prop · H903215 · 2022-04-05 00:00:00 — Det förhållandet att gäldenären behåller rådigheten över sina tillgångar hindrar enligt regeringens uppfattning inte att rekonstruktören har möjlighet att vidta åtgärder som kan orsaka skada för gäldenären, borgenärer och berörda parter. Rekonstruktören har enligt den nuvarande lagen om företagsrekonstruktion t.ex. rätt att ge gäldenären anvisningar om hur verksamheten ska bedrivas och har ett betydande inflytande på gäldenärens möjlighet att företa viktigare rättshandlingar (2 kap. 14 och 15 §§). Så kommer att vara fallet även med regeringens förslag till ny lag. Detta talar enligt regeringens mening för att det i den nya lagen bör införas uttryckliga regler om skadeståndsansvar för rekonstruktörer. Lagrådet invänder mot förslaget i lagrådsremissen och förordar i stället en reglering som bl.a. omfattar regler om talerätt, preskription, forum och möjligheten att föra en talan i eget namn för en annans räkning (processkommission). Själva skadeståndsansvaret bör enligt Lagrådet inte regleras i lag utan följa av allmänna principer. Som Lagrådet lyfter fram finns det omständigheter som talar för att en rekonstruktör även utan särskild reglering i lag skulle ha ett visst skadeståndsansvar gentemot gäldenären. Men ansvaret kan inte sägas vara klart. Att förslaget i lagrådsremissen enbart skulle innebära en kodifiering av vad som redan gäller är alltså enligt regeringens mening långt ifrån givet. Det gäller i ännu högre grad frågan om rekonstruktörens ansvar i förhållande till borgenärer och berörda parter. Regeringen bedömer därför att det finns starka skäl att reglera rekonstruktörens skadeståndsansvar i lag. Lagrådet menar visserligen att den föreslagna lösningen skulle kunna leda till problem, bl.a. när det gäller preskription i en situation där såväl rekonstruktören som gäldenären är skadestånds- skyldiga mot en berörd part och talan om solidariskt ansvar väcks mot dem båda först efter utgången av preskriptionsfristen. Enligt regeringens mening är det dock långt ifrån säkert att det solidariska ansvaret i en sådan situation skulle omvandlas till ett delat ansvar, med följden att den skadelidande ensam får bära konsekvensen av att preskription inträder i förhållande till rekonstruktören (jfr regleringen i 9 § preskriptionslagen [1981:13] enligt vilken det krävs att de medansvariga antingen åtagit sig eller förpliktats att svara för samma skuld). Under alla förhållanden är avsikten med förslaget inte att hindra att en skadeståndstalan förs med stöd av allmänna skadeståndsregler. Som framhålls i författningskommentaren är utgångspunkten i svensk rätt att en skadeståndstalan med stöd av all- männa skadeståndsregler tillåts även när det finns speciallagstiftning som reglerar frågan (se rättsfallet NJA 2014 s. 475). Vidare omfattar en bestäm- melse om specialpreskription som huvudregel inte sådana fordringar som har uppkommit med stöd av en bestämmelse i en annan lag (se rättsfallet NJA 2013 s. 909). Regeringen bedömer därför att de problem som Lagrådet lyfter fram inte kommer att uppstå. Någon risk för att förslaget skulle missleda möjliga skadeståndsberättigade, något som Lagrådet också lyfter upp, bedöms inte heller finnas. Tvärtom bedöms förslaget leda till ett tydligt ansvar för rekonstruktörer, något som alla aktörer är betjänta av. Det kan i sammanhanget noteras att lämnar motsvarande förslag (se SOU 2016:72 s. 225 f.) samt att det i finns ett lagstadgat skadeståndsansvar för rekonstruktören. Regeringen föreslår mot bakgrund av ovanstående att bestämmelser om rekonstruktörens skadeståndsansvar ska införas i den nya lagen. Reglerna bör utformas med förebild av vad som enligt konkurslagen gäller för en konkursförvaltares skadeståndsansvar (17 kap. 1 §). Skadestånd bör där- med även kunna jämkas om det är skäligt med hänsyn till handlingens beskaffenhet, skadans storlek och omständigheterna i övrigt. Regeringen föreslår vidare att det i den nya lagen införs en motsvarande regel