prop · H903174 · 2022-03-22 00:00:00 — Enligt punkt 23c är det otill- börligt att lägga ut eller ge en annan juridisk eller fysisk person i uppdrag att lägga ut falska konsumentrecensioner eller konsumentrekommenda- tioner, eller ge en vilseledande bild av konsumentrecensioner eller konsu- mentrekommendationer på sociala medier för att göra reklam för produkt- er. Marknadsföring av varor som identiska 14 a § En näringsidkare får vid marknadsföring av en vara inte framställa den som identisk med en vara som marknadsförs i andra medlemsstater i Europeiska unionen, om varornas sammansättning eller egenskaper väsentligt skiljer sig åt och det inte är motiverat av legitima och objektiva skäl. Paragrafen, som är ny, reglerar marknadsföring av varor som identiska inom EU. Den genomför ändringar i artikel 6.2 i direktivet om otillbörliga affärsmetoder. Övervägandena finns i avsnitt 5.3. Bestämmelsen innebär att en näringsidkare vid marknadsföring av en vara inte får framställa varan som identisk med en vara som marknadsförs i andra medlemsstater i EU, om varornas sammansättning eller egenskaper väsentligt skiljer sig åt, och det inte är motiverat av legitima och objektiva skäl. Bestämmelsen gäller endast marknadsföring av varor. Den är inte tillämplig på tjänster eller andra typer av produkter. Lagtexten är formulerad så att den tar sikte på marknadsföring i andra medlemsstater i EU. Samma formulering finns i direktivet i artikel 6.2 c. Detta bör inte utesluta att det är tillräckligt att varan endast marknadsförs i en annan medlemsstat. Bestämmelsen gäller däremot inte i förhållande till varor som marknadsförs i länder utanför EU. I sådana fall får frågan prövas enligt förbudet mot vilseledande marknadsföring i 10 §. En vara kan framställas som identisk med en vara om den marknadsförs under samma märke och med samma eller mycket liknande förpackningar. Det kan t.ex. vara fråga om livsmedelsprodukter. Om innehållet i de mark- nadsförda varorna väsentligen skiljer sig åt mellan medlemsstaterna – t.ex. beträffande mängden kött eller fisk, fettinnehåll eller sötningsmedel – kan det bli fråga om en överträdelse av paragrafen. En bedömning av detta får göras i varje enskilt fall. Ett vilseledande är uteslutet om skillnaden mellan varorna är lätt att identifiera för konsumenter. Det är inte fråga om otillbörlig marknadsföring om varornas samman- sättning eller egenskaper visserligen skiljer sig åt trots att varorna fram- ställs som identiska, men detta är motiverat av legitima och objektiva skäl. I skäl 53 till ändringsdirektivet nämns som exempel på sådana skäl rättsliga krav och tillgång till råvaror. Det kan också röra sig om frivilliga strategier som syftar till att förbättra tillgången till hälsosamma och näringsriktiga livsmedel. Vidare nämns att näringsidkare har rätt att erbjuda varor av samma märke i förpackningar med olika vikt eller volym på olika geografiska marknader. Generellt bör näringsidkarna helst välja alternativ till att tillhandahålla information om skillnader i varornas märk- ning. 22 a § Vid andra avtal än distansavtal och avtal utanför affärslokaler enligt Prop. 2021/22:174 1 kap. 2 § lagen (2005:59) om distansavtal och avtal utanför affärslokaler ska näringsidkaren innan avtalet ingås ge konsumenten klar och begriplig information om 1.sitt namn och telefonnummer samt sin gatuadress och e-postadress, 2.produktens huvudsakliga egenskaper i den omfattning som är lämplig med hänsyn till produkten och till hur informationen ges, 3.produktens pris, inbegripet skatter och avgifter, eller, om priset inte kan anges iförväg, hur priset beräknas, 4.kostnader för leverans eller porto och andra tillkommande kostnader, 5.villkoren för betalning samt för leverans eller fullgörande på något annat sätt och tidpunkt för leverans eller fullgörande, 6.den rätt som konsumenten har att reklamera enligt lag och hur reklamation kan göras, 7.