prop · H903178 · 2022-03-21 00:00:00 — JO prövade om det fanns lagliga möjligheter att ställa upp ett sådant villkor och angav i sitt beslut att enligt 2 kap. 6 § RF är varje medborgare gentemot det allmänna skyddad mot påtvingat kroppsligt ingrepp. Skyddet får enligt vissa förutsättningar begränsas enligt lag. Bestämmelsen innehåller inte någon uppräkning eller exemplifiering av vilka åtgärder som är att betrakta som kroppsliga ingrepp. Till uttrycket kroppsligt ingrepp hänförs, förutom direkt våld mot människokroppen, läkarundersökningar, mindre ingrepp som vaccinering och blodprovstagning samt liknande företeelser som brukar betecknas som kroppsbesiktning, t.ex. utandningsprov eller liknande alkoholtest. Även tagande av urinprov är ett sådant ingrepp som faller in under grundlagsbestämmelsen (se t.ex. JO 2011/12 s. 471, dnr 6823-2009 och 2196-2010). Skyddet mot kroppsliga ingrepp gäller endast om ingreppet är att anse som påtvingat. I sådant fall krävs alltså lagstöd för att ingreppet ska få vidtas. Ett ingrepp är påtvingat om det allmänna Prop. 2021/22:178 disponerar över maktmedel för att genomdriva åtgärden. vara påtvingat om den enskildes motstånd bryts genom hot om någon sanktion. Regeln bör tolkas så att den ställer upp ett skydd också mot att en befattningshavare uppträder på ett sätt som får till följd att den enskilde med fog uppfattar sig vara tvingad att underkasta sig ingreppet. Det kan vara fråga om underförstådda eller uttryckliga påtryckningar av olika slag (se bl.a. JO 2010/11 s. 509, dnr 479-2010). Det villkor om drogtest som socialnämnden hade beslutat om i det aktuella fallet kunde enligt JO:s mening inte betraktas som något annat än ett beslut som innebar tvång för den enskilde att underkasta sig ett kroppsligt ingrepp som en förutsättning för att ett umgänge med barnet skulle komma till stånd. Ett sådant beslut kan enligt JO endast fattas om åtgärden har stöd i lag. JO uttalade att det varken i LVU eller någon annan lagstiftning finns någon bestämmelse som ger socialnämnden rätt att kräva drogtest. Bestämmelsen i 14 § LVU om umgängesbegränsning tar sikte på själva umgänget och hur det kan begränsas, t.ex. umgängets omfattning, umgänge per telefon eller umgänge i närvaro av någon annan person. Mot denna bakgrund ansåg JO att socialnämndens beslut saknade laglig grund och riktade kritik mot socialnämnden. Även i JO-beslut (JO 2019/20 s. 543, dnr 7875-2017) riktade JO kritik mot en socialnämnden utan lagstöd hade angett i ett beslut om umgängesbegränsning att en förälder skulle uppvisa resultat av drogtest i samband med umgängestillfället. Behovet av att kunna besluta att vårdnadshavare eller förälder ska lämna Regeringens bedömning: Det finns behov av att ge socialnämnden befogenhet att besluta att en vårdnadshavare eller en förälder till barn som vårdas enligt lagen med särskilda bestämmelser om vård av unga ska lämna drogtest inför umgänge. Det finns även behov av att ge socialnämnden befogenhet att besluta att en vårdnadshavare ska lämna drogtest inför prövning av om sådan vård ska upphöra. bör däremot inte ges befogenhet att besluta att vårdnadshavare ska lämna drogtest efter tvångsvårdens upphörande. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens bedöm- Remissinstanserna: Den övervägande majoriteten av remiss- instanserna är positiva eller har inga invändningar mot promemorians Bland de remissinstanser som instämmer i promemorians bedömning kan nämnas Förvaltningsrätten i , , samfund instämmer också i promemorians bedömning och framför bland annat att eftersom frivilliga överenskommelser om provtagning i praktiken riskerar att uppfattas som tvingande för att vården ska upphöra, är det ur 2021/22:178 ett rättssäkerhetsperspektiv att föredra att frågan om drogtester regleras i lag. Myndigheten för ungdoms- och civilsamhällesfrågor (MUCF), , Barnrättsbyrån, (), , , , Barnens rätt i samhället (), Stiftelsen och Vision instämmer huvudsakligen i promemorians