prop · H903251 · 2022-06-02 00:00:00 — Avgränsningen vinner stöd av bedömningarna i den nationella riskbedömningen av penningtvätt och finansiering av terrorism i /2022 (dnr A052.211/2021). Enligt rapporten är det i banksektorn som penningtvätt har störst samhällsekonomiska effekter och i princip alla upplägg för att tvätta pengar involverar kreditinstitut. Utifrån risken för penningtvätt och de samhällsekonomiska effekterna av 2021/22:251 penningtvätt i en viss sektor står två verksamhetsutövare ut – kreditinstitut och finansiella institut, t.ex. företag som driver valutaväxling. institut är risken för penningtvätt ”betydande” och de samhällsekonomiska effekterna ”höga”. Hos finansiella institut är risken för penningtvätt ”hög” och de samhällsekonomiska effekterna ”betydande”. ”betydande” risk för penningtvätt och där de samhällsekonomiska effek- terna är ”betydande” hör betalningsinstitut och fastighetsmäklare. sektorer med ”hög” eller ”betydande” risk för penningtvätt men där de samhällsekonomiska effekterna är ”låga” eller ”medel” hör t.ex. spelverk- Slutligen konstateras att det är kreditinstituten som har byggt upp omfattande rutiner och övervakningssystem och är bäst rustade att Vid en samlad bedömning av vilka verksamhetsutövare som kan väntas uppfylla de krav som bör ställas för att få ingå i samverkan bedömer regeringen att det, av de skäl som framgår ovan, endast är kreditinstitut som bör få delta i samverkan. Förslaget innebär att samverkan ska få ske för att förebygga, förhindra eller upptäcka penningtvätt eller finansiering av terrorism mellan – brottsbekämpande myndigheter, och kreditinsti- – brottsbekämpande myndigheter och tillsynsmyndigheter. Några remissinstanser, däribland , Svenska Bank- föreningen och Säkerhetspolisen, invänder mot den avgränsning av deltagarkretsen som görs i utkastet. Vissa remissinstanser framhåller att det finns stora risker för penningtvätt även hos verksamhetsutövare som inte är kreditinstitut medan andra pekar på att skillnaderna mellan kreditinstitut och andra verksamhetsutövare på finansmarknadsområdet inte är sådana att endast kreditinstitut bör få delta i samverkan. myndigheten delar inte de utgångspunkter som ligger till grund för avgränsningen i utkastet och anser att åtminstone företag under Finans- inspektionens tillsyn bör kunna delta i samverkan. Regeringen konstaterar att bestämmelserna om samverkan innebär ett principiellt avsteg från grunderna i offentlighets- och sekretesslagen genom att bestämmelserna ger myndigheter och enskilda – i form av kreditinstitut – omfattande möjligheter att utbyta information om penning- tvätt och finansiering av terrorism med varandra. som omfattar enskilda väcker, som redovisas ovan, flera frågor om enskildas integritet och hur bestämmelserna ska tillämpas på ett sätt som är både effektivt och rättssäkert. företag som inte är kreditinstitut – t.ex. finansbolag – bör få delta i samverkan men förordar en mer begränsad samverkansform för dessa Regeringen konstaterar dock att såväl utredningens som utkastets förslag avser samverkan med ett i princip helt fritt Den krets av verksamhetsutövare som regeringen föreslår ska få samverka ska ses i detta ljus. För att det ska vara lämpligt att inkludera ytterligare deltagare i samverkan av det slag som föreslås behöver överväganden i flera avseenden göras. Det handlar bl.a. om behovet av att en viss typ av verksamhetsutövare ingår i samverkan, men också, som framhållits ovan, om det är lämpligt med hänsyn till krav på t.ex. informationssäkerhet, hantering av operativa risker, intern kontroll och styrning samt kundskydd som bör ställas på en deltagare i samverkan. I dessa avseenden finns det betydande skillnader mellan den rörelse- Prop. 2021/22:251 reglering som gäller för olika verksamhetsutövare, också på finansmark- Som framhålls av , och Säkerhetspolisen tillhandahåller t.ex. betalningsinstitut visserligen tjänster som delvis motsvarar kreditinstituts tjänster