prop · H903231 · 2022-04-19 00:00:00 — myndigheten anser att det är önskvärt att frågan om konkurrens mellan våldtäktsbrotten och utnyttjande av barn för sexuell posering klargörs. Myndigheten anför att behovet av att döma i brottskonkurrens mellan utnyttjande av barn för sexuell posering och andra brott i 6 kap. brotts- balken minskar med de föreslagna ändringarna av de andra brotten, särskilt såvitt avser de allra allvarligaste brotten. skulle därför en subsidiaritetsklausul kunna införas i bestämmelsen om utnyttjande av barn för sexuell posering. emot att det även vid mer allvarliga brott som våldtäkt och grov våldtäkt och motsvarande brott mot barn ska dömas i brottskonkurrens med utnyttjande av barn för sexuell posering. Kvinnofronten är inne på samma linje och menar att utredningens bedömning att det i vissa fall inte är nödvändigt att döma även för utnyttjande av barn för sexuell posering om gärningsmannen döms för det sexuella övergreppet riskerar att leda till att Skälen för regeringens förslag Straffbestämmelsen är i stort ändamålsenlig men bör utvidgas till att omfatta även situationer då barnet är passivt Straffansvaret för utnyttjande av barn för sexuell posering träffar den som främjar eller utnyttjar att ett barn utför eller medverkar i sexuell posering (6 kap. 8 § första stycket ). den som begår en sådan gärning mot ett barn som fyllt 15 men inte , om poseringen är ägnad att skada barnets hälsa eller utveckling (6 kap. 8 § andra stycket ). Med sexuell posering avses en sexuell hand- ling eller en ohöljd exponering av sexuell innebörd som för en vuxen per- son har en klar och otvetydig sexuell karaktär och som utförs inför en eller flera personer eller framför en kamera för dokumentation på eller för- medling av bild. Straffbestämmelsen har utformats utifrån de förhållanden som rådde vid Även om bestämmelsen har utformats generellt har det i förarbetena fokuserats särskilt på barn som blir utnyttjade på sex- klubbar och som modeller för pornografiska framställningar. den sortens fall som enligt utredningens genomgång har varit aktuella i Straffbestämmelsen har emellertid fått förnyad aktualitet genom den tekniska utvecklingen och möjligheten till Det är inte ovanligt att barn förmås att posera framför en webbkamera efter instruktioner från gärningsmannen. Även om de tekniska förutsättningarna för detta har utvecklats rör det sig om ett agerande som liknar det som lagstiftaren ursprungligen avsåg, i det avseendet att offret känner till vad som händer och vad han eller hon förmås att medverka i. I dessa situationer är det även tydligt att offret deltar i en posering och att det rör sig om ett agerande som har en sexuell inne- Att dessa situationer omfattas av straffbestämmelsen är uppenbart. 2021/22:231 Straffbestämmelsen har också tillämpats i sådana situationer, vilket visar att den har en viktig funktion att fylla även i dagens samhälle. Utredningen diskuterar två typer av ageranden som den bedömer faller I det första fallet föreslår utredningen inte någon Det handlar om att någon smygfotograferar eller be- skådar ett barn som är naket och t.ex. duschar eller byter om. anser ofta att gärningar som består i att dokumentera eller beskåda ett helt eller delvis naket barn som utan instruktion eller påverkan från gärnings- mannen genomför vardagliga sysslor inte kan anses omfattas av straff- bestämmelsen om utnyttjande av barn för sexuell posering. punkt i den språkliga innebörden i begreppet posering bedömer utredning- en att ett barn som genomför vardagliga sysslor, utan att försätta sin kropp i en viss pose, inte kan anses utföra eller medverka i en sexuell posering. Regeringen instämmer med utredningen i att det saknas anledning till lagändring i denna del. Bestämmelsen om utnyttjande av barn för sexuell posering tillkom för att skydda barn mot medverkan i framställningar eller föreställningar av pornografisk innebörd (se prop. 2004/04:45 s. 98). om bestämmelsen tillämpas i andra situationer än lagstiftaren