åtaganden från näringsidkaren eller tillverkaren om att, utöver vad som följer av lag, betala tillbaka det som betalats för produkten, byta ut eller reparera den eller utföra någon form av service på den, ifall produkten inte överensstämmer med uppgifter som lämnats i utfästelser eller marknadsföring eller om det finns andra avvikelser från uppgifter som lämnats på ett sådant sätt, 8.den assistans och service som gäller efter försäljningen, 10.villkoren för att säga upp avtalet, om det gäller tills vidare eller förnyas automatiskt, 11.funktionen hos en vara med digitala delar, digitalt innehåll eller en digital tjänst, inbegripet tekniska skyddsåtgärder, och 12.kompatibilitet och driftskompatibilitet mellan varor med digitala delar, digitalt innehåll och digitala tjänster, i den utsträckning näringsidkaren känner till eller borde känna till det. Informationsskyldigheten enligt första stycket gäller inte, om informationen framgår av sammanhanget. Informationsskyldigheten gäller inte heller i fråga om 1.avtal som inte innebär en betalningsförpliktelse för konsumenten eller, i fråga om avtal om digitalt innehåll som levereras på något annat sätt än på ett fysiskt medium eller digitala tjänster, att konsumenten ska tillhandahålla personuppgifter på det sätt som anges i 2 kap. 1 § andra stycket lagen om distansavtal och avtal utanför affärslokaler, 2.vardagliga avtal som fullgörs , 3.andra avtal om fast egendom än sådana som avser uthyrning av fast egendom, 4.avtal som anges i 2 kap. 1 a § första stycket 1, 2 och 6–8 samt andra stycket och i 3 kap. lagen om distansavtal och avtal utanför affärslokaler. I paragrafen regleras näringsidkarens informationsskyldighet innan ett konsumentavtal ingås. Ändringarna genomför de nya artiklarna och h i konsumenträttighetsdirektivet. Övervägandena finns i avsnitt 8.2 och 8.3. Första stycket anger vad näringsidkaren, vid andra avtal än distansavtal och avtal utanför affärslokaler enligt 1 kap. 2 § distansavtalslagen, innan avtalet ingås ska ge konsumenten klar och begriplig information om. I punkten 11 har tillagts att näringsidkaren inte endast ska informera om funktionen hos digitalt innehåll, utan även om funktionen hos varor med digitala delar och digitala tjänster, inbegripet tekniska skyddsåtgärder. Med funktionalitet avses kapaciteten att fungera på avsett vis (se defini- tionen i ändringsdirektivet som hänvisar till artikel 2.11 i digitaldirektivet). Begreppen digitalt innehåll, digital tjänst och varor med digitala delar definieras i 3 §. Enligt punkten 12, som är ny, ska näringsidkaren – i den utsträckning näringsidkaren känner till eller borde känna till det – informera om kom- patibilitet och driftskompatibilitet mellan varor med digitala delar, digitalt innehåll och digitala tjänster. Begreppen kompatibilitet och driftskom- patibilitet definieras i 3 §. Bestämmelsen i andra stycket 1, som är ny, innebär att informations- kraven i första stycket inte gäller för avtal som inte innebär en betalnings- förpliktelse för konsumenten. Med betalningsförpliktelse avses att konsu- menten enligt avtalet ska betala ett pris. Gåvor och gratistjänster omfattas alltså inte längre av informationskraven. Inte heller bytesavtal omfattas. Förutsättningarna för informationsskyldigheten motsvarar i detta avseende det som gäller för distansavtal och avtal utanför affärslokaler (se 2 kap. 1 § första stycket distansavtalslagen). För avtal om tillhandahållande av digitalt innehåll på något annat sätt än på ett fysiskt medium och digitala tjänster gäller informationskraven i första stycket dock även om avtalet inte innebär en betalningsförpliktelse men konsumenten ska tillhandahålla sina personuppgifter på det sätt som anges i 2 kap. 1 § andra stycket distansavtalslagen. och avtal utanför affärslokaler gäller informationsskyldigheten alltså inte när de personuppgifter som tillhandahålls behandlas av näringsidkaren endast för att uppfylla rättsliga krav eller för att kunna fullgöra avtalet. kan t.ex. röra sig om situationer då det enligt tillämplig lagstiftning krävs att konsumenten registreras i säkerhets- och identifieringssyfte. Ändringarna i andra stycket 2 och 3 innebär endast att punkternas Ändringen i andra stycket 4 är en följd av införandet av 2 kap. 1 a §. 