prop · H903233 · 2022-04-19 00:00:00 — Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna invänder inte mot bedömningen i promemorian. 2021/22:233 vårdnadshavarna alltid ska underrättas om att ett resningsförfarande har inletts, om det inte skulle strida mot barnets bästa. Skälen för regeringens förslag Föräldrar och andra vuxna bör underrättas om resningsansökan Som redovisas i avsnitt 4.1 finns det i lagen med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare särskilda bestämmelser om handläggningen av mål om brott där den misstänkte inte har fyllt . bestämmelser om att vårdnadshavare och andra vuxna ska underrättas under utredningen av brottet och under domstolsprocessen. serna syftar främst till att informera vårdnadshavarna om den misstänkta brottsligheten och engagera dem för att komma till rätta med den (prop. 1994/95:12 s. 88 f. och prop. 2000/01:56 s. 31). underrättelse i ärenden om resning finns inte. sen om underrättelse vid förundersökning tillämplig när en förunder- sökning återupptas i syfte att utreda om det finns grund för resning (prop. 2011/12:156 s. 35 f.). I promemorian görs bedömningen att en underrättelseskyldighet till vårdnadshavare i ett resningsärende inte behövs. på att en underrättelse under resningsförfarandet inte borde fylla samma funktion som under det ordinarie förfarandet eftersom vårdnadshavarna redan under den ordinarie rättegången bör ha informerats om misstankarna mot den unge. Enligt den bedömning som görs i promemorian bör det vara tillräckligt att vårdnadshavarna får information om en återupptagen för- undersökning i samband med att förhör hålls med den unge. delar inte den bedömning som görs i promemorian utan anser att det bör regleras att rätten ska underrätta vårdnadshavarna om att ett resningsförfarande har inletts, om det inte skulle strida mot barnets Som konstaterar är det vårdnadshavarna som har det huvudsakliga ansvaret för barnet fram tills att barnet har fyllt . det ingår ett ansvar för barnets utveckling och det är då naturligt att vårdnadshavarna får kännedom om samtliga pågående förfaranden mot En underrättelseskyldighet till vårdnadshavarna eller annan som har en fostrande roll i förhållande till den unge ligger även i linje med artikel 5 och artikel 18 i . Enligt dessa artiklar ansvarar barnets föräldrar eller annan vårdnadshavare för barnets fostran och De ska också stötta barnet i att få sina rättigheter uppfyllda. För att vårdnadshavaren ska kunna uppfylla sitt ansvar i detta avseende behöver han eller hon få information om att ett resningsförfarande som avser barnet har inletts. Det kan således inte anses tillräckligt att vårdnadshavarna underrättas om att förundersökningen har återupptagits eftersom det inte alltid leder till en ansökan om resning. som är till fördel för den tilltalade bör behovet av att underrätta vårdnads- havarna och andra vuxna ofta inte vara lika stort eftersom den unge då inte riskerar en förnyad prövning som är till hans eller hennes nackdel. dessutom ofta den tilltalade som ansöker om resning till sin fördel och när så sker borde vårdnadshavarna vanligtvis känna till det. inte uteslutas att åklagaren ansöker om resning till fördel för den tilltalade och även i sådana fall kan ett behov av underrättelse finnas. också beaktas att vårdnadshavarna har det huvudsakliga ansvaret för barnet och det är därför lämpligt att de får kännedom om samtliga pågående förfaranden mot den unge, även sådana som är till hans eller hennes fördel. Mot denna bakgrund anser regeringen, i likhet med , att det bör införas en skyldighet för rätten att underrätta föräldrar eller andra vuxna om en ansökan om resning om ansökan avser en person som är . Underrättelseskyldigheten bör gälla oavsett om det är resning till fördel eller till nackdel för den tilltalade som söks. Utformningen av en underrättelseskyldighet om resningsförfarandet De vuxna som ska underrättas om att en ansökan om resning har inkommit som avser en person som inte har fyllt