ur- sprungligen såg framför sig, förefaller de fällande domarna för utnyttjande av barn för sexuell posering avse fall då barnet aktivt har arrangerat sin kropp i en pose som av en vuxen person uppfattas ha en sexuell karaktär. Detta är inte fallet i en situation då ett barn utan instruktion eller påverkan från den vuxne ägnar sig åt vardagliga sysslor. sen tillämplig på situationer där varken barnet eller (som behandlas nedan) en vuxen aktivt har arrangerat barnets kropp i en pose skulle enligt reger- ingens uppfattning innebära att man fjärmar sig mycket långt från be- greppet posering med den innebörd det har i allmänspråket. ändra straffbestämmelsen i grunden är det följaktligen inte möjligt utvidga den till att omfatta situationen att någon dokumenterar eller betraktar ett naket barn som befinner sig i en vardaglig situation. mer således inte i universitets () synpunkt om att bestämmelsen bör utvidgas så att den omfattar även det nu diskuterade fallet. Detta innebär emellertid inte att agerandet att doku- mentera lättklädda eller nakna barn inte är klandervärt eller inte ska be- Gärningen kan i dessa fall, beroende på omständigheterna, vara straffbar som kränkande fotografering (4 kap. 6 a § ), barn- pornografibrott (16 kap. 10 a § ) eller sexuellt ofredande (6 kap. 10 § , se också NJA 2017 s. 393). I ett annat avseende anser regeringen, i likhet med utredningen, dock att bestämmelsen om utnyttjande av barn för sexuell posering bör förändras. Den situationen att någon utnyttjar ett passivt barn för sexuell posering har, som framgår i avsnitt 7.1, bedömts på olika sätt i två hovrättsav- Det som avgör om bestämmelsen kan anses tillämplig i fall då barnet är passivt är den språkliga betydelsen av rekvisiten utföra och med- Enligt utredningen kan rekvisiten inte anses omfatta handlingar där offret förhållit sig passivt som en följd av att hon eller han t.ex. sovit eller på grund av funktionsnedsättning inte har haft möjlighet att medverka i eller utföra något. Utredningen bedömer mot den bakgrunden att straff- bestämmelsen endast kan anses omfatta handlingar där offret själv agerar på något sätt vid gärningstillfället (jfr den bedömning som gjordes i det ovan redovisade avgörandet från i mål nr B 7173-19). Enligt regeringens uppfattning är det angeläget att säker- Prop. 2021/22:231 ställa att bestämmelsen ger skydd även för den som inte har möjlighet att värja sin sexuella integritet. Som Brå påpekar kan andra straffbestämmelser visserligen vara tillämpliga i dessa situationer. Gärningsmannens handlande kan vara att bedöma som sexuellt ofredande eller det nya brottet sexuellt ofredande mot barn som regeringen föreslår (se vidare avsnitt 8.9). Enligt regeringen är det trots det viktigt att det straffansvar som specifikt avser utnyttjande av barn för sexuell posering ger ett skydd även mot utnyttjande av passiva barn. I sammanhanget bör också den särskilda straffskalan för grovt utnyttjande av barn för sexuell posering beaktas. Regeringen föreslår visserligen en straffskärpning för sexuellt ofredande och sexuellt ofredande mot barn genom att det införs grova grader av brotten med en strängare straffskala (se vidare avsnitt 8.9). Straffmaximum för de brotten föreslås dock vara lägre än för det grova poseringsbrottet. Bestämmelsen om utnyttjande av barn för sexuell posering bör enligt regeringen alltså sammanfattningsvis utvidgas till att omfatta även situationer då barnet är passivt. Detta bör gälla både det fall av utnyttjande av barn för sexuell posering som avser barn och det fall som avser barn som har fyllt 15 men inte . Straffansvaret bör omfatta den som försätter ett barn i en situation som innebär sexuell posering … Enligt regeringen bör en gärningsman som utnyttjar ett barn för sexuell posering alltså kunna dömas för brottet utnyttjande av barn för sexuell posering även om offret av någon anledning, t.ex. sömn, berusning, rädsla eller funktionsnedsättning, har förhållit sig passivt. Detta innebär att det inte är