prop · H903198 · 2022-03-24 00:00:00 — Några remissinstanser har synpunkter på förslaget att det särskilt ska beaktas om handlingen tagits upp med ett tekniskt hjälpmedel under förhållanden som inneburit risk för att upptagningen sprids. avstyrker förslaget eftersom det bedöms svårtillämpat och något främmande. Enligt samfundet står förslaget i strid med kränkningsersättningens principer som innebär att den som allvarligt kränker någon ska ersätta den skada som kränkningen innebär. , som i och för sig är positiv till förslaget, framhåller att det kan medföra flera praktiska tillämpningsproblem. Bevisning om upptagningen kan behöva tas fram, vilket kan leda till att utredningstiden förlängs och att oproportionerligt mycket tid och resurser behöver läggas på att utreda om en upptagning skett eller inte. anser att det är angeläget att omständigheten i fråga ska kunna beaktas, men att en avgränsning som innebär att upptagningen ska ha gjorts av gärningspersonen eller annars vara nära knuten till brottsplanen vore mer ändamålsenlig för att undvika gränsdragningsproblem och att gärningspersonens skadeståndsskyldighet blir för långtgående. Tingsrätten ifrågasätter vidare, i likhet med Hovrätten för , behovet av ett riskmoment då det i princip alltid finns en risk för spridning. När det gäller förslaget att det särskilt ska beaktas att handlingen innefattat ett hot som påtagligt har förstärkts genom anspelning på ett våldskapital, ifrågasätter och Hovrätten för kravet på ”påtagligt”. Skälen för regeringens förslag Enligt 2 kap. 3 § skadeståndslagen (1972:207) ska den som allvarligt kränker någon annan genom brott som innefattar ett angrepp mot dennes person, frihet, frid eller ära ersätta den skada som kränkningen innebär. Utmärkande för de brott som grundar rätt till kränkningsersättning är alltså att de innefattar ett angrepp på den skadelidandes personliga integritet, närmast dennes privatliv och människovärde (se prop. 2000/01:68 s. 48). Kränkningsersättningen tar sikte på den kränkning som uppkommer just i samband med angreppet och syftar till att kompensera för de känslor som den kränkande handlingen har framkallat hos den skadelidande, såsom rädsla, förnedring, skam eller liknande och som inte tar sig sådana medicinska uttryck att det är fråga om en personskada. ersättas är alltså den kränkning, dvs. den momentana upplevelse, som den angripne typiskt sett har drabbats av vid skadetillfället och inte efterföljande lidande eller andra upplevelser eller verkningar av det brottsliga angreppet. Även om själva kränkningen inte kan suddas ut genom ersättning i pengar, är ersättningen tänkt att bidra till att den drabbade får upprättelse för den förnedrande och kränkande handlingen och därmed också bidra till att återställa hans eller hennes självrespekt och självkänsla. (Se bl.a. prop. 2000/01:68 s. 19 och 48.) Skadeståndslagen anger inte med vilka belopp kränkningsersättning ska betalas, men innehåller vissa riktlinjer för hur ersättningen ska bestämmas. Enligt 5 kap. 6 § bestäms kränkningsersättningen efter vad som är skäligt med hänsyn till handlingens art och varaktighet, och vid bedömningen ska vissa omständigheter särskilt beaktas. Dessa omständigheter är om handlingen 1) haft förnedrande eller skändliga inslag, 2) varit ägnad att framkalla allvarlig rädsla för liv eller hälsa, 3) riktat sig mot någon med särskilda svårigheter att värja sin personliga integritet, 4) inneburit missbruk av ett beroende- eller förtroendeförhållande eller 5) varit ägnad att väcka allmän uppmärksamhet. De omständigheter som räknas upp i paragrafen har ansetts vara de typiskt sett viktigaste, men uppräkningen är inte uttömmande. Även andra omständigheter kan vara av betydelse i det enskilda fallet. Det ankommer på rättstillämpningen att utifrån förhärskande etiska och sociala värderingar närmare precisera vilka hänsyn som ska tas vid skadeståndets bestämmande. (Se prop. 2000/01:68 s. 52 f. och 74 f.) Eftersom utgångspunkten för bestämmandet av