prop · H903189 · 2022-03-22 00:00:00 — En EU-förordning varken ska eller får inkorporeras eller transformeras till nationell rätt. Den nya II-förordningen krä- ver emellertid kompletterande svenska nationella bestämmelser som ser till att förordningen kan tillämpas i den nationella rättsordningen. Kompletterande lagbestämmelser till II-förordning finns kompletteringslag. Att föra in de nya lagbestäm- melserna i den lagen skulle leda till omfattande ändringar av lagen. kompletteringslag bör därför ersättas av en ny lag. Lagen bör ges samma namn som sina föregångare, dvs. lagen med kompletterande bestämmelser till II-förordningen. Flera remissinstanser efterfrågar lagändringar eller ställningstaganden i Prop. 2021/22:189 frågor som inte rör anpassningen av svensk rätt till II-förordningen och som inte omfattas av promemorians förslag. Det finns inte förutsätt- ningar att överväga eller lämna förslag om dessa frågor inom ramen för detta lagstiftningsprojekt. Vissa remissinstanser har också synpunkter i frågor som regeringen avser att överväga i samband med de förordnings- ändringar som krävs. Förhållandet till EU:s rättighetsstadga och I skäl 39 i ingressen till II-förordningen anges att barnets möjlighet att fritt uttrycka sina åsikter i enlighet med artikel 24.1 i EU:s rättighetsstadga och artikel 12 i spelar en viktig roll vid tillämpningen av förordningen. gäller som lag i enligt lagen (2018:1197) om konvention om barnets rättigheter. I förarbetena till den kompletterande lagstiftningen till II-förordningen bör – som framhåller – barn- konventionen i relevanta delar synliggöras (jfr prop. 2017/18:186 s. 93– 96). I lagrådsremissen behandlar regeringen särskilt förhållandet till barn- konventionen (se avsnitt 7). Som framgår av det angivna skälet i ingressen och som följer av svenska förarbetsuttalanden ska II-förordningen så långt det är möjligt tolkas fördragskonformt, vilket svarar mot förord- ningens ordalydelse att förordningen ska tolkas ”mot bakgrund av barn- konventionen”. De EU-rättsliga principerna om företräde och lojalitet medför dock att har företräde vid en eventuell konflikt mellan och (se prop. 2017/18:186 s. 87). Ett flertal lagar innehåller upplysningar om att särskilda bestämmelser Bestämmelserna syftar till att upp- märksamma rättstillämparen på att förordningen kan ha företräde framför lagen i fråga. Att så är fallet följer av företräde framför na- tionell rätt och har inte ansetts behöva regleras särskilt (se t.ex. prop. 2000/01:98 s. 48). En nackdel med denna lagstiftningsteknik – vilket uppmärksammar i sitt remissyttrande – är att den ger begränsad vägledning till rättstillämparna om innebörden av de olika regelsystemen och hur de förhåller sig till varandra. tionellt familjerättsliga reglerna återfinns numera i unionsrätten, konven- tioner som införlivats i nationell rätt och svensk autonom rätt. för vara en grannlaga uppgift för en rättstillämpare att reda ut hur de olika regelverken förhåller sig till varandra. skulle en reglering som i detalj mejslar ut relationen mellan de olika regelverken riskera att bli tung- rodd, utan att för den skull kunna vara heltäckande. krävas kontinuerliga lagändringar för att se till att lagarna följer den rätts- bildning som sker genom avgöranden som meddelas av . Mot den bakgrunden bör de nuvarande hänvisningarna behållas, dock att hänvisningar till II-förordning bör ersättas med hänvisningar till den nya II-förordningen. Det gäller lag, lagen om utlämning till , , eller för verkställighet av beslut om vård eller behandling, lagen om erkännande av vissa utländska äktenskapsskillnader och hemskillnader, lagen om erkän- 2021/22:189 nande och verkställighet av nordiska domar på privaträttens område samt LVU. I avsnitt 9 behandlas en följdändring i en upplysningsbestämmelse lag särskilt. På motsvarande sätt behandlas i avsnitt 10 en upplysningsbestämmelse i socialtjänstlagen (2001:453). Flera av de föreslagna bestämmelserna innehåller hänvisningar till den