bedömning men anser att det finns behov av att kunna besluta om drogtest även efter det att tvångsvården har upphört. Förvaltningsrätten i instämmer inte i promemorians bedömning. Förvaltningsrätten i menar att det redan finns ett system som ger socialnämnden goda möjligheter att utforma ett umgänge med iakttagande av barnets bästa. Nuvarande bestämmelser om vårdens upphörande ger också socialnämnden de verktyg som behövs för att försäkra sig om att barnets bästa iakttas. Kammarrätten i anser att det saknas en genomgripande analys av såväl behovet som förutsättningarna för att socialnämnden ska kunna fatta beslut om drogtester mot föräldrarnas eller vårdnadshavarnas vilja. anför att förslaget riskerar att få negativa konsekvenser som inte gynnar barnets bästa. Finns det tveksamheter kring förälderns drogfrihet måste det enligt vara något som öppet diskuteras mellan nämnd och förälder. Om föräldern inte samverkar finns en möjlighet för nämnden att påverka graden av umgänge eller planering för hemflytt, genom umgängesreglering och flyttningsförbud. Förvaltningsrätten i ifrågasätter vilka fördelar det finns med att införa en möjlighet för socialnämnden att kunna besluta om drogtest jämfört med , eftersom det inte går att tvinga någon att fysiskt underkasta sig ett drogtest. Effekten av förslaget måste därför enligt Förvaltningsrätten i anses begränsat. Skälen för regeringens bedömning Det finns behov av att införa en möjlighet för socialnämnden att kunna besluta om drogtest inför umgänge och inför prövning av om vård enligt LVU ska upphöra ansvarar för att den unges behov av umgänge med föräldrar och vårdnadshavare så långt som möjligt tillgodoses under den tid som den unge vårdas enligt LVU (14 § första stycket LVU). har umgänge med sina vårdnadshavare eller föräldrar för vården är oftast en viktig förutsättning för att barnet ska kunna utvecklas väl i det hem där han eller hon vårdas och kunna återförenas med vårdnadshavarna eller föräldrarna. I vilka former och hur omfattande umgänget bör vara får bedömas från fall till fall utifrån barnets behov. Vårdplanen ska, om det inte möter särskilda hinder, beskriva det sätt på vilket den unges umgänge med föräldrar, vårdnadshavare och andra närstående ska ordnas (5 kap. [2001:937]). Genomförandeplanen ska, om det inte möter särskilda hinder, beskriva när och hur den unges umgänge med föräldrar, vårdnadshavare och andra närstående ska ordnas andra stycket 5 social- tjänstförordningen [2001:937]). fattar beslut om umgänget ska barnets eller den unges egen inställning inhämtas eller klarläggas så långt det är möjligt på annat sätt. Barnets eller den unges inställning ska tillmätas betydelse utifrån ålder och mognad (se 36 § LVU). Om grunden för vård enligt LVU är att en eller båda vårdnadshavarna eller föräldrarna har problem med missbruk, behöver socialnämnden försäkra sig om umgänget kan utövas på ett tryggt och säkert sätt för barnet. behöver även klarlägga om missbruket kvarstår när nämnden ska bedöma om vården ska upphöra. Av 21 § LVU följer att vård enligt LVU ska upphöra när den inte längre behövs. Eftersom det handlar om tvångsvård är det ytterst viktigt att vården inte består längre än nödvändigt. behöver barnet tillförsäkras trygghet, säkerhet och stabilitet när vården upphör. Som framgår ovan förekommer det att överenskommelser träffas om att vårdnadshavare eller förälder ska lämna drogtest både inför umgänge och inför vårdens upphörande. Någon reglering som styr förfarandet finns dock inte och om samtycke till att lämna drogtest saknas finns det inte några möjligheter för socialnämnden att besluta om drogtest. I promemorian ifrågasätts även hur frivillig en överenskommelse om att vårdnadshavare eller föräldrar ska lämna drogtest verkligen är. Om barnet vårdas med stöd av LVU och vårdnadshavaren eller föräldern är angelägen om att få ha umgänge med sitt barn och att vården ska upphöra, kan han eller hon känna sig tvungen att lämna drogtest. instämmer