och dessa företag har därför i och för sig tillgång till värdefulla uppgifter om t.ex. betalningstransaktioner. Det ställs dock – som är inne på – mycket lägre rörelsekrav på betalningsinstitut än på kreditinstitut. På t.ex. växlingskontor ställs i huvudsak inga rörelsekrav alls utöver kraven i penningtvättslagen. Det kan också tyvärr konstateras att vissa verksamhetsutövare – som växlingskontor – i flera sammanhang kritiserats för att möjliggöra penningtvätt och annan brottslighet och för att inte fullt ut leva upp till de krav som penningtvättslagen ställer. Regleringen för de verksamhetsutövare som omfattas av lagen (1996:1006) om valutaväxling och annan finansiell verksamhet kan därför behöva skärpas. Att det kan vara mer eller mindre lämpligt att låta en viss typ av verksamhetsutövare ingå i samverkan utvecklas inte närmare av utredningen. Inte heller behandlar utredningen att det hos det stora flertalet av verksamhetsutövare – också på det finansiella området – saknas regler om t.ex. informationssäkerhet, hantering av operativa risker, intern kontroll och styrning samt kundskydd. Sammanfattningsvis behövs en bredare analys för att kunna ta ställning till i vilken utsträckning och under vilka förutsättningar en vidare krets av verksamhetsutövare bör kunna delta i samverkan. Regeringen är dock inte främmande för att fler verksamhetsutövare än kreditinstitut – som t.ex. , och Säkerhetspolisen efterfrågar – framöver får delta i samverkan. I så fall behöver emellertid, som framgår ovan, behovet, lämpligheten och förutsättningarna för olika kategorier av verksamhetsutövare att delta i samverkan övervägas. Av intresse i sammanhanget kan t.ex. vara om brottsbekämpande myndigheter och verksamhetsutövare – likt Samlit – tar initiativ till olika samarbetsformer. Regeringen avser därför att återkomma i frågan. Regeringens förslag: Samverkan ska få ske för att förebygga, förhindra eller upptäcka sådan penningtvätt eller finansiering av terrorism som till sin karaktär, komplexitet eller omfattning är allvarlig. Samverkan ska anordnas så att samverkan inte blir mer långtgående än vad som behövs med hänsyn till ändamålet för samverkan och så att det avsedda resultatet står i rimligt förhållande till de olägenheter som kan antas uppstå för enskilda som berörs av samverkan. I samverkan ska minst en myndighet delta. Utredningens förslag överensstämmer i allt väsentligt med regering- Utredningen föreslår att samverkan ska få ske endast om det med hänsyn till den misstänkta brottsliga verksamhetens art, omfattning eller komplexitet är motiverat eller om det annars finns särskilda skäl. ningens förslag innehåller ingen bestämmelse om proportionalitet. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot det. Länsstyrelserna i , och län anser att ”särskilda skäl” har en oklar innebörd. anser att det bör klargöras om ett beslut om samverkan kan fattas för två verksamhetsgrenar i samma myndighet eller om ett beslut om samverkan förutsätter att minst två självständiga aktörer deltar. påpekar att det i samverkan kan komma att delas uppgifter om kunder och att det kan leda till att enskilda nekas att ingå eller upprätthålla kundförhållanden. Samfundet anser därför att möjligheten att utbyta information om kunder bör begränsas ytterligare. Förslaget i utkastet till lagrådsremiss överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot det. , i vars yttrande Svensk Värdepappersmarknad instämmer, anser att ett kreditinstitut som deltar i samverkan bör kunna utgå från att förutsättningarna för ett beslut om samverkan är uppfyllda och att det är proportionerligt samt att dessa krav inte kan vara en del av tillsyn av kreditinstitut som deltar i samverkan. anser att det bör förtydligas under vilka förutsättningar myndighetens olika verksamhetsgrenar kan delta i samverkan. Skälen för regeringens förslag Samverkan bör bara kunna ske för att bekämpa sådan penningtvätt eller finansiering av terrorism som är allvarlig Med