nya II-förordningen. Det är i flertalet fall fråga om upplysnings- bestämmelser, där hänvisningen till förordningen inte ger den svenska lagtexten något materiellt innehåll. Hänvisningarna bör då vara dynamis- ka, dvs. avse förordningen i den gällande lydelsen. I den nya kompletteringslagen avser flera hänvisningar förfaranderegler. Det är ändamålsenligt att även dessa hänvisningar är av dynamisk karaktär (jfr prop. 2016/17:123 s. 14). Även de föreslagna sekretessbestämmelserna som avser ärenden enligt II-förordningen bör vara dynamiska (jfr prop. 2016/17:208 s. 77). Hänvisningarna kommer alltså att omfatta even- tuella ändringar i förordningen. Det kan dock inte uteslutas att bestäm- melserna ändå kan behöva ändras i samband med framtida ändringar i II-förordningen, om förordningens innehåll då ändras i sak. Regeringens förslag: Om tillämpningen av II-förordningen innebär att en fråga ska prövas av en socialnämnd i och det inte finns någon behörig nämnd, ska frågan – liksom – tas upp av Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser tillstyrker eller har ingen invändning mot promemorians förslag. bör förtydligas i vilken utsträckning II-förordningen är tillämplig i internationella förmynderskapsärenden och huruvida be- höver ändras för att vara förenlig med förordningen. undrar om det inte finns möjlighet att ta bort reglerna i 3 kap. 6 § i 1904 års lag, som bl.a. anger att frågor som gäller vårdnaden om barn får tas upp Skälen för regeringens förslag Behörighetsreglerna är en av grundstenarna i II-förordningen. Reglerna säkerställer att parter i EU har rätt till rättslig prövning av de frågor som omfattas av förordningens tillämpningsområde. lerna är enhetliga blir det mer förutsebart och tydligare för parterna och myndigheterna i vilken medlemsstat en fråga kan prövas. skrivas som att förordningen anger myndigheternas internationella behö- Prop. 2021/22:189 righet. För domstolarnas del benämns denna behörighet ofta domsrätt. det med stöd av II-förordningen finns internationell behörighet för en svensk domstol eller annan myndighet, blir det en fråga om att bestämma vilken domstol eller annan myndighet som är behörig. Detta sker enligt de svenska nationella behörighetsreglerna. För domstolarnas del benämns sådana regler ofta som forumregler. Behörighetsreglerna enligt den nya II-förordningen motsvarar på många sätt reglerna enligt förordning. I några avseenden har det dock gjorts förändringar som innebär att det bör övervägas särskilt om det finns behov av att införa nya svenska nationella regler eller ändra de befintliga svenska reglerna för att möjliggöra en korrekt tillämpning av förordningen. Vårdnad, boende och umgänge Enligt 6 kap. 17 § första stycket tas frågor om vårdnad, boende och umgänge utan anknytning till ett äktenskapsmål upp av tings- rätten i den ort där barnet har sin hemvist. Sådana frågor får tas upp även i samband med äktenskapsmål. Av paragrafens tredje stycke framgår att om det inte finns någon behörig domstol, tas frågorna upp av . Regleringen bedömdes i samband med införandet av kompletteringslag vara väl förenlig med behörighetsreglerna II-förordning (se prop. 2007/08:98 s. 30). I den nya II-förordningen har regleringen om val av domstol (prorogation) i vissa aspekter utvecklats och förtydligats (artikel 10). Det gäller t.ex. i fråga om förutsättningarna för att ingå avtal efter att talan väckts (artikel 10.1 b ii) och vilka formkrav som gäller (artikel 10.2). innehåller inga regler om prorogationsavtal. Förord- ningens prorogationsregel får därför i första hand jämföras med den allmänna behörighetsregeln i 6 kap. 17 § första stycket första meningen som utgår från barnets hemvist. Förordningens proroga- tionsregler bedöms inte innebära någon konflikt med denna regel. Ett exempel kan vara en vårdnadstvist där det finns svensk domsrätt till följd av ett prorogationsavtal, trots att barnet inte har sin hemvist här. Om parterna i en sådan situation är överens om att saken ska prövas