kommer därmed att undantas från en eventuell skulduppgörelse i en rekonstruktionsplan. Denna reglering kommer att omfatta även hyres- fordringar. Det innebär att gäldenären inte kommer att kunna bedriva verksamhet utan att behöva ta ansvar för hyreskostnaden och därigenom verka på marknaden på andra villkor än konkurrenterna. Det är lämpligt att aktivitetsplikten ligger på gäldenären, i den bemärkel- sen att hyresvärden inte bör vara tvungen att uppmana gäldenären att ställa lokalen till förfogande för att hyresfordran ska jämställas med en full- följdsfordran. Det ska kunna krävas att gäldenären och rekonstruktören i ett tidigt skede för en diskussion om hyresförhållandet bör löpa vidare eller om hyresvärden ska få rätt att häva avtalet. Gäldenären bör informera hyresvärden om gäldenären inte avser att fortsätta använda en lokal och i så fall ställa lokalen till hyresvärdens förfogande. att använda en hyreslokal bör alltså framtida hyresfordringar undantas en Prop. 2021/22:215 eventuell skulduppgörelse i en rekonstruktionsplan. Frågan är om detta ska gälla direkt eller om rekonstruktören bör ha på sig att sätta sig in i gäldenärens avtal. Även om gäldenären kan förutsättas ha kännedom om sina avtalsförhållanden vid företagsrekonstruktionens inledande kan det behövas för rekonstruktören att gå igenom gäldenärens avtal. Som utredningen föreslår bör en månad vara tillräckligt. Efter denna inledande tid kommer ett nyttjande att likställas med att gäldenären bestämt att avtalet ska fullföljas i fråga om prestationen. Det överens- stämmer med vad insolvensutredning och Entreprenörskaps- utredningen tidigare föreslagit. Även om detta, som Stiftelsen centralen påpekar, innebär en viss nackdel för hyresvärden finns det starka skäl för en sådan reglering. Som konstateras i avsnitt 7.1.1 är det viktigt att rekonstruktören ges möjlighet att påverka viktigare beslut som fattas, bl.a. eftersom beslut som fattas som utredning pågår påverkar möjligheterna att rekonstruera företaget. Hyresvärdens fordran på hyra som avser nyttjande under den inledande månaden kommer alltså att omfattas av en eventuell rekonstruktionsplan. 7.3.7Arbetstagares fordringar för utfört arbete under rekonstruktionen Regeringens förslag: Om en arbetstagare fortsätter att fullgöra sina åtaganden enligt ett anställningsavtal med gäldenären, ska arbets- tagarens fordran på lön eller annan ersättning för arbete som utförs senare än efter beslutet om företagsrekonstruktion anses ha uppkommit under rekonstruktionen Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: De flesta av remissinstanserna tillstyrker förslaget eller invänder inte mot det. påpekar att arbetstagare som nått taket för lönegarantin före ett beslut om företags- rekonstruktion eller som gör det under därefter riskerar att drabbas negativt och anser att frågan bör övervägas ytterligare. Skälen för regeringens förslag: Om en arbetstagare fortsätter att full- göra sina åtaganden enligt ett anställningsavtal ansvarar enligt konkurs- lagen (1987:672) ett konkursbo för arbetstagarens fordran på lön eller annan ersättning för arbete som belöper på tid från konkurs- beslutet (5 kap. 18 §). Lönefordran utgör i sådana fall en s.k. massafordran, dvs. en fordran mot konkursboet som ska betalas före konkursfordringar- na. Reglerna i förmånsrättslagen (1970:979) bygger på samma synsätt. Förmånsrätten omfattar lönefordringar som belöper före konkurs- beslutet och inom en månad därefter (12 §). Lönefordringar för tiden där- efter omfattas inte av förmånsrätt, med vissa undantag för uppsägningslön. Vid företagsrekonstruktion betalas lönegaranti för fordran på lön eller annan ersättning som skulle ha haft förmånsrätt enligt förmånsrättslagen om arbetsgivaren i stället hade försatts i konkurs (7 § lönegarantilagen [1992:497]). Som utgångspunkt betalas lönegaranti därför inte för fordran på lön som belöper