prop · H903215 · 2022-04-05 00:00:00 — rekonstruktörens samtycke bestämt ska fullföljas (jfr regeringens förslag i avsnitt 7.3.2 om att en gäldenär ska kunna bestämma att ett avtal ska Lagrådet framhåller att lagrådsremissens förslag omfattar mer än bara kreditfordringar och att förmånsrätten skulle omfatta hela kontrakts- Lagrådet anför att detta inte framstår som motiverat och att det inte framkommit något behov av en så utvidgad förmånsrätt. ringen finns det flera fördelar med att i förmånsrättshänseende jämställa fordringar efter fullföljdskrav med fordringar som grundar sig på nya Inte minst framstår en sådan reglering som mer heltäckande och rättvis ur ett borgenärsperspektiv. Liknande förslag har också tidigare lagts fram av (se SOU 2001:80 s. 155 f.). innebär förslaget, som påpekas av Lagrådet, att förmånsrätten utvidgas i förhållande till vad som gäller . Även om risken för att detta ska få negativa konsekvenser framstår som relativt låg vore det olyckligt om reglerna om förmånsrätt försvårar möjligheterna att få till stånd en rekonstruktion, t.ex. på grund av att kreditgivarna är negativt inställda till rekonstruktionen av rädsla för att deras säkerheter ska urholkas. hör också att en borgenär med en fordran på vederlag efter fullföljdskrav får visst skydd genom regeringens förslag om att en sådan fordran ska anses uppkommen under rekonstruktionen och att borgenären är berättigad Vid en sammantagen bedömning anser regeringen därför att det inte finns tillräckliga skäl att gå vidare med förslaget om förmånsrätt Prop. 2021/22:215 för fordringar efter fullföljdskrav. Bästa allmänna förmånsrätt bör alltså även fortsättningsvis gälla för fordringar som grundar sig på avtal som gäldenären med rekonstruktörens samtycke ingått under rekonstruktionen. Det finns inte, som Lagrådet är inne på, skäl att begränsa förmånsrätten till fall där samtycke krävs för att avtalet ligger utanför den löpande för- valtningen. För att säkerställa att en förmånsrätt inte uppkommer utan att rekon- struktören aktivt har tagit ställning i frågan, föreslår utredningen att rekonstruktörens samtycke ska vara skriftligt. Regeringen kan emellertid konstatera att något skriftlighetskrav inte kommer att gälla för rekon- struktörens samtycke till att gäldenären åtar sig nya förpliktelser. Krav på skriftlighet gäller heller inte för att förmånsrätt ska uppkomma för nya avtal som gäldenären ingått med rekonstruktörens samtycke. Regeringen anser därför att det inte bör ställas upp något sådant krav. I praktiken kommer det naturligtvis underlätta för en borgenär att hävda sin rätt till förmånsrätt i en efterföljande konkurs om rekonstruktörens sam- tycke är dokumenterat. Den försiktige borgenären bör således förvissa sig om att rekonstruktören samtyckt och se till att samtycket dokumenteras på lämpligt sätt. Regeringen föreslår i avsnitt 7.1.1 att gäldenären ska få åta sig nya förpliktelser inom ramen för den löpande förvaltningen av verksamheten utan rekonstruktörens samtycke. För att förmånsrätt ska uppkomma kommer det dock alltid krävas rekonstruktörens samtycke, även om avtalet ligger inom ramen för den löpande förvaltningen. Att samtycke inte krävs för att gäldenären ska ingå avtalet hindrar inte att samtycke ändå inhämtas från rekonstruktören i syfte att förmånsrätt ska uppkomma för fordringar som grundar sig på det aktuella avtalet. Den allmänna förmånsrätten bör begränsas i tid Förmånsrätten för fordringar som grundar sig på avtal som gäldenären med rekonstruktörens samtycke ingått under en företagsrekonstruktion är inte begränsad . Genom regeringens förslag om allmän förmånsrätt för ny finansiering ställs frågan om en begränsning av förmånsrättens var- aktighet i ett något annat läge. Som framgår ovan föreslår regeringen att parterna själva ska komma överens om de närmare villkoren för förmåns- rätt för ny finansiering. I detta ligger att de även kan komma överens om hur länge en förmånsrätt ska gälla. Detta ska