29 § En näringsidkare får åläggas att betala en särskild avgift (marknadsstörnings- avgift) om näringsidkaren, eller någon som handlar på näringsidkarens vägnar, uppsåtligen eller av oaktsamhet har brutit mot någon bestämmelse i denna lag eller i bilaga I till direktiv /29/EG. Vid överträdelser av 5 § får marknadsstörningsavgift åläggas endast om över- trädelsen omfattas av ett beslut om förbud eller åläggande enligt denna lag som har fått laga kraft. Det som anges i första och andra styckena gäller också en näringsidkare som uppsåtligen eller av oaktsamhet väsentligt har bidragit till överträdelsen. Avgiften tillfaller staten. Paragrafen reglerar i vilka fall en näringsidkare får påföras marknads- Ändringarna genomför delvis ändringar i artikel 13.3 i direktivet om otillbörliga affärsmetoder och artikel 24.3 i konsument- Övervägandena finns i avsnitt 9.2.3. Ändringarna i första stycket innebär att möjligheten för domstol att besluta om marknadsstörningsavgift har utvidgats till att omfatta över- trädelser av bestämmelserna i marknadsföringslagen generellt. idkare får alltså åläggas att betala marknadsstörningsavgift även vid över- trädelser av 5 och 6 §§, de nya bestämmelserna (12 a–12 c och 14 a §§) samt bestämmelserna om obeställd reklam, information om garantier och information innan ett konsumentavtal ingås (19, 20 a och 21–22 a §§). Detsamma gäller vid överträdelser av bestämmelser i andra lagar som an- ger att ett visst handlande är otillbörligt enligt 5 § marknadsföringslagen. Sådana bestämmelser finns i 7 kap. 8 § lagen om tobak och liknande produkter, 15 kap. 4 § spellagen, 11 § lagen om marknadsföring av Prop. 2021/22:174 modersmjölksersättning och tillskottsnäring, 6 a och 27 §§ konsument- kreditlagen, 7 kap. 8 och 9 §§ alkohollagen, 7 a kap. 2 § lagen om betal- tjänster, 17 kap. 9 § radio- och tv-lagen samt 64 kap. 46 § socialförsäk- ringsbalken. Regleringen innebär att en bedömning ska göras i varje enskilt fall av om det finns skäl att påföra näringsidkaren en avgift. Av andra stycket framgår att marknadsstörningsavgift endast får åläggas vid överträdelser av generalklausulen i 5 § marknadsföringslagen om över- trädelsen omfattas av ett beslut om förbud eller åläggande enligt mark- nadsföringslagen som har fått laga kraft. Det är alltså fråga om fall där näringsidkaren fortsätter överträdelsen efter ett sådant beslut. Ändringen av bestämmelsen i tredje stycket är endast språklig. 30 § Talan om att påföra en marknadsstörningsavgift för en överträdelse får inte tas upp till prövning, om överträdelsen omfattas av ett förbud eller ett åläggande som har förenats med vite enligt denna lag och talan om utdömande av vitet har väckts. Paragrafen innehåller ett undantag från möjligheten att påföra marknads- störningsavgift. Förutsättningarna för att påföra en marknadsstörnings- avgift har ändrats. Övervägandena finns i avsnitt 9.2.7. Bestämmelsen syftar till att förhindra att samma överträdelse blir före- mål för dubbla prövningar och sanktioner. Den tar sikte på det fallet att en näringsidkare, vars marknadsföring är otillbörlig, har meddelats ett förbud eller ett åläggande som har förenats med vite. Om näringsidkaren därefter gör sig skyldig till en ny överträdelse av samma slag, och en ansökan om utdömande av vitet anhängiggörs vid domstol, hindrar detta ett förfarande om påförande av en marknadsstörningsavgift för överträdelsen. Däremot hindrar inte bestämmelsen att en avgift påförs för en överträdelse som omfattas av ett förbud eller åläggande som förenats med vite, förutsatt att talan om utdömande av vitet inte har väckts. De principer som i allmänhet är tillämpliga vid påförande av sanktioner, såsom principen att en person inte ska straffas för samma gärning mer än en gång, ska dock tas hänsyn till även i detta sammanhang (jfr skäl 8 till ändringsdirektivet). 