prop · H903238 · 2022-05-05 00:00:00 — Den myndighet som enligt bestämmelser på förordningsnivå ges ansvaret som marknadskontrollmyndighet för en av unionsrättsakterna i bilaga I till EU:s marknadskontrollförordning kommer vid utövandet av marknadskontrollen att ha de befogenheter som enligt förslaget i avsnitt 5.1 införs i sektorslagarna. Det är sålunda först genom bestämmelser på förordningsnivå som det i enlighet med önskemål kommer att tydliggöras att den myndighet som är marknadskontrollmyndighet för en viss unionsrättsakt har befogenhet att besluta om åtgärder i enlighet med vad som föreskrivs i respektive sektorslag. och liknande produkter regleras ansvaret i lagen (se 7 kap. 1–8 §§) och således inte Därför bör marknadskontrollansvaret framgå direkt i Prop. 2021/22:238 lagen, genom nya bestämmelser i 7 kap. Som utkastet föreslår och tillstyrker ska det i lagen anges att är marknadskontrollmyndighet enligt EU:s marknadskontrollförordning när det gäller produkter som omfattas av direktiv /40/EU. Detta innebär ett utökat ansvar jämfört med , där myndigheten utför marknadskontroll i fråga om krav på innehåll och utformning av elektroniska cigaretter och påfyllningsbehållare. För att fördelningen av marknadskontrollansvaret ska ske i överens- stämmelse med skyldigheten i artikel 10.2 i EU:s marknadskontroll- förordning ska hänvisningen till direktiv /40/EU utformas på samma sätt som i bilaga I till förordningen. Hänvisningen till direktivet ska därmed vara dynamisk. Avgifter för marknadskontroll enligt EU:s Regeringens förslag: Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ska få meddela föreskrifter om avgifter för marknads- kontroll enligt EU:s marknadskontrollförordning. En kommun ska få meddela föreskrifter om sådana avgifter när det gäller en Bemyndigandena ska ges i lagen med bemyndigande att meddela vissa föreskrifter om marknadskontroll av varor och annan närliggande Hänvisningen till EU:s marknadskontrollförordning ska vara Vissa sektorslagar samt ska innehålla hänvisningar till Utredningens förslag överensstämmer delvis med regeringens. Utredningen föreslår att det i en sektorsövergripande lag ska anges att en marknadskontrollmyndighet får återkräva alla kostnader för utförd marknadskontroll om det vid kontrollen visar sig att produkten inte överensstämmer med gällande krav samt att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ska få meddela föreskrifter om ersättning för kostnader för marknadskontroll. bedömningen att EU:s marknadskontrollförordning inte medger att avgifter tas ut för marknadskontroll i de fall den kontrollerade produkten uppfyller gällande krav, vilket bland annat påverkar avgifter på Remissinstanserna: Remissutfallet är blandat. Regioner (SKR) har inga synpunkter på slutsatsen att avgifter bara får tas ut vid bristande överensstämmelse men poängterar att en legal möjlighet att ta ut avgifter inte är tillräcklig finansiering för kommunernas utredningen är bristfällig. finansieras delvis genom årsavgifter. bör årsavgifter för kontroll av bekämpningsmedel och biocidprodukter 2021/22:238 tillämpliga som lex specialis. I övrigt gör myndigheten bedömningen att årsavgifterna enligt utredningens förslag inte på samma sätt som kommer att kunna användas för att finansiera myndighetens marknads- gör bedömningen att bestämmelser om medicintekniska produkter i EU-lagstiftningen är tillämpliga som lex När det gäller kosmetiska produkter tas en årsavgift ut av alla ansvariga personer och översättande distributörer som har sitt säte i För övriga aktörer tas en avgift ut i form av timkostnad efter anser att det är viktigt att kravet på ersättning för kostnader förtydligas genom en ram som anger för vilka moment en marknadskontrollmyndighet ska anses ha rätt att återkräva sina Förslaget i utkastet till lagrådsremiss överensstämmer i sak med Utkastets lagförslag har en annan språklig utformning. Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna tillstyrker eller har inga invändningar mot utkastets förslag. i utkastets slutsats att artikel 15 i EU:s marknadskontrollförordning inte innebär någon harmonisering av avgifter som begränsar medlemsstaternas möjligheter att helt eller delvis finansiera marknadskontrollmyndig- heternas verksamhet genom att ta ut avgifter från ekonomiska aktörer. instämmer inte i den slutsatsen utan delar utredningens bedömning att artikel 15 i förordningen inte medger att avgifter tas ut för marknadskontroll i de fall den kontrollerade produkten uppfyller gällande kommun avstyrker förslaget att kommunernas marknads- kontroll ska finansieras genom avgifter och förordar att kommunerna i stället tillförs statliga medel för detta. Kommunen anser att det är osäkert om självkostnadsprincipen kan uppnås genom en avgiftsfinansiering. Skälen för regeringens förslag: I sektorslagarna finns det, som utredningen redogör för, i flera fall möjlighet för myndigheterna att ta ut en avgift för kontroll av om produkten uppfyller gällande krav i den I flera fall saknas det dock bestäm- melser om avgift för kontroller. För att möjliggöra för marknadskontroll- myndigheterna att kunna finansiera kontrollen av produkter bör det finnas en möjlighet för myndigheterna att, vid sidan av statlig finansiering, ta ut en avgift från ekonomiska aktörer. EU:s medlemsstater har stor frihet när det gäller att fastställa vilka skatter och avgifter som ska tas ut. Enligt artikel 110 första stycket i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF-fördraget) är det dock förbjudet att belägga varor från andra medlemsstater med högre avgifter än vad som gäller för liknande inhemska varor. tas ut i samband med marknadskontroll får därför inte, varken direkt eller indirekt, diskriminera varor från andra medlemsstater. Om avgifter tas ut i samband med marknadskontroll ska dessa avgifter därför ingå i ett allmänt system för inhemska avgifter som tillämpas systematiskt enligt samma villkor för både inhemska och importerade produkter (dom Bresciani mot Amministrazione delle finanze dello Stato C-87/75, EU:C:1976:18, punkt Under förutsättning att samma avgift tas ut av såväl inhemska producenter som importörer finns det inte något som hindrar att en myndighets kostnader för kontroll av de produkter dessa sätter på marknaden finansieras genom uttag av en årlig avgift (dom Dansk Denkavit mot C-29/87, EU:C:1988:299, punkt 36). Det är även värt att framhålla att artikel 110 inte hindrar att en medlemsstat diskriminerar sina inhemska producenter genom att ta ut högre avgifter av dessa (dom Peureux C-86/78, EU:C:1979:64, punkt 32). Flera remissinstanser uttrycker osäkerhet kring vilken verkan artikel 15 i EU:s marknadskontrollförordning är avsedd att ha och vilken effekt den får för uttaget av avgifter i , såväl årsavgifter som timtaxa. Flera remissinstanser framhåller vidare att det i praktiken kan vara svårt att särskilja marknadskontroll från annan tillsyn. I artikel 15 anges att medlemsstaterna får ge sina marknadskontrollmyndigheter rätt att från den relevanta ekonomiska aktören återkräva alla kostnader för sin verksamhet vid fall av bristande överensstämmelse. I artikel 15.2 anges att kostnaderna får inkludera kostnader för utförd provning, kostnader för att vidta vissa åtgärder vid vägrad övergång till fri omsättning, kostnader för lagring och kostnader för verksamhet avseende produkter som inte överensstämmer med gällande krav och som undergår korrigerande åtgärder innan de övergår till fri omsättning eller släpps ut på marknaden. I skäl 49 anges att medlemsstaterna bör ha möjlighet att komplettera den offentliga finansieringen genom att från berörda ekonomiska aktörer återkräva de kostnader som uppstår vid marknadskontroll av produkter som befinns vara icke överensstämmande. Artikel 15 är fakultativ vilket innebär att den ger medlemsstaterna en möjlighet att införa eller behålla en reglering som innebär att marknads- kontrollmyndigheterna får återkräva kostnader för sin verksamhet vid