framgå av rekonstruktions- planen och bli bindande för parterna. När den överenskomna tiden för förmånsrätten löpt ut gäller den inte längre. Det saknas anledning att ytterligare reglera förmånsrättens längd vid ny finansiering. När det gäller förmånsrätt för fordringar som inte utgör ny finansiering är saken emellertid annorlunda. Sådan förmånsrätt kommer inte att fast- ställas genom rekonstruktionsplanen och kommer inte heller vara direkt synlig för tredje man. Det gör det vanskligt för en borgenär att bedöma vilken risk borgenären tar genom att ingå ett avtal med gäldenären. Detta kan ha en negativ påverkan på gäldenärens möjligheter att ingå nya avtal efter att rekonstruktionen har avslutats. Detta talar för att förmånsrätten för fordringar som inte utgör ny finansiering ska upphöra om en rekonstruk- Å andra sidan skulle en sådan regel kunna försvåra för 2021/22:215 gäldenären att få finansiering under företagsrekonstruktionen. En finansiär kanske inte vågar lita på att rekonstruktionen kommer att lyckas och därför inte vågar tillföra gäldenären finansiering. Regeringen gör mot denna bakgrund bedömningen att förmånsrätten bör gälla i vissa fall när gäldenären försätts i konkurs i nära anslutning till att rekonstruktionsförfarandet avslutats. Eftersom det är upp till medlems- staterna att själva bestämma om de över huvud taget vill införa en priori- terad ställning för ny och tillfällig finansiering bör direktivets regler inte hindra en tidsmässig begränsning av förmånsrätten (se artikel 17.4). Regeringen föreslår att den allmänna förmånsrätten för fordringar som grundar sig på avtal som gäldenären med rekonstruktörens samtycke träffat under en företagsrekonstruktion ska begränsas . Avgörande för hur denna begränsning ska utformas bör vara om rekonstruktionen har avslutats med att en rekonstruktionsplan fastställts eller inte. Enligt regeringens uppfattning bör det inte finnas kvar någon för- månsrätt för finansiering som tillförts under förfarandet när rekonstruk- tionsplanen fastställs. Det får i stället ankomma på gäldenären att reglera den finansieringen innan förfarandet avslutas eller att omvandla den till ny finansiering och ta upp den i rekonstruktionsplanen. Det sistnämnda förutsätter dock att den är nödvändig för att genomföra planen och inte otillbörligt skadar borgenärernas intressen. Om rekonstruktionen däremot inte avslutas med att en rekonstruk- tionsplan har fastställts bör förmånsrätten fortsätta att gälla efter att rekonstruktionen upphört. Det bör alltså inte krävas att borgenären har ansökt om gäldenärens konkurs innan rekonstruktionen har upphört för att förmånsrätten ska gälla. En borgenär skulle annars kunna känna sig tvungen att ansöka om konkurs för att inte gå miste om sin förmånsrätt, även om det fortfarande står och väger om rekonstruktionen kommer att lyckas. En sådan ordning riskerar att motverka syftet med rekonstruk- tionsinstitutet. Förmånsrätten får dock inte heller gälla att den får en stark negativ påverkan på gäldenärens möjligheter att få nya krediter efter att rekonstruktionen avslutats. Regeringen anser, i likhet med men till skillnad från , att är väl avvägd. Ett liknande förslag har tidigare även lämnats av (se SOU 2001:80 s. 157). Avgörande för om förmånsrätten ska bestå bör vara om konkursansökan avseende gäldenären kommit in till rätten från rekonstruktionens upphörande. Tiden bör räknas från beslutet att rekonstruktionen ska avslutas och inte från det att beslutet fick laga kraft. Till skillnad från utredningen anser regeringen att det inte bör spela någon roll vem som ansökt om konkurs. Förmånsrätten ska alltså bestå även om gäldenären försätts i konkurs på egen ansökan eller på ansökan av en borgenär som inte tillfört någon finansiering. Eftersom regeringen i ett annat lagstiftningsärende (prop. 2021/22:169) föreslagit en ändring av 10 § förmånsrättslagen och den lagen föreslås träda i kraft efter den ändring som regeringen nu föreslår