prop · H903197 · 2022-03-29 00:00:00 — I utredningens förslag begränsas tredje mans upplysningsskyldighet till att avse ekonomiska mellanhavanden med gäldenären. Utredningen föreslår en uttrycklig bestämmelse om att gäldenärens och tredje mans upplysningsskyldighet ska omfatta uppgifter om gäldenärens tillgångar och mellanhavanden med tredje man i utlandet. I utredningens förslag höjs vitesbeloppen till . Remissinstanserna: De flesta remissinstanser tillstyrker förslagen eller invänder inte mot dem. välkomnar att tredje mans upplysningsskyldighet tydliggörs men avstyrker hur den formuleras i utredningens förslag eftersom formuleringen enligt myndigheten innebär en inskränkning av skyldigheten. anser vidare att det bör tydliggöras att upplysningsskyldigheten omfattar även historiska uppgifter. Föreningen invänder mot formuleringen ekonomiskt mellanhavande och anser att det behövs flera förtydliganden när det gäller tredje mans upplysningsskyldighet. Hovrätten över och anser att den av utredningen föreslagna utformningen av upplysningsskyldigheten språkligt inte kan anses omfatta uppgifter om samboskap, vilket innebär att lagtexten inte överensstämmer med avsik- ten. Kammarrätten i föreslår att formuleringen ”mellanhavande av ekonomisk betydelse” används. avstyrker förslaget om att skärpa tredje mans upplysningsskyldighet. Föreningen menar att förslaget inte är proportio- nerligt. Om förslaget genomförs anser föreningen att tredje man ska ha rätt att få information om skälen till begäran och utmätningsfordran för att kunna vara delaktig i bedömningen av om behovet av tillgångsutred- ningen. Föreningen ifrågasätter även möjligheten för inrättningar i utlan- det att lämna upplysningar till med hänsyn till utländska regler om sekretess. Föreningen påpekar vidare att den sekre- tessbrytande verkan som bestämmelsen innebär kan avse endast den juridiska person som tillfrågas och inte andra bolag i samma koncern. De flesta remissinstanser uttalar sig inte om utredningens förslag om höjda maximala vitesbelopp. nar att vitesbeloppen höjs men föreslår en höjning till , vilket är den nivå som tingsrätten kan döma ut, och påpekar att Kronofogde- myndigheten kan döma ut högre belopp enligt lagen (2014:836) om anser att beloppen bör regleras i förordning för att underlätta eventuella framtida höjningar. Skälen för regeringens förslag ska ha kontroll över utredningen Gäldenären är enligt 4 kap. 14 § utsökningsbalken skyldig att lämna de uppgifter om sina tillgångar som behövs i utmätningsmålet. fogdemyndigheten får förelägga gäldenären att inge en förteckning över Vid behov kan myndigheten förordna en lämplig person att biträda gäldenären vid upprättande av förteckningen. också föreläggas att på heder och samvete skriftligen bekräfta de uppgifter som har lämnats vid förhör eller i förteckning. upplysningar är inte inskränkt till en uppräkning av tillgångarna utan avser även andra upplysningar som behövs för att ta ställning till om egendomen kan och bör utmätas och för att säkerställa utmätningen, bl.a. uppgifter om tillgångarnas närmare beskaffenhet och var de finns (prop. s. 405). Enligt 4 kap. 15 § utsökningsbalken är tredje man – t.ex. en bank eller en arbetsgivare – skyldig att uppge huruvida gäldenären har en fordran hos eller något annat mellanhavande med honom eller henne, som kan vara av betydelse för bedömningen av om gäldenären har utmätningsbar egendom, och att ange den närmare beskaffenheten av mellanhavandet. anförs att upplysningsskyldigheten gäller i fall då det finns ett rätts- förhållande av ekonomisk betydelse i vilket gäldenären och den tredje mannen har del. I första hand åsyftas information om fordringar, bl.a. på konto i bank och rättigheter som gäldenären kan ha på grund av olika slags Skyldigheten att lämna uppgifter gäller dock även för den som innehar egendom som tillhör gäldenären, t.ex. på grund av pant, deposition eller hyra (prop. 1980/81:8 s. 412 f.). Även en myndighet kan ha ställning av tredje man och omfattas