bör vara samma krets som ska underrättas enligt 5 § första stycket första meningen och 26 § lagen om unga lagöverträdare. Det innebär att den unges vårdnadshavare eller annan som svarar för den unges vård eller fostran och annan som har en fostrande roll i förhållande till den unge bör underrättas. Uppgift om det finns någon annan vuxen än den eller de som har det huvudsakliga ansvaret för den unge och som står i ett sådant förhållande till denne att han eller hon bör underrättas bör i första hand inhämtas från den unge själv. Rätten ska inte behöva initiera någon större utredning i frågan om någon annan än den som har det huvudsakliga ansvaret ska underrättas. Den tilltalades ålder för resningsansökan bör vara avgörande för om underrättelse ska lämnas eller inte. När det gäller de föreslagna nya resningsgrunderna som möjliggör resning på grund av ny utredning om den tilltalades ålder ligger det i sakens natur att det förekommer olika uppgifter om åldern. Det finns en ålder som rätten har utgått från i det ordinarie förfarandet och en ålder som sökanden i resningsärendet gör gällande. Fråga kan då uppkomma om underrättelse ska lämnas eller inte. Den tilltalades ålder kan emellertid vara oklar även i det ordinarie förfarandet. I rättspraxis har ansetts att vid osäkerhet om en tilltalads ålder ska det för honom eller henne mest fördelaktiga alternativet väljas (NJA 2016 s. 719). Den föreslagna nya underrättelseskyldigheten bör tillämpas i linje med detta. Det innebär att en person ska förutsättas vara ett barn om det finns tvivel om personens ålder (jfr prop. 2018/19:71 s. 13). De nuvarande kraven på underrättelse är emellertid inte absoluta. Under förundersökning ska underrättelse inte ske om det strider mot den unges bästa eller om det finns andra särskilda skäl (5 § tredje stycket). När åtal väcks ska underrättelse skickas om det inte finns särskilda skäl emot det (26 § första stycket). Som framför bör den nya underrättelseskyldigheten inte heller vara undantagslös. Det kan finnas situationer även under resningsförfarandet när underrättelse inte bör ske. Med hänsyn till vikten av att barnrättsperspektivet tydliggörs bör den nya underrättelseskyldigheten för resningsförfarandet utformas i linje med vad som gäller för underrättelser under förundersökningen. På så vis blir det tydligt att den unges bästa kan vara ett särskilt skäl för att avstå från att underrätta vårdnadshavarna. I förarbetena till 5 § har sagts att skäl för att avstå från underrättelse kan vara att vårdnadshavaren inte kan nås (prop. 2021/22:233 2015/16:187 s. 38). Detsamma bör gälla enligt den nu föreslagna regleringen. 6.2En ansökan om resning ska behandlas skyndsamt Regeringens förslag: I lagen med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare införs en bestämmelse om skyndsam handläggning av resningsärenden med unga lagöverträdare. Promemorians förslag överensstämmer i sak med regeringens. I promemorian föreslås att skyndsamhetskravet placeras i . Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna är positiva till förslaget eller invänder inte mot det. Hovrätten för föreslår att bestämmelsen om skyndsam handläggning placeras i lagen om unga lagöverträdare i stället för i . Skälen för regeringens förslag: När det gäller unga lagöverträdare har det ansetts särskilt viktigt att handläggningen av ärendet sker skyndsamt, inte minst av pedagogiska skäl. Det har också ansetts viktigt att samhällets förhållningssätt när unga begår brott är konsekvent och tydligt och att sambandet mellan brott och reaktion betonas. En utdragen handläggning innebär ofta påfrestningar för den misstänkte (prop. 1994/95:12 s. 63). Det finns därför skyndsamhetskrav både under förundersökningen och sedan åtal väckts. När det gäller en förundersökning mot den som inte har fyllt , som gäller brott på vilket fängelse kan följa, ska den alltid bedrivas med särskild skyndsamhet (4 § lagen med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare). Samma krav