tillräckligt att straffbestämmelsen omfattar utnyttjande av barn som ”utför” eller ”medverkar i” sexuell posering. Regeringen instämmer därför i utredningens bedömning att bestämmelsen bör utvidgas till att omfatta även den som försätter ett barn i en sexuell pose. Genom en sådan utvidgning får, som bl.a. och flera andra remissinstanser uppmärksammar, frågan hur barnet agerat vid gärningstillfället mindre utrymme och fokus läggs i stället på gärningsmannens agerande. Till skillnad från Brå anser regeringen att det inte finns något språkligt hinder mot att i lagtexten använda formuleringen att gärningsmannen försätter barnet i en ”situation som innebär sexuell posering”. Liksom i de fall som omfattas av dagens bestämmelse bör det krävas att det rör sig om en ohöljd exponering av sexuell innebörd. Situationen ska för en vuxen person har en klar och otvetydig sexuell karaktär. Att gärningsmannen även dokumenterar barnet bör inte heller när det gäller den nya regleringen vara en förutsättning för straffansvar. …eller utnyttjar att någon annan försätter barnet i en situation som innebär sexuell posering Utredningen föreslår att straffansvaret även ska omfatta den som utnyttjar att ett barn ”befinner sig i en situation som innebär sexuell posering”. En- ligt utredningen ska det för straffansvar sakna betydelse om det är gärningsmannen eller någon annan som har försatt barnet i situationen eller om barnet har hamnat i situationen till följd av t.ex. sömn eller drog- Även det senare fallet ska enligt utredningens förslag omfattas 2021/22:231 av straffbestämmelsen. Utredningen gör därmed skillnad på fall då en gär- ningsman beskådar eller dokumenterar ett naket barn som utför en vardag- lig syssla såsom att duscha (jfr ovan under rubriken är i stort ändamålsenlig men bör utvidgas till att omfatta även situationer då barnet är passivt) och fall då en gärningsman beskådar eller dokumenterar ett naket barn som somnat i en pose som för en vuxen person uppfattas ha en sexuell karaktär. Enligt regeringen är det svårt att motivera att dessa situationer ska bedömas olika. Det är inte i något av fallen fråga om att barnets kropp aktivt har arrangerats i en pose som för en vuxen person uppfattas ha en sexuell karaktär. Enligt regeringen är det situationer då barnets kropp aktivt har arrangerats i en pose som straffbestämmelsen, med beaktande av den språkliga innebörden av begreppet posering, bör ta Regeringen anser mot den bakgrunden att det inte är lämpligt att låta straffansvaret omfatta den som beskådar eller dokumenterar ett naket barn som har råkat hamna i en pose som för en vuxen person har en sexuell I stället anser regeringen att straffansvaret bör utformas så att det träffar, utöver den som försätter ett barn i en situation som innebär sexuell posering, den som utnyttjar att någon annan försätter ett barn i en sådan Lagrådet anser att detta framstår som en svårbegriplig be- gränsning av straffansvaret. Enligt Lagrådet bör utnyttjande som sker på plats efter det att barnet av någon annan ”har försatts” i den sexuella posen omfattas, liksom utnyttjande i realtid via länk. vägdes alternativet att låta straffansvaret omfatta, utöver den som försätter ett barn i en situation som innebär sexuell posering, den som utnyttjar att någon annan ”har försatt” ett barn i en sådan situation. skulle straffansvaret med en sådan utvidgning träffa bl.a. den som, i tiden efter att poseringen har avslutats, t.ex. tar del av dokumentation av Enligt regeringen vore det att sträcka straffansvaret enligt poseringsbrottet för långt. En sådan gärning kan däremot vara straffbar som barnpornografibrott (16 kap. 10 a § ). Lagrådet är av upp- fattningen att det i författningskommentaren kan klargöras att utnyttjande som sker bara genom att någon ser på bilder i efterhand inte ska omfattas, bl.a. under hänvisning till att det senare handlandet utgör barnpornografi- Eftersom en sådan begränsning inte skulle framgå av lagtexten be- dömer regeringen emellertid att