i den bedömningen och framför att eftersom frivilliga överenskommelser om provtagning i praktiken riskerar att uppfattas som tvingande för att vården ska upphöra, är det ur ett rättssäkerhetsperspektiv att föredra att frågan om drogtester regleras i lag. Mot denna bakgrund anser regeringen, i likhet med promemorian, att det finns behov av att i lag införa en möjlighet för socialnämnden att besluta att en vårdnadshavare eller förälder till ett barn som vårdas enligt LVU ska lämna drogtest inför umgänge. Det finns också behov av att i lag införa en möjlighet för socialnämnden att besluta att en vårdnadshavare ska lämna drogtest inför prövningen av om vård enligt LVU ska upphöra. Ett beslut om drogtest är ett intrång i den kroppsliga integriteten (se även nedan avsnittet Ett beslut om att vårdnadshavare eller förälder till barn som vårdas enligt LVU ska lämna drogtest är förenligt med grundläggande fri- och rättigheter). Det är utifrån ett rättssäkerhetsperspektiv därför viktigt att det finns en reglering som styr förfarandet och att det tydligt framgår av lagstiftningen under vilka förutsättningar som socialnämnden får besluta om drogtest. En reglering i lag möjliggör även för socialnämnden att, till skillnad från , besluta om drogtest när samtycke till en sådan åtgärd saknas. I sammanhanget kan det även nämnas att JO har uttalat att höga krav måste ställas när det handlar om att förvissa sig om att frivillighet till drogtest faktiskt föreligger och att den enskilde inte känner sig pressad att lämna ett prov (se JO 2006/07 s. 97, dnr 2685-2004 och JO 2010/11 s. 509, dnr 479-2010). Genom att det i lag införs en möjlighet att besluta om drogtest tillförs socialnämnden verktyg för att kunna göra säkrare bedömningar i fråga om umgänge och i fråga om vårdens upphörande. Även om det, som påpekas av både Förvaltningsrätten i och , redan finns bestämmelser som ger socialnämnden goda möjligheter att iaktta barnets bästa både vid umgänge och vid vårdens upphörande, anser regeringen att dagens bestämmelser inte är tillräckliga. Enligt regeringen behöver principen om barnets bästa stärkas ytterligare och en möjlighet för 2021/22:178 socialnämnden att kunna besluta om drogtest kan bidra till att säkerställa barns behov av trygghet och säkerhet, och därmed stärka principen om I fråga om umgänge bör det kunna vara fråga om såväl umgänge för vilket en plan har upprättats i samförstånd med vårdnadshavare och umgänge där det inte varit möjligt att upprätta en plan i samförstånd och där det finns ett beslut om begränsning enligt 14 § andra stycket 1 LVU. Förvaltningsrätten i påpekar att det inte går att tvinga någon att fysiskt underkasta sig ett drogtest och ställer sig därför frågande till vilka fördelar det finns med att införa en möjlighet för socialnämnden att kunna besluta om drogtest jämfört med . Som anges ovan finns ingen reglering som styr förfarandet med drogtest inför umgänge och inför vårdens upphörande. Ett drogtest är ett intrång i den kroppsliga integriteten och det är därför utifrån ett rätts- säkerhetsperspektiv viktigt att det finns en reglering som styr förfarandet och tydligt anger under vilka förutsättningar som socialnämnden får besluta om drogtest. En reglering i lag möjliggör även för socialnämnden att, till skillnad från , besluta om drogtest när samtycke till en sådan I promemorian görs bedömningen att socialnämndens möjlighet att besluta om drogtest endast bör omfatta vårdnadshavare eller föräldrar till barn som vårdas enligt LVU. kommun påpekar att det vore önskvärt med beslut om drogtest även i situationer då den unge vårdas med stöd av Enligt kommun kan en förälder hamna i en rättsosäker situation om kravet för umgänge är nykterhet men föräldern inte frivilligt vill lämna prov men vården i övrigt fungerar för både barnet och föräldern. Om beslutet om drogtester inte kan gälla vid vård enligt SoL, anser kommun att det tydligt behöver framgå om denna grund enskilt kan vara skäl