på skyndsamhet anses även gälla när en förundersökning återupptas i syfte att utreda om det finns grund för resning (prop. 2011/12:156 s. 35 f.). Vidare gäller för den ordinarie rättegången att mål mot den som inte har fyllt alltid ska handläggas skyndsamt (29 § första stycket lagen med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare). Några krav på skyndsam handläggning när det gäller rättens handläggning av en resningsansökan finns däremot inte. Resningsförfarandet innebär att den tidigare tilltalade riskerar att målet tas upp och prövas på nytt. Ovissheten kan, särskilt för en ung person, innebära en stor påfrestning. Om det är fråga om resning till nackdel för den unge är det dessutom, på samma sätt som i det ordinarie förfarandet, angeläget med en skyndsam handläggning så att en reaktion på brottet inte fördröjs. Detta talar för att det bör införas ett krav på skyndsam handläggning även i resningsförfarandet. Ett skyndsamhetskrav ligger även i linje med vad som följer av artikel 40 i om hur barn som misstänks eller åtalas för eller befunnits skyldigt till att ha begått brott ska behandlas. Regeringen delar därför uppfattningen i promemorian att det finns skäl att införa skyndsamhetsregler även för resningsförfarandet när den som resningsansökan avser är en ung person. Som föreslås i promemorian bör skyndsamhetskravet vara generellt och gälla oavsett på vilken grund resning söks. Skyndsamhetskravet bör överensstämma med vad som gäller i den ordinarie rättegången för hand- läggningen av mål mot unga (jfr 29 § första stycket lagen med särskilda Prop. 2021/22:233 bestämmelser om unga lagöverträdare). När resning söks enligt de föreslagna nya resningsgrunderna i 58 kap. 2 § 5 och 3 § första stycket 3 , som möjliggör resning på grund av ny utredning om den tilltalades ålder, kan det vara oklart om den tilltalade är ung eller inte. I likhet med vad som anförs i avsnitt 6.1 om underrättelse till vårdnadshavare och andra vuxna i resningsförfaranden bör i sådana fall det för den tilltalade mest gynnsamma alternativet väljas. Det innebär att en person ska förutsättas vara ett barn om det finns tvivel om personens ålder (jfr prop. 2018/19:71 s. 13). I promemorian föreslås att skyndsamhetskravet placeras i . Hovrätten för anser att det i stället bör placeras i lagen med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare. Kravet på skyndsamhet kommer att gälla endast för resningsförfarandet. Bestämmelser om förfarandet för att pröva en resningsansökan finns i . Det skulle kunna tala för att skyndsamhetskravet bör placeras där. Skyndsamhetskravet gäller emellertid bara för unga tilltalade. När det gäller regler om handläggningen av mål om brott mot unga lagöverträdare är de samlade i lagen om unga lagöverträdare. Regeringen anser att skyndsamhetskravet systematiskt passar bättre in i den lagen. Som hovrätten föreslår bör därför skyndsamhetskravet placeras i lagen med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare. 6.3Offentlig försvarare ska förordnas om det behövs Regeringens bedömning: Enligt gällande rätt kan offentlig försvarare förordnas för unga lagöverträdare i resningsförfarandet om det finns behov av det på grund av att en förundersökning har återupptagits eller det annars finns synnerliga skäl. Någon ytterligare reglering är inte nödvändig. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna invänder inte mot promemorians bedömning. anser att offentlig försvarare alltid ska förordnas för barn som blir föremål för en resningsprocess, medan anser att en offentlig försvarare alltid ska förordnas om ett resningsförfarande till nackdel för den tilltalade inleds mot någon som är och att det ska införas en regel som tydliggör detta. Skälen för regeringens bedömning: Under resningsförfarandet gäller att en offentlig försvarare ska förordnas för en tidigare tilltalad om han eller hon är i behov av försvarare med hänsyn till att åklagaren har beslutat eller har möjlighet att besluta att återuppta en förundersökning eller det annars finns synnerliga skäl. Vid bedömningen av om den tidigare tilltalade är i behov av försvarare ska rätten beakta brottets beskaffenhet, den tidigare tilltalades personliga förhållanden och vilka utredningsåtgärder som ska vidtas (21 kap. 3 b § ). 