prop · H903208 · 2022-04-05 00:00:00 — I områden där skyfall orsakar de största problemen hänger oftast alla vattentjänster ihop och i praktiken finns endast små praktiska skillnader för dessa kommuner. Regeringen föreslår inte någon närmare reglering av vattentjänstplanens innehåll, utöver bedömningen av vilka åtgärder som behöver vidtas för anläggningarnas funktion vid skyfall. Det innebär att kommunen kan anpassa planens innehåll efter behov, till exempel tillföra en beskrivning av kommunens beredskap med anledning av andra väderfenomen såsom torka. Regeringen bedömer vidare att någon ändring i inte behövs. Bedömningen hanterar inte alla frågor kopplade till skyfall Som flera remissinstanser påpekar löser förslaget inte uttömmande de problem som skyfall kan förorsaka. Kommunerna behöver ta hänsyn till dessa frågor i hela samhällsplaneringen. Bestämmelsen i 3 kap. 5 § första stycket 4 om att kommunen i översiktsplanen ska ge sin syn på risken för skador till följd av översvämning, som bland annat är tillämplig vid skyfall kommer att utgöra ett bra underlag för kommunens bedömning och redogörelse i vattentjänstplanen enligt lagen om allmänna vattentjänster. I de kommuner som framöver ska ta fram en ny översiktsplan kan det bli tvärtom, det vill säga att redogörelsen i vattentjänstplanen blir ett bra underlag för översiktsplanen. Det krav på planering som föreslås innebär inte något tillkommande krav på kommunen att tillhandahålla allmänna dagvattenanläggningar. Närmare bestämmelser om hur bedömningen ska göras behövs inte Regeringen delar utredningens uppfattning att det inte behövs några närmare bestämmelser kring processen för bedömningen av vilka åtgärder som behöver vidtas för att de allmänna va-anläggningarna ska fungera vid en ökad belastning på grund av skyfall. Kommunen har möjlighet att inhämta nödvändig kunskap för bedömningen, exempelvis genom skyfallskartering. Resultatet av en sådan kan ge vägledning till kommunens bedömning av vilka eventuella åtgärder som kan behöva vidtas för att upprätthålla nödvändig kapacitet i dagvattenanläggningar och spillvattennät och för reningsförmågan i avloppsreningsverk. Genom en bedömning av vilka åtgärder som behöver vidtas för att de allmänna va-anläggningarna ska fungera vid skyfall får kommunen ett underlag för att se om utformningen av mark som är allmän platsmark behöver ändras för att temporärt kunna hantera eller leda om vatten. Det kan handla om att anlägga till exempel sekundära avrinningsvägar eller översvämningsytor, men många olika typer av anpassningsåtgärder och dagvattenanläggningar kan bli aktuella. Kommunen får genom bedömningen således underlag för att se om några åtgärder behöver vidtas innan vattnet når rörledningssystemet. 2021/22:208 6.3 Vattentjänstplaner ska vara föremål för samråd och granskning och omfattas av krav på Regeringens förslag: Utöver det förfarande som följer av bestämmelser om strategiska miljöbedömningar av planer och program ska kommunen samråda med de fastighetsägare och myndigheter som kan antas ha ett väsentligt intresse av förslaget till vattentjänstplan, innan planen antas eller ändras. Vidare ska kommunen ställa ut förslaget för granskning , om inte förslaget gäller ändring av en vattentjänstplan som endast berör ett fåtal fastighetsägare eller annars är av mindre betydelse. Kommunen ska ta hänsyn till de synpunkter som kommit in under samrådet och granskningen samt redovisa hur de har beaktats. Utredningens förslag överensstämmer i allt väsentligt med regeringens. Utredningen föreslår dock inte någon bestämmelse som upplyser om att vattentjänstplanen omfattas av kraven om strategiska miljöbedömningar av planer och program enligt 6 kap. . Utredningens förslag innehåller inte heller någon uttrycklig bestämmelse om att kommunen ska redovisa hur inkomna synpunkter har beaktats. Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna har inte yttrat sig över förslaget om samråd och granskning eller är positiva. Ett antal remissinstanser har synpunkter på räckvidden och formen för samrådet. anser att ett samråd bör föregå ett beslut om verksamhetsområde för respektive område i stället för att det ska ske före antagande av en plan för hela kommunen. Nordvästra vatten och avlopp framför att fastighetsägare bör få möjlighet att efter samråd om utökning av verksamhetsområde redovisa alternativa lösningar. En fråga som remissinstanserna också tar upp är vilka som ska inkluderas i samrådet. kommun och anför att den föreslagna avgränsningen av berörda fastighetsägare kan vara svår att avgöra då det förmodligen är oklart vilka fastigheter som kan komma att omfattas av . påpekar att när det finns olika åsikter om hur vattentjänsterna ska ordnas ska inte bara de fastighetsägare som kan komma att omfattas av allmänna va-anlägg- ningarna få komma till tals. påpekar att ett samråd med fastighetsägare är problematiskt eftersom de inte har ett helhetsperspektiv inom va-planering och att det därför är den enskildes egna önskemål som kommer att framföras. kommun anser att kommunen ska redovisa resultatet av samrådet och utställningen samt de förslag som dessa förfaranden gett anledning till. Några remissinstanser är tveksamma till vad samrådet eller granskningen tillför. menar att det kommer att bli resurskrävande och att nyttan av samråd och granskning behöver utredas närmare. i framför att de är tveksamma till vad det föreslagna utställnings- och granskningsförfarandet tillför och menar att det troligen bara blir en onödig administrativ börda. Skälen för regeringens förslag Förslaget till vattentjänstplaner ska bli föremål för samråd och granskning Utredningen föreslår att kommunen ska vara skyldig att samråda sitt förslag till vattentjänstplan. Vidare föreslår utredningen att förslaget ska ställas ut för granskning, med undantag för förslag till sådana planändringar som endast berör ett fåtal fastighetsägare eller annars är av mindre betydelse. Några remissinstanser, bland annat i , framför att kraven på framför allt granskning är för omfattande. kommun lyfter att det är svårt att avgränsa vilka fastighetsägare som har ett väsentligt intresse av planen och därmed ska ingå i samrådet. Regeringen har stor förståelse för att bedömningen av vilka fastighetsägare som har ett väsentligt intresse av planen kan vara svår att göra och att krav på granskning kan uppfattas som omfattande och därmed resurskrävande. I ljuset av att kraven på samråd och granskning är av sådan grundläggande betydelse för att säkerställa ett fullgott beslutsunderlag och en demokratisk förankring av planen inför planens slutliga utformning bör dock kravet detta till trots formuleras och avgränsas på det sätt utredningen föreslår. Regeringen anser därför, i likhet med utredningen, att ett förslag till vattentjänstplan bör bli föremål för samråd med de fastighetsägare och myndigheter som kan antas ha ett väsentligt intresse av planen. Förslaget bör som huvudregel även ställas ut för granskning , bland annat för att fastighetsägare som har lämnat synpunkter under samrådet ska få möjlighet att se på vilket sätt dessa synpunkter har beaktats i kommunens fortsatta arbete med planförslaget. Genom samrådsförfarandet ökar fastighetsägares möjlighet till inflytande över beslut som har direkt påverkan på deras fastigheter. Granskningsförfarandet ger även kommunmedlemmar och andra möjlighet att påverka planens omfattning. Regeringens uppfattning är därför att utredningens förslag till bestämmelser om samråd och granskning bör införas. Hur samrådsförfarandet ska ske bör överlämnas till kommunen. Kommunen bör ha frihet att anpassa formerna för samrådet till hur omfattande och komplext förslaget till vattentjänstplan är. I många fall kan det vara lämpligt att genom kungörelse i ortstidning ge allmänheten tillfälle att lämna synpunkter på förslaget till vattentjänstplan. Berörda myndigheter och fastighetsägare bör dock vanligtvis underrättas per post. Undantag från underrättelse per post kan övervägas