31 § Marknadsstörningsavgiften ska fastställas till lägst och högst av näringsidkarens omsättning räkenskapsåret innan överträdelsen upphörde eller när näringsidkaren delgavs stämningsansökan, om den inte har upphört . Om överträdelsen har inträffat under näringsidkarens första verksamhetsår eller om uppgifter om årsomsättningen annars saknas eller är bristfälliga, får årsomsätt- ningen uppskattas. Avgiften får i ett sådant fall fastställas till ett belopp i kronor motsvarande högst . Riktas talan mot flera näringsidkare ska avgiften fastställas särskilt för var och en av dem. I paragrafen, som utformas i allt väsentligt i enlighet med Lagrådets för- slag, regleras bl.a. beloppsgränserna för marknadsstörningsavgiften. Ändringarna genomför de nya artiklarna 13.3 och 13.4 i direktivet om otillbörliga affärsmetoder samt 24.3 och 24.4 i konsumenträttighetsdirek- tivet. Övervägandena finns i avsnitt 9.2.5. Ändringen i första stycket innebär att avgiften inte får överstiga av näringsidkarens omsättning räkenskapsåret innan överträdel- sen upphörde eller när näringsidkaren delgavs stämningsansökan, om den inte har upphört . Det finns alltså inte någon fast övre belopps- gräns för avgiftens storlek. Att tidpunkten för överträdelsen ska vara utgångspunkten för bedömningen av marknadsstörningsavgiftens högsta belopp framgår av rättspraxis (se rättsfallet MD 2012:17). Ändringen i andra stycket innebär att avgiften, i de fall när årsomsätt- ningen får uppskattas, högst får fastställas till ett belopp i kronor som mot- Beloppet är inte knutet till växelkursen en viss dag. Vilket belopp som motsvarar bör därför bestämmas utifrån kronkursen den dag när marknadsstörningsavgift åläggs (jfr prop. 2016/17:173 s. 555). Stycket ändras också språkligt. 32 § När marknadsstörningsavgiften fastställs ska domstolen ta hänsyn till 1. överträdelsens allvar med beaktande särskilt av dess art, varaktighet och 2. åtgärder som näringsidkaren har vidtagit för att lindra eller avhjälpa den skada som en konsument eller en annan näringsidkare har lidit, 3. tidigare överträdelser som näringsidkaren har gjort sig skyldig till, 4. i den utsträckning det framgår, den vinst som näringsidkaren har gjort eller förlust som undvikits genom överträdelsen, 5. i gränsöverskridande fall, sanktioner som har påförts näringsidkaren för samma överträdelse i andra medlemsstater i Europeiska unionen, ifall information om sådana sanktioner finns tillgänglig via den mekanism som inrättats genom och rådets förordning (EU) 2017/2394 av 2017 om samarbete mellan de nationella myndigheter som har tillsynsansvar för konsumentskyddslagstiftningen och om upphävande av förordning (EG) nr 2006/2004, och 6. försvårande eller förmildrande omständigheter utöver dem i 1–5. Näringsidkaren får befrias från att betala avgiften om det finns synnerliga skäl I paragrafen regleras marknadsstörningsavgiftens storlek. genomför den nya artikel 13.2 i direktivet om otillbörliga affärsmetoder och den nya artikel 24.2 i konsumenträttighetsdirektivet. finns i avsnitt 9.2.6. Av första stycket framgår vilka omständigheter som ska beaktas vid bestämmandet av avgiftens storlek. Punkten 1 tar sikte på omständigheter som hänför sig till överträdelsen som sådan. Hänsyn ska tas till överträdel- Överträdelsens art, varaktighet och omfattning är av central betydelse för att fastställa hur allvarlig överträdelsen är. omständigheterna är delvis överlappande. I sak ska samma omständigheter beaktas som vid bedömningen av om marknadsstörningsavgift ska påföras (se 29 a §). Bland annat kan det beaktas vilket slags marknadsföring det är fråga om och vilken målgruppen är, t.ex. barn eller äldre personer. kan det beaktas vilken regel som har överträtts och vikten av det skydds- intresse som uppbärs av denna. Andra omständigheter som kan påverka avgiftens storlek är graden av uppsåt liksom förslagenheten eller systema- tiken i handlandet. Vidare