vid en viss tingsrätt, lär det inte finnas något hinder mot det eftersom parterna själva inte kan förutses göra någon invändning mot domstolens behörighet. Det blir då – mot bakgrund av att den domstol som pekas ut enligt inte är exklusivt forum – inte aktuellt att pröva frågan om rättegångshinder (jfr prop. 2007/08:98 s. 32 och rättsfallet NJA 2015 s. 218 p. För de sällsynt förekommande fall när prorogation har skett till en svensk domstol utan att någon särskild domstol har pekats ut kan regeln om reservforum i 6 kap. 17 § tredje stycket tillämpas (se prop. 2000/01:98 s. 40). Av artikel 10.2 i den nya förordningen framgår att ett prorogationsavtal enligt artikel 10.1 b ska vara skriftligt, daterat och undertecknat av de be- rörda parterna eller tas med i domstolsprotokollet i enlighet med nationell lag och nationella förfaranden. För svensk del skulle frågan undantagsvis kunna komma upp under ett sammanträde som hålls under förberedelsen av ett mål. Enligt 6 kap. 4 § 3 ska det i anteckningarna 2021/22:189 tas in uppgift om det som i övrigt behövs inför målets avgörande. Dit får räknas en uppgift som innebär att domstolen är behörig enligt Det finns alltså förutsättningar enligt de svenska rättegångs- reglerna att dokumentera ett prorogationsavtal enligt förordningen. Till skillnad års II-förordning innehåller den nya förordningen inte någon uttrycklig reglering om att en domstol som i enlighet med förordningen utövar sin behörighet i en fråga om äkten- skapsskillnad också ska vara behörig att ta upp sammanhängande frågor Parterna har dock fortfarande möjlighet att under de förutsättningar som anges i artikel 10 i förordningen ingå ett avtal om att den domstol som är behörig i fråga om äktenskapsskillnad mellan dem också ska vara behörig att ta upp en fråga om föräldraansvar. är förenlig med den nationella svenska regleringen om sammanhängande (accessorisk) behörighet i 6 kap. 17 § första stycket andra meningen Av den bestämmelsen framgår nämligen att frågor om vårdnad, boende eller umgänge får tas upp i samband med äktenskapsmål. Regler om behörighet i äktenskapsmål finns även i artikel 10 i 1996 års och i 3 kap. 6 § lagen lag. grafen anger bl.a. att frågor som gäller vårdnaden om barn får tas upp i påpekar att paragrafen ofta uppfattas av rättstillämparna som att den ger domstolen en mer allmän behörighet att ta upp vårdnadsfrågor i äktenskapsmål och anser att det bör övervägas om den kan tas bort. Bestämmelserna lag blir tillämpliga först sedan det konstaterats att det inte finns någon bestämmelse som är tillämplig i II-förordningen eller som är inkorporerad i svensk lag (se 7 kap. 6 § lag och prop. 2011/12:85 s. 64). I de allra flesta fall kommer antingen förordningen eller konventionen att vara tillämplig. Paragrafen har övervägts vid flera tidigare tillfällen utan att det lett till att den tagits bort (se Ds 2003:5 s. 84, SOU 2005:111 s. 308–311, 336 och 337 och SOU 2010:59 s. Även om paragrafen har ett mycket begränsat tillämpningsområde, finns det inte med anledning av den nya II-förordningen tillräck- liga skäl att upphäva den. I artikel 13 i II-förordningen finns det en reglering om överföring av behörighet i vissa fall. En domstol i en medlemsstat som inte är behörig i en fråga om föräldraansvar kan enligt den nya II- förordningen i exceptionella fall begära att behörigheten ska överföras till domstolen, om den anser att den är bättre lämpad att bedöma barnets bästa i det enskilda fallet (artikel 13). En förutsättning för att domstolen ska få göra en sådan begäran är att domstolen finns i en medlemsstat som barnet anses ha en särskild anknytning till enligt artikel 12.4. tidigare reglering är att det genom den nya förordningen införs en möjlighet att överföra behörigheten även om parterna motsätter sig det. Det finns normalt sett inte någon forumregel i för dessa frågor, utan balkens reservforumregel pekar ut som Syftet med bestämmelserna i artikeln är emellertid att prövningen ska kunna ske i en