prop · H903178 · 2022-03-21 00:00:00 — bör enligt regeringens mening inte bestämmas i lag utan måste avgöras utifrån omständigheterna i varje enskilt fall. Resultaten av drogtesterna kommer att vara en del i socialnämndens underlag inför bedömning av hur umgänget bör utformas och inför prövningen av om vård enligt LVU ska upphöra. Som påpekas av några remissinstanser, däribland , och Förvaltningsrätten i , är missbruk hos vårdnadshavaren inte den enda faktorn att ta hänsyn till när socialnämnden ska bedöma om barnet är tryggt och säkert inför ett umgänge eller vid vårdens upphörande. Som påpekas av Region kan drogtest, beroende på vilken provtagningsmetod som används, vara en färskvara som endast ger en ögonblicksbild av om vårdnadshavaren eller föräldern är påverkad av droger. Det är därför mycket viktigt att socialnämnden gör en helhetsbedömning av barnets situation. I vissa fall kan ett positivt resultat medföra att ett planerat umgänge behöver ställas in helt medan det i andra fall kan medföra att socialnämnden behöver besluta om att en stödperson ska närvara vid umgänget. Det är ytterst viktigt att barnet tillförsäkras trygghet och säkerhet vid umgänget. är det viktigt att socialnämnden arbetar för att barnets umgänge med vårdnadshavarna eller Att barnet har umgänge med sina vårdnadshavare eller föräldrar för vården är en viktig förutsättning för att barnet ska kunna utvecklas väl i familjehemmet och kunna åter- förenas med vårdnadshavarna eller föräldrarna. Det är också viktigt att socialnämnden ger vårdnadshavarna och föräldrarna det stöd och den hjälp som de behöver för att komma tillrätta med sin situation. Vägrar vårdnadshavarna eller föräldrarna att lämna drogtest kan det finnas särskild anledning för socialnämnden att fortsatt arbeta för att motivera dem till att ta emot stöd och hjälp. När det gäller vägran att lämna drogtest har Lagrådet anfört att med utgångspunkten att provtagning ska ske på grund av viss farhåga, så ligger det nära till hands att underlåten medverkan får en viss presumtionsverkan med avseende på vad som har Enligt Lagrådet bör det därför av lagtexten framgå att vägran att lämna prov kan få konsekvenser för ärendets bedömning. också kan röra sig om konsekvenser av andra slag bör någon precisering av konsekvensfrågan dock inte göras i lagtext utan får i stället belysas närmare i författningskommentaren. Lagrådet framför också att de konsekvenser som en vägran att lämna prov kan föra med sig kan upplevas som mycket negativa för vårdnadshavaren eller föräldern. särskilt den presumtionsverkan som kan följa med en underlåten Mot den bakgrunden bör en vägran att lämna prov enligt Lagrådet inte tillmätas betydelse vid beslutsfattandet, om den enskilde hade befogad anledning att motsätta sig provtagning. Även detta bör enligt Lagrådet framgå av lagtexten. Regeringen instämmer i Lagrådets synpunkt om att det bör framgå av lagtexten att vägran att lämna prov kan få konsekvenser för ärendets bedömning. Däremot anser regeringen inte att det behöver framgå av lagtexten att en vägran inte ska få några konsekvenser för den enskilde om den enskilde har godtagbara skäl för en vägran. I grund och botten är det en bedömning som behöver göras inom ramen för den behovs- och proportionalitetsprövning som ska göras. Regeringen ser även att en sådan reglering kan skapa tillämpningsproblem då socialnämnderna kan komma att göra olika bedömningar av vad som avses vara godtagbara skäl. Det bör t.ex. inte alltid vara så att omständigheten att den enskilde tar receptbelagd medicin innebär att den enskilde kan anses ha skäl för att vägra provtagning. Det är viktigt att socialnämnden gör en helhetsbedömning i varje enskilt fall. har i ett tillkännagivande till regeringen framfört att det bör införas ett lagstadgat krav på obligatoriska drogtester av föräldrar eller vårdnadshavare vid ansökan om umgänge eller omprövning av vård enligt LVU och i samband med att vården upphör. Eftersom regeringen