prop · H903224 · 2022-04-07 00:00:00 — uppehållstillstånd enligt 21 eller 22 kap. UtlL ska finnas i 8 a kap. UtlL och att bestämmelserna i 21 Remissinstanserna: Nästan alla remissinstanser är positiva till eller har inga invändningar mot bedömningen. förhållandet att utlänningen i eller utomlands har bedrivit verksamhet som inneburit fara för rikets säkerhet inte utgöra en självständig grund för utvisning på grund av brott. verksamhet skulle i stället kunna ingå som ett led i bedömningen av återfallsrisken enligt 1 §. anför att en sänkning av straffvärdegränsen inte får någon större verkan för personer med alternativ skyddsstatusförklaring eftersom en utvisning ändå inte kommer att kunna Enligt kan det uppfattas som stötande om den restriktiva flyktingbestämmelsen ska omfatta personer som beviljats asyl men som frivilligt reser till sitt hemland och uppehåller sig där för att sedan återvända och begå brott i . förtydliganden kring vad som skulle kunna utgöra synnerliga skäl för att utvisa en alternativt skyddsbehövande. Skälen för regeringens förslag och bedömning: En utlänning som är flykting och har behov av i får utvisas endast om han eller hon har begått ett synnerligen grovt brott och det skulle medföra allvarlig fara för allmän ordning och säkerhet att låta personen stanna här (8 a kap. 2 § andra stycket UtlL). Gränsen för vad som ska anses som ett synnerligen grovt brott har i praxis vanligen ansetts gå vid brott för vilket utlänningen har dömts till ett mångårigt fängelsestraff. I rättsfallet NJA 1991 s. 203 bedömdes ett försök till dråp som ett sådant synnerligen grovt brott som avses i bestämmelsen. Utvisning får också ske om utlänningen i eller utomlands har bedrivit verksamhet som har inneburit fara för rikets säkerhet och det finns anledning att anta att han skulle fortsätta med sådan De motsvarar också handlingar som normalt sett enligt 12 kap. 2 § medföra att flyktingstatusförklaringen återkallas enligt 4 kap. 5 b § andra 2021/22:224 stycket jämförd med 3 § andra stycket. Enligt utredningen bör den nuvarande ordningen bestå. Regeringen delar den bedömningen. En utlänning som har uppehållstillstånd med tillfälligt skydd enligt 21 kap. UtlL eller uppehållstillstånd som tribunalvittne eller nära anhörig till ett sådant vittne enligt 22 kap. UtlL får utvisas på grund av brott endast om det finns sådana omständigheter som anges i 8 a kap. 2 § andra stycket UtlL (21 kap. 9 § och 22 kap. 5 § UtlL). I 8 a kap. 2 § tredje stycket finns en upplysningsbestämmelse som hänvisar till de angivna bestämmelserna i 21 och 22 kap. I lagrådsremissen föreslås att upplysningsbestämmelsen förs in i 8 a kap. 4 § andra stycket. Enligt Lagrådet framstår det dock som naturligt om de regler som det hänvisas till i andra stycket tas upp i 8 a kap. 4 §. Regeringen instämmer i detta. De materiella bestämmelserna om utvisning på grund av brott av en utlänning som har uppehållstillstånd med tillfälligt skydd enligt 21 kap. eller uppehållstillstånd som tribunalvittne eller nära anhörig till ett sådant vittne enligt 22 kap. bör alltså anges i 8 a kap. i stället för i 21 kap. och 22 kap. Någon ändring i sak beträffande kraven för utvisning av dessa personer är inte avsedd. Ändringen får till följd att upplysningsbestämmelsen i 8 a kap. bör tas bort och att de berörda bestämmelserna om utvisning i 21 kap. och 22 kap. bör göras om till upplysningsbestämmelser. Även i övrigt bör flyktingparagrafen utformas i allt väsentligt enligt Lagrådets förslag, vilket bl.a. innebär att första stycket utformas med en punktlista. Enligt skulle det kunna uppfattas som stötande om en flykting som t.ex. frivilligt återvänder till sitt hemland därefter döms för brott i och då omfattas av den restriktiva flyktingbestämmelsen. En flykting upphör dock att vara flykting under vissa särskilda förutsättningar (4 kap. 5 § UtlL). Om en person t.ex. av fri vilja återvänder för att bosätta sig i det land där han eller hon är medborgare eller som statslös tidigare hade sin