från beslutet om företags- Lönegaranti utgår också för fordran på uppsägningslön för 2021/22:215 tid från beslutet om företagsrekonstruktion, i den utsträck- ning arbetstagaren inte utfört och inte heller borde ha utfört arbete för arbetsgivarens räkning (7 a § lönegarantilagen). Vid såväl konkurs som rekonstruktion bygger reglerna alltså på tanken att arbetstagaren ska få fullt betalt för det arbete som utförs under kon- kursen eller rekonstruktionen. Till skillnad från vad som är fallet vid konkurs finns det emellertid inte några bestämmelser som tar sikte på hur en arbetstagares lönefordringar ska hanteras om han eller hon fortsätter att arbeta under en företagsrekonstruktion. har uttalat att en fordran för en prestation som gäldenärsföretaget i enlighet med ett före den avgörande tidpunkten träffat avtal därefter har tillgodogjort sig, men som borgenären inte har varit skyldig att prestera annat än mot samtidig avtalsenlig betalning, inte omfattas av ett ackord (se rättsfallet NJA 2014 s. 537). förvaltningsdomstolen konstaterat att en arbetstagare, oavsett om han eller hon har säkerhet i lönegaranti, inte är skyldig att prestera annat än mot avtalsenlig betalning och att en fordran avseende lön eller annan ersättning för arbete som har utförts efter beslutet om företagsrekonstruktion därmed inte borde omfattas av ett offentligt ackord även om avtalet ingåtts innan rekonstruktionen (se rättsfallet HFD 2016 ref. 62). En liknande fråga har dessutom prövats av Arbetsdomstolen (AD 2019 nr 22). konstaterade att en arbetstagares fordran på lön eller annan ersättning för arbete som grundas på ett avtal som träffats före ansökan om företags- rekonstruktion som utgångspunkt ska anses ha uppkommit före rekon- struktionen och därför omfattas av ett ackord, även om fordran förfaller till betalning därefter. Om en arbetstagare däremot efter beslutet om före- tagsrekonstruktion utför arbete för arbetsgivaren utan att få full betalning till följd av lönegaranti eller förmånsrätt, omfattas fordran inte av ackordet. En följd av Högsta förvaltningsdomstolens avgörande är att löneford- ringar för arbete som har utförts under rekonstruktionen generellt är undantagna från ett ackord redan från och med beslutet om företags- Situationen skiljer sig därmed från vad som gäller vid konkurs, där konkursboet svarar för arbetstagarens fordran först efter en månad från konkursbeslutet (5 kap. 18 § konkurslagen). skillnader i regelverken riskerar att ge enskilda borgenärer incitament att sträva efter det ena förfarandet framför det andra. För att regelverken ska överensstämma bör endast lönefordringar som avser arbete som utförs senare än efter beslutet om företagsrekonstruktion anses ha uppkommit under rekonstruktionen. En särskild regel om detta bör införas i den nya lagen. lyfter frågan om arbetstagare som slagit i taket för lönegarantin före ett beslut om företagsrekonstruktion eller som gör det under därefter riskerar att drabbas negativt av en sådan ändring. Lönegarantin omfattar högst fyra basbelopp (9 § lönegarantilagen). I den ovanliga situationen att en arbetstagares krav på ersättning som föregått rekonstruktionen eller för den första månad som följer på denna når upp till denna nivå kan alltså arbetstagarens krav som överstiger begränsningen komma att omfattas av en skulduppgörelse i en eventuell rekonstruktionsplan. Det är dock inte fråga om något annat än en ren undantagssituation och inte något som motiverar att justera förslaget. Uppsägning av varaktiga avtal Regeringens förslag: Gäldenären ska med rekonstruktörens samtycke få säga upp ett varaktigt avtal. Avtalet ska upphöra . Ett varaktigt avtal ska dock inte få sägas upp om motparten har en mot gäldenärens borgenärer skyddad rätt till gäldenärens prestation. Gäldenären ska vara skyldig att ersätta den skada som uppsägningen Motpartens fordran på skadestånd ska anses ha