prop · H903113 · 2022-02-03 00:00:00 — Regeringen har därför inte inhämtat Lagrådets yttrande över förslaget. 3.3Tillfälligt slopad karenstid för stöd vid korttidsarbete har tagit fram promemorian Tillfälligt slopad karenstid för stöd vid korttidsarbete. I promemorian föreslås bl.a. att karenstiden i lagen (2013:948) om stöd vid korttidsarbete tillfälligt slopas. Den föreslagna ändringen innebär att även den arbetsgivare som mottagit stöd för korttidsarbete –kan beviljas stöd om kraven i övrigt är uppfyllda. En ansökan om stöd med tillämpning av förslaget ska prövas av . En sådan ansökan kan ges in till tidigast . Förslaget föreslås träda i kraft och upphöra att gälla . En sammanfattning av promemorian finns i bilaga 4. Promemorians lagförslag finns i bilaga 5. Promemorian har remissbehandlats. En förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 6. Remissvaren finns tillgängliga i (Fi2021/04054). En ytterligare förlängning av anståndstiden för att möjliggöra avbetalning av tillfälliga anstånd 4.1Befintliga regler om tillfälliga anstånd Under finanskrisen –infördes tillfälliga anståndsbestämmelser genom lagen om anstånd med inbetalning av skatt i vissa fall (prop. 2008/09:113, bet. 2008/09:SkU27, rskr. 2008/09:175). Möjligheten att bevilja anstånd enligt den lagen var tidsbegränsad men lagen som sådan var inte tillfällig. Regeringen har med anledning av spridningen av covid-19 och dess konsekvenser föreslagit ändringar i lagen om anstånd med inbetalning av skatt i vissa fall i tre extra ändringsbudgetar , i två extra ändringsbudgetar och i en extra ändringsbudget . Nedan beskrivs relevanta delar i den lagen, med beaktande av de ändringar som trädde i kraft (prop. 2019/20:132, bet. 2019/20:FiU53, rskr. 2019/20:194), (prop. 2019/20:151, bet. 2019/20:FiU55, rskr. 2019/20:204), (prop. 2019/20:166, bet. 2019/20:FiU59, 2019/20:276), 2020/21:77, 2020/21:FiU40, 2020/21:175) 2020/21:166, 2020/21:FiU49, 2020/21:248), samt 2021/22:89, bet. 2021/22:FiU16, rskr. 2021/22:137). Av 1 § framgår bl.a. att efter ansökan får bevilja anstånd med inbetalning av dels avdragen preliminär skatt och arbetsgivaravgifter, dels mervärdesskatt som redovisas eller kvartalsvis, och som gäller för redovisningsperioder som infaller –och oktober–. Anstånd får beviljas för högst nio redovisningsperioder för avdragen preliminär skatt och arbetsgivaravgifter. Även anstånd med inbetalning av mervärdesskatt som redovisas får beviljas för högst nio redovisningsperioder, medan anstånd med inbetalning av mervärdesskatt som redovisas kvartalsvis får beviljas för högst tre redovisningsperioder. Anståndstiden får bestämmas till längst , dock längst t.o.m. . Anståndstiden får efter ansökan förlängas med som längst . Anståndsbeloppet ska betalas senast den förfallodag enligt en viss bestämmelse i skatteförfarandelagen (2011:1244), förkortad SFL, som infaller närmast efter att anståndstiden upphör. I 1 a § finns en motsvarande möjlighet för den som redovisar mervärdesskatt helårsvis att få anstånd med inbetalning av mervärdesskatt som ska redovisas –. Anståndsmöjligheten gäller för två redovisningsperioder, dvs. Anståndstiden får bestämmas till längst , dock längst t.o.m. den Anståndstiden får efter ansökan förlängas med som längst . Enligt 2 § ska anstånd beviljas om inte särskilda skäl talar emot det. Detsamma gäller förlängning av anståndstiden. 