behöver den lagändringen kompletteras på motsvarande sätt. Andra transaktioner i samband med en Regeringens bedömning: Några ändringar är inte nödvändiga i svensk rätt för att tillgodose kraven i direktivet om att vissa transaktioner inte ska vara möjliga att förklara ogiltiga eller icke verkställbara. Utredningens bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen remissinstans invänder mot bedömningen. Skälen för regeringens bedömning: Enligt insolvensdirektivet ska även vissa andra transaktioner än ny och tillfällig finansiering kunna skyddas (artikel 18). Syftet med bestämmelsen är att främja en kultur där krisande företag ansöker om företagsrekonstruktion (skäl 69). Medlemsstaterna ska säkerställa att transaktioner som är rimliga och nödvändiga för förhandlingen av en rekonstruktionsplan inte förklaras ogiltiga, möjliga att förklara ogiltiga eller icke verkställbara på den grunden att transaktionen är till skada för borgenärskollektivet, om inte även andra grunder i nationell rätt föreligger (artikel 18.1). Medlems- staterna får dock begränsa detta till att endast gälla om rekonstruktions- planen fastställts av en rättslig eller administrativ myndighet eller om rätten prövat transaktionen på förhand (artikel 18.2). Medlemsstaterna får även undanta transaktioner som genomförts efter det att gäldenären blivit oförmögen att betala sina skulder i takt med att de förfaller till betalning (artikel 18.3). Åtminstone följande transaktioner ska enligt direktivet skyddas (artikel 18.4): –betalning av avgifter och kostnader för förhandling om och antagande eller fastställande av en rekonstruktionsplan, –betalning av avgifter och kostnader för att söka yrkesmässig råd- givning som har nära samband med rekonstruktionen, –betalning av löner till arbetstagare för redan utfört arbete, utan att det påverkar annat skydd i unionsrätt eller nationell rätt, och –varje betalning och utbetalning som görs inom ramen för den löpande affärsverksamheten och som inte anges i leden ovan. Vidare ska medlemsstaterna säkerställa att det finns ett motsvarande skydd som det som beskrivs ovan för transaktioner som är rimliga och omedel- bart nödvändiga för genomförandet av en fastställd rekonstruktionsplan (artikel 18.5). Även i denna del aktualiseras de svenska reglerna om återvinning. Återvinningsmöjligheterna träffar rättshandlingar och därmed även andra transaktioner än ny och tillfällig finansiering. Direktivets bestämmelser om skydd för andra transaktioner som är rimliga och nöd- vändiga för förhandlingen av en rekonstruktionsplan bygger emellertid på samma principer som skyddet för ny och tillfällig finansiering. Med andra ord ska medlemsstaterna säkerställa att sådana transaktioner inte förklaras ogiltiga m.m. enbart på den grunden att de är till skada för borgenärs- kollektivet. Som framgår av framställningen i avsnitt 10.1.1 ställer konkurslagen upp ytterligare förutsättningar för att återvinning ska få ske. Reglerna om återvinning är alltså förenliga med direktivet. Regeringen bedömer att sådana transaktioner som anges i direktivet även i övrigt får 2021/22:215 anses tillräckligt skyddade (artikel 18.4 a–d). Några ändringar i svensk rätt för att tillgodose direktivets krav är därför inte är nödvändiga. 11Företagsägarnas och arbetstagarnas ställ- ning under företagsrekonstruktionen Regeringens bedömning: Det finns redan ett tillräckligt skydd mot att en företagsägare på ett otillbörligt sätt försöker hindra genomförandet av en rekonstruktionsplan. Utredningens bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen remissinstans invänder mot bedömningen. Skälen för regeringens bedömning: Insolvensdirektivet innehåller regler som ska motverka att företagsägare otillbörligt hindrar att en plan antas eller fastställs (artikel 12.1). Bestämmelserna är endast tillämpliga om en medlemsstat har valt att undanta företagsägare från reglerna om rekonstruktionsplaner (artiklarna 9–11). Som framgår av avsnitt 8 föreslår