kränkningsersättning är en skönsmässig bedömning baserad på förhärskande etiska och sociala värderingar ser man i första hand till vilken kränkning som typiskt sett kan anses ha uppkommit genom angreppet. Det innebär att ersättningen huvudsakligen får bestämmas med ledning av objektiva faktorer. I särskilda fall kan man dock ta hänsyn till intensiteten i den skadelidandes upplevelser av kränkningen på ett sätt som kan medföra avvikelser från den mer schablonartade bedömning som annars skulle ha gjorts. Det rör sig om fall där det framkommer att kränkningen har varit särskilt allvarlig eller klart lindrigare än normalt. Även den skadelidandes eget beteende i form av provokation, medvållande och medvetet risktagande kan i speciella fall få betydelse för ersättningens storlek. (Se bl.a. prop. 2000/01:68 s. 49, 51 f., 65 f. och 74 samt Högsta domstolens domar i mål T 4558-21 och T 6358-20.) Det är en uppgift för rättstillämpningen att bestämma kränkningsersättningens storlek utifrån omständigheterna i varje enskilt fall (se bl.a. prop. 2000/01:68 s. 52 och rättsfallet NJA 2017 s. 938). I praktiken bestäms ersättningen ofta med ledning av de schabloner som slagits fast av och de schabloner för brottsskadeersättning som tillämpas av efter beslut av se bl.a. rättsfallet NJA 2021 s. 746). Nivåerna på kränkningsersättning bör höjas påtagligt Att kränkningsersättningen ska bestämmas i rättstillämpningen utifrån en skönsmässig bedömning baserad på förhärskande etiska och sociala värderingar möjliggör och förutsätter en dynamisk utveckling av ersättningsnivåerna. Nivåerna kan och ska utvecklas i takt med att värderingarna i samhället förändras. En sådan utveckling är nödvändig utifrån ersätt- 2021/22:198 ningens reparativa funktion, dvs. att kompensera brottsoffret för den skada som kränkningen har inneburit. För att kränkningsersättningens värde inte ska urholkas är det också viktigt att ersättningsnivåerna anpassas i takt med att värdet på pengar förändras. Annars kan följden bli att den skade- lidande inte ersätts fullt ut. I samband med att den nuvarande regleringen om kränkningsersättning infördes behandlades frågan om att höja kränkningsersättningsnivåerna. Regeringen konstaterade då att det skett betydande höjningar av kränk- ningsersättningen och att höjningarna var betydligt kraftigare än vad som följde av ändringarna i penningvärdet. Slutsatsen blev att ersättningsnivå- erna hade utvecklats och utvecklades på ett sådant sätt att det saknades anledning att ingripa med lagstiftning (se prop. 2000/01:68 s. 55 f.). Frågan om att höja nivåerna på kränkningsersättning har aktualiserats på nytt. Det har i olika sammanhang gjorts gällande att nivån på ersättningar som döms ut är för låg och inte står i överensstämmelse med det allmänna rättsmedvetandet. har i ett tillkännagivande uppmanat regeringen att återkomma med ett lagförslag om fördubblad kränkningsersättning till brottsoffer. perspektivet stärkas, och den kränkning som brottsoffret lidit efter att ha utsatts för brott bör värderas högre i skadeståndshänseende för att stå i bättre överensstämmelse med de etiska och sociala värderingar som är rådande (bet. 2018/19: JuU1 punkt 2, rskr. 2018/19:73). Utredningen har undersökt hur kränkningsersättningsnivåerna har ut- Undersökningen visar att nivåerna har höjts för endast ett fåtal brott vid enstaka tillfällen och att dessa höjningar mer eller mindre har neutraliserats av inflationen. även att det för många brott inte har skett några höjningar alls. innebär att ersättningsnivåerna för dessa brott i realiteten har minskat. slutsats som kan dras av undersökningen är att ersättningsnivåerna gene- rellt sett inte har utvecklats i den takt som hade varit motiverat av penning- värdeförändringarna i fråga, vilket har fått till följd att dessa förändringar har urgröpt ersättningarnas värde. har skyddet för den kroppsliga och sexuella integriteten stärkts och värde- rats upp vilket har lett till att det antagits en skärpt syn mot vissa