bristande överensstämmelse, som artikeln inte innebär någon harmonisering på så sätt att den begränsar medlemsstaternas möjligheter att helt eller delvis finansiera marknadskontrollmyndigheternas verksamhet genom att ta ut avgifter från ekonomiska aktörer. En harmoniserande reglering med sådan innebörd hade inneburit ett betydande ingrepp i medlemsstaternas hittillsvarande rätt att själva bestämma över finansieringen av marknadskontrollverksamhet. En sådan reglering hade också ställt krav på ytterligare överväganden av EU- lagstiftaren, bland annat utifrån frågor om subsidiaritet, proportionalitet och kompetensfördelning. Vidare hade det nödvändiggjort ytterligare reglering i EU:s marknadskontrollförordning. Regeringen instämmer därför, till skillnad från men i likhet med , i utkastets slutsats att artikel 15 i EU:s marknadskontrollförordning inte innebär att avgifter för kontroll av produkter som omfattas av den harmoniserade unionslagstiftning som förtecknas i bilaga I får tas ut endast vid bristande överensstämmelse. Det står däremot medlemsstaterna fritt att införa sådana begränsningar, med stöd i nationell rätt. För att tillgodose att det finns förutsättningar att ta ut avgifter för kontrollen av samtliga produkter som omfattas av den harmoniserade unionslagstiftning som förtecknas i bilaga I till EU:s marknadskontroll- förordning – såväl i fråga om årsavgifter, som timtaxa eller andra uttag av avgift för marknadskontroll – är det lämpligt att införa en generell reglering i lagen (2014:140) med bemyndigande att meddela vissa föreskrifter om marknadskontroll av varor och annan närliggande tillsyn. Det bör i lagen anges att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om avgifter för marknadskontroll enligt EU:s marknadskontrollförordning. 2021/22:238 bör vara dynamisk så att framtida ändringar i förordningen kan få direkt genomslag i lagen. Bemyndigandet gör det möjligt för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att föreskriva om avgifter för kontroll av att produkter uppfyller gällande krav i den harmoniserade unions- Sådana föreskrifter kan avse skyldighet att betala en årsavgift för att finansiera marknadskontrollen eller skyldighet att betala en avgift för kostnader som uppkommer i samband med en kontroll. finns en skyldighet för vissa aktörer att betala årsavgift för Kemikalie- inspektionens tillsyn av kemiska produkter samt årsavgift eller timbaserad avgift för tillsyn av kosmetiska produkter (6 kap. förordningen [1998:940] om avgifter för prövning och tillsyn enligt och föreskrifter [LVFS 2013:10] om kosmetiska produkter). Bemyndigandet kan användas för att utforma liknande föreskrifter på marknadskontrollområdet. Bemyndigandet kan även användas för att föreskriva att avgifter får tas ut endast om den kontrollerade produkten brister i överensstämmelse med kraven i den harmoniserade unionslagstiftning som förtecknas i bilaga I till EU:s marknadskontrollförordning. definieras i artikel 3.7 i EU:s marknadskontrollförordning. utformning av föreskrifter svarar mot att det i sektorslagarna förekommer begränsningar som innebär att avgift endast får tas ut om produkten brister Som ett exempel kan nämnas att det i 8 § lagen med kompletterande bestämmelser till EU:s däckmärkningsförordning anges att en leverantör ska ersätta marknadskontrollmyndigheten för kostnader för granskning av handlingar samt för provtagning och undersökning av prov, om det vid kontrollen visar sig att produkten inte uppfyller kraven enligt EU:s däckmärkningsförordning. I föreskrifter om avgifter som meddelas av regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer finns det utrymme att, som Svensk Handel efterlyser, sätta ramar och närmare specificera vilka avgifter som kan tas ut av ekonomiska aktörer för marknadskontroll. inte omfatta avgifter från andra än ekonomiska aktörer enligt definitionen i artikel 3.13 i EU:s marknadskontrollförordning. I den mån sektorslagarna innehåller avgiftsbestämmelser som