endast om kostnaderna skulle bli orimligt höga. En uttrycklig skyldighet att ta hänsyn till synpunkterna i samrådet och granskningen bör införas. I lagrådsremissens författningskommentar uttalas att bestämmelsen innebär att kommunen också ska redovisa hur inkomna synpunkter har beaktats. Lagrådet anser att både skyldigheten att ta hänsyn till inkomna synpunkter och att redovisa hur de har beaktats bör framgå av lagtexten. Regeringen anser att paragrafen bör utformas enligt Lagrådets förslag. Det bör således anges i bestämmelsen att kommunen ska ta hänsyn till de synpunkter som kommit in i samrådet och granskningen och redovisa hur de har beaktats. Vattentjänstplanerna kommer även i många fall att omfattas av krav på strategiska miljöbedömningar enligt 6 kap. . 2021/22:208 kan under vissa förutsättningar utlösas även med stöd av den regleringen, se nästföljande avsnitt. Vattentjänstplaner omfattas av bestämmelserna om strategiska miljöbedömningar i I 6 kap. finns bestämmelser om miljöbedömningar. Bestämmelserna genomför och rådets direktiv /42/EG av om bedömning av vissa planers och programs miljöpåverkan (SMB-direktivet). Direktivet syftar till att sörja för en hög nivå på skyddet av miljön och bidra till att integrera miljöaspekter i utarbetandet och framtagandet av planer och program så att en hållbar utveckling kan främjas. Genom att ett krav på att kommunen ska ta fram en vattentjänstplan införs i lag så träffas sådana planer av kraven på strategiska miljöbedömningar i 6 kap. , i de fall planerna anses medföra en betydande miljöpåverkan. Regeringen anser att kommunerna bör uppmärksammas på detta genom en upplysning i lagen om allmänna vattentjänster. Kraven i 6 kap. innebär bland annat att kommunen ska göra en bedömning av om den vattentjänstplan man avser ta fram kan antas medföra en betydande miljöpåverkan enligt bestämmelser i 6 kap. 4–6 §§ och 2–4 §§ miljöbedömningsförordningen (2017:966). Regleringen innebär att vissa vattentjänstplaner alltid ska antas medföra en betydande miljöpåverkan, medan det för andra ska göras en undersökning av om genomförandet av planen kan komma att medföra betydande miljöpåverkan. Undersökningen innebär att kommunen identifierar omständigheter som talar för eller emot en betydande miljöpåverkan. Kommunen ska samråda i frågan med de kommuner, länsstyrelser och andra myndigheter som på grund av sitt särskilda miljöansvar kan antas bli berörda av vattentjänstplanen, om kommunen inte redan i identifieringen kommer fram till att en strategisk miljöbedömning ska göras (6 kap. 6 § ). Ett sådant samråd benämns undersökningssamråd. Kommunen ska efter undersökningen avgöra frågan i ett särskilt beslut på det sätt och med det innehåll som anges i 6 kap. 7 § första och andra styckena . Av beslutet ska framgå om ett genomförande av planen kan antas medföra en betydande miljöpåverkan eller inte. Om genomförandet av en vattentjänstplan kan antas medföra en betydande miljöpåverkan ska kommunen göra en strategisk miljöbedömning. En strategisk miljöbedömning innebär bland annat att kommunen, enligt 6 kap. 9 § , ska samråda om omfattningen och detaljeringsgraden för miljökonsekvensbeskrivningen i ett s.k. avgränsningssamråd. Avgränsningssamrådet ska ske med de kommuner, länsstyrelser och andra myndigheter som på grund av sitt särskilda miljöansvar kan antas bli berörda av planen (6 kap. 10 § ). Närmare bestämmelser om miljöbedömningar av planer och program finns i miljöbedömningsförordningen. Kommunens möjligheter att anpassa formerna för och omfattningen av samrådet för vattentjänstplanen innebär att ett undersökningssamråd och ett avgränsningssamråd bör kunna genomföras inom ramen för samrådet om planen med den samrådskrets som anges i Prop. 2021/22:208 6 kap. . Kommunen ska informera om planförslaget på sin anslagstavla Varje kommun ska på sin webbplats ha en anslagstavla. Kommunerna bör vara skyldiga att informera om utställningen på den anslagstavla som avses i 8 kap. 9 § kommunallagen före