regeringen att företagsägare ska omfattas av dessa regler. Direktivets bestämmelser i denna del föranleder därför inte några åtgärder. Medlems- staterna ska emellertid även säkerställa att företagsägare inte tillåts att på ett otillbörligt sätt hindra genomförandet av en rekonstruktionsplan (arti- kel 12.2). Dessa bestämmelser är inte beroende av om en medlemsstat har valt att undanta företagsägare från reglerna om antagande och fastställande av rekonstruktionsplaner. Några exempel på åtgärder som medlemsstater- na bör vidta lämnas inte i direktivet. Däremot framgår att medlemsstaterna vid bedömningen av vad som ska anses som otillbörligt hindrande från en företagsägares sida får ta hänsyn till bl.a. storleken på företaget och om gäldenären är en fysisk eller juridisk person (artikel 12.3). Det bör framhållas att företagsägarna sällan har några incitament att hindra genomförandet av en rekonstruktionsplan. De har ju som regel stått bakom både ansökan om företagsrekonstruktion och utformandet av rekonstruktionsplanen. En fastställd rekonstruktionsplan kommer dess- utom att vara bindande för de berörda parterna och rättens beslut utgör en exekutionstitel. Det kommer därför att vara svårt för en företagsägare att hindra genomförandet av planen. Därutöver kommer det enligt regering- ens förslag att vara möjligt att förordna en tillsynsperson för att utöva tillsyn över att gäldenären fullgör sina åtaganden enligt rekonstruk- tionsplanen (se avsnitt 8.10). Om gäldenären inte följer anvisningar från tillsynspersonen, eller på annat sätt allvarligt missköter sina åtaganden enligt planen, kan det leda till att planen upphävs (se avsnitt 8.11). Om planen upphävs bör det inte sällan leda till att gäldenären går i konkurs. En företagsägare har därför i allmänhet även av denna anledning starka skäl att inte hindra genomförandet av planen. Regeringen bedömer att vad som redogörs för i det föregående utgör ett tillräckligt skydd mot att företags- ägare försöker hindra genomförandet av en rekonstruktionsplan. Regeringens bedömning: Arbetstagarnas individuella och kollektiva rättigheter påverkas inte av rekonstruktionsförfarandet. Utredningens bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: De flesta av remissinstanserna instämmer i utred- ningens bedömning eller invänder inte mot den. Tjänstemännens Central- organisation efterfrågar ett förtydligande om att sådana rättigheter som grundar sig i kollektivavtal inte påverkas av rekonstruktionsförfarandet. efterfrågar förtydliganden av förmånsrättsperioden för löne- fordringar. Även efterfrågar detta. Skälen för regeringens bedömning: Enligt insolvensdirektivet ska medlemsstaterna säkerställa att arbetstagares individuella och kollektiva rättigheter enligt arbetsrätt på unionsnivå och nationell nivå inte påverkas av reglerna om företagsrekonstruktion (artikel 13.1). Arbetstagare ska ha ett fullständigt arbetsrättsligt skydd under en företagsrekonstruktion (skäl 60). Bland de rättigheter som inte ska få påverkas nämns särskilt –förhandlingsrätten och rätten till kollektiva åtgärder, –rätten till information och samråd i enlighet med och rådets direktiv /14/EG av om inrättande av en allmän ram för information till och samråd med arbetstagare i Europeiska gemenskapen och direktiv /38/EG av om inrättande av ett europeiskt företagsråd eller ett förfarande i gemenskapsföretag och grupper av gemenskapsföretag för information till och samråd med arbetstagare, och –de rättigheter som garanteras av Rådets direktiv /59/EG av om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om kollektiva uppsägningar och direktiv /23/EG av om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om skydd för arbets- tagares rättigheter vid överlåtelse av företag, verksamheter eller delar av företag eller verksamheter samt och rådets direktiv /94/EG av om skydd för arbetstagare vid arbetsgivarens insolvens (lönegarantidirektivet). Av insolvensdirektivet följer även att om