som i konkurslagen om solidariskt ansvar när flera rekonstruktörer svarar för samma skada. Lagrådet för ett utförligt resonemang om huruvida gäldenärens och gäldenärens ställföreträdares skadeståndsansvar bör regleras i den nya lagen men landar i att det inte finns förutsättningar att göra det i detta lagstiftningsärende. Regeringen delar den bedömningen. När det gäller Lagrådets förslag till bestämmelser om processkommission kan följande anföras. Det finns inget som hindrar att gäldenären och rekonstruktören kommer överens om att rekonstruktören ska föra en talan om skadestånd i eget namn för gäldenärens räkning. På motsvarande sätt kan även en berörd part föra en sådan talan. Något egentligt behov av de regler som Lagrådet föreslår finns därmed inte. Lagrådets förslag skulle i praktiken innebära att rekonstruktören eller en berörd part skulle kunna föra en sådan talan utan gäldenärens samtycke. Det är inte en lämplig ordning. Några bestämmelser om processkommission bör alltså inte införas. Utredningen föreslår att en rekonstruktör ska svara för skador som han eller hon vid fullgörandet av sitt uppdrag uppsåtligen eller av oaktsamhet tillfogar en gäldenär eller en berörd part. Regeringen delar den synpunkt som framförs av om att det inte framstår som lämpligt att avgränsa skadeståndsansvaret till berörda parter. En sådan avgränsning skulle riskera att bli allt för snäv eftersom förekomsten av en berörd part i en enskild företagsrekonstruktion är beroende bl.a. av att det har inletts en planförhandling (se avsnitt 8.). Det framstår dessutom som lämpligt att även en borgenär som inte berörs av en rekonstruktionsplan ska omfattas av rekonstruktörens skadeståndsansvar. Regeringen anser vidare att det inte finns skäl att generellt utesluta företagsägare från den skadeståndsberättigade kretsen. Som framgår av avsnitt 8.3.1 kommer det vara möjligt att föreslå åtgärder i en rekonstruktionsplan som påverkar företagsägarna, t.ex. en riktad nyemission till en extern investerare. Det framstår därför som rimligt att en rekonstruktör svarar för skada som han eller hon orsakar en företagsägare som berörs av en rekonstruktionsplan och därmed utgör en berörd part. Företagsägare som inte berörs av rekon- struktionsplanen bör emellertid inte omfattas av skadeståndsreglerna. Regeringen föreslår alltså att rekonstruktörens skadeståndsskyldighet ska omfatta skada som uppsåtligen eller av oaktsamhet orsakats en gäldenär, en borgenär eller en berörd part. Lagrådet anser att det bör införas regler om hur ett skadestånd som tillerkänts gäldenären ska fördelas, beroende på om en rekonstruktionsplan har fastställts eller inte. Om det i rekonstruktionsplanen har angetts hur ett sådant skadestånd ska fördelas gäller det naturligtvis, och detta oavsett om det finns en särskild lagregel om det eller inte. I det fall någon rekon- struktionsplan inte fastställts eller om det i planen inte anges något om hur ett eventuellt skadestånd ska fördelas bör skadeståndet tillkomma gälde- nären. Någon särskild bestämmelse om detta bedöms inte vara nödvändig. Rätten att föra talan om skadestånd bör begränsas i tid Enligt konkurslagen ska en talan om skadestånd mot en förvaltare, som inte grundas på brott, väckas genom av förvaltarens slutredo- visning (17 kap. 2 §). Detta får även till följd att möjligheten att väcka en sådan talan som huvudregel är begränsad , eftersom slutredovisningen måste klandras från vissa i konkurslagen närmare angivna tidpunkter (13 kap. 7 § tredje stycket). Enligt regeringen bör det finnas en yttre gräns även för när det är möjligt att väcka en talan om skadestånd mot en rekonstruktör. Några motsvarande regler om slutredo- visning finns emellertid inte vid företagsrekonstruktion. Regeringen föreslår därför att en talan om skadestånd ska väckas senast från den dag beslutet att företagsrekonstruktionen ska upphöra fick laga kraft. Talan om skadestånd bör väckas vid den tingsrätt som beslutade om företagsrekonstruktion. Nuvarande