kan det beaktas hur omfattande överträdelsen har varit, bl.a. vilken spridning marknadsföringen har haft och hur länge den har pågått (jfr prop. 2015/16:168 s. 33 och 34). Enligt punkten 2 ska hänsyn tas till åtgärder som näringsidkaren kan ha vidtagit för att lindra eller avhjälpa den skada som en konsument eller en annan näringsidkare har lidit. Det kan t.ex. bli fråga om att i mildrande riktning beakta att näringsidkaren i efterhand frivilligt har gjort vad denne kunnat för att motverka eller reparera uppkomna skador. Av punkten 3 följer att tidigare överträdelser som näringsidkaren har gjort sig skyldig till ska beaktas. Att en näringsidkare upprepar ett förfar- ande som har lett till påföljd är en omständighet som typiskt sett bör leda till att avgiften bestäms till ett högre belopp än vad som annars hade varit fallet. Vid bedömningen bör beaktas bl.a. omfattningen av de tidigare överträdelserna i förhållande till den överträdelse som aktualiserar påförande av avgiften och det tidsmässiga sambandet mellan överträdel- serna. I punkten 4 regleras att den vinst som näringsidkaren har gjort eller för- lust som undvikits genom överträdelsen ska beaktas i de fall detta framgår. Att näringsidkaren har gjort en vinst eller undvikit en förlust talar för att avgiften bör bestämmas till ett högre belopp än annars. Det skulle t.ex. kunna framgå av företagets bokföring att den aktuella marknadsföringen har lett till en viss försäljning av en produkt och inneburit att företaget har fått inkomster. Punkten 5 gäller det fallet att en näringsidkare har gjort sig skyldig till överträdelser av samma slag i flera EU-medlemsstater. Bestämmelser om detta finns i konsumentskyddsförordningen. Enligt den ska det finnas samordnade utrednings- och tillsynsmekanismer vid s.k. utbredda över- trädelser och utbredda överträdelser med en unionsdimension. Vid skälig misstanke om en sådan överträdelse ska behöriga myndigheter som berörs av överträdelsen och kommissionen utan dröjsmål informera varandra och de centrala kontaktpunkterna som berörs av överträdelsen. Myndigheterna ska samordna de utrednings- och tillsynsåtgärder de vidtar och utbyta information. När så är lämpligt ska behöriga myndigheter som berörs av insatsen inom sin jurisdiktion besluta om sanktioner mot näringsidkaren, t.ex. böter, sanktionsavgifter eller viten (se artiklarna 20 och 21). Bestämmelsen i punkten 5 aktualiseras i situationer där det inom ramen för en sådan samordnad insats finns information tillgänglig om att sank- tioner har påförts näringsidkaren för samma överträdelse i andra medlems- stater. Den omständigheten att näringsidkaren har gjort sig skyldig till överträdelser i flera medlemsstater kan i sig vara försvårande vid bedöm- ningen av avgiftens storlek. bör beaktas att den samlade reak- tionen i medlemsstaterna framstår som rimlig. Punkterna är inte uttömmande och domstolen får även beakta andra försvårande eller förmildrande omständigheter (punkten 6). Näringsidka- rens ekonomiska situation för domen är t.ex. en omstän- dighet som kan beaktas i både skärpande och mildrande riktning (se prop. 1994/95:123 s. 102 och rättsfallet MD 2012:17 p. Till viss del är de aktuella faktorerna också överlappande eller beroende av varandra. Dom- stolen ska i varje enskilt fall göra en samlad bedömning av alla relevanta omständigheter när avgiftens storlek bestäms. Ändringen i andra stycket är endast språklig. 2021/22:174 Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser 1.Denna lag träder i kraft . 2.