av skyldigheten att lämna uppgifter. ningsskyldigheten bryter banksekretessen (prop. 1980/81:8 s. 414) och sekretess som gäller mellan myndigheter (10 kap. 28 § första stycket offentlighets- och sekretesslagen [2009:400] och LU 1980/81:23 s. 12). Det förekommer enligt utredningen att begäran om upplysningar ifrågasätts. Enligt myndigheten uppfattas om- fattningen av tredje mans upplysningsskyldighet i praktiken som oklar och myndigheten har ibland nekats att få del av efterfrågad information. regeringen finns det därför skäl att komplettera bestämmelserna om gälde- närens och tredje mans skyldighet att lämna uppgifter. Det bör för det första föreskrivas att uppgifterna ska lämnas inom den tid som Krono- Det finns för det andra anledning att klar- göra att det är som avgör vilka uppgifter som ska Det bör framgå att gäldenären ska lämna de uppgifter om sina tillgångar som bedömer kan vara av betydelse i målet och att tredje man är skyldig att lämna de upplysningar om den närmare beskaffenheten av mellanhavandet som bedömer kan vara av betydelse för utredningen av gäldenärens tillgångar. Regeringen delar inte Svenska Bankföreningens uppfattning att ändringen av tredje mans upplysningsskyldighet är oproportionerlig och ser inte behov av att införa en skyldighet för att förklara på vilket närmare sätt de begärda uppgifterna har betydelse för utred- ningen. Vilka förfrågningar som gör till tredje man styrs liksom övriga utredningsåtgärder av omständigheterna i det enskilda fallet och begränsas av att åtgärderna ska vara befogade (se avsnitt 4.1). Det är inte nödvändigt att ändra upplysningsskyldigheten ytterligare Utredningen föreslår att det i lagen ska anges att tredje mans upplysnings- skyldighet avser ekonomiska mellanhavanden med gäldenären. Flera remissinstanser invänder mot detta förslag. anser att tillägget skulle innebära en begränsning av upplysningsskyldighetens omfattning i förhållande till den gällande regleringen. En sådan begräns- ning vore enligt regeringen olycklig och verkar inte heller vara utred- ningens avsikt. Utredningen anser att bl.a. frågan om huruvida tredje man är sambo med gäldenären är en omständighet som ska omfattas av upp- lysningsskyldigheten. Regeringen delar den bedömningen och anser i linje med vad Hovrätten över och anför att det är oklart om så är fallet med den formulering som utredningen föreslår. Kammarrätten i anser att formuleringen ”mellanhavande av ekonomisk betyd- else” bör användas i stället men regeringen anser att det finns en risk för att även en sådan formulering uppfattas som en begränsning. Den gällande formuleringen ger, inte minst efter klargörandet att det är Kronofogde- myndigheten som avgör vilka uppgifter som ska lämnas, ett tillräckligt utrymme för förfrågningar och bör därför behållas. Föreningen anser att det bör förtydligas vad som gäller om tredje man har kännedom om ett mellanhavande utan att själv ha ett sådant med gäldenären. Som konstaterar utgör regleringen om tredje mans upplysningsskyldighet resultatet av en avvägning mellan å ena sidan intresset av att får tillgång till relevant information om gäldenärens tillgångar och å andra sidan motstående intressen, såsom värdet av att begränsa den administra- tiva bördan för tredje man. Upplysningsskyldigheten förutsätter att tredje man har ett eget mellanhavande med gäldenären. Det kan handla om att gäldenären har ett konto på en bank, en anställning hos en arbetsgivare eller gemensam ekonomi med en partner. Den omfattar inte var och en som kan veta något av betydelse för frågan om utmätning (prop. 1980/81:8 s. 412). Utredningen föreslår inte någon ändring av denna ordning och regeringen gör ingen annan bedömning. Detta innebär inte att regeringen anser att tredje mans skyldighet att lämna uppgifter på något sätt ska begränsas. Redan med den gällande lagstiftningen finns en omfattande skyldighet att lämna uppgifter, och regeringen anser att det är något som bör utnyttja, t.ex. i förhållande till banker. och Föreningen