nu föreslår att det ska införas en möjlighet för socialnämnden att besluta att vårdnadshavare och föräldrar ska uppmanas att lämna drogtest inför umgänge och prövning av vårdens upphörande, anses tillkännagivandet från tillgodosett (bet. 2020/21:SoU19 punkt 12, rskr. 2020/21:187). Övriga frågor om hur förslaget bör tillämpas Några remissinstanser, däribland , och Kammarrätten i , ställer frågor om vem som ska stå för kostnaderna för testerna och vem som ska genomföra testerna. Av kommunernas enkätsvar (se avsnitt 1.1) framgår att det är vanligt att prov lämnas på kommunernas drogmottagning men att det även är vanligt att prov lämnas hos vårdcentralen. Det förekommer också att prov lämnas på andra ställen. Eftersom kommunernas förutsättningar ser olika ut och eftersom det i en del kommuner redan finns ett upparbetat system för den praktiska hanteringen av drogtester, ser regeringen inte behov av att i lag reglera vem som ska genomföra testerna och vem som ska stå för kostnaderna. Detta är frågor som kommunerna får bestämma om själva. Det är däremot viktigt att socialnämnden har kunskap om hur det nya förslaget bör tillämpas. Ökad kunskap och vägledning ökar förutsättningarna för en enhetlig tillämpning, något som även Förvaltningsrätten i påpekar är viktigt. Som framgår nedan bedömer regeringen att det finns behov av stöd och vägledning till kommunerna om tillämpningen av den föreslagna regleringen av drogtester. Förvaltningsrätten i , Förvaltningsrätten i , SKR och JO påpekar att det behöver förtydligas om beslut om drogtest måste fattas inför varje umgängestillfälle eller om ett beslut om drogtest kan avse flera umgängestillfällen. Även Förvaltningsrätten i anser att det bör förtydligas om drogtester kan fattas för eller i kortare intervall. 2021/22:178 Regeringen anser att ett beslut om att vårdnadshavare eller förälder ska uppmanas att lämna drogtest bör kunna avse ett eller flera umgängestillfällen. bör också inför prövningen av om vård enligt 21 § LVU ska upphöra kunna besluta om att vårdnadshavaren ska uppmanas att eller vid ett visst antal tillfällen lämna drogtest. Beslut om att vårdnadshavaren eller föräldern ska uppmanas att lämna drogtest kan också fattas i samband med att socialnämnden fattar beslut om umgängesbegränsning enligt 14 § andra stycket 1 LVU. och anser att det behöver förtydligas hur förslaget förhåller sig till frivilliga överenskommelser om drogtester. Ett beslut om att en vårdnadshavare eller förälder ska uppmanas att lämna drogtest är inte beroende av om vårdnadshavarna eller föräldrarna samtycker till åtgärden. Beslut om drogtest enligt den föreslagna bestämmelsen får alltså fattas även om vårdnadshavaren eller föräldern samtycker till drogtestet. För att förtydliga förhållandet till frågan om samtycke föreslår regeringen att bestämmelserna om drogtest tas med i uppräkningen av sådana andra åtgärder som får vidtas utan samtycke och som anges i 1 § fjärde stycket LVU. Beslut om att uppmana vårdnadshavare eller föräldrar att lämna drogtest ska gälla om socialnämnden inte förordnar annat Förvaltningsrätten i efterfrågar ett resonemang om beslutet om huruvida drogtest gäller eller om det krävs att beslutet fått laga kraft. Av 40 § första stycket LVU följer att beslut om omhändertagande (6 § LVU), om förebyggande insatser (22 § LVU), om tillfälligt flyttningsförbud (27 § LVU) eller om tillfälligt utreseförbud (31 d § LVU) gäller . När det gäller omhändertagande, tillfälligt flyttningsförbud och tillfälligt utreseförbud följer det redan av beslutets innebörd att besluten bör gälla . Det har också ansetts viktigt att socialnämnden efter ett beslut om förebyggande insatser enligt 22 § LVU får möjlighet att vidta de åtgärder som behövs för att beslutet ska få praktisk verkan. Av bestämmelsens andra stycke följer att andra beslut av socialnämnden enligt LVU gäller , om nämnden inte bestämmer något annat. Det gäller bl.a. socialnämndens beslut om hur vården av den unge