för ansökan om LVU. Vård enligt SoL bygger helt och hållet på frivillighet. på frivillighet innehåller lagen inte några bestämmelser som ger social- nämnden rätt att begränsa umgänget mellan barn och vårdnadshavare eller När vårdnadshavarna, eller den unge om han eller hon fyllt , begär att vård enligt SoL ska upphöra, ska vården upphöra. möjlighet att besluta om drogtest när ett barn vårdas med stöd av SoL skulle enligt regeringens mening vara en mycket långtgående åtgärd och inte stämma överens med de principer om frivillighet som SoL vilar på. Regeringen instämmer därför i promemorians bedömning att social- nämndens möjlighet att besluta om drogtest endast bör omfatta vårdnads- havare eller föräldrar till barn som vårdas enligt LVU. Ett beslut om att en vårdnadshavare eller förälder till barn som vårdas enligt LVU ska lämna drogtest innebär en inskränkning i vårdnads- havarens eller förälderns personliga integritet. måste stå i rimlig proportion till vad som kan vinnas med åtgärden i form av en trygg och säker miljö för barnet (proportionalitetsprincipen). tester ska inte användas om målet kan uppnås med mindre ingripande åtgärder (behovsprincipen). Vårdnadshavare och föräldrar till barn som vårdas enligt LVU bör inte underkastas större intrång i sitt liv än vad som Intresset av att tillförsäkra barn och unga en trygg och säker miljö vid umgänge och när vård enligt LVU upphör, väger enligt regeringens mening så pass tungt att den inskränkning i den personliga integriteten som ett beslut om drogtest innebär för vårdnadshavaren eller föräldern måste accepteras. Målet, dvs. att tillförsäkra barn en trygg och säker miljö, bedöms inte heller kunna uppnås med mindre ingripande åtgärder. Med hänsyn till det integritetsingrepp som ett beslut om drogtest innebär är det dock viktigt att socialnämnden gör en proportionalitets- och behovsbedömning i varje enskilt fall (se avsnitt 9.3.1). En möjlighet att besluta om drogtest är förenlig med grundläggande fri- och rättigheter I 2 kap. regeringsformen (RF) finns bestämmelser om skydd för de grundläggande fri- och rättigheterna, däribland ett skydd för den kroppsliga integriteten i 2 kap. 6 § första stycket RF. Av den bestämmelsen följer att var och en gentemot det allmänna är skyddad mot påtvingat kroppsligt ingrepp. Till uttrycket kroppsligt ingrepp hänförs utöver t.ex. läkarundersökningar även mindre ingrepp som vaccinering, blodprovstagning, utandningsprov och liknande företeelser som brukar betecknas som kroppsbesiktning. Även tagande av urinprov är ett sådant ingrepp som faller in under grundlagsbestämmelsen (se t.ex. JO 2011/12 s. 471, dnr 6823-2009 och 2196-2010). Förslaget om att införa en möjlighet för socialnämnden att besluta att vårdnadshavare eller förälder till barn som vårdas enligt LVU ska uppmanas att lämna drogtest skulle av vårdnadshavaren eller föräldern kunna uppfattas som en tvingande skyldighet att underkasta sig kroppsligt ingrepp. I en sådan situation skulle det kunna bli fråga om inskränkningar i regeringsformens skydd mot påtvingade kroppsliga ingrepp (jfr avsnitt 9.1). Enligt 2 kap. 21 § RF får sådana begränsningar endast göras för att tillgodose ändamål som är godtagbara i ett demokratiskt samhälle. Begränsningarna får aldrig gå utöver vad som är nödvändigt med hänsyn till det ändamål som har föranlett dem och inte heller sträcka sig så långt att de utgör ett hot mot den fria åsiktsbildningen såsom en av folkstyrelsens grundvalar. Begränsningar får inte göras enbart på grund av en politisk, religiös, kulturell eller annan sådan åskådning. Som framgår av redogörelsen i avsnitt 9.3.1 kommer socialnämndens beslut dock inte att innebära något åläggande för den enskilde att underkasta sig drogtest. Trots att det alltså kommer att finnas utrymme för den enskilde att avstå från att genomföra ett test, och konsekvenserna av ett sådant ställningstagande inte är givna på förhand, kan beslutet för den enskilde komma att upplevas som ett