prop · H903215 · 2022-04-05 00:00:00 — 8.7.1ska rätten också vägra att fastställa en rekonstruktionsplan under vissa omständigheter. Även detta utgör ett skydd för utsatta borgenärer. 8.6.3Krav för antagande av en rekonstruktionsplan Regeringens förslag: En rekonstruktionsplan ska antas om samtliga grupper har godkänt planen. En grupp ska anses ha godkänt planen om minst två tredjedelar av de röstande har godtagit planen och deras fordringar eller rättigheter uppgår till minst två tredjedelar av det sammanlagda beloppet av de fordringar eller rättigheter för vilka rösträtt får utövas. Utredningens förslag överensstämmer delvis med regeringens. Utred- ningen föreslår att om det vid plansammanträdet inte går att avgöra om förslaget antagits ska rätten pröva frågan så snart det kan ske. Remissinstanserna: De flesta av remissinstanserna tillstyrker förslaget eller invänder inte mot det. Advokatfirman anser att det inte bör ställas upp krav på att ett visst minsta antal röstande i varje grupp ska godta rekonstruktionsplanen för att den ska antas. struktion anser att ska vara bundet att rösta för ett ackord om det är till fördel för det allmänna såvida det inte finns särskilda skäl. Även anser att det bör övervägas om det borde vara ett krav att har en positiv inställning om ett förslag är till för- del för det allmänna. Svensk Inkasso anser att nuvarande majoritetsregler vid röstning om ett ackord även ska gälla för rekonstruktionsplaner. Skälen för regeringens förslag: Enligt insolvensdirektivet ska en rekonstruktionsplan anses ha antagits om en majoritet av de berörda parterna – beräknat utifrån deras fordringar eller intressen – i varje grupp röstar för planen. Med intressen avses i detta sammanhang framför allt företagsägarnas ägarintresse i gäldenären. Medlemsstaterna får vidare kräva att en majoritet av antalet berörda parter erhålls i varje grupp, dvs. oberoende av storleken på respektive berörd parts fordran eller intresse (artikel 9.6 första stycket). Medlemsstaterna får själva bestämma vilken majoritet som ska krävas för att en rekonstruktionsplan ska anses ha antagits, men den får inte överstiga av vare sig beloppet för fordringarna eller intressena eller antalet röstningsberättigade (artikel 9.6 andra stycket). Det är vidare tillåtet att ersätta omröstningen med en överenskommelse med tillräcklig majoritet (artikel 9.7). Om röstningen har formen av en sådan överenskommelse kan de berörda parter som inte deltog i denna överenskommelse erbjudas möjlighet att ansluta sig till rekonstruktionsplanen (skäl 43). Enligt den nuvarande lagen om företagsrekonstruktion ska ett ackords- förslag anses antaget om en viss andel av borgenärerna röstar för förslaget (3 kap. 4 §). Hur många borgenärer som måste rösta för förslaget beror på hur stor andel av fordringsbeloppen som ackordsförslaget ger. Ett ackordsförslag som ger av fordringsbeloppen ska anses antaget, om tre femtedelar av de röstande har godtagit förslaget och deras fordringar uppgår till tre femtedelar av de röstberättigade fordringarnas sammanlagda belopp. Ett ackordsförslag som ger lägre än av fordringsbeloppen ska anses antaget, om tre fjärdedelar av de röstande har godtagit förslaget och deras fordringar uppgår till tre fjärdedelar av de röstberättigade fordringarnas sammanlagda belopp. Reglerna om offentligt ackord ställer alltså olika krav på majoritet beroende på vilken utdelning som erbjuds i ackordsförslaget. Till skillnad från Svensk Inkasso anser regeringen att den ordningen inte är lämplig att behålla. Ett sådant regelverk skulle bli invecklat när röstningen ska ske i olika grupper och där olika grupper ska kunna erbjudas olika uppgörelser. Regeringen anser i stället att samma majoritetskrav bör gälla för samtliga grupper. En förutsättning för att rekonstruktionen ska lyckas är att rekon- struktionsplanen har brett stöd bland de berörda parterna. Regeringen anser, i likhet med , att det bör ställas krav på kvalificerad majoritet och