domstol nära barnet. Det syftet vattnas ur något om prövningen ändå sker i en domstol som ligger på en annan ort. förarbetena till kompletteringslag har det påpekats att det inte behöver innebära någon konflikt med de nationella behörighetsreglerna att överföra ett mål till en annan domstol än som följer av de nationella behörighetsreglerna i de fall de inte måste ses som tvingande (jfr prop. 2021/22:189 2007/08:98 s. 32). Ett sådant synsätt vilar emellertid på att inte någon part motsätter sig domstolens behörighet (jfr rättsfallet NJA 2015 s. 218 p. Eftersom en överföring kan ske mot en parts vilja, kommer inte detta syn- sätt att kunna upprätthållas fullt ut. I sådana fall kan prövningen alltså be- höva ske i . Det bör dock noteras att det är fråga om ett mycket begränsat antal fall. Intresset av en sammanhållen och över- skådlig reglering av frågorna gör att det inte bör föreslås någon särskild reglering för dessa fall. Ärenden om förmyndare och god man Till frågor om föräldraansvar räknas enligt den nya II-förord- ningen förmynderskap, godmanskap och motsvarande företeelser. Dit räk- nas även förordnande av och uppgifter för en person eller ett organ som ska ansvara för ett barns person eller egendom, eller företräda eller bistå ett barn. Detsamma gäller åtgärder till skydd för barnet i samband med att förvaltning av, bevarande av eller förfogande över ett barns egendom (ar- tikel 1.1 och 1.2). Detta innebär att förordningens behörighetsregler om föräldraansvar kan vara tillämpliga i dessa ärenden. De svenska reglerna i ärenden om förmyndare och god man har ansetts vara förenliga med II-förordning (prop. 2007/08:98 s. 31 och 32). I enlighet med vad som anförs i promemorian finns det inte anledning att göra någon annan bedömning med anledning av den nya II-förordningen. Se även avsnitt 6.2 om beslut om tillfälliga åtgär- der. ställer frågor om samspelet mellan regler på området och II-förordningen. Det är riktigt – som kom- munen påpekar i sitt remissyttrande – att om ett barn har sin hemvist i en annan medlemsstat, är det som utgångspunkt myndigheterna i den med- lemsstaten som är behöriga. Det bör dock framhållas att det vid bedö- mande av om ett barn har sin hemvist i ett annat land ankommer på den svenska myndigheten att avgöra den frågan på grundval av de samstäm- miga faktiska omständigheter som fastställts i det enskilda fallet (jfr EU- domstolens dom i mål C-512-17, HR., ECLI:EU:C:2018:513). Hänsyn ska tas inte bara till barnets fysiska när- varo, utan även till andra omständigheter som kan visa att denna närvaro i den andra medlemsstaten inte är tillfällig eller sporadisk och att barnet är integrerat i socialt hänseende och familjehänseende i den medlemsstaten (jfr t.ex. mål C-111-17 PPU, OL mot PQ, ECLI:EU:C:2017:436 p. Om barnet konstateras ha sin hemvist i en annan medlemsstat, kan en fråga om att utse en ställföreträdare för barnet i normalfallet inte avgöras här (se artikel 18). Detta gäller alltså trots att det i och för sig skulle finnas förutsättningar för det vid en isolerad tillämpning av be- stämmelser. Det bör dock framhållas att II-förordningen i några fall tillåter att en ställföreträdare utses trots att svensk myndighet inte är behörig enligt förordningens ordinära behörighetsregler. Så kan t.ex. vara fallet om utgången av ett förfarande som inte omfattas av II- förordningens tillämpningsområde är beroende av att en prejudiciell fråga om föräldraansvar avgörs. Enligt II-förordningen får en domstol i den medlemsstat som är behörig att besluta i huvudförfarandet i den situa- 2021/22:189 tionen besluta i den prejudiciella föräldraansvarsfrågan (artikel 16.1). Om det t.ex. handlar om en arvstvist där barnet berörs och en förmyndare (med förordningens terminologi; i svensk rätt handlar det om en god man) måste utses för att företräda barnet i den tvisten, bör den medlemsstat som är behörig i arvstvisten tillåtas att utse förmyndaren för de pågående förfarandena (jfr skäl 32 i ingressen och 