regler om skadeståndsansvar för borgenärer och regler om straffrättsligt ansvar m.m. bör föras över till den nya lagen Enligt den nuvarande lagen om företagsrekonstruktion kan en borgenär under vissa omständigheter bli skadeståndsskyldig gentemot en gäldenär om borgenärens ansökan om företagsrekonstruktion inte beviljas av rätten (4 kap. 12 §). Den nuvarande lagen innehåller även regler om straffrättsligt ansvar för borgenärer samt en särskild forumregel för åtal mot en gäldenär (4 kap. 13 och 14 §§). Dessa bestämmelser är förenliga med direktivet och bör därför föras över till den nya lagen med de nödvändiga anpassningar som föranleds av regeringens förslag till regler om förhandling om en rekonstruktionsplan (se avsnitt 8). Regeringens förslag: Rekonstruktörerna ska ställas under tillsyn. ska ansvara för tillsynen. ska ges tillfälle att yttra sig innan rätten utser eller entledigar en rekonstruktör. ska också ha rätt att begära att en rekonstruktör entledigas. ska kunna begära att rekonstruktörens ersätt- ning ska prövas av rätten. ska också ges tillfälle att yttra sig om någon annan gör en sådan begäran. Rekonstruktören ska alltid skicka en kopia av sin kostnadsräkning till tillsynsmyndigheten. På begäran av tillsynsmyndigheten ska rekonstruktören tillhandahålla myndigheten en redogörelse för det arbete som uppdraget har medfört med en specificerad räkning. Statens kostnader för tillsynen ska ersättas genom en tillsynsavgift. Vissa uppgifter hos tillsynsmyndigheten ska omfattas av sekretess. Nuvarande regler om att gäldenären ska stå för kostnaderna för hand- läggningen hos rätten ska överföras till den nya lagen. Regeringens bedömning: Direktivets bestämmelser om tillsyn av och ersättning till konkursförvaltare uppfylls redan av svensk rätt. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningen föreslår en särskild regel om jäv för anställda vid tillsyns- myndigheten. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: De flesta av remissinstanserna, bl.a. företags- partner , , , , , Statskontoret och , tillstyrker förslagen eller invänder inte mot dem. Ingen remissinstans uttalar sig särskilt om bedömningen i promemorian. Plana motsätter sig att tillsynsmyndigheten ska yttra sig över förslaget till rekonstruktör och påtalar risken för att utnämnandet av rekonstruktörer kommer att ske på ett slentrianmässigt sätt. Även centralen ifrågasätter om tillsynsmyndigheten ska yttra sig över förslaget till rekonstruktör och framhåller att det synes vara oreglerat vad som ska hända om rätten väljer att inte förordna den föreslagne rekonstruktören. Akademin för insolvensrätt vid vid univer- sitet anser att inte fullgör sina uppgifter på ett ändamålsenligt sätt och framhåller att det därför är märkligt att myndigheten får ett utökat uppdrag. Även för företagsrekon- struktion påtalar att det finns tydliga behov av att höja kompetensnivån hos . och Stiftelsen ifrågasätter om tillsynsmyndigheten ska höras om rekonstruktörens ersättning eftersom frågan om arvodet främst är en angelägenhet mellan å ena sidan rekonstruktören och å andra sidan borgenärerna samt gälde- nären. anser att det bör klargöras som rekonstruktören ska skicka kopian av sin kostnadsräkning till tillsyns- myndigheten. och anser att borgenärerna bör ges möjlighet att yttra sig om någon annan begär att rekonstruktörens ersättning ska prövas. anser av samordningsskäl att samma myndig- het bör administrera tillsynsavgift i såväl företagsrekonstruktion som i konkurs. framhåller att avgifterna inte får bli så höga att företag tvingas till konkurs. Riksbank anser att det bör införas en bestämmelse som bryter den sekretess som annars kan gälla enligt offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) för uppgifter som en myndighet kan behöva lämna ut i samband med ett rekonstruktionsförfarande. Skälen för regeringens förslag och bedömning Medlemsstaterna ska inrätta tillsynsmekanismer Enligt insolvensdirektivet ska medlemsstaterna inrätta tillsyns- och regleringsmekanismer för att säkerställa ändamålsenlig övervakning av det arbete som förvaltare utför i syfte att säkerställa att deras tjänster tillhandahålls på ett ändamålsenligt och kompetent sätt och att de, i förhållande till de parter som är involverade, tillhandahålls opartiskt och oberoende (artikel 27.1). Dessa mekanismer ska även omfatta åtgärder för ansvarsutkrävande av förvaltare som har brustit vid fullgörandet av sina uppgifter. 