ska ordnas och var han eller hon ska vistas (11 § LVU), beslut om vårdens upphörande (13 § LVU) och beslut om umgänge med vårdnadshavare eller förälder (14 § LVU). Av 40 § tredje stycket LVU följer att rätten får bestämma att andra beslut som rätten har meddelat ska gälla . Regeringen anser att beslut om drogtest har samma karaktär som de beslut som omfattas av 40 § andra stycket LVU, dvs sådana beslut som är kopplade till vården av den unge. Huvudregeln bör enligt regeringens mening därför vara att beslut om drogtest bör gälla , om nämnden inte förordnar annat. Någon ändring av 40 § LVU behövs därför inte. Regeringen vill dock understryka att det är viktigt att barnet alltid tillförsäkras trygghet och säkerhet i samband med umgänget. Begränsad delegering av socialnämndens beslut Regeringens förslag: Bestämmelserna om begränsning av delegering av socialnämndens beslut i 10 kap. 4 § socialtjänstlagen ska även gälla ärenden om drogtest. Promemorian innehåller inte någon bestämmelse om delegering av socialnämndens beslut om drogtest. Remissinstanserna: Kammarrätten i och påpekar att det behöver förtydligas om beslut om drogtester ska kunna delegeras. Enligt framstår det utifrån drogtesternas syfte inte som lämpligt att invänta ett nämndssammanträde för att besluta om drogtest. För det fall endast nämnden har beslutanderätt i frågan om drogtester, finns risk att besluten i stället fattas av ordföranden, då nämndens beslut inte kan inväntas, eller att beslut om drogtest inte fattas. Det leder enligt till en rättsosäker situation för den enskilde. kommun anser att det skulle vara bra om beslut om drogtester kan delegeras till tjänstemannanivå och SKR anser att delegering ska kunna ske till utskott. Utskottet är det organ som enligt SKR fattar de flesta beslut enligt LVU. SKR anser därför att det bör införas en hänvisning till bestämmelsen om drogtest i 10 kap. 4 § SoL. Enligt SKR kommer det dock inte alltid att finnas förutsättningar för utskottet att hinna fatta beslut. SKR:s bedömning är därför att det även måste införas en kompletterande beslutanderätt direkt i LVU, likt den avseende polishandräckning i 43 § 2 LVU. kan då utöver att delegera till utskottet förordna en ledamot eller tjänsteman att fatta beslut om provtagning. Skälen för regeringens förslag: Enligt 10 kap. 4 § SoL får uppdrag att besluta på socialnämndens vägnar ges endast åt en särskild avdelning som består av ledamöter eller ersättare i nämnden i ett antal angivna ärenden. Bestämmelsen i 10 kap. 4 § begränsar således till vem beslutanderätt får delegeras i angivna ärendetyper. Däremot innebär inte bestämmelsen att delegering får ske i dessa fall. För att delegering ska vara möjlig krävs att kommunallagens (2017:725) delegeringsbestämmelser medger detta. I promemorian föreslås inte någon ändring i 10 kap. 4 § SoL, dvs det föreslås inga begränsningar i möjligheten att delegera beslut om drogtest. Regeringen anser att det i ärenden om drogtester kan anses vara motiverat att begränsa till vem beslutanderätten i sådana ärenden får delegeras, eftersom det handlar om en inskränkning i rätten till skydd för den kroppsliga integriteten. Utskottet är det organ som fattar de flesta beslut enligt LVU. Regeringen föreslår därför att bestämmelserna om begränsning av delegering enligt 10 kap. 4 § SoL även ska gälla ärenden om drogtester. Regeringen anser däremot inte att det bör införas en möjlighet för socialnämnden att förordna en ledamot eller tjänsteman att fatta beslut om provtagning. Den nödvändiga skyndsamhet som det kan finnas behov av vid genomförande av beslut om vård eller omhändertagande, och som ligger bakom bestämmelsen i 43 § 2 LVU, gäller inte vid beslut om drogtest. 