2021/22:113 Av 3 § framgår att ska återkalla anståndet helt eller delvis om den skattskyldige begär det. Om de skatter och avgifter som anståndet avser har satts ned, får återkalla anståndet i motsvarande mån. får även återkalla anståndet helt eller delvis om den skattskyldige har näringsförbud eller är försatt i konkurs, om beslutet om anstånd är felaktigt och felaktigheten beror på att den skattskyldige har lämnat oriktiga eller vilseledande uppgifter eller om det finns synnerliga skäl. Om anståndet har återkallats ska anståndsbeloppet betalas senast den förfallodag enligt en viss bestämmelse i skatteförfarandelagen som infaller närmast efter att har gått från den dag då beslutet om återkallelse fattades. Enligt 4 § ska den som har beviljats anstånd betala den kostnadsränta som enligt 65 kap. 7 § första stycket första meningen och tredje stycket SFL gäller vid anstånd. Detta innebär att kostnadsränta beräknas fr.o.m. dagen efter beloppets ursprungliga förfallodag t.o.m. den dag då anståndsbeloppet senast ska vara inbetalt. Av 5 § följer vidare bl.a. att den som har beviljats anstånd även ska betala en anståndsavgift, utöver kostnadsränta. Anståndsavgiften tas ut på beviljat anståndsbelopp per kalendermånad fr.o.m. månaden efter att anstånd beviljats t.o.m. den månad då anståndsbeloppet ska betalas. Om anståndet har återkallats enligt 3 §, ska anståndsavgiften sättas ned i motsvarande mån. Anståndsavgiften ska betalas senast den dag då anståndsbeloppet ska vara inbetalt. I 9 § anges slutligen att beslut omprövas och överklagas enligt bestämmelserna i 66 och 67 kap. SFL. Av detta följer bl.a. att beslut om anstånd får överklagas till förvaltningsrätten. 4.2En möjlighet till avbetalning under en ytterligare förlängd anståndstid ska införas Regeringens förslag: får efter ansökan förlänga anståndstiden med ytterligare som längst 24 månader efter att den tidigare maximala anståndstiden har upphört. En sådan förlängning förutsätter att det inte finns särskilda skäl som talar emot det och att beviljar en avbetalningsplan, enligt vilken anståndsbeloppet ska vara avbetalt senast den förfallodag som infaller närmast efter att denna ytterligare förlängda anståndstid upphör. Ansökan ska ha kommit in till senast dagen före den förfallodag som infaller närmast efter att den tidigare maximala anståndstiden har upphört. får återkalla ett anstånd helt eller delvis om ett underskott på skattekontot har lämnats till för indrivning efter att en ytterligare förlängd anståndstid har beslutats. Beslut som avser avbetalningsplan får inte överklagas. Den anståndsavgift som är hänförlig till en viss delpost av anståndsbeloppet ska tas ut t.o.m. den kalendermånad då denna delpost ska betalas enligt en avbetalningsplan. Avgiften ska betalas senast den förfallodag som gäller för delposten. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. I promemorian föreslås det att efter ansökan får förlänga anståndstiden med ytterligare som längst 15 månader efter att den tidigare maximala anståndstiden har upphört. Remissinstanserna: , och tillstyrker förslaget. Ett flertal remissinstanser, däribland , , Justitiekanslern, i , , (juridiska fakulteten) och , har inga invändningar mot förslaget. Förvaltningsrätten i har i huvudsak inga invändningar mot förslaget men lämnar en redaktionell synpunkt när det gäller lagtexten. FAR tillstyrker förslaget men tillägger att det bör finnas en beredskap för ytterligare en förlängning av anståndstiden, om det skulle visa sig finnas behov av en sådan åtgärd. Föreningen välkomnar förslaget men anser att anståndstiden bör kunna förlängas med åtminstone 24 månader. Företagarna framför liknande synpunkter och tillägger att beslut som avser avbetalningsplan av rättssäkerhetsskäl bör kunna överklagas, och att bör kunna behandla ansökningar som på grund av t.ex. mindre fel kommit in . Företagarna anför även att konstaterandet i promemorian att uppbördsförlusterna blir större vid längre anstånd står i