det finns risk att tillämpningsområdet skulle bli bredare än önskvärt. Det kan tilläggas att den omständigheten att handlandet utgör barnpornografibrott inte i sig innebär att bestämmelsen om utnyttjande av barn för sexuell posering inte ska tillämpas. förarbetsuttalanden följer att det ska dömas till ansvar för utnyttjande av barn för sexuell posering och barnpornografibrott i konkurrens (se prop. 2004/05:45 s. 147). Ett uttalande om att handlandet utgör barnpornografi- brott löser således inte problemet att tillämpningsområdet för poserings- brottet riskerar att bli för brett. Regeringen anser därför alltjämt att det är nödvändigt att låta detta led av bestämmelsen avse den som utnyttjar att barnet försätts i en situation som innebär sexuell posering. för utnyttjande kommer då att träffa bl.a. den som i realtid, på plats eller via en livesändning över internet, tar del av poseringen eller utnyttjar situationen för framställning av pornografisk bild (se avsnitt 7.1 och prop. 2004/05:45 s. 146 angående innebörden av rekvisitet utnyttja). personen mer aktivt deltar när barnet försätts i den situation som innebär sexuell posering kan personen givetvis i stället vara att anse som med- Prop. 2021/22:231 gärningsman eller medhjälpare till den gärningen (23 kap. 4 § brotts- Förhållandet till annan lagstiftning När ett handlande innefattar mer än en straffbelagd gärning uppkommer frågan om domstolen ska döma för ett eller flera brott. Detta är ett inte ovanligt förhållande i mål som rör utnyttjande av barn för sexuell posering. I de fall gärningsmannen genomför en sexuell handling med ett barn och dokumenterar barnet kan gärningen vara straffbelagd enligt såväl bestämmelsen om utnyttjande av barn för sexuell posering som bestämmelserna om bl.a. våldtäkt eller sexuellt övergrepp eller motsvarande brott mot barn. I enlighet med regeringens förslag i avsnitt 5 om ett skärpt straffansvar för sexualbrott på distans kommer samma sak att gälla i de fall gärningsmannen förmår ett barn att företa eller tåla en sexuell handling. I vissa fall kan tillämpningsområdet för utnyttjande av barn för sexuell posering även sammanfalla med t.ex. barnpornografibrott. Som utredningen och vissa remissinstanser konstaterar uppstår således frågor om konkurrens. Av tidigare förarbetsuttalanden följer att det ska dömas till ansvar för utnyttjande av barn för sexuell posering och barnpornografibrott i konkurrens eftersom det är fråga om brott med olika skyddsintressen (se bl.a. prop. 2004/05:45 s. 147). När det gäller förhållandet mellan brottet utnyttjande av barn för sexuell posering och andra sexualbrott finns inte några specifika förarbetsuttalanden utan utgångspunkten är att sedvanliga regler om konkurrens ska tillämpas. Frågan har bedömts på olika sätt i rättspraxis. Enligt utredningen, som inte föreslår någon lagreglering av konkurrensfrågan, bör utgångspunkten vara att gärningsmannen döms både för utnyttjande av barn för sexuell posering och för det andra sexualbrottet. I de fall gärningsmannen döms för något av de allvarligaste brotten –våldtäkt och grov våldtäkt och motsvarande brott mot barn – anser utredningen dock att det inte alltid är nödvändigt att döma även för poseringsbrottet men att en bedömning i det enskilda fallet alltid ska göras. anser å sin sida att frågan om konkurrens bör lösas genom införandet av en subsidiaritetsklausul i straffbestämmelsen om utnyttjande av barn för sexuell posering. Enligt regeringen bör det även i fortsättningen vara möjligt att döma i konkurrens för utnyttjande av barn för sexuell posering och något annat sexualbrott. Detta gäller inte minst som skyddsintresset för straffbestämmelsen om utnyttjande av barn för sexuell posering delvis är ett annat än skyddsintresset för bestämmelserna om bl.a. våldtäkt. Regeringen anser såldes att det inte bör införas en bestämmelse som innebär att utnyttjande av sexuell posering ska vara subsidiärt i förhållande till andra sexualbrott. Enligt regeringen bör lösningen av konkurrensfrågor i stället, liksom , vara en uppgift för rättstillämpningen. 