2021/22:178 9.3.3 Regeringens bedömning: Den sekretessreglering som finns ger tillräckliga möjligheter att utbyta nödvändig information i samband Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens bedöm- Remissinstanserna yttrar sig inte särskilt i frågan. Skälen för regeringens bedömning: I promemorian görs bedömningen att den sekretessreglering som finns ger tillräckliga möjligheter att utbyta nödvändig information i samband med drogtestning. I 26 kap. 1 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400), förkortad OSL, finns den grundläggande bestämmelsen om sekretess inom social- Sekretess gäller inom för uppgift om en enskilds personliga förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till denne lider men. I 25 kap. 1 § OSL finns den grundläggande bestämmelsen om sekretess inom hälso- och Sekretess gäller inom hälso- och sjukvården för uppgift om en enskilds hälsotillstånd eller andra personliga förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till denne lider men. Det gäller således en presumtion för sekretess inom såväl som inom hälso- och sjukvården. Att sekretess gäller för uppgift innebär inte endast att uppgiften inte får lämnas ut till enskilda utan även att sekretessen gäller i förhållande till andra myndigheter och även mellan olika verksamhetsgrenar inom samma myndighet i den mån de kan betraktas som självständiga till varandra, se 8 kap. 1 och 2 §§ OSL. Att sekretess till skydd för en enskild inte hindrar att en uppgift lämnas till en annan enskild eller till en myndighet, om den enskilde samtycker till det, följer av 12 kap. OSL och gäller med de begränsningar som anges där (10 kap. 1 § OSL). myndigheter och andra verksamhetsgrenar som enskilda kan brytas enligt 10 kap. 2 § OSL om ett utlämnande av sekretessbelagda uppgifter är nödvändigt för att den utlämnande myndigheten ska kunna fullgöra sin Av kommunernas enkätsvar (se avsnitt 1.1) framgår att det är vanligt att prov lämnas på någon av kommunernas mottagningar men det är också vanligt att prov lämnas hos vårdcentral. Det förekommer också att provet tas direkt på socialtjänstkontoret. Regeringen bedömer att det uppgiftslämnande som förutsätts i samband med att en remiss skickas från som gäller att en vårdnads- havare eller förälder ska ta ett prov på t.ex. en vårdcentral eller en drog- mottagning eller ifråga om ett prov som har tagits på kontor och som ska skickas vidare till hälso- och sjukvården för analys är nödvändigt för att den utlämnande myndigheten ska kunna fullgöra denna Att uppgift om ett positivt provsvar kan lämnas av läkare eller annan behörig sjukvårdspersonal till behörig socialsekreterare eller motsvarande följer enligt förarbetena till gamla sekretesslagen av att om en läkare får ett uppdrag från en myndighet att som sakkunnig yttra sig i fråga om en viss person är läkaren berättigad att redovisa sina rön till uppdragsgivaren. Läkaren kan dock inte använda sig av uppgifter som han eller hon tidigare Prop. 2021/22:178 fått i förtroende av samme person som patient (se prop. 1979/80:2 s. 169, jfr också prop. 2006/07:116 s. 22–25). Mot denna bakgrund instämmer regeringen i promemorians bedömning att den sekretessreglering som finns ger tillräckliga möjligheter att utbyta nödvändig information i samband med provtagning. 9.3.4Överklagande av beslut att lämna drogtest Regeringens bedömning: beslut att en vårdnadshavare eller en förälder ska uppmanas att lämna drogtest ska inte kunna överklagas. Promemorians förslag överensstämmer inte med regeringens bedömning. I promemorian föreslås att socialnämndens beslut om drogtest ska kunna överklagas. Remissinstanserna: Den övervägande majoriteten av remissinstanserna tillstyrker eller har inga invändningar mot regeringens förslag. Kammarrätten i framför att det saknas närmare analys om varför det är angeläget ur rättssäkerhetssynpunkt att besluten ska kunna överklagas. Mot bakgrund av att drogtesterna i många fall redan kommer att vara genomförda när domstolen ska göra sin prövning kan lämpligheten av förslaget ifrågasättas både principiellt och i effektivitetshänseende. För att stärka rättssäkerheten bör det enligt kammarrättens mening vara viktigare att säkerställa att tillsynen över dessa förfaranden