typer av brottslighet, t.ex. allvarliga vålds-, frihets-, och sexualbrott, men även mindre allvarliga fall av angrepp mot den kroppsliga integriteten. stärkta skyddet för den kroppsliga integriteten och den skärpta synen på brott som riktas mot denna har enligt utredningen inte på ett rimligt sätt kommit att återspeglas i ersättningsnivåerna för dessa brott. försiktighet bör iakttas vid jämförelse av olika ideella skadestånd, inte minst eftersom skadestånden kan ha olika funktioner, framstår ersättnings- nivåerna vidare som låga i förhållande till andra ideella skadestånd. Enligt utredningen finns det därför ett behov av generella höjningar av ersättningsnivåerna för kränkningar med anledning av brott, och de förslag som utredningen lämnar syftar till att åstadkomma påtagliga höjningar av Behovet av att höja ersättningsnivåerna bekräftas även av remissutfallet. Det finns ett brett stöd för utredningens bedömning – remissinstanserna tillstyrker eller har ingen invändning mot den. Enligt regeringen är det mot denna bakgrund tydligt att nivåerna på kränkningsersättning behöver höjas påtagligt för att stå i samklang med rådande samhällsvärderingar och utgöra en adekvat kompensation och upprättelse för den kränkning som ett brottsoffer har utsatts för. En höjning bör åstadkommas genom ändringar i skadeståndslagen Utredningen bedömer att det krävs lagstiftningsåtgärder för att åstadkomma de eftersträvade höjningarna av ersättningsnivåerna, och att den mest ändamålsenliga lösningen är att göra ändringar i skadeståndslagens regler om hur ersättningen ska bestämmas. Regeringen delar den bedömningen, till skillnad från . Det framstår som mest naturligt och systematiskt riktigt att ändra i bestämmelserna som anger hur kränkningsersättningen ska bestämmas för att få till stånd en förändring av nivåerna på ersättningen. En generell höjning genom att ersättningens upprättelsefunktion stärks… För att åstadkomma en påtaglig höjning av kränkningsersättningsnivåerna anser utredningen att upprättelsemomentet bör stärkas vid bestämmandet av kränkningsersättningens storlek. Utredningen föreslår därför att 5 kap. 6 § skadeståndslagen, som anger att skadestånd med anledning av kränkning ska bestämmas efter vad som är skäligt med hänsyn till handlingens art och varaktighet, kompletteras med en bestämmelse om att skadeståndet vid skälighetsbedömningen ska bestämmas på ett sätt som även innebär att den kränkte får upprättelse för angreppet. Kränkningsersättningen är tänkt att, vid sidan av kompensation, bidra till att den skadelidande får upprättelse för den kränkande handlingen (se bl.a. prop. 2000/01:68 s. 48 och rättsfallen NJA 1991 s. 766 och NJA 2013 s. 1046). Att tala om upprättelse vid bestämmande av kränkningsersättningens storlek är alltså inget nytt utan i linje med den funktion som kränkningsersättningen är tänkt att ha – att kompensera och bidra till upprättelse. Utredningen har emellertid i sin undersökning av praxis inte kunnat se att kränkningsersättningens upprättelsefunktion har haft något tydligt genomslag vid bestämmandet av ersättningens storlek. Av avgörande betydelse för tilltron till rättsväsendet är att ett brottsoffer får upprättelse för det brott som han eller hon blivit utsatt för. Att brotten utreds och att den som är skyldig döms är naturligtvis centralt för att brottsoffret ska få upprättelse, men upprättelse i form av skadestånd är också viktigt. Som framgår ovan anser regeringen att dagens ersättningsnivåer i allmänhet inte är tillräckligt höga för att ge brottsoffer adekvat upprättelse. Att i lag tydliggöra och därigenom stärka upprättelsefunktionen som ett led i skälighetsbedömningen för att generellt höja ersättningsnivåerna framstår därför som lämpligt och ändamålsenligt. Därigenom stärks brottsofferperspektivet vid bestämmandet av ersättningens storlek. Utredningens förslag får brett stöd av remissinstanserna. ger flera remissinstanser, bl.a. och , uttryck för en tveksamhet kring om den föreslagna lagändringen