rekonstruktionsplanen medför förändringar i arbetsorganisationen eller i avtalsförhållanden med arbets- tagare ska dessa åtgärder godkännas av arbetstagarna om det i nationell rätt eller i kollektivavtal föreskrivs godkännande (artikel 13.2). Regler om arbetstagares rättigheter finns bl.a. i lagen (1982:80) om anställningsskydd, lagen (1976:580) om medbestämmande i arbetslivet och lagen (1974:13) om vissa anställningsfrämjande åtgärder. Under en företagsrekonstruktion kan det bli nödvändigt med förändringar i verk- samheten som leder till att arbetstagare behöver sägas upp. Det arbets- rättsliga regelverket gäller även vid en företagsrekonstruktion. Som framhålls av gäller detta även för rättigheter enligt kollektivavtal. Det innebär att det i enlighet med lagen om anställningsskydd ställs särskilda krav för att en arbetsgivare ska få säga upp en tillsvidareanställd arbetstagare under rekonstruktionen (4 och 7 §§). Om gäldenären vidtar driftsinskränkningar eller omstruktureringar i verksamheten kan det uppkomma en situation där det föreligger arbets- 2021/22:215 brist, vilket i sin tur kan utgöra grund för uppsägning. Det förutsätter dock att arbetsgivaren inte kan omplacera de aktuella arbetstagarna. Om det är skäligt att kräva att arbetsgivaren bereder en arbetstagare annat arbete hos sig är en uppsägning enligt bestämmelserna i lagen om anställningsskydd inte tillåten (7 § andra stycket). Dessa regler gäller oförändrade under en företagsrekonstruktion. har vidare genomfört de direktiv som insolvensdirektivet hän- visar till (artikel 13.1 b och c). Varken lagen om anställningsskydd, lagen om medbestämmande i arbetslivet eller lagen om vissa anställnings- främjande åtgärder innehåller några undantagsbestämmelser för det fall att gäldenären genomgår en företagsrekonstruktion. Det innebär att regler om t.ex. förhandling och rätt till information gäller i oförändrad utsträckning även under en rekonstruktion. Samma sak gäller för reglerna om företrä- desrätt. Arbetstagare omfattas dessutom av lönegaranti i den utsträckning som lönegarantidirektivet kräver. Det föregående innebär att det förhållan- det att en företagsrekonstruktion inleds inte i sig påverkar arbetstagarnas rättigheter. Gäldenären har inte heller rätt att åsidosätta arbetstagarnas rättigheter vid större förändringar i verksamheten, t.ex. om delar av arbetsstyrkan ska sägas upp. Även i ett sådant fall måste de arbetsrättsliga reglerna följas, vilket bl.a. innebär att en uppsägning måste vara förenlig med lagen om anställningsskydd och att arbetstagaren har rätt till viss uppsägningstid och företrädesrätt till återanställning. I svensk rätt krävs inte något godkännande från arbetstagare för föränd- ringar i arbetsorganisationen (jfr artikel 13.2). Innan arbetsgivaren beslutar om viktigare förändringar av sin verksamhet måste arbetsgivaren enligt lagen om medbestämmande i arbetslivet dock som huvudregel förhandla med berörda fackliga organisationer (11–13 §§). Om det inte finns synner- liga skäl får arbetsgivaren inte besluta eller verkställa ett sådant beslut förrän förhandlingarna har slutförts (11 § andra stycket). Detta gäller även under en företagsrekonstruktion. Det kan förekomma att delar av gäldenärsföretagets verksamhet behöver säljas av under rekonstruktionen. I lagen om anställningsskydd finns regler som tar sikte på de fall där ett företag, en verksamhet eller en del av en verksamhet övergår från en arbetsgivare till en annan (6 b §). Reglerna innebär att om en verksamhet övergår till en annan arbetsgivare så övergår också de rättigheter och skyldigheter på grund av de anställningsavtal och de anställningsförhållanden som gäller för övergången på den nya arbetsgivaren. Arbetstagaren har rätt att motsätta sig att anställ- ningsavtalet och anställningsförhållandet övergår till den nya arbets- givaren. Även dessa bestämmelser bedöms gälla vid företagsrekonstruk- tion och några ändringar är därför inte nödvändiga. och efterfrågar