fungerar på ett effektivt och ändamålsenligt sätt. Förvaltningsrätten i anser att det behöver förtydligas om den enskilde även ska kunna överklaga vilken typ av drogtest som han eller hon enligt socialnämndens beslut ska genomföra. Skälen för regeringens bedömning: I promemorian föreslås att socialnämndens beslut om att vårdnadshavare eller förälder ska lämna drogtest inför umgänge eller inför prövning av om vård enligt LVU ska upphöra, ska kunna överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Kammarrätten i framför att det saknas närmare analys om varför det är angeläget ur rättssäkerhetssynpunkt att besluten ska kunna överklagas och menar att mot bakgrund av att drogtesterna i många fall redan kommer att vara genomförda när domstolen ska göra sin prövning kan lämpligheten av förslaget ifrågasättas både principiellt och i effektivitetshänseende. I lagrådsremissen framförs dock att även om drogtesterna i många fall kommer vara genomförda när förvaltningsrätten ska pröva överklagandet kan en vårdnadshavare eller förälder ändå ha ett berättigat intresse av att få en rättslig prövning av socialnämndens beslut. I syfte att stärka rättssäkerheten föreslås därför i lagrådsremissen att beslut om drogtest ska kunna överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Lagrådet har dock anfört att eftersom provtagning inte ska kunna genomdrivas med rättsliga medel saknas det skäl att ge den enskilde möjlighet att överklaga socialnämndens provtagningsbeslut. Till det kommer att en möjlighet att överklaga skulle medföra att provtagningsfrågan prövas i två rättsliga förfaranden, där det ena förfarandet (beslutet om provtagning) i regel skulle komma tidsmässigt före det andra (beslut som rör umgänge och upphörande av vård), med de hanterings- 2021/22:178 mässiga svårigheter som det kan innebära. Lagrådet förordar mot denna bakgrund att frågan om provtagning får prövas endast i samband med överklagande av beslut som rör umgänge och upphörande av vård. Mot bakgrund av de skäl som Lagrådet för fram ansluter sig regeringen till Lagrådets förslag. Det innebär att beslut om drogtest inte ska kunna överklagas. Resultatet av drogtest kommer att kunna användas som en del i socialnämndens underlag inför bedömning av hur umgänget bör utformas och inför prövningen av om vård enligt LVU ska upphöra. Är den enskilde missnöjd med hur resultatet av drogtest påverkar socialnämndens bedömning i fråga om umgänge och vårdens upphörande, har den enskilde möjlighet att överklaga socialnämndens beslut om umgängesbegränsning och beslut i fråga om fortsatt vård (se 41 § första stycket 2 och 3 LVU). Härmed upprätthålls den rättssäkerhet som är nödvändig i sammanhanget. När socialnämnden beslutar om drogtest behöver nämnden även ta ställning till vilken provtagningsmetod som bör användas. Vilken provtagningsmetod som bör användas får avgöras utifrån omständigheterna i varje enskilt fall och ska anges i beslutet (se avsnitt 1.3.1). Om en vårdnadshavare eller förälder är missnöjd med den provtagningsmetod som socialnämnden beslutat om, kan vårdnadshavaren eller föräldern inte överklaga beslutet om provtagningsmetod särskilt. Som anges ovan kan dock vårdnadshavaren eller föräldern överklaga socialnämndens beslut om umgängesbegränsning och beslut i fråga om fortsatt vård. Det finns inga bestämmelser i om vem som får överklaga ett beslut. Allmänt gäller dock enligt 42 § förvaltningslagen (2017:900) att ett beslut får överklagas av den som beslutet angår, om det har gått honom eller henne emot. 42 § motsvarar delvis 22 § i den tidigare förvaltningslagen (1986:223). I praxis avseende tillämpningen har det blivit tydligt att kravet att beslutet ska ha gått den enskilde emot ska tolkas generöst. Det är typiskt sett uppfyllt om den som överklagar yrkar att beslutet ska upphävas eller ändras (jfr HFD 2015 ref. 73). Detta innebär i regel att den vårdnadshavare eller förälder som omfattas av beslutet, liksom den unge, om han eller