2021/22:215 Medlemsstaterna ska vidare säkerställa att information om de adminis- trativa myndigheter som utövar tillsyn över förvaltare offentliggörs (artikel 27.2). Medlemsstaterna får också uppmuntra förvaltarna att utar- beta och ansluta sig till uppförandekoder (artikel 27.3). Medlemsstaterna ska slutligen säkerställa att ersättningen till förvaltare styrs av regler som är förenliga med målet om ett effektivt avslutande av förfaranden och att lämpliga förfaranden finns tillgängliga för att lösa tvister om ersättning (artikel 27.4). Av direktivet framgår att tillsyns- och regleringsmekanismerna bör inne- fatta ändamålsenliga åtgärder för ansvarsskyldighet för förvaltare som har brustit vid fullgörandet av sina uppgifter, t.ex. att en förvaltares arvode sänks, att förvaltaren utestängs från förteckningen eller poolen med förval- tare som kan utnämnas i insolvensärenden, samt i tillämpliga fall discipli- nära eller administrativa sanktioner eller straffrättsliga påföljder. Vidare anges att sådana tillsyns- och regleringsmekanismer inte bör påverka tillämpningen av bestämmelser i nationell rätt om civilrättsligt skade- ståndsansvar vid brott mot avtalsförpliktelser eller utomobligatoriska förpliktelser. Medlemsstaterna är heller inte skyldiga att inrätta särskilda myndigheter eller organ. (Se skäl 89.) Tillsynen över konkursförvaltare lever upp till direktivets krav Enligt konkurslagen (1987:672) är tillsyns- myndighet i konkurser (7 kap. 25 §). Myndigheten ska övervaka att förvaltningen bedrivs på ett ändamålsenligt sätt och i överensstämmelse med lagstiftningen (7 kap. 27 §). I viktigare frågor ska konkursförvaltaren också höra tillsynsmyndigheten, berörda borgenärer och, om det lämpl- igen kan ske, gäldenären (7 kap. 10 §). En konkursförvaltare som missköter sitt uppdrag kan bli skadeståndsskyldig gentemot konkursboet, en konkursborgenär eller gäldenären (17 kap. 1 §). Det vanligaste är att en advokat utses till konkursförvaltare. En förvaltare som är advokat står under tillsyn även av . disci- plinnämnd kan ingripa mot en advokat som bryter mot samfundets regler. I konkurslagen finns bestämmelser om hur en konkursförvaltares arvode ska bestämmas (14 kap. 4–11 §§). En förvaltare har rätt till skäligt arvode och arvodet bestäms av rätten (14 kap. 4 § första och andra stycket). Till arvodesframställan ska bifogas en redogörelse för det arbete som upp- draget har medfört med en specificerad räkning, som utvisar det begärda beloppets fördelning på de olika förvaltningsåtgärderna (14 kap. 6 § andra stycket). I regel ska rätten inhämta yttrande från tillsynsmyndigheten innan arvodesfrågan prövas. Beslut i arvodesfrågan kan överklagas till hovrätt. har rätt att överklaga ett sådant beslut (16 kap. 8 §). Konkursförvaltare står alltså under omfattande tillsyn som är noga reglerad i lag. Mot den bakgrunden gör regeringen bedömningen att det inte krävs några ändringar av reglerna om tillsyn över och ersättning till konkursförvaltare för att ska leva upp till direktivets krav. Frågan om en reformering av tillsynen i konkurs har övervägts i en departementspromemoria (se Ds 2019:31 s. 351 f.). Rege- ringen anser i likhet med vad som anförs i promemorian, men till skillnad från Akademin för insolvensrätt vid vid universitet, att det inte finns skäl att nu vidta några lagstiftningsåtgärder för att förändra tillsynsverksamheten i konkurs. Rekonstruktörer ska ställas under tillsyn Till skillnad från vad som gäller för konkursförvaltare står rekonstruktörer inte under någon