kommer att leda till de tilltänkta höjda nivåerna och en framtida dynamisk utveckling av dessa. Några av dem ifrågasätter även om det är möjligt att värdera ett brottsoffers behov av upprättelse i pengar. En grundläggande svårighet med alla ideella ersättningar är att det handlar om att behöva sätta ett belopp på något som egentligen inte går att värdera i pengar. är en av kränkningsersättningens funktioner just 2021/22:198 att ge den kränkte upprättelse och regeringens bedömning är att dagens ersättningsnivåer inte är tillräckligt höga för att tillgodose behovet av upprättelse. Det är därför nödvändigt att vidta lagstiftningsåtgärder för att komma till rätta med detta. Regeringen anser, i likhet med bl.a. och , att den lösning som utredningen föreslår utgör den lämpligaste lösningen för att åstadkomma eftersträvad höjning av nivåerna på kränkningsersättning. Genom att i lag tydligt lyfta fram att brottsoffret genom ersättningen ska få full upprättelse skapas förutsättningar för att i rättstillämpningen höja ersättningsnivåerna påtagligt. På så sätt möjliggörs också en dynamisk utveckling av ersättningsnivåerna. Förslaget stämmer väl överens med kränkningsersättningens funktion och allmänna skadeståndsrättsliga principer, och uppfyller enligt regeringen både rimliga krav på förutsebarhet och behovet av bedömningsutrymme i varje enskilt fall. Sammanfattningsvis anser regeringen därför att förslaget bör genomföras. …och fler omständigheter ska beaktas särskilt i höjande riktning När det gäller att bestämma storleken på kränkningsersättningen anges i 5 kap. 6 § skadeståndslagen vissa omständigheter som särskilt ska beaktas. De angivna omständigheterna påverkar typiskt sett graden av kränkning och kan i enskilda fall medföra relativa höjningar av ersättningsnivåerna. Omständigheterna knyter an till handlingen och har ansetts vara så grundläggande vid bestämmandet av kränkningsersättningen att de bör komma till uttryck i lagen. Även andra relevanta omständigheter kan dock påverka ersättningens storlek, dvs. uppräkningen är inte uttömmande (se prop. 2000/01:68 s. 52 f.). Utredningen föreslår att ytterligare fyra omständigheter ska läggas till i den uppräkning över omständigheter som ska beaktas särskilt. Det handlar om att handlingen 1) riktat sig mot någon som den skadeståndsskyldige har eller har haft ett nära förhållande till, 2) tagits upp med ett tekniskt hjälpmedel under förhållanden som inneburit risk för att upptagningen sprids, 3) utförts av flera personer tillsammans mot den skadelidande eller 4) innefattat hot som påtagligt har förstärkts genom anspelning på ett våldskapital. Syftet är att åstadkomma mer individualiserade bedömningar utifrån omständigheterna i det enskilda fallet och därmed möjliggöra relativa höjningar av kränkningsersättningsnivåerna för vissa särskilt integritetskränkande handlingar. Gemensamt för de föreslagna omständigheterna är dels att de typiskt sett ökar graden av kränkning, dels ligger i linje med senare års förstärkningar av det straffrättsliga skyddet för vissa handlingar. Regeringen anser, i likhet med utredningen, att det finns skäl att lyfta fram att det vid bestämmandet av kränkningsersättningen särskilt ska beaktas om handlingen riktat sig mot någon som den skadeståndsskyldige har eller har haft ett nära förhållande till. Arbetet mot våld och andra kränkningar i nära relationer, där kvinnor och barn är särskilt utsatta, är en prioriterad fråga för regeringen. beslutade regeringen om ett kraftfullt åtgärdsprogram med åtgärder för att förebygga och bekämpa mäns våld mot kvinnor (diarienummer A2021/02397). införde regeringen även ett särskilt barnfridsbrott som innebär att det är straffbart att låta barn bevittna vissa brott som sker i nära relation, exempelvis när en förälder slår eller hotar den andra föräldern (Barn som bevittnar brott, prop. 2020/21:170). För att stärka skyddet mot våld och andra kränkningar i nära relationer har straffen för grov kvinnofridskränkning och