2021/22:231 8 En höjd straffnivå för sexualbrott Regeringens bedömning: Det finns skäl att höja straffnivån för Utredningens bedömning överensstämmer delvis med regeringens. Utredningen bedömer att synen på sexualbrott visserligen har skärpts men att den skärpta synen i allt väsentligt redan har fått genomslag i lagstift- Enligt utredningen finns det inte heller något annat skäl för en generell straffskärpning av sexualbrotten, även om en skärpning bedöms vara motiverad för vissa brott. Utredningen beaktar dock till- kännagivanden som en särskild grund för att lämna förslag på straffskärp- ningar och anser att förslag som tillgodoser tillkännagivanden bör lämnas i den mån starka skäl inte talar för en annan bedömning. Remissinstanserna: Ett flertal remissinstanser invänder att det saknas behov av en generell skärpning av straffen för sexualbrott. finns (Brå), , Hovrätten över och , , (Juridiska fakultetsnämnden), , () och . Flera av dessa remiss- instanser hänvisar till de argument mot en höjd straffnivå för sexualbrott som förs fram i ett särskilt yttrande till betänkandet. straffskärpningar i det särskilda yttrandet gäller framför allt skärpt minimi- straff för våldtäkt men har också bäring på eller konsekvenser för skärpt minimistraff för våldtäkt som är mindre grov, våldtäkt mot barn, sexuellt övergrepp, grovt sexuellt övergrepp, sexuellt övergrepp mot barn och grovt sexuellt övergrepp mot barn. I det särskilda yttrandet anförs sam- manfattningsvis att straffskärpningar bör genomföras endast om det finns starka skäl, att den skärpta synen på sexualbrott redan i allt väsentligt fått genomslag i lagstiftningen, att det inte finns empiriskt stöd för att en gene- rell straffskärpning skulle vara ändamålsenlig för att minska brottsligheten och att en höjning av minimistraffet för bl.a. våldtäkt skulle strida mot principerna om proportionalitet och ekvivalens. () anför att kriminalpolitiska skäl för straffskärp- ningar bör få mindre betydelse när det i övrigt saknas bärande skäl för att att det saknas empiriskt stöd för att straffskärpning skulle vara ändamåls- enlig för att minska sexualbrottsligheten. för kvinnojourer och tjejjourer i (Roks) invänder, med undantag för brottet köp av sexuell tjänst, mot bedömningen att straffnivån för sexualbrott bör skärpas. Roks anför att organisationen ser med oro på en alltmer repressiv straffrätt med fokus på högre straff som mäns våld mot kvinnor och barn inte minskar. anser att det saknas behov av att skärpa straffskalorna för andra sexualbrott mot vuxna än köp av sexuell tjänst. Enligt Fatta kan det centrala för att stärka skyddet för den sexuella integriteten inte vara att höja straffen utan att öka lagföringen och medverka till att en samtyckeskultur genomsyrar Fatta menar också att domstolen har möjlighet att använda den befintliga straffskalan fullt ut. Även Brå pekar på möjligheten att i stället för att höja minimistraffen använda befintliga straffskalor fullt ut. Flera remissinstanser, bl.a. (), (Barnafrid – nationellt centrum för kunskap om våld mot barn), Föreningen , Kvinnolobby, Unizon och (Nationellt centrum för kvinnofrid), anser dock att det finns behov av att skärpa straffskalorna för sexualbrott. Unizon anför att straffvärdet för sexualbrott generellt är lågt i jämförelse med andra brott i och inte speglar brottens allvar. Unizon framhåller att förbundets jourer får uppleva konsekvenserna av det sexuella våldet och den ohälsa det medför för kvinnor och flickor. Kvinnolobby anser att allmänhetens rättsmedvetande inte har påverkat lagstiftningen eller rättstillämpningen i tillräcklig grad. () anför att det, på grund av brottens allvar, finns behov av en generell skärpning av straffskalorna för sexualbrotten. Universitet menar dock att sexualbrottens allvar inte är tillräckligt utrett och det därför krävs en ny utredning. anser att det kan diskuteras om den skärpta synen på sexualbrott har fått