intrång i den personliga sfären. Alldeles oberoende av om intrånget kan sägas vara påtvingat i den mening som avses i 2 kap. 6 § RF eller inte, finns mot den bakgrunden starka skäl för att reglera socialnämndens befogenhet att besluta om drogtest i lag (jfr 8 kap. 2 § första stycket 2 RF). Ett beslut om att en vårdnadshavare eller förälder ska uppmanas att lämna drogtest får under alla förhållanden anses innebära en inskränkning av vårdnadshavarens eller förälderns rätt till privat- och familjeliv. Rätten till privat- och familjeliv skyddas av artikel 8 i den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna (). Enligt artikel 8.2 får en offentlig myndighet inte inskränka åtnjutandet av denna rättighet annat än med stöd av lag och om det i ett demokratiskt samhälle är nödvändigt med 2021/22:178 hänsyn till bl.a. skydd för hälsa eller moral eller för andra personers fri- och rättigheter. En sådan inskränkning måste således, enligt artikel 8 i , ha ett legitimt syfte och vara proportionerlig. gäller som svensk lag enligt lagen (1994:1219) om den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna. Av 2 kap. 19 § RF framgår att lag eller annan föreskrift inte får meddelas i strid med åtaganden på grund av . Syftet med att i lag införa en möjlighet för socialnämnden att besluta att en vårdnadshavare eller en förälder till ett barn som vårdas enligt LVU ska uppmanas att lämna drogtest är att säkerställa en trygg och säker miljö för barnet. Ytterst syftar förslaget till att ytterligare stärka principen om barnets bästa. Enligt artikel 3 i ska, vid alla åtgärder som rör barnet, i första hand beaktas det som bedöms vara barnets bästa. Förslaget är angeläget för att kunna tillförsäkra barn en trygg och säker miljö vid umgänge och vid vårdens upphörande, vilket svarar mot ändamål som är godtagbara i ett demokratiskt samhälle. De befogenheter som socialnämnden får går inte utöver vad som är nödvändigt för att kunna tillförsäkra barn och unga en trygg och säker miljö och sträcker sig inte så långt att de utgör ett hot mot den fria åsiktsbildningen såsom en av folkstyrelsens grundvalar. Sammantaget bedöms därför förslaget vara förenligt med den rätt till respekt för privat- och familjeliv som följer av . Som anges ovan innefattar den föreslagna befogenheten för socialnämnden att besluta om drogtest inte någon rätt för nämnden att tvinga enskilda att genomföra ett drogtest och bedöms därför inte innebära ett kroppsligt ingrepp som är påtvingat i den mening som avses i regeringsformen. För det fall att den rättsliga inramningen av de befogenheter som socialnämnden nu ges ändå skulle kunna medföra att vårdnadshavare eller föräldrar kan uppleva sig tvingade att underkasta sig provtagning, bedöms de skäl som motiverar intrånget i privat- och familjelivet tillräckligt bärkraftiga även för att motivera ett sådant ingrepp i skyddet för den personliga integriteten enligt regeringsformen (2 kap. 6 och 21 §§ RF). Det finns inte behov av att införa en möjlighet att besluta om drogtest efter upphörande av LVU I promemorian görs bedömningen att socialnämnden inte bör ges befogenhet att besluta att vårdnadshavare ska lämna drogtest efter tvångsvårdens upphörande. Som skäl för bedömningen anges att det kan ifrågasättas om ett förslag som innebär att vårdnadshavare ska lämna drogtest även efter tvångsvårdens upphörande skulle vara förenligt med behovs- och proportionalitetsprincipen och . Enligt Maskrosbarn och MUCF måste socialnämnden genom att besluta om drogtest under uppföljningen efter det att vården enligt LVU har upphört kunna försäkra sig om barnets långsiktiga skydd och trygghet. påpekar att den efter det att vården har upphört kan innebära stora förändringar som kan medföra påfrestningar för både barn och föräldrar, vilket skulle kunna innebära en riskfaktor för återgång i missbruk. ningen för vårdnadshavare och föräldrar att fullgöra sitt ansvar gentemot barnet markant när återförening sker och heldygnsvården