2021/22:233 I promemorian görs bedömningen att den befintliga regleringen om möjlighet till offentlig försvarare i resningsärenden är tillräcklig och att det inte behövs en särskild bestämmelse för unga lagöverträdare. delar inte den bedömningen utan anser att en offentlig försvarare alltid ska förordnas om ett resningsförfarande inleds mot någon som är . framhåller att enligt artikel 40.2b (ii) i har ett barn som misstänks eller åtalas för att ha begått ett brott rätt att få ett juridiskt biträde och det bör därför införas en bestämmelse som tydliggör barnets rätt till försvarare i resningsärenden till hans eller hennes nackdel. Regeringen delar remissinstansernas uppfattning att det är angeläget att barn som blir föremål för en resningsprocess som är till hans eller hennes nackdel får en offentlig försvarare förordnad för sig. Frågan om en särskild bestämmelse om offentlig försvarare för unga lagöverträdare i resningsärenden övervägdes i samband med införandet av 21 kap. 3 b § . Regeringen uttalade då att det inte var rimligt att en offentlig försvarare för unga skulle kunna förordnas i lika stor utsträckning efter att en dom fått laga kraft som under det ordinarie förfarandet. Det underströks dock att den unges ålder bör beaktas särskilt vid behovsprövningen, inte minst då förundersökningen återupptagits och i än större utsträckning då skälet för beslutet är att åklagaren ansökt eller avser att ansöka om resning till nackdel för den underårige (prop. 2011/12:156 s. 43 f.). Vid bedömningen av om den tilltalade har behov av en offentlig försvarare bör alltså beaktas särskilt om den tilltalade är . Det innebär att en offentlig försvarare som regel bör förordnas i ett sådant fall, särskilt om resningsförfarandet är till nackdel för den tilltalade. Mot denna bakgrund delar regeringen den bedömning som görs i promemorian om att befintlig reglering om möjlighet till offentlig försvarare i resningsärenden är tillräcklig för att tillgodose behovet av offentlig försvarare och att det inte behövs en särskild bestämmelse för unga lagöverträdare. En utredning har presenterat sina slutsatser om hur svensk lagstiftning och praxis överensstämmer med rättigheterna i (SOU 2020:63). Utredningen berör inte frågan om offentlig försvarare i resningsförfarandet men lyfter vissa andra frågor kopplade till rätten till biträde i den ordinarie domstolsprocessen. Betänkandet bereds i . Förbudet att ändra en dom till den Undantag från förbudet vid nya uppgifter om Regeringens förslag: Hovrätten ska få döma till en påföljd som är att anse som svårare eller mer ingripande för den tilltalade än den som tingsrätten dömt till, trots att endast den tilltalade har överklagat tings- rättens dom, om det i hovrätten kommer fram utredning om den till- talades ålder som innebär att det finns förutsättningar för resning till nackdel för den tilltalade i fråga om påföljd. Under samma förutsättningar ska hovrätten få besluta om utvisning trots att inte tingsrätten har meddelat ett sådant beslut, eller bestämma än tingsrätten har gjort för förbud för den tilltalade att återvända till , om den nya utredningen om ålder även innebär att det finns förutsättningar för resning till nackdel för den tilltalade i fråga om utvisning. Undantagen ska även gälla för förfarandet i . Regeringens bedömning: Det behöver inte regleras att undantagen är tillämpliga i mål som har återupptagits i högre rätt efter att resning har beviljats. Promemorians förslag överensstämmer delvis med regeringens. I promemorian föreslås att undantaget från förbudet mot reformatio in pejus ska gälla om det finns något förhållande som skulle kunna utgöra grund för resning. I promemorian föreslås vidare att det ska