11 kap. 2 och 3 §§ om godmanskap). Om det i ett annat sammanhang behöver utses någon att i ett bortavarande barns intresse förvalta ett barns egendom eller bevaka rätten till denna, och egendomen befinner sig i , kan dessutom behörighet grundas på artikel 15 trots att barnet inte har sin hemvist här (se vidare avsnitt 6.2). Prövningen när det inte finns någon behörig socialnämnd I 7 § kompletteringslag föreskrivs att om tillämpningen av Brys- sel II-förordningen innebär att en fråga ska prövas av en nämnd som full- gör en kommuns uppgifter inom i och det inte finns någon annan behörig nämnd, tas frågan upp av en nämnd i som fullgör sådana uppgifter. Bestämmelsen avser situationer där det med stöd av II-förordningen kan hävdas att det finns internationell behörighet för en nämnd som fullgör en kommuns uppgifter inom , men där det inte finns någon behörig nämnd enligt andra nationella regler (se prop. 2007/08:98 s. 42). Bestämmelsen bör föras över i sak oförändrad till den nya lagen. kommun vill att det tas fram ytterligare kriterier för social- nämndernas prövning av om de är internationellt behöriga enligt II-förordningen. Det kan dock konstateras att det inte är tillåtet att i nationell rätt ytterligare precisera vad som redan framgår av förord- ningen. Det bör dessutom framhållas att och Myndigheten för familjerätt och föräldraskapsstöd (MFOF) tillhandahåller handlägg- ningsstöd för socialnämnder i form av handböcker. Ett arbete har inletts inom ramen för Europeiska rättsliga nätverket på privaträttens område (EJN) med att ta fram en handbok till den nya II-förordningen som kan ge vägledning till rättstillämparna. Frågor om vilken socialnämnd som prövar en fråga om godkännande av placering av ett barn i enligt den nya II-förordningen be- handlas i avsnitt 10. Gemensamma bestämmelser om handläggningen av behörighetsfrågor De gemensamma bestämmelserna om handläggningen av behörighets- frågor som gäller väckande av talan vid domstol (artikel 17), prövningen av behörighetsfrågan (artikel 18) och prövningen av frågan om huruvida målet kan tas upp (artikel 19) är i huvudsak oförändrade i den nya Brys- sel II-förordningen. Det krävs inte några lagändringar med anledning av tilläggen som gjorts om när talan ska anses ha väckts när domstolen inleder ett förfarande självmant eller de uppdaterade hänvisningarna till och rådets förordning (EG) nr 1393/2007 av om delgivning i medlemsstaterna av rättegångshandlingar och andra handlingar i mål och ärenden av civil eller kommersiell natur (delgivning av handlingar) och om upphävande av rådets förordning (EG) nr 1348/2000. Det kan tilläggas att har en ny delgivningsförord- Prop. 2021/22:189 ning antagits i EU (se vidare avsnitt 8.2). I artikel 20.4 och 20.5 i II-förordningen har det införts nya regler om konkurrerande förfaranden (litispendens). Bestämmelserna har en inte helt entydig avfattning, men får uppfattas så att när parterna har avtalat om eller godtagit svensk domstols exklusiva behörighet enligt artikel 10 ska den domstolen ges företräde att pröva behörighetsfrågan, oavsett var talan först väcktes. Det krävs inte någon lagändring med anledning av den nya förordningens reglering. I den nya II-förordningen förtydligas att det är den dag då ett obligatoriskt medlingsförfarande inleddes vid en nationell medlings- myndighet som anses vara den dag då talan anses väckts vid en domstol (se skäl 35 i ingressen; jfr mål C-467/16 Schlömp mot Landratsamt Schwäbisch , ECLI:EU:C:2017:993). Det förtydligandet kommer inte att träffa några svenska förfaranden. Någon motsvarighet till ett obligatoriskt medlingsförfarande finns nämligen inte i svensk familjerätt. träder visserligen nya regler i kraft som innebär att föräldrar ska att ha deltagit i informationssamtal innan någon av dem i domstol framställer ett tvistigt yrkande om vårdnad, boende eller umgänge (se 6 kap. 17 c § ). Informationssamtalet i sig kan dock inte leda till ett rättskraftigt avgörande och inledandet av informationssamtal är inte, enligt svenska nationella regler om rättegången, avsett att ge någon litispendensverkan. Ett sådant informationssamtal bör alltså inte jämställas med ett obligatoriskt medlingsförfarande. 