tillräckligt genomslag på straffnivåerna. och anser att det för vissa sexualbrott mot barn finns utrymme för justeringar av straffskalorna. Skälen för regeringens bedömning: Den grundläggande utgångspunkten för utformningen av straffskalorna för brott är brottens allvar. Straffet ska återspegla hur klandervärt ett visst brott är. Allvarligare brott ska bestraffas strängare än lindrigare brott (proportionalitet) och lika allvarliga brott ska ges lika stränga straff (ekvivalens). Straffskalan för ett brott är alltså ett mått på hur allvarligt lagstiftaren ser på den aktuella brottstypen i förhållande till andra brott. I likhet med flera remissinstanser anser regeringen att straffskärpningar ska göras bara om det finns starka skäl. Ett sådant skäl kan vara att synen på hur allvarlig en brottstyp är har förändrats till följd av samhällsutvecklingen. När synen har förändrats mera varaktigt och inte kan få eller inte ges ett tillräckligt genomslag inom ramen för gällande lagstiftning måste lagstiftningen ändras. Regeringen kan konstatera att synen på sexuella kränkningar har skärpts påtagligt . Ett sexuellt övergrepp är ett extremt och oacceptabelt uttryck för bristande respekt för en annan människas självklara rätt till personlig och sexuell integritet och sexuellt självbestämmande. Sexuella övergrepp har ofta stor inverkan på den drabbades fysiska och psykiska hälsa. Som påpekas av såväl utredningen som flera remissinstanser och i det särskilda yttrandet till betänkandet, har det i närtid skett omfattande förändringar av sexualbrottslagstiftning som återspeglar en skärpt syn på sexuella kränkningar. Exempelvis har vad som straffrättsligt utgör våldtäkt och sexuellt övergrepp utvidgats i betydande utsträckning. Också när det gäller brotten mot barn har lagstiftningen skärpts påtagligt. Regeringen instämmer således i bedömningen att som synen på sexuella övergrepp har skärpts har också lagstiftningen skärpts på ett påtagligt sätt. Till skillnad från utredningen och flera av remissinstanserna anser regeringen emellertid att den strängare synen på sexualbrott inte återspeglas till- 2021/22:231 räckligt i de lagstiftningsåtgärder som har genomförts. Detta är i överensstämmelse med den uppfattning har uttryckt genom sina tillkännagivanden till regeringen. har tillkännagett att regeringen bör göra en översyn av straffskalorna för brott enligt 6 kap. i syfte att skärpa straffen (bet. 2018/19:JuU11 punkt 12, rskr. 2018/19:181) och att regeringen ska återkomma till med ett förslag om skärpta straffskalor för sexualbrotten i 6 kap. (bet. 2020/21:JuU24 punkt 8, rskr. 2020/21:344). Därutöver har gjort de tillkännagivanden om straffen för vissa sexualbrott som redovisas i avsnitt 8.2, 8.4, 8.8 och 8.9.2. Regeringen bedömer mot den här bakgrunden att det finns skäl att göra ytterligare skärpningar. Dessa bör ske genom ändringar i straffskalorna eller gradindelningen för enskilda brott. Ett antal remissinstanser menar att det, när det gäller bl.a. våldtäkt, skulle strida mot principerna om proportionalitet och ekvivalens att skärpa straffskalan. Regeringen bemöter den och andra synpunkter nedan i anslutning till respektive förslag. 8.2Skärpt straff för våldtäkt Regeringens förslag: Minimistraffet för våldtäkt höjs till fängelse och minimistraffet för våldtäkt som är mindre grov höjs till fängelse . Utredningens förslag överensstämmer i sak med regeringens men har en annan språklig utformning när det gäller bestämmelsen om våldtäkt som är mindre grov. Remissinstanserna: Flera remissinstanser, bl.a. (Brå), , Fatta, Hovrätten över och , , (och ), för kvinnojourer och tjejjourer i (Roks), , , (), och , avstyrker eller ifrågasätter förslaget att höja minimistraffet för våldtäkt. Flera av dessa remissinstanser hänvisar till de argument mot en skärpning av minimistraffet som förs fram i det särskilda yttrandet till betänkandet där det sammanfattningsvis anförs följande. Det finns starka skäl mot att höja minimistraffet för våldtäkt till fängelse .