motsvarar bemyndigandet bör dessa bestämmelser upphävas eller justeras för att Om det finns särskilda bestämmelser (lex specialis) om avgifter för produktkontroll i unionslagstiftningen ska dessa tillämpas av marknadskontrollmyndigheterna. Kemikalieinspektionen lyfter fram att det i sektorslagstiftningen för medicintekniska produkter respektive för biocidprodukter finns sådana I avsnitt 6 beskrivs den kontroll av produkter som kommunala Det handlar om kontroll av kemiska produkter och varor, kosmetiska produkter, viss utomhusutrustning, vissa förbränningsmotordrivna mobila maskiner samt tobak och liknande Kontrollerna motsvarar rent praktiskt i vissa delar sådan marknadskontroll som avses i EU:s marknadskontrollförordning. göra det möjligt för kommunala myndigheter att ta ut avgifter för produktkontrollerna bör lagen med bemyndigande att meddela vissa föreskrifter om marknadskontroll av varor och annan närliggande tillsyn även innehålla ett bemyndigande för kommunfullmäktige att meddela Prop. 2021/22:238 föreskrifter om avgifter. Kommuner och Regioner och kommun anser att en möjlighet att ta ut avgifter inte är tillräcklig finansiering. I avsnitt 9 görs bedömningen att kommuner bör tilldelas statliga medel för viss rapportering till statliga marknads- kontrollmyndigheter. Därutöver bedömer regeringen att det är möjligt för kommunerna att finansiera sin produktkontroll genom avgiftsuttag. För att lagstiftningen ska vara överskådlig bör vissa sektorslagar som innehåller avgiftsbestämmelser samt innehålla en bestämmelse som upplyser om bemyndigandena i lagen med bemyndigande att meddela vissa föreskrifter om marknadskontroll av varor och annan närliggande tillsyn. Regeringens förslag: Sektorslagarna samt ska innehålla bestämmelser om tystnadsplikt som innebär att den som har tagit befattning med ett ärende som gäller marknadskontroll inte obehörigen får röja eller utnyttja vad denne har fått veta om någons affärs- eller driftförhållanden. Sektorslagarna ska ange att i det allmännas verksamhet tillämpas i stället offentlighets- och sekretesslagen. Luftfartslagen ska innehålla en upplysning om att det i finns bestämmelser om ansvar för den som bryter mot tystnadsplikten. Regeringens bedömning: Det behövs ingen upplysning om bestämmelser i andra sektorslagar än luftfartslagen. Utredningens förslag överensstämmer delvis med regeringens. Utredningen föreslår att bestämmelser om tystnadsplikt ska finnas i en sektorsövergripande lag och föreslår att det ska anges att den som utför marknadskontroll inte obehörigen får röja eller utnyttja det som han eller hon har fått kännedom om under det att uppgifterna utfördes. Utredningen föreslår att det i lagen även ska införas en bestämmelse som upplyser om att bestämmelser om straffansvar för överträdelser av tystnadsplikten finns i 20 kap. 3 § . Remissinstanserna lämnar inga synpunkter på utredningens förslag. Förslaget och bedömningen i utkastet till lagrådsremiss överens- stämmer med regeringens. Remissinstanserna har inga invändningar mot utkastets förslag. Skälen för regeringens förslag och bedömning: EU:s marknads- kontrollförordning ger marknadskontrollmyndigheterna befogenhet att från ekonomiska aktörer kräva information och dokumentation om bland annat specifika produkter, leveranskedjor och distributionsnäts utformning. Inom ramen för en marknadskontrollmyndighets verksamhet kan det därmed förekomma uppgifter om enskildas affärs- eller drift- förhållanden, uppfinningar och forskningsresultat. Det kan även förekomma uppgifter om ekonomiska eller personliga förhållanden för den som trätt i affärsförbindelse eller liknande förbindelse med den som är föremål för marknadskontrollen. 