vistelseort upphör han eller hon att vara flykting (första stycket 4). Om förhållandena är sådana att flyktingskapet upphör bör inte heller de särskilda bestämmelserna till skydd mot utvisning på grund av brott vara tillämpliga. efterfrågar vad som krävs för att utvisa en alternativt skyddsbehövande. Sådana personer omfattas inte av bestämmelserna till skydd för flyktingar. För denna grupp gäller de grundläggande och allmänna bestämmelserna om utvisning på grund av brott, samt i tillämpliga fall andra specialbestämmelser. Beträffande sådana skyddsbehövande kan det dock tänkas föreligga hinder mot verkställighet av en utvisning på grund av brott (jfr 12 kap. UtlL). Som påpekar kommer den sänkning av straffvärdegränsen som regeringen föreslår i avsnitt 6.2.3 inte få någon större effekt i dessa situationer. Lunds universitets synpunkt är av främst lagteknisk karaktär. Det saknas skäl att göra den justering som efterfrågas. 6.5.2 Utlänningar som kom till som unga Prop. Regeringens förslag: Förbudet mot att utvisa den som kom till innan han eller hon hade fyllt och som har vistats här ska tas bort. En sådan person ska få utvisas endast om han eller hon har gjort sig skyldig till brottslighet som har ett straffvärde som motsvarar fängelse eller som annars är av sådan karaktär att han eller hon inte bör få stanna kvar i . Utvisning ska även få ske om utlänningen har återfallit i brott på ett sådant sätt att han eller hon inte bör få stanna kvar. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningen föreslår en annan lagteknisk utformning av det kvalificerande kravet för utvisning, som innebär att en sådan utlänning som avses i paragrafen ska kunna utvisas om han eller hon har gjort sig skyldig till brottslighet som är särskilt allvarlig. Utredningen föreslår även i övrigt en delvis annan teknisk och språklig utformning av paragrafen. Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna, däribland Brottsofferjouren, , , tingsrätt, , Hovrätten över och , Justitiekanslern, , , , , och , är positiva till förslaget eller har inga invändningar mot det. avstyrker förslaget och menar att det bl.a. kan ifrågasättas ur ett barnperspektiv eftersom det läggs ett stort ansvar på barnet att integreras i samhället. Även är kritisk till förslaget och anför bl.a. att de personer som omfattas av det befintliga förbudet bör anses vara så etablerade att de inte bör kunna utvisas oavsett brottets allvar. Svenska Röda Korset framför generella synpunkter om att den senaste tidens förändringar på utlänningsrättens område innebär ett avsteg från den humanism som tidigare präglat lagstiftningen på området. Förslaget om att ta bort förbudet mot utvisning av den som kom hit som barn är ett exempel på denna kursändring. och efterfrågar ytterligare vägledning för rättstillämpningen. Ett par remissinstanser har även lagtekniska synpunkter, bl.a. ifrågasätter varför straffvärdegränsen inte ska finnas angiven i lagtexten på motsvarande sätt som i den föreslagna 1 §. Skälen för regeringens förslag Det finns behov av att kunna utvisa personer som kom till i tidig En utlänning får enligt dagens reglering inte utvisas om utlänningen kom till innan han eller hon fyllde och hade vistats här sedan när åtal väcktes (8 a kap. 3 § andra stycket UtlL). förbud mot utvisning är absolut och gäller således oavsett vilken brottslighet som utlänningen har gjort sig skyldig till. infördes motiverades det med att den som har kommit hit som barn eller som har fått större delen av sitt liv präglat av förhållandena i , inte bör avlägsnas härifrån på grund av brott (om invandrings- och flyktingpolitiken, prop. 1983/84:144 s. 115 f.). Utredningen föreslår att förbudet mot utvisning slopas och ersätts med ett kvalificerat krav för utvisning av personer som tillhör denna grupp. Som utredningen pekar på har det skett en omfattande samhällsutveckling sedan 1994 års översyn av utvisningsregelverket (se kapitel 5). Exempelvis har brottsligheten tagit sig nya uttryck. brottsligheten