anser att det bör förtydligas att tredje mans upplysningsskyldighet avser även historiska uppgifter. Upplysningsskyldigheten är inte begränsad till frågan 2021/22:197 om huruvida gäldenären har en fordran på eller något annat mellanhavande med den tredje mannen utan gäller även den närmare beskaffenheten av mellanhavandet, vilket öppnar upp för att olika typer av uppgifter kan behöva lämnas. Det kan handla om när mellanhavandet uppstod och hur det utvecklats. Det innebär att en bank i vissa fall kan vara skyldig att lämna uppgifter om tidigare transaktioner på ett konto (se rättsfallet NJA 2009 s. 500). Som framgår ovan bör det alltjämt krävas att det fortfarande finns ett mellanhavande med gäldenären. Den närmare avgränsningen av upplysningsskyldigheten bör enligt regeringen även fortsättningsvis över- lämnas till rättstillämpningen. framhåller den arbetsbelastning som uppgifts- skyldigheten kan innebära och vikten av att banksekretessen inte åsidosätts mer än nödvändigt. När det gäller arbetsbelastningen finns det anledning att påpeka att numera har tillgång till det konto- och värdefackssystem som är under uppbyggnad (3 § 5 lagen [2020:272] om konto- och värdefackssystem). Myndigheten kan genom systemet identifiera vilka kreditinstitut som gäldenären har ett konto i och rikta sina förfrågningar till dessa. Härigenom minskar både arbetsbelastningen för kreditinstituten och risken för att uppgifter behöver lämnas ut i onödan. Genom att har tillgång till systemet ökar träff- säkerheten och effektiviteten i myndighetens tillgångsutredningar (prop. 2019/20:83 s. 25). Det kan även underlätta undersökningen i situationer då flera kreditinstitut ingår i samma koncern. Även om uppgiftsskyldigheten är omfattande förbättras alltså förutsättningarna för Kronofogdemyndig- heten att koncentrera sina förfrågningar till de institut som är relevanta för utredningen. Det kan finnas behov av att ställa frågor till gäldenären och tredje man om förhållanden utomlands. Utredningen föreslår att det i lagtexten förtyd- ligas att upplysningsskyldigheten omfattar även egendom som finns i utlandet. Bestämmelserna i 4 kap. 14 och 15 §§ är inte uttryckligen begrän- sade till att avse egendom som finns i . Inte heller i förarbetena finns uttalanden som medför en sådan begränsning. Mot den bakgrunden bedömer regeringen att det med gällande lagstiftning är möjligt för Krono- fogdemyndigheten att begära upplysningar som omfattar förhållanden i utlandet. Det finns därför inte behov av det tillägg som utredningen före- slår för att möjliggöra sådana förfrågningar. Som påpekar kan den som en begäran riktas till i förekommande fall behöva ta hänsyn till tillämplig utländsk lagstiftning, såsom regler om banksekretess. Påtryckningsmedlen och tvångsmedlen skärps har flera påtryckningsmedel och tvångsmedel till sitt förfogande för att förmå gäldenären och tredje man att fullgöra sina skyldigheter. När förelägger gäldenären eller tredje man att fullgöra sin upplysningsplikt får myndigheten enligt 2 kap. 15 § utsökningsbalken föreskriva vite med det belopp som bedöms nöd- vändigt. I denna situation kan vitesbeloppet anpassas efter omständig- heterna i det enskilda fallet. Fråga om utdömande av sådant vite prövas av tingsrätten på talan av . I vissa fall kan själv döma ut vite som myndig- heten har förelagt. Det handlar om vite som sätts ut då någon kallas till förhör (2 kap. 10–12 §§ utsökningsbalken). får hålla förhör med gäldenären (dvs. svaranden) eller med tredje man. Om gäldenären eller tredje man kallas att inställa sig personligen, får han eller hon kallas vid vite av högst . I ett enskilt mål kan även sökan- den kallas till förhör och om sökanden då bör inställa sig personligen, får vite av högst föreläggas honom eller henne. De bestämmelser som anger dessa vitesbelopp har varit oförändrade sedan utsöknings- balkens tillkomst, dvs. , och det kan enligt regeringen ifråga- sättas om regleringen numera ger utrymme för ett tillräckligt kännbart vite. Som ett led