att två tredjedelar framstår som ett väl avvägt krav, både avseende antalet röstande och andelen av de röstberättigade fordringarna eller rättigheterna i gruppen. Att kräva kvalificerad majoritet enbart avseende andelen av de röstberättigade fordringarna eller rättig- heterna, som Advokatfirman förordar, framstår inte som lämpligt. En sådan ordning skulle kunna medföra att ett fåtal borgenärer med stora anspråk får ett avgörande inflytande på bekostnad av ett större antal borge- närer med mindre anspråk. De av regeringen föreslagna majoritetskraven utgör alltså ett skydd för mindre borgenärer (jfr artikel 9.4 fjärde stycket). Regeringen föreslår därför att en rekonstruktionsplan ska antas om –minst två tredjedelar av de röstande har godtagit planen, och –deras fordringar eller rättigheter uppgår till minst två tredjedelar av det sammanlagda beloppet av de fordringar eller rättigheter för vilka rösträtt får utövas. Om en berörd part deltar i olika grupper, t.ex. på grund av att den har både prioriterade och oprioriterade fordringar som berörs av rekonstruktions- planen, ska fordringarnas värde delas upp mellan grupperna. Regeringen anser att det inte finns något behov av att möjliggöra att en överenskom- melse ska kunna ersätta en formell omröstning om rekonstruktionsplanen. och Stiftelsen anför i detta sammanhang att det bör övervägas att ytterligare reglera under vilka omständigheter ska rösta för en rekonstruktionsplan. Särskilda regler för hur ska agera under en företagsrekon- struktion finns i lagen (2007:324) om hantering av vissa borgenärsuppgifter. I lagen regleras bl.a. under vilka förutsättningar får godkänna en ekonomisk uppgörelse med gäldenären (4 § första stycket). får anta ett förslag om ackord om det kan anses ekonomiskt fördelaktigt för det allmänna och det inte med hänsyn till gäldenärens personliga förhållanden eller av någon annan anledning framstår som olämpligt från allmän synpunkt. ska alltså, i likhet med andra borgenärer, göra en ekonomisk bedömning av gälde- Prop. 2021/22:215 närens förslag till uppgörelse. Denna bedömning ska dock göras utifrån det allmännas intresse. Det är självklart att en myndighet inte får ta ovid- kommande hänsyn vid ställningstagandet om en uppgörelse ska godtas. Regeringen anser därför att det saknas skäl att ytterligare reglera under vilka omständigheter ska rösta för en ekonomisk uppgörelse i en rekonstruktionsplan. Enligt den nuvarande lagen om företagsrekonstruktion gäller att om det inte går att avgöra om ackordet antagits eller förkastats av borgenärerna ska rätten pröva frågan vid en förhandling (3 kap. 23 §). Att rätten i en sådan situation måste pröva om rekonstruktionsplanen har antagits framstår emellertid som självklart. Rätten kommer alltid att behöva ta ställning till om planen har antagits för att kunna avgöra om den ska fast- ställas (antingen genom de allmänna reglerna för fastställelse eller genom reglerna om s.k. gruppöverskridande cram-down). Regeringen föreslår därför inte, till skillnad från utredningen, att ovan nämnda regel ska föras över till den nya lagen. 8.7Fastställelse av en rekonstruktionsplan 8.7.1Rätten ska kunna fastställa en rekonstruktions- plan som antagits av de berörda parterna Regeringens förslag: Om rekonstruktionsplanen har antagits ska rätten pröva om planen ska fastställas. Endast fastställda planer ska få den rättsverkan som följer av den nya lagen. Planen ska fastställas, utom i de fall 1.berörda parter inom samma grupp inte behandlas lika i proportion till deras respektive fordran eller rättighet, 2.planen inte har rimliga utsikter att förhindra att gäldenären blir insolvent eller säkra verksamhetens livskraft, 3.det finns skälig anledning att anta att gäldenären i hemlighet har gynnat någon berörd part för att inverka på planförhandlingen eller att något annat svek har ägt rum vid planförhandlingen, 4.planen strider mot lag eller annan författning eller uppenbart är till skada för berörda parter, eller 5.