2021/22:238 Enligt 30 kap. 23 § första stycket offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) gäller sekretess, i den utsträckning regeringen meddelar föreskrifter om det, för den beskrivna typen av uppgifter i en statlig myndighets verksamhet som består i bland annat tillsyn med avseende på produktion, handel, transportverksamhet eller näringslivet i övrigt. Sekretess gäller för uppgift om en enskilds affärs- eller driftförhållanden, uppfinningar eller forskningsresultat endast om det kan antas att den enskilde lider skada om uppgiften röjs. Marknadskontroll är en form av tillsyn och 30 kap. 23 § första stycket offentlighets- och sekretesslagen är tillämplig på sådan verksamhet. Bestämmelsen förutsätter att regeringen föreskriver om sekretess. Sådana föreskrifter finns i 9 § offentlighets- och sekretessförordningen (2009:641) och i bilagan till den förordningen. Sekretessbestämmelserna i offentlighets- och sekretesslagen innebär att tystnadsplikt gäller för personer som har fått kännedom om sekretes- skyddade uppgifter genom att för det allmännas räkning delta i en myndighets verksamhet på grund av anställning eller uppdrag hos myndigheten, på grund av tjänsteplikt eller på annan liknande grund (2 kap. 1 §). Tystnadsplikten omfattar i många fall även konsulter eller andra organ utanför den offentliga sektorn som marknadskontroll- myndigheterna anlitar för att utföra vissa kontroller eller andra uppgifter. Vid marknadskontroll uppstår dock inte sällan situationer när uppgifter som kommer fram behöver hanteras av en vidare krets av personer än de som omfattas av denna reglering. Därför behövs det i dessa fall en särskild bestämmelse om tystnadsplikt. Författningsreglerad tystnadsplikt, oavsett om den följer av bestäm- melser i offentlighets- och sekretesslagen eller av annan lag, utgör en inskränkning av yttrandefriheten. Den som bryter mot tystnadsplikten kan dömas för brott mot tystnadsplikten enligt 20 kap. 3 § . Regeringen anser dock, till skillnad från utredningen, inte att detta behöver framgå av lagtexten. Eftersom luftfartslagen redan innehåller en upplysning om bestämmelser om ansvar för brott mot tystnadsplikt (13 kap. 8 §) lägger utkastet i det fallet till den nya bestämmelsen om tystnadsplikt vid befattning med marknadskontrollärende i uppräkningen av bestämmelser om tystnadsplikt. I de sektorslagar som genomför eller kompletterar unionsrättsakterna i bilaga I till EU:s marknadskontrollförordning finns det i flera fall särskilda bestämmelser om tystnadsplikt i ärenden som gäller marknadskontroll eller tillsyn (se till exempel 8 § lagen med kompletterande bestämmelser till EU:s förordning om personlig skyddsutrustning och 11 kap. 65 § ). Bestämmelserna kan dock skilja sig åt i sin utformning och i vissa sektorslagar saknas det bestämmelser om tystnadsplikt. För att skyddet för de aktuella uppgifterna ska bli heltäckande och likartat är det nödvändigt att i följande lagar införa bestämmelser om tystnadsplikt i marknadskontrollverksamhet: • lagen om elektromagnetisk kompatibilitet • lagen om måttenheter, mätningar och mätdon • lagen om märkning av skor •lagen om marknadsföring av kristallglas •lagen om åtgärder mot buller och avgaser från mobila maskiner •lagen om fritidsbåtar och vattenskotrar •lagen om marknadskontroll av EU-gödselprodukter. Marknadskontroll är den verksamhet som bedrivs av och de åtgärder som vidtas av marknadskontrollmyndigheterna. För att det inte ska råda någon tvekan om att tystnadsplikten gäller även de som befattar sig med ett ärende som gäller marknadskontroll, till exempel den som i egenskap av extern tjänsteleverantör biträder marknadskontrollmyndigheten i dess kontrollverksamhet, bör bestämmelsen om tystnadsplikt i sak motsvara innehållet i utredningens förslag, men däremot utformas något annorlunda. Bestämmelsen bör utformas på så sätt att det anges att den som har tagit befattning med ett ärende som gäller marknadskontroll inte obehörigen får röja eller utnyttja vad denne har fått veta om någons affärs- eller driftförhållanden. Att den föreslagna tystnadsplikten avgränsas med ett obehörighetsrekvisit innebär bland annat att uppgifter kan lämnas ut med samtycke, till marknadskontrollmyndigheten eller annars som en följd av en skyldighet i lag