hänsyn till det integritetsintrång som ett informationsutbyte i samverkan kan innebära bör samverkan endast ske i de fall där det är särskilt motiverat. Det väcker frågan om hur samverkan ska avgränsas. Ändamålet med samverkan är ytterst att deltagarna i samverkan bättre ska kunna bekämpa penningtvätt eller finansiering av terrorism. I stor utsträckning sker detta genom insamling, bearbetning och analys av information innan det finns en konkret misstanke om brott. För tillsynsmyndigheternas del har förekomsten av brottsmisstankar mindre betydelse för det förebyggande arbete som de bedriver eftersom det arbetet inte syftar till att upptäcka penningtvätt eller finansiering av terrorism hos de verksamhetsutövare som står under tillsyn. Allt detta talar mot att knyta informationsutbytet till särskilt allvarliga brottsrubriceringar enligt den straffrättsliga regleringen. Utgångspunkten bör i stället vara att möjliggöra ett samarbete kring de former av penningtvätt och finansiering av terrorism vars karaktär och effekter särskilt motiverar förebyggande åtgärder. Så kan vara fallet för allvarligare former av brottslig verksamhet, men också för verksamhet som bedrivs på ett visst sätt eller i viss omfattning eller som är särskilt svårupptäckt (jfr prop. 2015/16:167 s. 29). Frågan är då hur sådana former av penningtvätt eller finansiering av terrorism ska ringas in. Lagen om uppgiftsskyldighet vid samverkan mot viss organiserad brottslighet gäller vid särskilt beslutad samverkan mellan myndigheter för att förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet som är av allvarlig eller omfattande karaktär och som bedrivs i organiserad form eller systematiskt av en grupp individer. Utredningen har utformat sitt förslag delvis utifrån vad som gäller enligt den lagen. Flertalet av de remiss- instanser som uttalar sig i frågan – bl.a. Svensk Försäkring och – anser att utredningens förslag till avgränsning framstår som väl avvägt och balanserat. anser dock, särskilt mot bakgrund av de följder som ett utökat informationsutbyte kan få för enskilda kunder i kreditinstitut, att det finns skäl att begränsa möjligheterna att utbyta uppgifter om enskilda individer till vad som är absolut nödvändigt och att utredningens förslag går för långt i det avseendet. Enligt regeringens mening bör det ofta vara motiverat att samverka för att bekämpa sådan brottslig verksamhet i form av penningtvätt eller finansiering av terrorism som kan omfattas av lagen om uppgiftsskyldighet vid samverkan mot viss organiserad brottslighet och övervägandena bakom den lagen kan i viss mån även ligga till grund för hur den nu aktuella samverkan ska avgränsas. Lagen om uppgiftsskyldighet vid samverkan mot viss organiserad brottslighet är tillämplig vid samverkan mot brottslig verksamhet som är av allvarlig eller omfattande karaktär. Med allvarlig karaktär avses i första hand verksamhet som misstänks innefatta brottsliga gärningar med ett högt straffvärde. Men även andra omständigheter än straffvärdet kan leda till bedömningen att en viss verksamhet är av allvarlig karaktär, som att den utövas för att dölja annan brottslig verksamhet eller för att möjliggöra och underlätta mer avancerade brottsupplägg. Ytterst ska en helhetsbedömning göras. Vid bedömningen av om viss brottslig verksamhet är omfattande kan olika omständigheter, sedda var för sig eller tillsammans, göra att kriteriet är uppfyllt, t.ex. att brottsligheten är geografiskt utbredd eller omfattar ett stort antal händelser (samma prop. s. 29). Regeringen anser att detta är lämpliga kriterier även för den nu föreslagna samverkan. I tillägg bör även komplexiteten hos den penningtvätt eller finansiering av terrorism som avses motverkas räknas upp bland de omständigheter som kan motivera samverkan. Behovet av samverkan kan antas vara särskilt stort för att komplexa upplägg ska kunna upptäckas eller förhindras, t.ex. sådana som involverar svåröverskådliga bolagsstrukturer eller som innefattar