ärendet inte har handlagts på rätt sätt och felet kan ha inverkat på planförhandlingens utgång. Om rekonstruktionsplanen föreskriver ny finansiering ska planen fastställas endast om rätten bedömer att den nya finansieringen är nöd- vändig för att genomföra planen och inte på ett otillbörligt sätt skadar borgenärernas intressen. Efter invändning av en berörd part ska rätten vägra att fastställa planen om utfallet för parten blir sämre genom planen än vad det hade blivit vid gäldenärens konkurs eller om planen på annat sätt är till skada för parten, det inte finns betryggande säkerhet för planens fullgörande eller planen av någon annan särskild anledning inte ska fastställas. Regeringens bedömning: De föreslagna handläggningsreglerna säkerställer en snabb och effektiv handläggning av fastställelsefrågan. 2021/22:215 Utredningens förslag och bedömning överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningen föreslår inte någon särskild regel om att rätten ska vägra fastställelse av en rekonstruktionsplan om den strider mot lag eller annan författning. Utredningen föreslår även en delvis annan lagteknisk lösning än regeringen. Remissinstanserna: De flesta av remissinstanserna tillstyrker utred- ningens förslag eller invänder inte mot det. Ingen remissinstans invänder mot utredningens bedömning. och anser att det bör exemplifieras vad som avses med kriterierna ”uppenbart är till skada för berörda parter” respektive ”till skada för de berörda parterna”. Dessa remissinstanser anser att ett förslag om att betalningstiden skjuts fram mot borgenärens vilja som utgångs- punkt ska anses vara till skada för borgenären. ifrågasätter vidare varför det s.k. testet om borgenärers bästa intresse ska göras i förhållande till utfallet i en konkurs och påpekar att detta riskerar att medföra att tröskeln för att få en rekonstruktionsplan fastställd blir alltför låg. , Företagarna och Stiftelsen menar att det är alltför långtgående att ställa upp som krav för att en rekonstruktionsplan ska kunna fastställas att det finns betryggande säkerhet för planens genomförande. Ackordscentralen anser vidare att en rekonstruktionsplan inte ska kunna fastställas om inte en tillfällig finansiering under rekonstruktionen har reglerats eller konver- terats till en ny finansiering. menar att utrymmet för rätten att vägra fastställelse av en rekonstruktionsplan på grund av att den inte kan antas säkra gäldenärens livskraft bör vara begrän- sat om ingen borgenär har gjort invändning om detta. anser att det bör tydliggöras att en särskild anledning att inte fastställa rekon- struktionsplanen är om omröstningen har påverkats av en närståendes fordran och röst. framhåller vidare att det bör vara gäldenären som har bevisbördan för att visa att borgenärerna har behandlats lika och att det krävs en beskrivning av hur testet om borgenärers bästa intresse ska göras. lyfter frågan om det bör övervägas om det ska införas någon ytterligare skyddsmekanism för oprioriterade borge- närer. Skälen för regeringens förslag och bedömning Rätten ska kunna fastställa en rekonstruktionsplan Insolvensdirektivet kräver att en rekonstruktionsplan i vissa fall måste fastställas för att den ska bli bindande för parterna (artikel 10.1). Enligt direktivet ska åtminstone följande rekonstruktionsplaner fastställas: –planer som påverkar fordringar eller intressen för berörda parter som inte samtycker till planen, –planer i vilka det föreskrivs ny finansiering, och –planer som medför en förlust av av arbetsstyrkan. Uppräkningen är en minimireglering. Det är således tillåtet att kräva fast- ställelse även i andra fall än de som anges i direktivet. Det följer såväl av ordalydelsen av artikeltexten som av skälen (skäl 48). Det finns inte heller något hinder mot att en medlemsstat kräver att en rekonstruktionsplan alltid måste fastställas för att bli bindande. I saknas möjlighet för rätten att fastställa en rekonstruktions- Prop. 2021/22:215 plan. Med hänsyn till kraven