regleras att de nya undantagen från förbudet mot att ändra en dom till den tilltalades nackdel även gäller när ett mål återupptas efter att resning har beviljats. Remissinstanserna: En klar majoritet av remissinstanserna är positiva till promemorians förslag eller invänder inte mot det. Bland dessa finns ombudsmän, , , Hovrätten över och , Hovrätten för , Hovrätten för Nedre , , , , och . Hovrätten för efterfrågar dock ett klargörande av om förslaget innebär att en strängare påföljd kan dömas ut inte bara på grund av nya uppgifter om ålder, utan också som en följd av en skärpt rubricering eller annan bedömning av gärningens straffvärde. är negativt till förslaget och anser att det riskerar att leda till att den tilltalade avhåller sig från att överklaga en dom, även i de fall där skuldfrågan har varit felaktigt bedömd av tingsrätten. avstyrker förslaget och menar att den tilltalades intresse av förutsebarhet och att inte behöva riskera en mindre förmånlig påföljd väger tyngre än de skäl som lyfts fram i promemorian för att frångå principen om att hovrätten inte får bestämma en svårare eller mer ingripande påföljd när endast den tilltalade har överklagat. Skälen för regeringens förslag och bedömning Högre rätt bör få ändra påföljden till den tilltalades nackdel vid nya uppgifter om den tilltalades ålder Nya uppgifter om den tilltalades ålder kan komma fram även under det ordinarie förfarandet. Som konstateras i avsnitt 4.1 får inte hovrätten döma till en svårare eller mer ingripande påföljd än vad tingsrätten har dömt till om endast den tilltalade har överklagat (51 kap. 25 § första stycket ). Om endast den tilltalade har överklagat är hovrätten även förhindrad att besluta om utvisning om inte lägre rätt har meddelat ett sådant beslut, eller bestämma för återreseförbudet än vad tingsrätten har gjort (51 kap. 25 § fjärde stycket ). Det brukar kallas för förbudet att ändra en dom till den tilltalades nackdel, eller 2021/22:233 förbudet mot reformatio in pejus, och gäller även i (55 kap. 15 § första stycket 2 ). Förbudet innebär att om endast den tilltalade har överklagat kan de nya åldersuppgifterna inte ligga till grund för en annan bedömning av straffmätningen eller påföljdsvalet om de kommer fram först i hovrätten eller . Förbudet mot reformatio in pejus utgör ett undantag från huvudregeln om att rätten får pröva påföljden och frågan om utvisning på eget initiativ och har införts för att skapa trygghet för den tilltalade. framgår att om en ändring till den tilltalades nackdel är motiverad bör det ankomma på åklagaren att ta initiativ till det och ändringen bör inte bli beroende av att den tilltalade använder ett rättsmedel som tillkommit i hans eller hennes intresse (NJA II 1943 s. 675). Även om det således finns starka skäl för att hovrätten inte ska få döma till en strängare eller mer ingripande påföljd när endast den tilltalade har överklagat finns det exempel på när undantag från förbudet har ansetts Hovrätten får döma till en svårare eller mer ingripande påföljd om tingsrätten har förenat en villkorlig dom eller en skyddstillsyn med en föreskrift som förutsätter den tilltalades samtycke och samtycket inte längre består (51 kap. 25 § tredje stycket ). motiveras med att samtycke är en nödvändig förutsättning för att meddela en föreskrift om samhällstjänst. Utan en möjlighet att bestämma en svårare påföljd än den som tingsrätten bestämt skulle den tilltalade kunna missbruka systemet genom att i hovrätten återta sitt samtycke för att på så vis få en mildare påföljd. I promemorian föreslås att det ska införas ytterligare undantag från förbudet att ändra en dom till den tilltalades nackdel om det kommer fram nya uppgifter om den tilltalades ålder. Enligt promemorians förslag ska de nya uppgifterna om ålder vara sådana att de skulle kunna utgöra grund för resning enligt den föreslagna resningsgrunden till nackdel för en tilltalad. Undantaget avser både förbudet att ändra i fråga om påföljd och i fråga om Som