särskild tillsyn. Det innebär inte att det helt saknas tillsynsfunktioner för rekonstruktörer. Om rekonstruktören är advokat omfattas han eller hon av reglerna om god advokatsed och står under tillsyn av . Som nämns ovan kan Advokat- samfundets disciplinnämnd ingripa mot en advokat som bryter mot samfundets regler. Det är emellertid inte alla rekonstruktörer som är advokater. Regeringen kan konstatera att det av den kartläggning som gjorde framgår att någon annan än en konkursförvaltare hade utsetts till rekonstruktör i nästan hälften av samtliga granskade rekonstruk- tioner. Eftersom inte alla konkursförvaltare är advokater innebär Även med regeringens förslag i avsnitt 14.2.1 om att skärpa kraven på rekon- struktörer kommer rekonstruktörer som inte är advokater kunna utses. Även domstolarna kan sägas utöva viss tillsyn över rekonstruktörerna i direktivets mening, genom att de enligt den nuvarande lagen om företags- rekonstruktion har möjlighet att entlediga en rekonstruktör som inte är lämplig för uppdraget och sätta ned arvodet för en rekonstruktör som misskött sitt uppdrag (2 kap. 11 § tredje stycket och 4 kap. 4 §). För att domstolen ska kunna fatta sådana beslut krävs emellertid att någon annan har begärt att frågan ska prövas. Domstolen har alltså ingen möjlighet att på eget initiativ entlediga en rekonstruktör eller sätta ned arvodet. Vid en sammantagen bedömning anser regeringen att den nuvarande tillsynen över rekonstruktörer inte är tillräcklig för att svara mot kraven i direktivet. Det finns även i övrigt skäl att skärpa kontrollen i syfte att skapa bättre förutsättningar för en effektiv och rättssäker hantering. Regeringen föreslår därför att en ny formell tillsyn ska inrättas över rekonstruktörer. ska ansvara för tillsynen Enligt direktivet ska tillsynen över rekonstruktörer vara ändamålsenlig. I övrigt lämnar direktivet inte någon närmare ledning över vilka uppgifter som bör innefattas i tillsynen. Medlemsstaterna har därför stort utrymme att själva bestämma den närmare utformningen av tillsynen. Regeringen kan konstatera att är den myndig- het som har ansvaret för tillsynen över såväl konkursförvaltare som för lönegarantin i företagsrekonstruktioner (jfr Ds 2019:31 s. 137 f. för en utförligare beskrivning av myndighetens ansvarsområden). Det bör därför finnas god kännedom hos myndigheten om merparten av de personer som kan komma i fråga för ett uppdrag som rekonstruktör. Regeringens förslag om att rekonstruktörerna ska väljas ur konkursförvaltarkretsen gör också att kopplingen mellan företagsrekonstruktion och konkurs kommer att bli ännu mer påtaglig . Regeringen anser därför, till skillnad från Akademin för insolvensrätt vid vid univer- sitet, att det framstår som det naturliga valet att placera tillsynen över rekonstruktörer hos . Även effektivitets- och samordningsskäl talar med styrka för att tillsynen över konkurs och rekon- 2021/22:215 struktörer bör samlas hos samma myndighet. Regeringen föreslår därför att det formella tillsynsansvaret ska ligga hos . Tillsynen som sådan bör kunna utformas efter förebild av vad som gäller för konkursförvaltare. Som kommer att framgå närmare i det följande innebär detta att även domstolarna kommer att utgöra en väsentlig del av tillsynsfunktionen eftersom det kommer att vara domstolarna som kommer att fatta besluten om att t.ex. entlediga en rekonstruktör eller sätta ned dennes arvode. Till skillnad från utredningen anser regeringen att det inte finns behov av någon särskild regel om jäv för anställda vid tillsyns- myndigheten. I stället gäller bestämmelserna om jäv i förvaltningslagen (2017:900) för myndighetens handläggning (se 16 §). I avsnitt 8.10 föreslår regeringen att det ska vara möjligt att förordna en tillsynsperson för att övervaka hur gäldenären fullgör sina skyldigheter enligt en fastställd rekonstruktionsplan. Vidare föreslås att reglerna för entledigande av en rekonstruktör samt reglerna för rekonstruktörens arvode ska tillämpas även för