eller författning. För att marknadskontrollen ska fungera tillfredsställande är det av stor betydelse att ekonomiska aktörer känner förtroende för att de kan lämna uppgifter om sina ekonomiska förhållanden utan att känsliga uppgifter riskerar att lämnas ut till obehöriga. I sammanhanget är det av särskild vikt att uppgifter som är sekretessreglerade till skydd för enskilds affärs- eller driftförhållanden får ett ändamålsenligt skydd vid marknadskontroll. Detta är lika viktigt oavsett om det är en myndighet eller en privat tjänste- leverantör som hanterar uppgifterna i marknadskontrollärendet. Därför bedömer regeringen att behovet av tystnadsplikt för den som deltar eller har deltagit i sådan verksamhet väger tyngre än intresset av yttrandefrihet för dessa personer. Regeringen anser således att förslaget om tystnadsplikt är proportionerligt och även i övrigt uppfyller de krav som gäller för begränsningar i yttrandefriheten enligt regeringsformen och Europa- konventionen. Det bör också framgå av lagtexten att offentlighets- och sekretesslagen är tillämplig i det allmännas verksamhet. Det allmännas verksamhet innefattar till exempel den författningsreglerade verksamhet som en marknadskontrollmyndighet bedriver. I och lagen om EU-miljömärket finns det redan bestämmelser om tystnadsplikt som innehållsmässigt motsvarar den reglering som föreslås införas i de nämnda sektorslagarna. Dessa bestämmelser i de två lagarna behöver inte ersättas men däremot justeras så att det är tydligt att de även är tillämpliga i den verksamhet som en marknadskontrollmyndighet bedriver. 2021/22:238 Övriga sektorslagar behöver inte ändras eftersom de redan innehåller tillämpliga bestämmelser om tystnadsplikt. I fråga om innebär regeringens förslag att behovet av en bestämmelse om tystnadsplikt i ärenden om marknadskontroll tillgodoses genom ett tillägg till 26 kap. 33 § . Lagrådet påpekar att syftningen i bestämmelsen har blivit fel och att detta kan lösas genom att man behåller den nuvarande lydelsen i en första punkt och lägger till det nya i en andra punkt. Regeringen anser att 26 kap. 33 § bör utformas i huvudsak enligt Lagrådets förslag men med ett par språkliga justeringar. 5.10Utbyte av uppgifter hos som rör import eller export av varor Regeringens förslag: ska på begäran lämna uppgifter som rör import och export av varor till . Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna lämnar inga synpunkter på utredningens förslag. Förslaget i utkastet till lagrådsremiss överensstämmer inte med I utkastet föreslås inte någon komplettering av listan i 1 kap. 4 § tullagen. Remissinstanserna: framhåller att det finns behov av att lägga till i tullagens uppräkning av myndigheter som på begäran ska tillhandahålla uppgifter som förekommer hos verket rörande import eller export av varor. Skälen för regeringens förslag: Tullagen innehåller en bestämmelse om att är skyldig att på begäran lämna uppgifter som rör import och export till ett antal angivna myndigheter (1 kap. 4 §). 1 kap. 4 § tullagen kompletterar artikel 12.1 om tystnadsplikt i och rådets förordning (EU) nr 952/2013 om fastställande av en tullkodex för unionen och syftar till att möjliggöra det utbyte av uppgifter mellan behöriga myndigheter och med som avses i artikel 47.2 i kodexen. Vidare följer av artikel 25.4 a i EU:s marknadskontroll- förordning att riskrelaterad information ska utbytas mellan utsedda tull- och marknadskontrollmyndigheter i enlighet med artikel 47.2 i förordning (EU) nr 952/2013. Det är fråga om uppgiftsskyldighet som innebär att får lämna även sekretessbelagda uppgifter till angivna myndigheter (10 kap. 28 § offentlighets- och sekretesslagen). För att uppfylla kraven i EU:s marknadskontrollförordning på samverkan och informationsutbyte med marknadskontrollmyndigheter, bör möjlighet att lämna sekretessbelagd information rörande import eller export av varor omfatta alla myndigheter med marknadskontrollansvar för produkter som omfattas av EU-förordningen.