skäl för förslaget anförs att det är en omständlig och processekonomiskt inte försvarbar ordning om åklagaren i stället skulle vara tvungen att invänta domens laga kraft och ansöka om resning till nackdel för den tilltalade för att kunna åberopa de nya åldersuppgifterna. Ett undantag från förbudet för sådana fall där det framkommer nya uppgifter om den tilltalades ålder skulle dock, som advokat- samfund framhåller, till viss del minska förutsebarheten för den tilltalade. Mot bakgrund av att det föreslås en möjlighet till resning på grund av nya uppgifter om den tilltalades ålder riskerar, som konstateras i promemorian, emellertid den tilltalade en ny process om inte den nya utredningen kan beaktas i det ordinarie förfarandet. En sådan ordning kan inte anses vara till fördel för den tilltalade. Det bör typiskt sett ligga även i den tilltalades intresse att saken blir slutligt avgjord . menar att en tilltalad kan avskräckas från att överklaga en dom om ett undantag från förbudet införs och den tilltalade därför riskerar en strängare påföljd eller en annan bedömning av utvisningsfrågan i hovrätten. Enligt regeringens uppfattning får den risken bedömas som liten eftersom undantaget från förbudet kommer att aktualiseras först om det under hovrättsprocessen kommer fram nya Däremot skulle det kunna bli så att den tilltalade återkallar sitt överklagande när nya uppgifter om ålder framkommer under Det bör så klart stå den tilltalade fritt att göra det. I en Prop. 2021/22:233 sådan situation finns det dock risk för att åklagaren i stället ansöker om resning enligt den föreslagna nya resningsgrunden. Ofta torde dock den tilltalade ha ett starkt intresse av att få skuldfrågan överprövad, även om han eller hon i och för sig riskerar en strängare påföljd och, i förekommande fall, en annan bedömning av utvisningsfrågan, och därför kvarstå vid sitt överklagande. Det som har framförts i äldre förarbeten om att det bör ankomma på åklagaren att ta initiativ till en ändring som är till den tilltalades nackdel har i de allra flesta fall fog för sig. Om åklagaren är nöjd med domen och inget nytt har tillkommit under hovrättsprocessen är det rimligt att hovrätten inte får döma till en svårare eller mer ingripande påföljd än vad tingsrätten har gjort eller besluta om utvisning om tingsrätten inte har meddelat ett sådant beslut. När uppgifterna som motiverar en svårare eller mer ingripande påföljd blir kända först efter att åklagarens möjlighet att överklaga har löpt ut är emellertid argumentet inte lika starkt eftersom åklagaren då inte har möjlighet att ta initiativ till en ändring. Återtaget samtycke till en föreskrift som kräver samtycke är en ändrad förutsättning som skett först efter att överklagandetiden har gått ut och det har då ansetts motiverat med ett undantag från förbudet mot reformatio in pejus. Även det nya undantag som föreslås i promemorian avser en situation där åklagaren inte har haft anledning att överklaga domen, men där det under hovrättsprocessen framkommer nya uppgifter som hade motiverat ett överklagande från åklagarens sida. Det talar för att ett undantag från förbudet bör införas. Även det som framförs i promemorian om att processekonomiska skäl motiverar ett undantag från förbudet mot att ändra en dom till den tilltalades nackdel när det framkommer nya uppgifter om ålder talar för att ett undantag bör införas. Dessutom skulle det bli en omständlig ordning och påfrestande för parterna om de var tvungna att invänta laga kraft innan resning kan sökas och de nya uppgifterna om ålder beaktas. Till detta kommer att intresset av materiellt riktiga domar är starkt och att vuxna inte ska avtjäna påföljder tillsammans med barn och ungdomar. Sammanfattningsvis delar regeringen därför uppfattningen i promemorian, och majoriteten av remissinstansernas uppfattning, att starka skäl talar för att det bör införas ett undantag från förbudet mot reformatio in pejus när nya uppgifter om ålder framkommer under överrättsprocessen.