inom ramen för kriminella nätverk ökat, t.ex. har dödligt våld vid konflikter i den kriminella miljön ökat som medianåldern vid denna typ av brottslighet bland misstänkta och gärningspersoner har sjunkit (Brås rapport 2020:4, Dödligt våld i den kriminella miljön 2005–2017). delar den bilden. Även om det bland dessa gärningspersoner förekommer såväl svenska som utländska medborgare, talar utvecklingen enligt regeringen för att det finns skäl att avskaffa förbudet mot utvisning av den som kom till som Som anges i avsnitt 6.3.1 har endast svenska medborgare en ovillkorlig rätt att vistas i landet. De personer som har förvärvat svenskt medborgarskap kan alltså inte utvisas. Det absoluta förbudet mot utvisning innebär att de personer som omfattas av det i praktiken har samma ställning som en svensk medborgare i nu aktuellt avseende. ifrågasättas om någon utlänning bör ha en sådan villkorslös rätt att uppehålla sig här som normalt sett endast följer av medborgarskapet. kan uppfattas som orimligt och stötande att en utlänning som har gjort sig skyldig till mycket allvarlig brottslighet, t.ex. allvarligare vålds- eller sexualbrott eller till och med mord, ska vara helt skyddad mot utvisning. En lång vistelsetid i landet behöver inte innebära att utlänningen har etablerat sig här. Inte ens om personen i fråga varit bosatt i sedan barn- eller ungdomen är det, till skillnad från vad anför, en självklarhet att han eller hon har rotat sig här och blivit en del av det förslag om att ta bort förbudet mot utvisning att det läggs ett stort ansvar på barn att själva integreras i samhället och det är viktigt att barn som har kommit till kan känna att de tillhör landet. straffmyndighetsåldern har inträtt för en person bör han eller hon dock inte bara anses ha uppnått tillräcklig mognad för att kunna ådömas en påföljd för ett begånget brott, utan också annan särskild rättsverkan av brottet i form av utvisning, när brottet är tillräckligt allvarligt. är det dessutom knappast ett för högt ställt krav att tryggheten att få stanna i landet är villkorad av att en utlänning inte begår allvarlig eller upprepad Detta måste anses kunna gälla även för den som kom hit som Svenska Röda Korset anför bl.a. ett borttagande av förbudet mot utvisning innebär ett avsteg från den humanism som tidigare präglat lagstiftningen på detta område. Enligt regeringen kan visserligen humanitära skäl generellt sett tala för att en utlänning ska få stanna i när personen i fråga kom hit i tidig ålder. Men även då kan omständigheterna vara sådana att skälen för utvisning väger över. exempelvis vara fallet när en utlänning, som kom till före 15 års ålder och som i övrigt omfattas av bestämmelsen, gör sig skyldig till en våldtäkt eller ett grovt vapenbrott. En utvisning kan i ett sådant fall också framstå som motiverad om utlänningen frekvent återfaller i brottslighet. Om en sådan gärningsman är svagt etablerad i det svenska samhället – han eller hon har kanske redan tidigt slagit in på en kriminell bana – framstår utvisning inte som en alltför ingripande åtgärd. Detta gäller i än högre grad om utlänningen också har kvarvarande band till hemlandet och därmed kan antas ha goda förutsättningar att återetablera sig där. Förbudet mot utvisning ger ett starkare skydd än vad som krävs enligt internationella åtaganden och saknar motsvarighet bland våra nordiska grannländer Varken enligt eller andra internationella åtaganden, t.ex. , gäller något förbud mot att utvisa den utlänning som kom till landet som ung. Inte ens om utlänningen fötts i landet finns det något absolut hinder mot utvisning. Utvisningen verkställs normalt till det land som han eller hon är medborgare i. Däremot kan framför allt artikel 8 i , som skyddar rätten till respekt för privat- och familjelivet, begränsa möjligheterna till utvisning i dessa fall. En liknande bestämmelse finns i artikel 16 i av vilken framgår att inget barn får utsättas för godtyckliga eller olagliga ingripande i sitt privat- och familjeliv. När