i att effektivisera och förenkla arbete med att utreda gäldenärers tillgångar anser regeringen att Krono- fogdemyndighetens möjlighet att använda sig av en vitessanktion bör anpassas så att vitesbeloppets storlek i varje enskilt fall blir ett effektivt påtryckningsmedel för att förmå en part eller någon annan att inställa sig enligt kallelsen. Utredningen konstaterar att alltför höga vitesbelopp i förhållande till en gäldenär inte kan antas ha någon påtaglig effekt i flera fall och att ett för högt vite kan bli kontraproduktivt då vitet blir ytterligare en skuld som kommer att konkurrera med sökandens fordran. Mot denna bakgrund före- slår utredningen att det maximala vitesbelopp som Kronofogdemyndig- heten ska få föreskriva och döma ut ska höjas till . Regeringen är inte övertygad om att det är motiverat att hålla det maximala vites- beloppet lågt för att undvika att gäldenären åläggs en ännu högre skuld- börda. har i regel god information om gäldenär- ens skulder och bör vid behov därför kunna undvika att sätta ut ett för högt vite som inte har någon effekt på gäldenären. Ett vite kan dessutom rikta sig till ställföreträdaren för en juridisk person eller en tredje man, för vilka det kan krävas ett högre vitesbelopp i syfte att säkerställa deras medverkan i utredningen. påpekar sätts också vite regelmässigt ut med högre belopp vid kallelse till förhandling i domstol. Situationerna är inte helt jämförbara, men regeringen instämmer i att det av utredningen föreslagna beloppet är väl lågt. Det gäller inte minst i ljuset av att regleringen ska vara hållbar och kunna fylla syftet att säker- ställa medverkan av den som kallas. För att möjliggöra för Kronofogde- myndigheten att anpassa vitesnivån till omständigheterna i det enskilda fallet anser regeringen att den maximala vitesnivån bör vara något högre än vad utredningen föreslår. Regeringen anser sammantaget att Krono- fogdemyndigheten bör ha möjlighet att vid kallelse till förhör sätta ut och döma ut vite med högst . Regeringen anser att vitesbeloppen även fortsättningsvis bör anges i lag. Om föreläggande av vite inte ger resultat finns det en möjlighet att förordna om hämtning av gäldenären till förhör (2 kap. 12 § andra stycket utsökningsbalken). Utredningen föreslår att även en tredje man som har kallats vid vite men inte infinner sig till förhör ska kunna hämtas. Hämtning av en tredje man skulle sällan bli aktuellt, eftersom det endast är en begränsad krets tredje män som kan kallas till förhör och eftersom hämtning förutsätter att personen dessutom först ska ha vägrat att infinna sig trots att vite har satts ut. Utredningens förslag innebär alltså ingen allmän möjlighet att hämta personer till förhör för att utreda en gäldenärs förhållanden och möjligheten att hämta någon skulle, i linje med hur den gällande bestämmelsen ska tillämpas, användas med stor försiktighet 2021/22:197 (prop. 1980/81:8 s. 236). kan det inte uteslutas att det kan uppstå situationer där förhör med en tredje man, som utan godtagbara skäl inte infinner sig frivilligt, framstår som nödvändigt för att kunna lokalisera utmätningsbar egendom som tillhör gäldenären. Att Kronofogdemyndig- heten har detta verktyg till sitt förfogande framstår mot den bakgrunden som ändamålsenligt. Sammantaget anser regeringen att utredningens för- slag bör genomföras. Regeringens förslag: ska få begära biträde av för att ta utmätt lös egendom i förvar om egen- domen har påträffats i verksamhet (utökad distans- Regeringens bedömning: Bestämmelser om myndigheters uppgifts- skyldighet i förhållande till kan ges i förord- Utredningens bedömning överensstämmer inte med regeringens för- slag och bedömning. Utredningen anser att möjligheterna till s.k. distans- utmätning inte bör utvidgas. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser yttrar sig inte särskilt över utredningens bedömning när det gäller distansutmätning. remissinstanser vill att möjligheten till sådan utmätning utvidgas. fogdemyndigheten förordar att det införs en möjlighet att säkerställa vissa utmätningar genom , , och andra brottsbekämpande myndigheters försorg. heten anser att de brottsbekämpande myndigheterna bör ges en rätt att till- fälligt omhänderta egendom för att inhämta beslut om eventuell utmätning på distans. sak samma sak som . fogdar anser att bl.a. bör kunna kvarhålla egendomen på uppdrag av . De flesta remissinstanser uttalar sig inte i frågan om en underrättelse- skyldighet för myndigheter. frågan om underrättelseinformation som inte har samband med ett pågående mål bör utredas vidare. Skälen för regeringens förslag och bedömning Myndigheterna efterfrågar utökad distansutmätning Lös egendom som utmäts ska säkerställas så att egendomen inte kommer på avvägar innan den säljs (6 kap. utsökningsbalken). myndigheten är på plats vid utmätningen – t.ex. när förrättning sker i en bostad – kan myndigheten själv säkerställa egendom som påträffas där. Om i stället en annan myndighet påträffar egendom i sin verksamhet och misstänker att egendomen bör utmätas, förekommer det att myndigheten Ett exempel på detta är då Polis- myndigheten har egendom i beslag och tar kontakt med Kronofogde- myndigheten innan beslaget hävs för att fråga om egendomen ska utmätas. har en jourtelefon som möjliggör för andra myndigheter att ställa dessa frågor även utanför kontorstid. Om utmätning sker då inte är på plats distansutmätning – kan egendomen enligt 6 kap. 7 § andra stycket utsökningsbalken säkerställas genom att beslu- tar att den andra myndigheten inte får lämna ut egendomen till någon annan än (ett s.k. förbudsmeddelande). Sam- arbetet mellan och andra myndigheter ledde 2021 till att egendom till ett värde av kunde utmätas. Det har i olika sammanhang framförts att samarbetet mellan Krono- fogdemyndigheten och andra myndigheter bör underlättas ytterligare för att öka möjligheterna till utmätning. Det är framför allt i de situationer då vill ta hjälp av en annan myndighet utan att själv vara på plats som det har visat sig att det befintliga regelverket för distans- utmätning inte riktigt räcker till. Ett förbudsmeddelande som meddelas för att säkerställa utmätt egendom förutsätter att den som meddelandet riktas till har egendomen i sin besittning. När det gäller myndigheter anses det innebära att egendomen ska vara omhändertagen med stöd av det regelverk som myndigheten tillämpar, t.ex. som ett beslag hos (se JO 2014/15 s. 127). Ett förbudsmeddelande innebär alltså ingen rätt för en myndighet att ta egendom från en enskild för räkning. och har framfört att möjligheterna till distansutmätning bör utökas. Enligt kan det totala utmätta beloppet avseende egen- dom som påträffas av en annan myndighet i vart fall tredubblas om möjlig- heten till distansutmätning utökas. Distansutmätning bör kunna ske i fler fall än Utredningen överväger om möjligheten till distansutmätning bör utökas genom att det införs en möjlighet för att få bi- träde av för att egendom som inte redan har omhänder- tagits ska kunna distansutmätas. Detta föreslås i en promemoria från som utredningen redovisar och behandlar i sitt betänkande. Det kan enligt utredningen antas att utsökningsförfarandet skulle bli effektivare om en sådan möjlighet införs. Utredningen anser dock att en sådan möjlighet, av skäl som redovisas nedan, skulle vara problematisk och landar vid en samlad bedömning i att en förändring inte bör ske. Enligt utredningen kan utökade möjligheter för att hjälpa uppfattas som att gränsen för vilka utred- ningsåtgärder som bör vidtas överträds. Utredningen pekar även på risken för att allmänhetens förtroende för myndigheter tar skada om deras upp- drag och roller blandas samman. Regeringen delar inte dessa farhågor. Genom lämpliga avgränsningar bör en ändamålsenlig ram för distans- utmätningen kunna skapas, och det avgörande för om utmätning kan ske bör enligt regeringen inte vara huruvida egendomen redan är omhänder- tagen eller inte. har möjlighet att be- 2021/22:197 gära biträde av för att genomföra en