utställningstidens början. Informationen bör innehålla uppgift om förslagets huvudsakliga innebörd, var det ställs ut samt inom vilken tid och till vem synpunkter ska lämnas. I 8 kap. 10 § kommunallagen anges att kommunens anslagstavla bland annat ska innehålla tillkännagivanden av justerade protokoll som har förts vid fullmäktiges sammanträden. Det kan vara lämpligt att publicera det aktuella förslaget i sin helhet på kommunens webbplats. Därigenom blir informationen snabbt spridd till en vidare krets och tillgänglig . Kostnaden kan dessutom hållas nere. 7Kontroll av små enskilda avloppsanläggningar Regeringens förslag: Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ska i fråga om enskilda avloppsanläggningar som är dimensionerade för högst 200 personekvivalenter få meddela föreskrifter om skyldighet att kontrollera anläggningens funktion och att lämna uppgifter till tillsynsmyndigheten om anläggningens utformning och funktion och om den kontroll som utförts. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ska också få föreskriva hur kontrollen ska utföras. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningen föreslår att begreppet avloppsanläggningar ska användas i stället för enskilda avloppsanläggningar som är dimensionerade för högst 200 personekvivalenter. Vidare omfattar utredningens förslag till bemyndigande inte skyldigheten att kontrollera anläggningen och har en delvis annan språklig utformning. Remissinstanserna: Huvuddelen av remissinstanserna kommenterar inte förslaget eller har inga invändningar mot det. kommun, som tillstyrker förslaget, framför att det behövs styrning uppifrån för att kommunens tillsyn ska bli effektiv och för att uppgifter om avloppsanläggningarna ska komma in. i påpekar att Havs- och vattenmyndigheten bör bemyndigas att kunna föreskriva vilka uppgifter som ska lämnas och hur de ska lämnas in för att kunna utveckla och utvärdera rapporteringen i kommuner där problemen med äldre eller bristfälliga avloppsanläggningar har störst betydelse. förespråkar dock att kravet på att lämna uppgifter inte införs nationellt utan som en möjlighet för de kommuner som vill att införa det genom lokala föreskrifter. Skälen för regeringens förslag Små enskilda avloppsanläggningar behöver kontrolleras Av () rapport från små avloppsanläggningar 2017 (Rapport 6. 2018) framgår att den årliga belastningen från avloppsanläggningar som tar emot avloppsvatten med en föroreningsmängd som motsvarar upp till 200 personekvivalenter, s.k. små avloppsanläggningar, beräknades vara fosfor och Av rapporten framgår att det uppskattas finnas ca 697 000 fastigheter med vattentoalett ansluten till små avloppsanläggningar i och att närmare 200 000 av dessa avloppsanläggningar endast hade slamavskiljning med enklare eller ingen efterföljande rening. Utredningen konstaterar att de små avloppsanläggningarna som saknar egentlig rening inte uppfyller det krav på rening som följer av . Utredningen konstaterar vidare att dessa anläggningar behöver åtgärdas, så att det säkerställs att de är konstruerade och drivs på ett sätt som är förenligt med den befintliga kravnivån vad gäller miljöpåverkan. Vidare konstaterar utredningen att denna åtgärdstakt är för låg. Regeringen delar utredningens bedömning att befintliga bristfälliga anläggningar behöver åtgärdas och att det är angeläget att åtgärdstakten ökar. Utredningen noterar att situationen är sådan att det är först när tillsynsmyndigheten, vanligen kommunen, uppmärksammar innehavare av små avloppsanläggningar på brister i deras anläggningar som åtgärdande sker. För att öka och långsiktigt upprätthålla en hållbar, det vill säga ökad, åtgärdstakt för små avloppsanläggningar bedömer utredningen att fler fastighetsägare på eget initiativ måste åtgärda sin bristfälliga hantering av avloppsvatten. Utredningen anser därför att det bör införas en möjlighet för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela generella föreskrifter om kontroll och uppgiftslämnande för