utlänningen lagligen vistats i mottagarlandet sedan tidig barndom, eller rentav fötts där, måste det enligt finnas mycket starka skäl för att rättfärdiga en utvisning (jfr bl.a. Maslov mot , dom , nr 1638/03). I vissa av de fall där domstolen tillämpat detta krav har utvisningen ansetts stå i strid med artikel 8, medan den i andra fall bedömts som tillåten. Konventionen medger således utvisning till och med av andra generationens invandrare, förutsatt att skälen för utvisning är tillräckligt starka. Som utredningen påpekar går det svenska förbudet mot utvisning av den som kom till landet som ung alltså mycket längre än det skydd mot utvisning som tillerkänner denna grupp. Det absoluta förbudet mot att utvisa en utlänning som kom till landet i tidig ålder saknar också motsvarighet i våra grannländers utlänningslagstiftningar. Förhållandet beaktas i stället i varierande grad både i finsk, dansk och norsk rätt vid avvägningen mot utlänningens intresse av att stanna i landet. Förbudet bör tas bort och ersättas med kvalificerade krav för utvisning Varken humanitära skäl eller våra internationella åtaganden ger alltså anledning att kategoriskt utesluta utvisning när utlänningen kommit till som ung. Även i dessa fall bör domstolarna, efter en avvägning av omständigheterna i det enskilda fallet, bedöma om utvisning ska ske. Regeringen föreslår därför, i likhet med utredningen, att det absoluta förbudet mot utvisning av den som kom till som ung och vistats här tas bort. Det skulle innebära att den svenska regleringen skulle ligga mer i linje med regleringen i våra nordiska grannländer. Även remissutfallet talar för att förslaget bör genomföras. Med hänsyn till det ingrepp som ett avlägsnande utgör för en sådan person bör kraven för utvisning i dessa fall dock vara höga. Som nämnts följer det också av praxis att det i de fall utlänningen vistats i landet sedan tidig barndom måste finnas mycket starka skäl för att rättfärdiga en utvisning. Utredningen föreslår att ett kvalificerat krav för utvisning ska gälla för personer som tillhör samma personkategori som omfattats av förbudet mot utvisning, dvs. den som kom till före han eller hon fyllde och som har vistats här när åtal väcks. kvalificerade kravet bör enligt utredningen komma till uttryck i lagtexten genom att en sådan person får utvisas endast om han eller hon har gjort sig skyldig till brottslighet som är särskilt allvarlig. Enligt utredningen kan en lämplig riktlinje vid bedömningen av om det rör sig om sådan brottslighet vara att brottet har ett straffvärde fängelse, men att den gränsen bör kunna underskridas när omständigheterna i det enskilda fallet ger skäl till det, exempelvis när straffvärdet är något lägre än två års fängelse och brottet är av sådan karaktär som avses i den föreslagna 1 § första stycket 2. Även mängden brott bör, enligt utredningen, kunna göra att brottsligheten betraktas som särskilt allvarlig, exempelvis vid stötande Regeringen delar utredningens bedömning att ett kvalificerat krav för utvisning bör införas för de som kom till som unga. föreslagna avgränsningen av personkategorin framstår som lämplig, eftersom den både är kopplad till utlänningens ålder vid ankomsten till och till vistelsetiden därefter. Även de omständigheter som enligt utredningen bör kunna ligga till grund för utvisning av dessa personer framstår som väl avvägda. Med en gräns straffvärde kommer t.ex. rån där gärningen innefattat sådana försvårande moment att straffvärdet når upp till den angivna nivån, att kunna leda till utvisning. Detsamma gäller svårare fall av grov misshandel. brott att vara utvisningsgrundande redan vid straffminimum, exempelvis människohandel, våldtäkt och grovt narkotikabrott. utredningens uppfattning att straffvärdegränsen – i likhet med den allmänna straffvärdegränsen – bör kunna underskridas när omständigheterna i det enskilda fallet ger skäl till det, på motsvarande sätt som i den föreslagna 1 § första stycket 2 (jfr avsnitt 6.2.3), samt att