tillsynspersoner. En följd av detta är att regeringens förslag i det följande om tillsynsmyndighetens uppgifter i viss utsträckning kommer att gälla även beträffande tillsynspersoner. För att de skärpta kompetenskraven för rekonstruktörer ska få genomslag i praktiken är det viktigt att domstolarna har tillgång till ett fullgott underlag vid bedömningen av vem som är lämplig för ett uppdrag som rekonstruktör. En av tillsynsmyndighetens huvuduppgifter bör därför vara att tillhandahålla underlag för domstolarnas bedömning av sådana frågor. Som framgår ovan föreslår regeringen att den som ansöker om företags- rekonstruktion ska redogöra för bl.a. borgenärernas inställning till den föreslagna rekonstruktören. Till skillnad från Stiftelsen och Plana anser regeringen att det framstår som självklart att även tillsynsmyndighetens inställning i frågan bör inhämtas. Regeringen föreslår därför att myndigheten ska beredas tillfälle att yttra sig redan innan rätten fattar beslut om att utse en rekonstruktör. Det motsvarar i huvudsak vad som gäller enligt konkurslagen (7 kap. 3 §). Regeringens förslag innebär att rätten kommer att få ett betydligt bättre underlag för sin lämplighetsbedömning än vad som är fallet . Tillsyns- myndighetens uppfattning i frågan kan förväntas få stor betydelse vid domstolarnas bedömning. Om tillsynsmyndigheten anser att en person inte är lämplig bör det ofta leda till att han eller hon inte kommer att utses till rekonstruktör. Oavsett om tillsynsmyndighetens uppfattning kommer till uttryck genom en i förväg upprättad lista, likt de s.k. förvaltarlistorna som används vid konkurs, eller på annat sätt, är detta väl förenligt med kraven i direktivet. Självklart måste rätten emellertid göra en självständig bedömning i varje enskilt fall om den föreslagne rekonstruktören är lämplig för uppdraget. En på förhand upprättad lista hindrar inte att någon som inte finns med på listan förordnas till rekonstruktör eller att någon som finns på listan inte bedöms lämplig av rätten. Om rätten inte godtar ett förslag till rekonstruktör bör det leda till att rätten, efter att ha gett gäldenären tillfälle att yttra sig, förordnar någon annan lämplig person i stället, en fråga som Ackordscentralen lyfter. Om någon lämplig rekon- struktör inte finns tillgänglig bör det kunna leda till att rätten avslår ansökan om företagsrekonstruktion. Det kan hända att tillsynsmyndigheten först efter att tingsrätten utsett en rekonstruktör får kännedom om omständigheter som innebär att rekon- struktörens lämplighet kan ifrågasättas eller att rekonstruktören agerar på ett sätt under förfarandet som gör det olämpligt att han eller hon har kvar uppdraget. Enligt den nuvarande lagen om företagsrekonstruktion kan frågan om att entlediga en rekonstruktör tas upp på begäran av rekonstruk- tören, gäldenären eller en borgenär (2 kap. 11 § tredje stycket). För att säkerställa att frågan kan prövas av domstolen oavsett om detta ligger i parternas intresse bör även tillsynsmyndigheten få rätt att begära att en rekonstruktör ska entledigas. Det motsvarar vad som gäller enligt konkurs- lagen (7 kap. 5 § andra stycket). Regeringen anser vidare att tillsyns- myndigheten bör beredas tillfälle att yttra sig om någon annan begär att rekonstruktören ska entledigas. Även detta motsvarar i huvudsak vad som gäller enligt konkurslagen (7 kap. 5 § tredje stycket). Regeringen föreslår i avsnitt 14.2.1 att nuvarande regler om rekonstruktörers arvode i huvudsak ska överföras till den nya lagen. Som ett led i att stärka tillsynen över rekonstruktörerna bör tillsynsmyndigheten ha rätt att begära att rekon- struktörens arvode ska prövas av rätten. Genom att tillsynsmyndigheten får rätt att begära nedsättning av rekonstruktörens arvode kommer denna fråga att kunna prövas av rätten även om gäldenären eller en borgenär inte begär en sådan prövning. Detta säkerställer att en rekonstruktör som misskött sitt uppdrag kan hållas ansvarig genom att hans eller hennes arvode sänks.