flera kreditinstitut. Ytterligare en förutsättning för att lagen om uppgiftsskyldighet vid samverkan mot viss organiserad brottslighet ska vara tillämplig är att verksamheten bedrivs i organiserad form eller systematiskt av en grupp individer. Detta har motiverats med att brottslighet som utövas av organiserade kriminella strukturer oftast påverkar samhället i större utsträckning och därmed är mer samhällsskadlig än brottslighet som utövas av en ensam gärningsman (samma prop. s. 30). Eftersom den föreslagna samverkan delvis kommer att överlappa tillämpningsområdet för lagen om uppgiftsskyldighet vid samverkan mot viss organiserad brottslighet skulle det kunna övervägas att uppställa motsvarande krav även för den. På så vis skulle samverkan avgränsas till allvarligare former av organiserad brottslighet. Även om det finns fördelar med en sådan avgränsning bedömer regeringen att den är mindre lämplig för samverkan som syftar till att bekämpa penningtvätt och finansiering av terrorism. Om samverkan endast skulle omfatta verksamhet i organiserad form eller som bedrivs systematiskt av en grupp individer, kan penningtvätt eller finansiering av terrorism som i och för sig är allvarlig eller omfattande i vissa fall falla utanför samverkan, trots att sådan brottslighet kan vara komplex, svårupptäckt och avse stora finansiella flöden. 2021/22:251 exempel på verksamhet som då riskerar att inte omfattas är storskalig penningtvätt bedriven av enskilda individer med koppling till fallerade stater eller stater där risken för korruption annars är hög. En sådan avgränsning skulle också påtagligt försvåra tillsynsmyndigheternas deltagande i samverkan. Regeringen bedömer sammantaget att samverkan bör kunna ske för att förebygga, förhindra eller upptäcka penningtvätt och finansiering av terrorism som till sin karaktär, komplexitet eller omfattning är allvarlig. Till skillnad från utredningen anser regeringen – som länsstyrelserna i , och län är inne på – att det inte bör finnas möjlighet att fatta ett beslut om samverkan om det finns särskilda skäl, utan de kriterier som nämnts får anses vara tillräckligt flexibla för att samverkan ska kunna ske i de fall där det är särskilt motiverat. Till viss del tillgodoses därmed advokatsamfunds synpunkt om att utbyte av uppgifter om enskilda ska begränsas till vad som är absolut nödvändigt. Det finns dock, bl.a. mot bakgrund av samfundets synpunkter, skäl att ytterligare stärka rättssäkerheten i samverkan genom krav på att en samverkan ska anordnas på ett proportionerligt sätt (se nedan). Samverkan bör vara proportionerlig I den föreslagna samverkan kommer det vara möjligt att utbyta uppgifter om enskilda, t.ex. kunder i ett kreditinstitut. Att sådana uppgifter får utbytas är en förutsättning för att samverkan ska bli effektiv och verkningsfull. I den myndighetsgemensamma satsningen mot organiserad brottslighet inriktar sig arbetet bl.a. mot strategiska personer, dvs. personer som bedöms utgöra ett samhällshot genom sin kapacitet att agera på flera olika områden (, Myndigheter i samverkan mot den organiserade brottsligheten, 2021, dnr A623.293/2020). Det framstår som självklart att även den föreslagna samverkan ska kunna rikta in sig mot individer med sådan kapacitet eller individer som på annat sätt kan misstänkas ha anknytning till allvarligare former av penningtvätt eller finansiering av terrorism. lyfter fram finns det emellertid risker med en samverkan där kreditinstitut deltar. Uppgifter om att en person förekommer i samband med penningtvätt eller finansiering av terrorism kan leda till att kreditinstitut avstår från att inleda eller väljer att avsluta en affärsförbindelse med personen. Det kan visserligen ibland vara motiverat (jfr 3 kap. 1–3 §§ penningtvättslagen) men ett utökat informationsutbyte medför risker för att enskilda nekas produkter och tjänster även i fall där penningtvättslagen inte kräver det. I avsnitt 6.2 föreslås att bara kreditinstitut ska få