upphör. När påfrestningen ökar följer naturligt att risken för återfall i missbruk ökar och då är möjligheten för socialnämnden att inom sitt uppföljningsansvar begära drogtest väl motiverat. Vetskapen om att drogtest kan beslutas kan också få en motivationsstärkande effekt, som bidrar till en längre sammanhållen period av nykterhet och därmed minskade risker för återfall. Barnrättsbyrån anser att även om förslaget innebär en inskränkning i rätten till privatliv för föräldrarna bör det ställas i proportion till den risk det innebär för ett barn att vistas i en hemmiljö med föräldrar som tidigare använt droger och den risk som därmed finns för återfall. Behovet av att säkerställa att förändringarna fortsättningsvis är varaktiga och genomgripande väger enligt Barnrättsbyrån tyngre än föräldrarnas rätt till integritet. Regeringen instämmer i remissinstansernas synpunkter om att det är viktigt att barn och unga tillförsäkras trygghet och säkerhet utifrån ett långsiktigt perspektiv. Inför prövningen av om vård enligt LVU ska upphöra är det därför viktigt att socialnämnden gör en utredning av barnets situation och vårdnadshavarnas omsorgsförmåga, för att kunna ta ställning till om vården kan upphöra. Regeringen föreslår även i denna proposition att det ska införas en skyldighet för socialnämnden att följa upp barn och unga efter det att vård enligt LVU har upphört (se kapitel 8). Om det under uppföljningen uppkommer misstankar om att barnet eller den unge riskerar att fara illa, t.ex. på grund av att vårdnadshavarna eller föräldrarna har återfallit i missbruk, kan socialnämnden inleda en ny utredning. kan också fatta ett nytt beslut om omhändertagande alternativt ansöka om vård enligt LVU igen. har alltså goda möjligheter att agera och vidta åtgärder om misstankar uppstår om att ett barn far illa efter det att vård enligt LVU har upphört. Mot denna bakgrund anser regeringen, i likhet med promemorian, att socialnämnden inte bör ges möjlighet att kunna besluta att vårdnadshavare ska lämna drogtest efter det att vård enligt LVU har upphört. 2021/22:178 9.3 9.3.1Förutsättningar för att kunna besluta om drogtest Regeringens förslag: Har den unge beretts vård med stöd av 2 § lagen med särskilda bestämmelser om vård av unga ska socialnämnden inför umgänge, om det finns anledning till det, kontrollera om en vårdnadshavare eller förälder är eller har varit påverkad av narkotika, alkoholhaltiga drycker, andra berusningsmedel, sådant medel som avses i 1 § lagen om förbud mot vissa dopningsmedel eller sådan vara som omfattas av lagen om förbud mot vissa hälsofarliga varor. får då besluta att vårdnadshavaren eller föräldern ska uppmanas att lämna blod-, urin-, utandnings-, saliv-, svett- eller hårprov. Även inför prövning av om vården ska upphöra ska socialnämnden, om det finns anledning till det, kontrollera om en vårdnadshavare är eller har varit påverkad av någon sådan dryck eller vara eller något sådant medel som anges ovan. får då besluta att han eller hon ska uppmanas att lämna sådana prov som anges ovan. Ett beslut om att en vårdnadshavare eller förälder ska lämna sådant prov som anges ovan får endast fattas i den mån åtgärden är försvarlig med hänsyn till dess syfte och övriga omständigheter. ska i beslutet särskilt ange vad för slags prov som avses och syftet med åtgärden. Om vårdnadshavaren eller föräldern inte medverkar till provtagning får förhållandet tillmätas den betydelse för socialnämndens umgänges- eller vårdbeslut som omständigheterna motiverar. Bestämmelserna om provtagning ska ingå i den uppräkning som finns i den inledande bestämmelsen i lagen med särskilda bestämmelser om vård av unga av sådana åtgärder som får vidas utan samtycke. Promemorians förslag överensstämmer i sak med regeringens men har en annan utformning. Promemorian innehåller inget förslag om att socialnämnden kan besluta om drogtest för att kontrollera om en vårdnadshavare eller förälder har varit påverkad av droger.