små avloppsanläggningar. Precis som kommun delar regeringen utredningens bedömning att generella och tydligare krav på kontroll och rapportering behöver införas för små avloppsanläggningar. Kraven bör enligt regeringens mening omfatta enskilda avloppsanläggningar som är dimensionerade för högst 200 personekvivalenter. Till skillnad från utredningen föreslår regeringen att bemyndigandet uttryckligen begränsas till att enbart omfatta anläggningar av denna storlek. Den som bedriver en verksamhet eller vidtar åtgärd har enligt 26 kap. 19§ en skyldighet att fortlöpande planera och kontrollera verksamheten för att motverka eller förebygga olägenheter för människors hälsa eller miljön, s.k. egenkontroll. har med stöd av 9 § möjlighet att begära in uppgifter om egenkontrollen. har vidare en skyldighet att på eget initiativ eller efter anmälan i nödvändig utsträckning kontrollera att bestämmelser följs samt vidta de åtgärder som behövs för att åstadkomma rättelse (26 kap. 1 § ). Kravet på kontroll av efterlevnad omfattar även avloppsanläggningars utformning, funktion, och miljöpåverkan. Åtgärdande av små avloppsanläggningar genom att tillsynsmyndigheten via förelägganden riktar krav på åtgärdande i enskilda fall är resurskrävande för berörda myndigheter. Den som föreläggandet riktas mot är inte medveten om att den berörda avloppsanläggningen inte lever upp till krav och har inte haft för avsikt att bryta mot gällande rätt. Om anläggningsinnehavaren hade varit medveten om sina skyldigheter och haft kunskap om anläggningens omgivningspåverkan hade denne på eget initiativ kunnat åtgärda eventuella brister. Tydliga krav på kontroll och rapportering kan därför i dessa fall vara ett kostnadseffektivt sätt att säkerställa regelefterlevnad. Det bemyndigande som regeringen föreslår gör det möjligt att ställa krav i fråga om enskilda avloppsanläggningar som är dimensionerade för högst 200 personekvivalenter på att anläggningarnas funktion ska kontrolleras. Det kan handla om kontroll som ska utföras med visst intervall eller vid vissa händelser, såsom exempelvis vid överlåtelse av fastighet. Bemyndigandet medger också föreskrifter om hur kontrollen ska utföras. Det skulle till exempel vara möjligt att ställa krav på att kontrollen ska utföras genom besiktning av ett ackrediterat kontrollorgan. Bemyndigandet gör det även möjligt att föreskriva om skyldigheter att i fråga om små enskilda avloppsanläggningar till tillsynsmyndigheten lämna uppgifter om utformningen av och funktionen hos anläggningarna och om den kontroll som utförts. Sådan information kan ligga till grund för tillsynsmyndighetens ställningstaganden till om och i vilken utsträckning anläggningens lokalisering påverkar den miljö- och hälsomässiga kravnivån. Införandet av föreskrifter om kontroll bedöms bidra till ökad medvetenhet hos den som ansvarar för en avloppsanläggning om såväl den berörda anläggningens funktion som de krav som kan ställas på dess funktion och miljöpåverkan. En ökad medvetenhet om kravnivån för små enskilda avloppsanläggningar bedöms bidra till att öka åtgärdstakten när det gäller bristfälliga anläggningar och därmed minska påverkan på miljön. Föreskrifterna bör utformas utifrån behovet av kontroll och rapportering av små avloppsanläggningar Inför beslut om generella föreskrifter bör det noga övervägas vilka frågor som lämpar sig för sådan reglering och för vilka frågor som dagens reglering, med riktade krav i enskilda fall, är tillräcklig som styrmedel. Generella föreskrifter bör endast aktualiseras i de fall då både enskilda och det allmänna vinner på en sådan reglering. Övergripande krav på att kontrollera och rapportera en anläggnings funktion kan i vissa situationer vara av det slaget. Liknande föreskrifter finns för ventilationssystem och för eldstäder och skorstenar. När det gäller möjligheten att införa en uppgiftsskyldighet kan det konstateras att behovet av att samla in information om befintliga avloppsanläggningar kan variera. Det finns en