6.2Beslut om tillfälliga åtgärder Regeringens förslag: När det finns behörighet för svensk domstol enligt II-förordningens regler om tillfälliga åtgärder, ska dom- stolen i fråga om vårdnad, boende, umgänge eller förmynderskap få be- sluta om en sådan tillfällig åtgärd. En fråga om en tillfällig åtgärd om vårdnad, boende, umgänge eller förmynderskap ska tas upp av tingsrätten i den ort där barnet vistas eller, om barnet inte vistas i och åtgärden avser barnets egendom, tingsrätten i den ort där egendomen finns. Om det inte finns någon behörig domstol, ska frågan tas upp av . Motsva- rande regler om behörig domstol ska införas för ärenden om tillfälliga skyddsåtgärder enligt lagen om 1996 års . Ärendelagen ska gälla för domstolens handläggning. I domstolens beslut ska det an- ges hur länge den tillfälliga åtgärden gäller. I ett ärende som rör vårdnad, boende eller umgänge ska domstolen få begära upplysningar från socialnämnden. Promemorians förslag överensstämmer delvis med regeringens för- slag. Promemorian innehåller inte något förslag som föreskriver att när det finns behörighet för svensk domstol enligt II-förordningen, ska domstolen i fråga om vårdnad, boende, umgänge eller förmynderskap få besluta om en tillfällig åtgärd. Den innehåller inte heller något förslag om reservforum för det fall att det inte finns någon behörig tingsrätt. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser tillstyrker eller har ingen synpunkt på promemorians förslag. ställer frågan om det inte kan finnas ett behov av ett reservforum för den situationen att det inte kan bedömas var i ett barn befinner sig. Regioner efterfrågar en analys av om ett beslut om utreseförbud enligt LVU är en tillfällig åtgärd enligt II-förordningen. stanser yttrar sig i frågor om barnets delaktighet i förfarandet (se avsnitt Skälen för regeringens förslag: Enligt artikel 15 i den nya II- förordningen är en domstol (i förordningens mening; artikel 2.2.1), även om en domstol i en annan medlemsstat är behörig att pröva målet i sak, i brådskande fall behörig att fatta beslut om en tillfällig åtgärd, i enlighet med lagen i den medlemsstaten avseende ett barn som befinner sig i den medlemsstaten, eller egendom som tillhör ett barn och som finns i den Om det krävs ett skyndsamt ingripande, får alltså en svensk myndighet besluta om en tillfällig åtgärd trots att den allmänna behörigheten enligt förordningen utövas av en myndighet i en annan stat, t.ex. därför att barnet har sin hemvist där. I fråga om de allra flesta åtgärder som kan aktualiseras enligt artikel 15 är det möjligt för svenska myndigheter att enligt gällande nationella regler besluta om tillfälliga åtgärder (jfr prop. 2011/12:85 s. 41). kan överförmyndaren utse någon att tillfälligt företräda barnet här (se 11 kap. 1 § och lagen [2005:429] om god man för ensam- kommande barn). Flera möjligheter till stöd och skydd för barn finns också inom ramen för verksamhet. beslut om omhändertagande enligt LVU (jfr prop. s. 41, 58 och 72). Den möjligheten gäller även om svenska domstolar inte är behöriga att besluta om beredande av vård enligt den lagen (se 6 a § och 2018/19:102). Ett annat exempel på ett tillfälligt skyddsingripande av socialnämnden som skulle kunna bli aktuellt enligt artikel 15 är, vilket Kommuner och Regioner uppmärksammar, den i LVU införda möjligheten för socialnämnden att besluta om tillfälligt utrese- förbud till skydd för barn som riskerar att föras bort för att ingå äktenskap eller äktenskapsliknande förbindelse eller könsstympas (se 31 d § och 2019/20:131 s. 79–83, 112 och 113). Det ska dock noteras att en tillämpning av artikel 15 bara blir aktuell i sådana fall då en svensk myndighet inte är behörig att pröva ärendet i sak, vilket normalt torde vara fallet vid utreseförbud.