Äldre bestämmelser gäller för marknadsföring som har vidtagits före ikraft- trädandet. Enligt punkten 1 träder lagändringarna i kraft . De nya bestämmelserna är alltså tillämpliga i och med ikraftträdandet. Av punkten 2 framgår att äldre bestämmelser ska tillämpas på mark- nadsföring som har vidtagits före ikraftträdandet. Om en viss marknads- föring har vidtagits både före och efter ikraftträdandet finns det inga hinder mot att tillämpa de nya bestämmelserna. Övervägandena finns i avsnitt 11. Europeiska unionens officiella tidning L 328/7 OCH RÅDETS DIREKTIV (EU) 2019/2161 om ändring av rådets direktiv /13/EEG och och rådets direktiv /6/EG, 2005/29/EG och 2011/83/EU vad gäller bättre upprätthållande och modernisering av unionens konsumentskyddsregler (Text av betydelse för EES) OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 114, med beaktande av Europeiska kommissionens förslag, efter översändande av utkastet till lagstiftningsakt till de nationella parlamenten, med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs yttrande (1), i enlighet med det ordinarie lagstiftningsförfarandet (2), och av följande skäl: (1)I artikel 169.1 och 169.2 a i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF-fördraget) föreskrivs att unionen ska bidra till att uppnå en hög konsumentskyddsnivå genom åtgärder som beslutas enligt artikel 114 i EUF- fördraget. Enligt artikel 38 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna (nedan kallad stadgan) ska en hög nivå i fråga om konsumentskydd tryggas i unionens politik. (2)Konsumentskyddslagstiftningen bör tillämpas på ett effektivt sätt i hela unionen. I den övergripande kontroll av ändamålsenligheten i konsumentskydds- och marknadsföringslagstiftning som kommissionen genomförde inom ramen för programmet om lagstiftningens ändamålsenlighet och resultat (Refit-programmet) slogs det emellertid fast att ändamålsenligheten i unionens konsumentskyddslagstiftning äventyras av en bristande medvetenhet hos både näringsidkare och konsumenter och att befintliga möjligheter till kompensation skulle kunna utnyttjas oftare. (3)Unionen har redan vidtagit ett antal åtgärder för att förbättra medvetenheten bland konsumenter, näringsidkare och rättstillämpare om konsumenternas rättigheter och för att förbättra upprätthållandet av konsumenters rättigheter och möjligheter till kompensation. Det finns dock fortfarande brister i nationell rätt när det gäller verkligt effektiva och proportionella sanktioner för att avskräcka från och ålägga sanktioner för överträdelser inom unionen, otillräckliga individuella avhjälpande åtgärder för konsumenter som skadats av överträdelser av den nationella lagstiftning varigenom och rådets direktiv /29/EG (3) införlivas och brister när det gäller förfarandet för förbudsföreläggande enligt och rådets direktiv /22/EG (4). Översyn av förfarandet för förbudsföreläggande bör åtgärdas i ett separat instrument varigenom direktiv /22/EG ändras och ersätts. EUT C 440, 6.12.2018, s. 66. ståndpunkt av (ännu ej offentliggjord i EUT) och rådets beslut av . och rådets direktiv /29/EG av om otillbörliga affärsmetoder som tillämpas av näringsidkare gentemot konsumenter på den inre marknaden och om ändring av rådets direktiv /450/EEG och och rådets direktiv /7/EG, 98/27/EG och 2002/65/EG samt och rådets förordning (EG) nr 2006/2004 (EUT L 149, , s. 22). och rådets direktiv /22/EG av om förbudsföreläggande för att skydda konsumenternas intressen (EUT L 110, , s. 30). L 328/8 Europeiska unionens officiella tidning (4)och rådets direktiv /6/EG (5), 2005/29/EG och 2011/83/EU (6) innehåller krav på att medlemsstaterna ska föreskriva effektiva, proportionella och avskräckande sanktioner för att åtgärda överträdelser av nationella bestämmelser varigenom de direktiven införlivas. I artikel 21 i och rådets förordning (EU) 2017/2394 (7) krävs det dessutom att medlemsstaterna vidtar tillsynsåtgärder, inbegripet föreläggande av sanktioner, på ett ändamålsenligt, effektivt och samordnat sätt för att se till att utbredda överträdelser eller utbredda överträdelser med en unionsdimension upphör eller förbjuds. (5)De aktuella nationella reglerna om sanktioner varierar betydligt inom unionen. I synnerhet har inte samtliga medlemsstater säkerställt att effektiva, proportionella och avskräckande sanktionsavgifter kan åläggas näringsidkare som är ansvariga för utbredda överträdelser eller utbredda överträdelser med en unionsdimension.