överträdelse av kontaktförbud skärpts (Skärpta straff för våld och andra kränkningar i nära relationer, prop. 2020/21:217). Brott som sker i nära relationer, oftast i hemmet som ska vara en trygg plats, rubbar den känsla av trygghet och tillit som normalt finns i relationen mellan t.ex. föräldrar och barn eller ett par. Våld som sker i hemmet och av en gärningsperson som den utsatte har starka känslomässiga band till förstärker enligt forskning den negativa inverkan som våldet har på den utsattes självkänsla och handlingskraft (Brottsförebyggande rådets rapport 2019:8 s. 27). Beträffande vilket uttryck som bör användas för att beskriva den krets av personer som omfattas, förordar och att de redan väl etablerade ”närstående” och ”tidigare närstående” bör användas i stället för ett nytt uttryck. Uttrycken närstående och tidigare närstående används bl.a. som rekvisit för brotten barnfridsbrott, grov kvinnofridskränkning och grov fridskränkning (4 kap. 3 och 4 a §§ ). Regeringen ser visserligen att det kan finnas fördelar med enhetlighet men anser, i likhet med utredningen, att det i detta fall finns skäl för att använda ett uttryck som är fristående från straffrätten. Det möjliggör en rättstillämpning och en dynamisk utveckling av begreppet som på ett ändamålsenligt sätt kan styras av skadeståndsrättsliga överväganden. På så sätt undviker man också risken för att samma uttryck används, men har en annan innebörd än i straffrätten. Vägledning när det gäller vilka som omfattas av ”någon som den skadeståndsskyldige har eller har haft ett nära förhållande till” finns i författningskommentaren. Med anledning av Lagrådets synpunkt om att ändra tempus och i stället ange ”som den skadeståndsskyldige hade eller hade haft ett förhållande till” vill regeringen framhålla att bestämmelsens tillämplighet förutsätter att det nära förhållandet fanns för handlingen eller . Huruvida den skadeståndsskyldige och den skadelidande har ett nära förhållande för bestämmandet av kränkningsersättning saknar alltså betydelse i detta avseende. Till skillnad från Lagrådet anser regeringen att de föreslagna tempusformerna uttrycker detta på ett tydligt sätt. När det gäller utredningens förslag om att det särskilt ska beaktas om handlingen tagits upp med ett tekniskt hjälpmedel under förhållanden som inneburit risk för att upptagningen sprids är de flesta remissinstanser positiva. avstyrker dock förslaget eftersom det bedöms svårtillämpat och i strid med kränkningsersättningens principer. Även och ser vissa tillämpningsproblem med förslaget, och tingsrätten anser att en avgränsning som innebär att upptagningen ska ha gjorts av gärningspersonen eller annars vara nära knuten till brottsplanen är mer ändamålsenlig för att undvika gränsdragningsproblem och en alltför långtgående skadeståndsskyldighet. Lagrådet ser också stora problem med förslaget eftersom den föreslagna bestämmelsen tar sikte på en omständighet som inte behöver vara kopplad till den kränkande gärningen och inte heller behöver uppfattas av vare sig den handlande (dvs. gärningspersonen) eller den utsatte. Enligt Lagrådet går förslaget inte ihop med grundtankarna bakom kränkningsersättningen, 2021/22:198 nämligen att gottgöra den momentana upplevelse som den angripne typiskt sett drabbas av vid skadetillfället. Lagrådet föreslår därför att bestäm- melsen begränsas till fall där skeendet har tagits upp med ett tekniskt hjälpmedel av den handlande eller någon annan i samförstånd med denne. Regeringen har viss förståelse för dessa synpunkter, men anser att skälen för att gå vidare med utredningens förslag väger tyngre än skälen mot. utredningen konstaterar har det straffrättsliga skyddet för den personliga integriteten stärkts och moderniserats mot bakgrund av den tekniska ut- vecklingen och framväxten av internet. fotografering som gör det straffbart att med tekniskt hjälpmedel i hemlig- het ta upp bild av någon som befinner sig i ett privat utrymme (Kränkande fotografering, prop. 2012/13:69). kan även