även återfall i brott i mer kvalificerade fall ska kunna leda till utvisning av den aktuella gruppen. Enligt regeringens mening bör dock de omständigheter som kan motivera utvisning på ett tydligare sätt komma till uttryck i lagtexten än vad som blir fallet enligt utredningens förslag. Regeringen anser därför, i likhet med , att straffvärdegränsen bör anges uttryckligen i lagtexten, på motsvarande sätt som i den föreslagna Även övriga förutsättningar för utvisning bör lämpligen framgå uttryckligen av lagtexten. Det innebär att paragrafen bör utformas på så vis att den som kom till innan han eller hon hade fyllt och som, när åtal väcks, har vistats här endast ska få utvisas om han eller hon har gjort sig skyldig till brottslighet som har ett straffvärde som motsvarar fängelse , eller som annars är av sådan karaktär att han eller hon inte bör få stanna kvar i . ska också få ske om utlänningen har återfallit i brott på ett sådant sätt att han eller hon inte bör få stanna kvar. anser att det bör belysas ytterligare när bedömningen av straffvärdet ska avse brottet, dvs. ett enskilt brott, och när bedömningen ska avse brottsligheten, dvs. den samlade brottsligheten i de fall utlänningen har gjort sig skyldig till flera brott. ha ett straffvärde som motsvarar fängelse tar sikte på Prop. 2021/22:224 straffvärdet för antingen ett enskilt brott, när utlänningen har gjort sig skyldig till ett brott, eller straffvärdet för den samlade brottsligheten, när utlänningen har gjort sig skyldig till flera brott, dvs. vid flerfaldig brottslighet. Användningen av begreppet brottslighet, i stället för brott, i lagtexten är avsett att markera detta. Till skillnad från vad är inne på anser regeringen att detta begrepp alltså bör användas i lagtexten i stället för begreppet brott. För att återfall i brott ska kunna ligga till grund för utvisning enligt bestämmelsen ska det vara fråga om återfall som innebär att den enskilde inte bör få stanna kvar i . Det bör vid denna bedömning beaktas vilken omfattning brottsligheten har haft, vilken tid som förflutit mellan brotten och de enskilda brottens allvar. Det finns vidare anledning att vid denna bedömning se särskilt allvarligt på viss typ av brottslighet, t.ex. sådan som inneburit ett angrepp mot någons liv, hälsa, frihet eller frid eller när brottet annars utgjort en påtaglig integritetskränkning (jfr avsnitt 6.2.3). I vilka fall som utvisning ska kunna ske enligt bestämmelsen på grund av återfall får närmare utvecklas i rättstillämpningen. En viss närmare vägledning kring prövningen, som och efterfrågar, finns dock i författningskommentaren (se avsnitt 12.1). Förhållandet till andra förutsättningar för utvisning Enligt regeringens förslag ska de allmänna förutsättningarna för utvisning på grund av brott tillämpas i varje fall frågan om utvisning aktualiseras (se avsnitten 6.2–6.4). De grundläggande förutsättningarna för utvisning samt bestämmelserna om beaktande av anknytning och verkställighetshinder ska således gälla även den som omfattas av den nu föreslagna paragrafen. Som nämnts utgör detta dock kvalificerade krav i förhållande till de grundläggande förutsättningar som ställs upp i 8 a kap. 1 § UtlL. Om kraven är uppfyllda kommer därför också de sistnämnda förutsättningarna regelmässigt att vara uppfyllda. Regleringen i 8 a kap. 1 § UtlL får alltså i princip inte någon självständig betydelse i relation till den som kom till som ung och har vistats här när åtal väcks. Om domstolen konstaterar att en utlänning som omfattas av paragrafen har gjort sig skyldig till sådan brottslighet att utvisning kan ske, ska den på sedvanligt sätt väga skälen för utvisning mot utlänningens anknytning till (se närmare avsnitt 6.3.1). Till exempel vid vilken ålder som utlänningen kom till kan då ha betydelse. I ärenden som rör barn ska i första hand beaktas vad som bedöms vara barnets bästa (jfr 1 kap. 10 § UtlL och artikel 3 i ). Liksom bör det inte komma i fråga att utvisa den som är och har båda sina föräldrar i (jfr prop. 1993/94:159 s. 16). Den som omfattas av den nu föreslagna paragrafen kan komma att omfattas även av en annan särregel, t.ex. kan bestämmelser gällande EES- medborgare vara tillämpliga. Reglerna får då, i likhet med vad som redan gäller i vissa delar, tillämpas parallellt. 