i direktivet måste det införas regler som gör Regeringen föreslår därför att det ska införas en möjlighet att fastställa rekonstruktionsplaner. Endast fastställda planer ska ges de rättsverkningar som följer av den nya lagen (se avsnitt 8.9). Det innebär bl.a. att berörda parter som röstade mot en plan bara blir bundna av planen om den fastställs. Om en rekonstruktionsplan har antagits av de berörda parterna ska rätten pröva om planen ska fastställas Kraven för att en rekonstruktionsplan ska fastställas ska enligt direktivet vara tydliga (artikel 10.2). Det ska åtminstone krävas att –planen har antagits, –borgenärer med tillräckligt enhetliga intressen inom samma grupp behandlas lika, på ett sätt som står i proportion till respektive fordring, och –de berörda parterna har underrättats om planen. Om det finns borgenärer som inte samtycker till planen ska rätten, efter invändning, dessutom pröva om planen klarar det s.k. testet om borge- närers bästa intresse (artikel 10.2 d och artikel 10.2 andra stycket). Om planen innehåller ny finansiering ska rätten pröva om den är nödvändig för att genomföra rekonstruktionsplanen och att den inte otillbörligen skadar borgenärernas intressen (artikel 10.2 e). Slutligen ska medlemsstaterna säkerställa att rätten kan vägra att fastställa en rekonstruktionsplan om den inte skulle ha rimliga förutsättningar att förhindra gäldenärens insolvens eller säkra verksamhetens livskraft (artikel 10.3). Direktivets regler i denna del utgör en minimireglering. Det är alltså tillåtet för medlems- staterna att ställa upp ytterligare krav för att en rekonstruktionsplan ska fastställas. Om samtliga grupper har godkänt planen vid omröstningen bör rätten pröva om planen kan fastställas. Om det är möjligt bör denna prövning göras redan under plansammanträdet. Är detta inte möjligt bör den vidare handläggningen, i enlighet med reglerna i lagen (1996:242) om domstolsärenden, i första hand vara skriftlig. Ett sammanträde kan enligt den lagen dock hållas om det kan antas vara till fördel för utred- ningen eller om det främjar ett snabbt avgörande av ärendet (13 §). I den nuvarande lagen om företagsrekonstruktion anges endast en positiv förutsättning för att ett ackord ska fastställas, nämligen att ackordet har antagits av borgenärerna (3 kap. 23 §). En motsvarande bestämmelse finns i direktivet (artikel 10.2 a). I övrigt anger den nuvarande lagen om före- tagsrekonstruktion endast under vilka förutsättningar fastställelse ska nekas. Regeringen anser att denna lagstiftningsteknik kan användas även för fastställelse av rekonstruktionsplaner. Det kommer underlätta för dom- stolarna och andra om handläggningen av det nya planförfarandet följer principerna för dagens ackordsförhandling. En rekonstruktionsplan bör således fastställas om den har antagits av samtliga grupper och det inte finns skäl att vägra att planen fastställs. I det följande redogör regeringen för under vilka omständigheter det kan bli aktuellt för rätten att vägra fastställelse av en rekonstruktionsplan. Berörda parter i samma grupp ska behandlas lika Enligt direktivet ska rätten kunna neka fastställelse av en rekonstruk- tionsplan om borgenärer inom samma grupp inte behandlas lika på ett sätt som står i proportion till respektive fordring eller rättighet (artikel 10.2 b). En sådan regel bör därför införas. Regeringen anser emellertid att det finns anledning att gå längre än direktivet och inte bara låta regeln gälla för borgenärer. Den bör vara tillämplig på samtliga berörda parter. Det innebär att likabehandlingsprincipen inom varje grupp gäller även för en grupp som består av företagsägare. Rätten ska självmant pröva kravet på lika- behandling och det förutsätts alltså inte att någon av intressenterna i ären- det begär att fastställelse ska vägras. Det hindrar naturligtvis inte att en berörd part som anser att kravet på likabehandling inte är uppfyllt väcker den frågan i ärendet. Om en sådan invändning görs bör det som