hon har fyllt , har talerätt (se prop. 2019/20:131 s. 87). Uppdrag till om att ta fram stöd Regeringens bedömning: bör ges i uppdrag att ta fram stöd till kommunerna för tillämpningen av bestämmelserna om socialnämndens möjlighet att besluta om drogtest. Promemorian innehåller inte någon bedömning av om bör ges i uppdrag att ta fram stöd för tillämpningen av bestämmelserna om socialnämndens möjlighet att besluta om drogtest. Remissinstanserna: Flera remissinstanser, däribland Förvaltnings- rätten i , kommun och Kammarrätten i , påpekar att det finns behov av riktlinjer och stöd för tillämpningen av de föreslagna bestämmelserna om drogtester. Skälen för regeringens bedömning: Regeringen anser att det är viktigt att socialnämnden har god kunskap om hur förslaget om socialnämndens möjlighet att besluta om drogtest bör tillämpas i praktiken. vittnar remissinstansernas synpunkter om att det finns en viss osäkerhet i Prop. 2021/22:178 hur förslaget ska tillämpas i praktiken, och flera av de frågor som remissinstanserna ställer är kopplade till det praktiska genomförandet av Det handlar t.ex. om hur testerna ska genomföras, hur tillförlitligheten ska kunna säkras och vem som ska stå för kostnaderna. Detta är frågor som behöver hanteras i praktiken och inte genom lagstiftning. Vid beslut om drogtest kommer socialnämnden att ställas inför svåra och komplexa avvägningar och bedömningar. För att förslaget om drogtest ska kunna leda till ökad trygghet och säkerhet för placerade barn och därmed stärka principen om barnets bästa, är det viktigt att socialnämnden har god kunskap om hur bestämmelsen tillämpas. Mot denna bakgrund anser regeringen att det är lämpligt att får i uppdrag att ta fram stöd för tillämpningen av bestämmelserna om drogtest. Regeringens bedömning: Den personuppgiftsbehandling som förslagen i denna proposition ger upphov till är förenlig med EU:s dataskyddsförordning och regeringsformen. Den befintliga reglering som finns på personuppgiftsområdet utgör tillräcklig reglering för personuppgiftsbehandlingen. Någon ytterligare reglering om denna behandling behöver inte införas. Promemorian innehåller inte någon bedömning av den personuppgiftsbehandling som förslagen ger upphov till. Remissinstanserna: Endast () har synpunkter i denna del. IMY:s bedömning är att överväganden behöver göras om den personuppgiftsbehandling som förslagen ger upphov till. Det bör identifieras vilka personuppgiftsbehandlingar som förslagen kan leda till och vilka konsekvenser för den personliga integriteten som dessa behandlingar kan medföra och hur de förhåller sig till kraven i EU:s dataskyddsförordning och bestämmelserna i kompletterande nationell rätt där sådan finns, exempelvis lagen om och förordningen om behandling av personuppgifter inom , samt att undersöka om det finns behov av ytterligare nationell reglering. Även bestämmelserna i 2 kap. 6 § andra stycket och 20–21 §§ RF bör beaktas och analyseras i det fortsatta lagstiftningsarbetet. Skälen för regeringens bedömning Förslagen i denna promemoria medför att kommer att behandla personuppgifter. Det handlar om uppgifter såväl om barnet och vårdnadshavarna som om familjehemmet och andra närstående till barnet. Uppgifterna kommer att dokumenteras i enlighet med bestämmelserna om dokumentation i SoL. 2021/22:178 Förslaget om att de omständigheter som föranleder vården måste ha förändrats på ett varaktigt och genomgripande sätt för att ligga till grund för ett upphörande av vården, förslaget om en skyldighet att överväga flyttningsförbud och förslaget om att tidigarelägga skyldigheten att överväga vårdnadsöverflyttning rör moment som redan utför i sin handläggning av ärenden om tvångsvård och placerade barn. Också förslagen om uppföljning och drogtester rör åtgärder som handlägger . För den behandling av personuppgifter som är nödvändig för handläggningen finns ett omfattande regelverk för personuppgiftsbehandling inom . Detta regelverk utgörs framförallt av