delta i samverkan. På så sätt garanteras kunder ett skydd mot godtycke i en praktiskt mycket viktig situation som både utredningen och samfundet tar upp – att ett kreditinstitut nekar en person kontotjänster – eftersom det för kreditinstitut finns särskilda regler som syftar till att trygga tillgång till det finansiella systemet. Även med beaktande av det skydd som en begränsning av deltagarkretsen skulle innebära för enskilda kan det konstateras att den föreslagna samverkan kan omfatta ett förhållandevis brett tillämpningsområde och inkludera ett stort antal deltagare, vilket skulle kunna leda till ett omfat- tande utbyte av uppgifter i samverkan. Detta uppmärksammar utredningen, som framhåller att samverkan i den praktiska tillämpningen bör få en snäv avgränsning för att säkerställa att uppgiftsutbytet inte medför oproportionerliga ingrepp i enskildas integritet. Utöver att samverkan avgränsas till vissa allvarligare former av penningtvätt och finansiering av terrorism lämnar utredningen emellertid inte några förslag om hur detta ska gå till. Enligt regeringens mening är det viktigt att det finns en balans mellan effektivitets- och integritetsintressen i samverkan eller med andra ord att den är proportionerlig utifrån de ändamål som motiverar samverkan. Det behöver inte innebära att samverkan i varje fall ska ges en snäv form, men det ställer krav på att deltagarna i samverkan noga överväger hur samverkan bör anordnas. Det kan handla om att överväga behovet och lämpligheten av vilka som ska delta i samverkan, vad den ska omfatta – inbegripet vilka uppgifter som kan komma att delas – och hur länge samverkan ska pågå. Som framgår av avsnitt 6.5 är detta omständigheter som ska anges i ett beslut om samverkan. För att säkerställa att deltagarna överväger hur samverkan ska ges en proportionerlig form i det enskilda fallet bör det i lag anges att samverkan ska anordnas så att samverkan inte blir mer långtgående än vad som behövs med hänsyn till det ändamål som föranleder samverkan. Det bör också anges att det avsedda resultatet ska stå i rimligt förhållande till de olägenheter som kan antas uppstå för enskilda som berörs av samverkan. Det innebär att deltagarna måste överväga vilka allmänna och enskilda intressen som påverkas i en samverkan och hur dessa ska vägas mot varandra. Om samverkan i hög grad påverkar en enskilds intresse, t.ex. för att samverkan uttryckligen riktar sig mot en eller flera personer, kan de allmänna intressen som motiverar samverkan behöva vara av tyngre karaktär än i en samverkan som har en mer allmän inriktning. För myndigheternas del kan detta redan anses följa av den proportionalitetsprincip som finns i 5 § tredje stycket förvaltningslagen. Den gäller dock inte för privata aktörer – kreditinstitut –som får delta i samverkan. anser att ett kreditinstitut som deltar i samverkan bör kunna utgå från att förutsättningarna för ett beslut om samverkan är uppfyllda och att det är proportionerligt samt att dessa krav inte kan vara en del av tillsyn av kreditinstitut som deltar i samverkan. Regeringen kan konstatera att det är den myndighet eller de myndigheter som deltar i samverkan som fattar beslut om detta (avsnitt 6.5). I det skedet ligger, som föreningen är inne på, ansvaret för beslutets utformning och innehåll på de myndigheter som deltar. Kravet på proportionalitet i en pågående samverkan omfattar dock också kreditinstitut, vilket t.ex. kan få betydelse för hur möten anordnas och för hur uppgifter lämnas i samverkan. Det förhållandet att samverkan avgränsas till allvarligare former av penningtvätt eller finansiering av terrorism, att samverkan ska utformas och anordnas på ett proportionerligt sätt samt att enskilda genom avgränsningen till kreditinstitut ges ett skydd mot godtyckliga ingripanden till följd av uppgifter som delas inom samverkan gör att regeringen anser att möjligheten att utbyta uppgifter om enskilda individer begränsas på ett godtagbart sätt. 2021/22:251 