utgångs- punkt ankomma på gäldenären att lämna en förklaring till varför kravet på likabehandling är uppfyllt, en fråga som lyfter. Ärendet måste ha handlagts på rätt sätt Enligt direktivet ska en rekonstruktionsplan kunna fastställas endast om alla berörda parter har underrättats om rekonstruktionsplanen (artikel Ett bevis om att de berörda parterna har underrättats om rekon- struktionsplanen ska enligt regeringens förslag bifogas ansökan om plan- förhandling (se avsnitt 8.4.1). I enlighet med kraven i direktivet ska planen inte kunna fastställas om de berörda parterna inte har underrättats om planen. Den nuvarande lagen om företagsrekonstruktion går emellertid längre än direktivet eftersom ett ackord inte får fastställas om ärendet inte handlagts på föreskrivet sätt och felet kan ha inverkat på ackordsfrågans utgång (3 kap. 25 § första stycket 1). Det innebär att regleringen omfattar alla handläggningsfel, inte bara det förhållandet att borgenärerna inte underrättats om ackordet. Eftersom rekonstruktionsplanen ska vara bindande även mot berörda parter som inte samtycker till planen är det av största vikt att ärendet handläggs på rätt sätt. Regeringen föreslår därför att den nuvarande regleringen för ackord bör gälla även vid fastställande av en rekonstruktionsplan. Ett exempel på ett handläggningsfel som kan leda till att rekonstruktionsplanen inte ska fastställas är att rätten mot förmodan underlåtit att kungöra beslutet om planförhandling vilket fått till följd att det finns borgenärer som missat att anmäla sina fordringar i plan- förhandlingen. Om rätten vägrar fastställelse på den grunden att det före- kommit ett handläggningsfel som kan ha inverkat på planförhandlingens utgång bör förslaget till rekonstruktionsplan, i likhet med vad som gäller för ackordsförhandling, få prövas vid ett nytt sammanträde. Det är givet att rätten innan detta sammanträde bör se till att ha åtgärdat det handlägg- ningsfel som föranlett att rekonstruktionsplanen inte kunnat fastställas. Någon särskild regel om detta behövs inte. Testet om borgenärers bästa intresse Rätten ska enligt direktivet vägra att fastställa en rekonstruktionsplan om en borgenär som inte samtyckt till planen invänder att planen inte uppfyller det testet om borgenärers bästa intresse (artikel 10.2 d). Regeringen föreslår därför att bestämmelser om detta ska införas i den nya lagen. Testet om borgenärers bästa intresse innebär enligt direktivet att en borgenär som inte samtycker till rekonstruktionsplanen inte ska få ett sämre utfall än borgenären hade fått om den normala rangordningen för prioritering av fordringar i en likvidation tillämpades, antingen i händelse av likvidation, oberoende av om gäldenärens verksamhet avvecklas eller säljs som en fortlevande verksamhet, eller vid det näst bästa alternativa scenariot till om planen inte fastställs (artikel 2.1.6). Det första ledet av testet om borgenärers bästa intresse – den normala rangordningen för prio- ritering av fordringar i en likvidation – bör i det här sammanhanget och i en svensk kontext förstås som utfallet i en konkurs. Enligt skälen till direktivet får medlemsstaterna själva välja vilket tröskelvärde som ska användas – utfallet vid konkurs eller det näst bästa alternativa scenariot – vid genomförandet av testet om borgenärers bästa intresse (skäl 52). Direktivet ger inte någon ledning kring vad det näst bästa alternativa scenariot innebär. Som framhålls av skulle det möjligtvis kunna bestå i att någon är beredd att köpa verksamheten till ett visst angivet pris. En regel om det näst bästa alter- scenariot skulle riskera att bli svår att tillämpa. I normalfallet bör också alternativet till en lyckad företagsrekonstruktion vara konkurs. I syfte att få till stånd en förutsebar och lättillämpad lagstiftning anser regeringen därför att testet om borgenärers bästa intresse bör utgå från utfallet vid en konkurs. Det näst bästa alternativa scenariot bör alltså inte införas som ett alternativ vid