den som sprider en integritetskänslig bild eller annan uppgift om någon dömas för brottet olaga integritetsintrång (Ett starkt straffrättsligt skydd för den personliga integriteten, prop. 2016/17:222). har nästan alla tillgång till någon form av utrustning som kan spela in bild och ljud, och det är enkelt att på olika sätt lagra, kopiera och återskapa material. Det är vidare möjligt att snabbt och i stor omfattning sprida material till andra. kan skada den enskildes anseende och framkalla känslor som förtvivlan Redan vetskapen om att en integritetskränkande händelse, t.ex. ett brott, har tagits upp med ett tekniskt hjälpmedel medför normalt oro och rädsla hos brottsoffret för en eventuell framtida spridning. situation då någon utsätts för ett brott även göra en upptagning av hän- delsen med ett tekniskt hjälpmedel bör därför bedömas som kränkande för Regeringen delar mot den bakgrunden utredningens bedöm- ning att det skadeståndsrättsliga skyddet bör anpassas så att det på ett mer ändamålsenligt sätt omfattar nya företeelser och risker som den tekniska Enligt regeringen strider förslaget inte mot kränkningsersättningens Det är visserligen så att kränkningsersättningen ska ersätta den momentana upplevelse i form av negativa känslor som den angripne typiskt sett drabbas av vid skadetillfället. emellertid inte någon konkret skada i vanlig mening, utan själva kränk- ningen av den personliga integriteten som uppkommer i samband med an- greppet (se bl.a. rättsfallen NJA 2007 s. 540 och NJA 2017 s. 938 p. 2000/01:68 s. 19, 49, 66 och 75). Med andra ord är den kränkning som ska ersättas snarare abstrakt än konkret och påtaglig. integritet kan alltså mycket väl kränkas även om personen varken har varit medveten om kränkningen när den skedde eller informerats om den i Därmed är det – till skillnad från vad Lagrådet anför – inte främmande att en omständighet som den angripne är omedveten om också kan anses förstärka kränkningen. Flera praktiska exempel på sådana situationer kan tänkas, t.ex. då ett övergrepp filmas i hemlighet eller begås mot någon som på grund av rus inte uppfattar allt som han eller hon utsätts Som utredningen anför bör gärningspersonen ansvara för de påräkneliga följder som det brottsliga angreppet kan medföra. under förutsättning att kravet på påräknelighet är uppfyllt, kunna bli skade- ståndsskyldig i situationer där han eller hon själv inte gjort upptagningen. Alltför avlägsna följder som gärningspersonen inte kunnat räkna med, dvs. som inte är påräkneliga, bör han eller hon inte ansvara för. grunden anser regeringen att förslaget får anses vara förenligt med skadeståndsrättsliga principer, och att det inte heller finns skäl att begränsa bestämmelsens räckvidd på det sätt som föreslår och som även Lagrådet är inne på. När det gäller rekvisitet att det ska finnas en risk för spridning anser regeringen, till skillnad från och Hovrätten för , att det inte bör tas bort eftersom det kan finnas situationer då det inte finns någon sådan risk och i sådana situationer bör det inte finnas någon skadeståndsskyldighet. Det är möjligt att vissa gränsdragningsproblem kan uppstå, men de bedöms inte vara större än att de rimligen kan hanteras i rättstillämpningen. Inte heller bedöms risken för förlängda utredningstider vara sådan att den motiverar att inte gå vidare med förslaget i denna del. Även den omständigheten att den brottsliga handlingen utförts av flera personer tillsammans mot den skadelidande bör enligt regeringen läggas till i den uppräkning av omständigheter som ska beaktas särskilt när kränkningsersättningen bestäms. Situationer då angriparna är i numerärt överläge innebär normalt en större skyddslöshet för den angripne. Ett sådant handlande är typiskt sett mer hänsynslöst. Regeringen delar, i likhet med remissinstanserna, därför utredningens bedömning att det finns skäl att i skadeståndsrättsligt avseende se allvarligare på brottsliga handlingar som utförs av flera personer tillsammans mot den skadelidande.