Minst en myndighet ska delta i samverkan Med tanke på de risker för den personliga integriteten som ett utökat informationsutbyte kan innebära bör samverkan förutsätta att minst två aktörer deltar, varav åtminstone en av dem är en myndighet. anser att det bör klargöras om ett beslut om samverkan kan fattas för två verksamhetsgrenar i samma myndighet eller om ett beslut om samverkan förutsätter att minst två självständiga aktörer deltar. Som framgår ovan ska samverkan ske mellan minst två deltagare. Detta innebär att det inte bör vara möjligt att anordna en samverkan enbart mellan två verksamhetsgrenar inom en och samma myndighet. Däremot bör det – om det i övrigt anses lämpligt – inte finnas något hinder mot att en myndighet deltar i samverkan med företrädare för olika verksamhetsgrenar, med följden att den sekretess som annars gäller mellan verksamhetsgrenarna bryts. efterlyser vidare ett förtydligande av under vilka förutsättningar myndighetens olika verksamhetsgrenar kan delta i samverkan. En begränsning i möjligheten till sådan samverkan ligger i att det övergripande syftet med deltagandet i samverkan ska vara att bekämpa penningtvätt eller finansiering av terrorism på det sätt som närmare beskrivs i avsnitt 6.2. Samverkan får alltså inte användas för andra syften, t.ex. att utan koppling till penningtvätt eller finansiering av terrorism utbyta uppgifter som kan användas i beskattningsverksamhet. Det hindrar dock inte att även andra verksamheter inom än den brottsbekämpande deltar i samverkan, även om det kan antas att detta i praktiken ofta kommer att ske tillsammans med åtminstone en annan brottsbekämpande myndighet. Regeringens förslag: Den som deltar i samverkan ska trots sekretess eller tystnadsplikt lämna uppgift till en annan deltagare om det behövs för mottagarens deltagande i samverkan. Det ska dock inte gälla i den utsträckning uppgiftslämnandet skulle strida mot den i lag reglerade tystnadsplikten för advokater. Uppgiftsskyldigheten ska dock inte tillämpas om det skulle vara i strid med vissa avtal som träffats med en utländsk myndighet eller ett utländskt organ eller vissa andra förpliktelser som följer av internationella åtaganden. En uppgift ska inte lämnas om övervägande skäl talar för att det intresse som sekretessen eller tystnadsplikten ska skydda har företräde framför intresset av att uppgiften lämnas ut. Uppgifter som lämnas i samverkan ska inte anses obehörigt röjda enligt bestämmelsen om tystnadsplikt i 4 kap. penningtvättslagen. och , i den del av myndigheten som bedriver åklagarverksamhet, ska inte vara skyldiga att lämna uppgifter i samverkan men ska trots sekretess få lämna uppgifter till en annan myndighet eller enskild i samverkan. Sekretess ska inte hindra att en uppgift lämnas till en enskild eller myndighet vid samverkan. Regeringens bedömning: Det behövs inga nya bestämmelser om sekretess till skydd för uppgifter som lämnas till myndigheter som får delta i samverkan. Utredningens förslag och bedömning överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningen föreslår inget undantag för uppgifter som omfattas av advokatsekretessen. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget och bedömningen eller har inget att invända mot dem. I fråga om uppgiftsskyldighet anser och att åklagare inte bör vara uppgiftsskyldiga. Säkerhetspolisen anser att det finns principiella skäl mot att myndigheten ges en uttrycklig uppgiftsskyldighet i förhållande till privata aktörer och förordar i stället en sekretessbrytande bestämmelse. I fråga om sekretess anser Föreningen () att de uppgifter som lämnas till en myndighet inom ramen för samverkan bör omfattas av sekretess hos den mottagande myndigheten. anser att det bör tydliggöras om själva beslutet om särskild samverkan är sekretessbelagt eller om det endast är uppgifterna i beslutet som kan omfattas av sekretess. Förslaget och bedömningen i utkastet till lagrådsremiss överensstämmer i allt väsentligt med regeringens.