stor variation i fråga om kunskapen om avloppsanläggningarna mellan olika kommuner och hur omfattande tillsyn som bedrivits och bedrivs. I områden med omfattande övergödning kan behovet av att få in information om och åtgärda bristfälliga avloppsanläggningar vara större än i områden där övergödningen är liten. i framför att det finns stora skillnader mellan kommunerna avseende behov av åtgärdande av äldre och bristfälliga avlopp och att kommunen bör ges möjlighet att besluta om lokala föreskrifter om vilka uppgifter som ska lämnas och hur de ska lämnas. Regeringen delar bilden av att det kan finnas skillnader mellan kom- 2021/22:208 munerna men anser att nödvändig differentiering går att uppnå genom en regional eller nationell reglering. Genom generella förskrifter meddelade av regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer kan krav på att lämna uppgifter om avloppsanläggningarna i tillräcklig utsträckning anpassas efter olika områdens miljö- och hälsomässiga behov. Variationerna mellan och inom kommunerna i fråga om behovet av att få in uppgifter kan motivera ett stegvist införande av skyldigheten att kontrollera anläggningens funktion. Det kan handla om att skyldigheten till en början enbart införs vid överlåtelse av fastighet och senare utökas till en återkommande kontroll med visst intervall. Kraven bör om lämpligt också kunna avgränsas att gälla enbart vissa typer av anläggningar. Avloppsanläggningar med liten omgivningspåverkan samt olika typer av kretsloppsanläggningar bör helt eller delvis kunna undantas från krav på kontroll och rapportering. 8Rättelse av en felaktig hänvisning i 5 kap. Regeringens förslag: Bestämmelsen i 5 kap. 11 § ska ändras så att hänvisningen rätteligen avser 8 § i stället för 5 §. Utredningens förslag överensstämmer inte med regeringens. Betänkandet innehåller inte något motsvarande förslag. Remissinstanserna: Frågan tas inte upp av remissinstanserna. Skälen för regeringens förslag: I 5 kap. finns det bestämmelser om miljökvalitetsnormer. Om det behövs för att följa en miljökvalitetsnorm ska ett åtgärdsprogram upprättas enligt 5 kap. 7 § och fastställas enligt 5 kap. 8 §. Enligt 5 kap. 11 § ska myndigheter och kommuner inom sina ansvarsområden vidta de åtgärder som behövs enligt ett åtgärdsprogram som fastställts enligt 5 kap. 5 §. Hur ett åtgärdsprogram fastställs regleras dock inte i den paragrafen utan i 8 §. I 5 § regleras vilka krav som ska ställas på en verksamhet i ett enskilt fall. Hänvisningen i 5 kap. 11 § till 5 kap. 5 § är därför felaktig. Bestämmelserna i 5 kap. 8 och 11 §§ fanns tidigare i 5 kap. 5 respektive 8 § och fick sina nuvarande beteckningar till följd av att tre nya paragrafer infördes, 5 kap. 4–6 §§ (se prop. 2017/18:243). Bestämmelsen i nuvarande 11 § (dåvarande 8 §) ändrades däremot inte på något annat sätt. Hänvisningen till 5 § finns alltså kvar i bestämmelsen, trots att dåvarande 5 § har bytt beteckning till 8 § och att det har införts en ny 5 § som inte reglerar hur åtgärdsprogram fastställs. Eftersom frågan inte berördes i lagstiftningsärendet, kan någon ändring i sak inte ha varit avsedd. Hänvisningen i nuvarande 5 kap. 11 § till 5 kap. 5 § är alltså oavsiktlig och felaktig. Hänvisningen bör därför ändras till att rätteligen avse 5 kap. 8 §. Regeringens förslag: Lagändringarna ska träda i kraft . Bestämmelsen om att det ska finnas en aktuell vattentjänstplan i varje kommun ska tillämpas första gången för tid efter . Utredningens förslag avviker från regeringens på så sätt att lagändringarna enligt utredningens förslag skulle träda i kraft . Utredningen föreslår inte heller någon bestämmelse om att kravet på vattentjänstplan ska tillämpas första gången efter visst datum. Remissinstanserna: kommun anför att det behövs ett förtydligande om huruvida befintliga planer som är framtagna enligt nuvarande lagstiftning ska omfattas av eventuella krav på samråd. Skälen för regeringens förslag: Samtliga ändringar bör träda i kraft , vilket bedöms vara .