bedömningen av om testet om borgenärers bästa intresse är uppfyllt. Enligt direktivets ordalydelse tar testet om borgenärers bästa intresse endast sikte på borgenärer. I syfte att få till stånd en enhetlig lagstiftning anser regeringen emellertid att det finns anledning att gå längre än direktivets bestämmelser och låta regeln gälla för samtliga berörda parter. Det framstår också som logiskt att även andra än borgenärer ska omfattas av regeln eftersom direktivets bestämmelser om värdering gäller för samtliga berörda parter (se artikel 14 och avsnitt 8.8). Regeringen föreslår därför att rätten efter invändning av en berörd part ska vägra fastställelse av rekonstruktionsplanen om den berörda parten får ett sämre utfall genom planen än vad den berörda parten hade fått vid gäldenärens konkurs. Som Lagrådet anför innebär testet om borgenärers bästa intresse att en berörd part inte kan tvingas till en positiv prestation. Regeringen utvecklar innebörden av testet om borgenärers bästa intresse i författningskommen- taren. En prövning av nödvändigheten av ny finansiering och om planen har rimliga utsikter att förebygga insolvens Om rekonstruktionsplanen föreskriver ny finansiering, ska rätten enligt direktivet pröva om den är nödvändig för att genomföra rekonstruk- tionsplanen och att den inte otillbörligen skadar borgenärernas intressen (artikel 10.2 e). Regeringen utvecklar vad som avses med ny finansiering i avsnitt 10.1.1. Om finansieringen inte är nödvändig eller om den otill- börligen skadar borgenärernas intressen, ska rätten vägra att fastställa planen. Rätten ska även vägra att fastställa planen om den inte har rimliga utsikter att förhindra att gäldenären blir insolvent eller säkra verksam- hetens livskraft (artikel 10.3). Till skillnad från testet om borgenärers bästa 2021/22:215 intresse krävs det inte att någon berörd part gör en invändning för att nu nämnda grunder för att vägra fastställelse av planen ska aktualiseras. I praktiken torde det dock sällan bli aktuellt att vägra fastställelse om ingen berörd part gör en invändning. Regeringen föreslår mot denna bakgrund att bestämmelser i enlighet med direktivets regler bör införas i den nya lagen. Stiftelsen framhåller i detta sammanhang att det som ytterligare villkor för att en rekonstruktionsplan ska fastställas bör uppställas som krav att tillfällig finansiering under rekonstruktionen har reglerats eller konverterats till ny finansiering. Det kan emellertid konsta- teras att direktivet inte uppställer något liknande krav och att det inte heller framkommit att det finns ett behov av detta. Regeringen föreslår i avsnitt 10.1.2att förmånsrätten för fordringar som grundar sig på avtal som gälde- nären med rekonstruktörens samtycke träffat under företagsrekonstruk- tionen upphör om rekonstruktionsplanen fastställs och i annat fall efter rättens beslut att avsluta rekonstruktionen, om inte konkurs- ansökan för gäldenären inkommit till rätten . Övriga krav för att fastställa en rekonstruktionsplan Som nämns ovan är det tillåtet för medlemsstaterna att ställa upp ytter- ligare krav för att en rekonstruktionsplan ska fastställas. Regeringen anser att det finns skäl att komplettera direktivets regler med vissa av de villkor som ska beaktas självmant av rätten enligt den nuvarande lagen om före- tagsrekonstruktion vid fastställelse av ett ackord (3 kap. 25 § första stycket). Det är väsentligt att de berörda parterna skyddas mot att gäldenären otillbörligen gynnar sig själv eller någon särskild borgenär i rekonstruktionsplanen. I likhet med vad som gäller vid en ackordsför- handling bör rätten därför kunna vägra att fastställa planen om det finns skälig anledning att anta att gäldenären i hemlighet har gynnat någon berörd part för att inverka på planförhandlingen eller att något annat svek har ägt rum under planförhandlingen. Av i huvudsak samma anledning bör rätten även kunna vägra att fastställa planen om den uppenbart är till skada för berörda parter.