för- tydliganden av reglerna om förmånsrätt för lönefordringar. Enlig förmåns- rättslagen (1970:979) följer allmän förmånsrätt med bl.a. arbetstagares fordran på lön eller annan ersättning på grund av anställningen (12 §). Även om allmän förmånsrätt endast gäller vid konkurs får reglerna betydelse vid företagsrekonstruktion eftersom lönegaranti utgår under en företagsrekonstruktion för fordran på lön eller annan ersättning och på pension som skulle haft förmånsrätt om arbetsgivaren i stället hade försatts i konkurs (se 7 § lönegarantilagen [1992:497]). Det har inte framkommit att det skulle finns något behov av att förtydliga dessa bestämmelser och Prop. 2021/22:215 hur de ska tillämpas i det enskilda fallet är en fråga för rättstillämpningen. Sammanfattningsvis gör regeringen mot bakgrund av ovanstående bedömningen att de nuvarande reglerna säkerställer att arbetstagarnas individuella och kollektiva rättigheter inte påverkas av rekonstruktions- förfarandet. Några ändringar i svensk rätt är därför inte nödvändiga. Kraven på företagsledare är tillräckliga Regeringens bedömning: Befintliga regler är tillräckliga för att säker- ställa att företagsledare i ett företag som närmar sig insolvens beaktar dels borgenärernas och andra parters intressen, dels behovet av att vidta åtgärder för att undvika insolvens. Det finns även regler som syftar till att förhindra företagsledare från att uppsåtligen eller av oaktsamhet agera på ett sätt som hotar företagens livskraft. därför upp till kraven som ställs i direktivet. Utredningens bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: De flesta av remissinstanserna, bl.a. , Rekonstruktör- och konkursförvaltarkollegiet i , och , instämmer i utredningens bedömning eller invänder inte mot den. anser dock att en skärpning av lagstiftningen på detta område är nödvändig och att detta kan ske genom att det i konkurslagen (1987:672) införs en handlingsplikt vid insolvens. anser att det bör klargöras att en företrädare för ett bolag har ett ansvar att agera vid insolvens och att det därmed finns en skade- ståndsskyldighet i och med detta. universitet menar att det saknas en analys av hur befintliga svenska regler uppfyller allmänna EU-rättsliga principer om effektiv nationell sank- tionering av handlingsnormer föreskrivna i direktiv och andra rättsakter. Enligt fakultetsnämnden kan grunderna för utredningens slutsatser därför Akademin för insolvensrätt vid vid stads universitet, Rekonstruktör- och konkursförvaltarkollegiet i och framhåller att det bör göras en samlad översyn av reglerna för företagsledares skyldigheter. håller att nuvarande regler om medansvar i aktiebolagslagen (2005:551) och bestämmelserna om företrädaransvar för skatter behöver reformeras. Skälen för regeringens bedömning Direktivets regler om företagsledares skyldigheter Enligt insolvensdirektivet har företagsledare vissa skyldigheter när det råder sannolikhet för insolvens (artikel 19). hållen och ger inga direkta riktlinjer för vilka mer konkreta skyldigheter som bör ligga på bolagens företrädare. I stället anges rent allmänt att hänsyn ska tas till bl.a. borgenärsintresset, behovet att vidta åtgärder för 2021/22:215 att undvika insolvens, samt behovet att undvika uppsåtligt eller grovt oaktsamt handlande som hotar företagets livskraft. Några sanktioner för åsidosättande av de skyldigheter som anges i bestämmelsen följer inte direkt av direktivet. Det huvudsakliga syftet med direktivets bestämmelser om företags- ledares skyldigheter får anses vara att få företagsledare att agera och snabbt vidta åtgärder för att undvika att företaget går i konkurs. Detta återspeglas i direktivets krav på att företagsledare ska ta vederbörlig hänsyn till behovet av att vidta åtgärder för att undvika insolvens (artikel 19 b). Samma tankar framgår av skälen där det anges att om ett företag har ekonomiska svårigheter bör företagsledare vidta åtgär- der för att minimera förlusterna och undvika insolvens.