2021/22:224 6.5.3 EES-medborgare och vissa andra utlänningar Regeringens förslag: Kravet på att det ska finnas synnerliga skäl för att avvisa eller utvisa en EES-medborgare eller familjemedlem till en EES-medborgare som har permanent uppehållsrätt ska ersättas med ett krav som innebär att avvisning eller utvisning endast får ske om det är särskilt motiverat av hänsyn till allmän ordning och säkerhet. gälla såväl vid utvisning på grund av brott som vid avvisning eller utvisning enligt 8 kap. UtlL. Detsamma ska gälla för vissa brittiska medborgare och deras familjemedlemmar. Kravet på synnerliga skäl för att utvisa en medborgare i ett annat nordiskt land som vistats i när åtal väcktes ska tas bort. Regeringens bedömning: Uttrycket allmän ordning och säkerhet, som gäller som krav vid utvisning på grund av brott enligt nuvarande 8 a kap. 5 § UtlL och vid avvisning eller utvisning enligt 8 kap. UtlL, bör inte bytas ut mot uttrycket allmän ordning eller säkerhet. Utredningens förslag och bedömning överensstämmer huvudsakligen Utredningen föreslår att uttrycket allmän ordning och säkerhet, som gäller som krav vid utvisning på grund av brott enligt nuvarande 8 a kap. 5 § UtlL samt vid avvisning eller utvisning enligt 8 kap. UtlL, ska bytas ut mot uttrycket allmän ordning eller säkerhet. Utredningen föreslår även i övrigt en delvis annan språklig utformning av Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna är positiva till eller har inga synpunkter på förslagen. sänkning av kravet för utvisning av de som har permanent uppehållsrätt Kammarrätten i konstaterar att uttrycket allmän ordning och säkerhet finns i flera andra bestämmelser i utlänningslagen och att en konsekvent användning är önskvärd. det onödigt att splittra det etablerade uttrycket i två delar. Skälen för regeringens förslag och bedömning EES-medborgare och vissa andra utlänningar har ett förstärkt skydd mot Den primära regeln om utvisning av EES-medborgare och deras familjemedlemmar på grund av brott finns i 8 a kap. 5 § UtlL. gäller även vissa brittiska medborgare och deras familjemedlemmar (fjärde stycket). Utöver förutsättningarna i 1–4 §§ ställs vissa särskilda krav för att utvisa en person som omfattas av paragrafen. För det första får utvisning ske endast av hänsyn till allmän ordning och säkerhet. andra gäller bestämmelserna i 8 kap. 12–14 §§ UtlL också vid prövningen av utvisning på grund av brott för denna grupp. sikte på situationer som rör avvisning och utvisning av EES-medborgare och deras familjemedlemmar av andra skäl än att de har begått brott. Bestämmelserna i 12 och 13 §§ innehåller allmänna krav som gäller vid avvisning eller utvisning av personer inom denna grupp. i 14 § ger ett förstärkt skydd mot avvisning och utvisning av EES- medborgare eller en familjemedlem till en EES-medborgare med permanent uppehållsrätt samt EES-medborgare som är barn eller har varit bosatta i de tio föregående åren. Bestämmelserna i 8 kap. 12–14 §§ UtlL gäller även vid annat avlägsnande än utvisning på grund av brott för vissa brittiska medborgare och deras familjemedlemmar (8 kap. 7 a § UtlL). Det är inte möjligt att skärpa reglerna om utvisning Kravet i 8 a kap. 5 § UtlL på att utvisning sker av hänsyn till allmän ordning och säkerhet samt de ytterligare förutsättningar som anges i 8 kap. 12–14 §§ har införts som en följd av rörlighetsdirektivet. Reglerna återger – i likhet med motsvarande regler i våra grannländer – de centrala krav som följer av artikel 27 och 28 i direktivet. Enligt utredningen finns därför inget utrymme att skärpa regelverket. Regeringen instämmer i den bedömningen. Som nämnts omfattas även vissa brittiska medborgare och deras familjemedlemmar av regelverket.