förrättning (3 kap. 3 § utsökningsförordningen [1981:981]). En möjlighet att ta hjälp att säkerställa egendom när inte är på plats ligger inte så långt ifrån detta och bör enligt regeringen kunna ges utan att myn- digheternas roller sammanblandas och utan risk för att förtroendet för myndigheterna skadas. Som framgår av avsnitt 4.1 ska Kronofogde- myndigheten få vidta befogade utredningsåtgärder, vilket bl.a. kan inne- fatta samverkan med andra myndigheter. Där beskrivs även de krav på legalitet, objektivitet och proportionalitet som förvaltningslagen (2017:900) ställer. En utvidgning av möjligheterna till distansutmätning förutsätter att regleringen är rättssäker och utformas på ett sätt som tar hänsyn till den personliga integriteten. Andra än de som är parter i något mål vid Krono- fogdemyndigheten ska inte i onödan omfattas av myndighetens åtgärder. får regelverket inte uppfattas som uddlöst och leda till att Polis- myndigheten tvingas ”titta åt andra hållet” när man träffar på utmätnings- bar egendom. är inte en brottsbekämpande myndighet men ingår i myndighetssamverkan mot grov och organiserad brottslighet. När egendom utmäts kan det indirekt utgöra ett led i arbetet att förebygga och motverka sådan och annan brottslighet. kan bidra i arbetet mot brottslighet genom att planera och förbereda kommande beslut om verkställighetsåtgärder eller betalningssäkringar (jfr prop. 2015/16:167 s. 18). Om distansutmätning blir möjligt trots att egendomen inte redan är i förvar, ökar myndigheternas möjligheter att gemensamt agera mot kriminella ytterligare. Med beaktan- de av de ökande kraven på myndigheters samverkan och viljan att förbättra möjligheten att slå mot ekonomiska vinningar av brott anser regeringen att det nu finns skäl att omvärdera utredningens ställningstagande och täppa till den lucka som berörda myndigheter pekar på. I vissa fall – framför allt i samband med arbete mot organiserad brottslighet – kan det till och med framstå som stötande att det inte vidtas någon åtgärd för att undersöka om egendom borde utmätas. Det finns berättigade förväntningar på att myndigheter inte låter egendom undgå utmätning på ett sätt som kan upp- fattas som att saker faller mellan stolarna. Mot denna bakgrund anser regeringen att möjligheterna till distans- utmätning bör utökas i linje med vad de berörda myndigheterna och även (bet. 2020/21:CU10 punkt 13, rskr. 2020/21:265) efterfrågar. ska kunna biträda när egendom som påträffar utmäts I enlighet med förslag anser regeringen att biträde vid distansutmätning bör kunna lämnas av . har befogenheter, relevant kompetens och praktiska möjligheter att hjälpa till med säkerställande av egendom. Syftet med utökad distansutmätning är att förbättra Kronofogdemyndig- hetens möjligheter att få tag på utmätningsbar egendom och att egendom som påträffas av inte ska undgå utmätning på grunder som uppfattas som formalistiska. menar att den typiska situation då frågan om distansutmätning bör aktualiseras är när genomför en trafikövervakning eller vid andra polis- initierade personkontakter då det uppmärksammas att en person bär på lösöre – t.ex. en värdefull klocka eller dyrbara smycken – eller kör en bil med exekutivt värde. Det handlar alltså framför allt om lösa saker och kontanter som myndigheten fysiskt stöter på. Den utökade distansutmät- ningen ska inte handla om att får Kronofogdemyndig- hetens uppdrag att leta efter tillgångar. Inte heller ska Kronofogdemyndig- heten överlåta sina egna uppgifter på genom att Krono- fogdemyndigheten ges en generell möjlighet att uppdra åt Polismyndig- heten att ombesörja att utmätt egendom säkerställs. Samarbetet med ska inte hindra kärn- verksamhet. Det bör mot denna bakgrund uttryckligen framgå av bestämmelsen att biträde ska lämnas för distansutmätning av egendom som har påträffat inom ramen för sin egen verksamhet. och förespråkar att det ska vara möjligt för att omhänderta egendom tillfälligt, för att först därefter inhämta beslut om eventuell utmätning på distans.