motsats till konsekvensanalysens beräkningar av uppbördsförluster och varaktig effekt. tillstyrker förslaget men anser att en bortre tidsgräns för alla tillfälliga anstånd skulle kunna bestämmas till mitten av 2023. Näringslivets Skattedelegation, till vilken även Föreningen ansluter sig (förkortat NSD m.fl.), anför att det är bra att en möjlighet till förlängning av anståndstiden införs men att en mer rimlig tidshorisont för avbetalning är tre till . NSD m.fl. anser vidare att utgångspunkten bör vara att det är företagen som styr utformningen av avbetalningsplanen och att ett företags förslag endast bör frångås om det finns särskilda skäl för detta. Slutligen ser NSD m.fl. inte behovet av den föreslagna grunden för återkallelse av anstånd och avstyrker därför det förslaget. Förslaget brister även i proportionalitet eftersom ett försumbart underskott på skattekontot som överlämnats till kan medföra att anstånd med betydande belopp återkallas. Visita framför liknande synpunkter och tillägger att det bör vara möjligt att bevilja avbetalningsplaner som löper över betydligt än , att en godkänd avbetalningsplan efter ansökan bör kunna ändras samt att det bör tydliggöras att det skatterättsliga företrädaransvaret inte kommer att tillämpas på tillfälliga anstånd. finner sammantaget att konsekvensutredningen uppfyller kraven i 6 och 7 §§ förordningen (2007:1244) om konsekvensutredning vid regelgivning, men anser att beskrivningen av förslagets effekter på företagens konkurrensförhållanden är bristfällig. tillstyrker förslaget men anser att det är av synnerlig vikt att det klargörs att förslaget till hur avbetalningsplanen ska utformas ska komma från företagen i samband med ansökan om ytterligare förlängning av anståndstiden. Myndigheten uppfattar också förslaget på så sätt att en utgångspunkt bör vara att större delen av anståndsbeloppet ska betalas tidigt i avbetalningsperioden. anför vidare att det är viktigt att det framgår att en första avbetalning i regel ska ske tidigt i avbetalningsperioden om inte särskilda skäl talar emot det. Det bör även framgå hur stor procentuell andel av betalningarna som bör 2021/22:113 ske under specificerade tidsintervall. Srf konsulterna ser positivt på förslaget men anser att anståndstiden bör kunna förlängas med som längst 24 månader om särskilda omständigheter föreligger. När det gäller förslaget att ansökan ska ha kommit senast en viss tidpunkt framför Srf konsulterna att det inte är rimligt att mindre misstag ska få oproportionerliga effekter. En rimlig åtgärd är att den som lämnar in en ansökan för sent kan påföras en sanktionsavgift. Skälen för regeringens förslag Möjligheten att bevilja anstånd enligt lagen om anstånd med inbetalning av skatt i vissa fall återinfördes . Från och med detta datum har det således varit möjligt för att bevilja s.k. tillfälliga anstånd. Syftet med dessa anstånd är att dämpa tillfälliga likviditetsproblem som kan uppstå för i grunden sunda och livskraftiga företag med anledning av pandemin och åtgärderna för att begränsa smittspridningen. Det bör inledningsvis nämnas att en möjlighet till förlängning av anståndstiden infördes (prop. 2020/21:77, bet. 2020/21:FiU40, rskr. 2020/21:175). Detta innebär bl.a. att anståndstiden kan vara maximalt , i stället som tidigare gällde. Mot bakgrund av detta väntas ett stort antal anstånd upphöra , med början i . I sammanhanget bör det även lyftas fram att det likviditetsstöd som de tillfälliga anstånden innebär har utnyttjats i mycket hög utsträckning. uppgick det totala antalet anståndsbeslut till ca 224 000 avseende ca 53 000 företag. uppgick det sammanlagda anståndsbeloppet till ca och det sammanlagda nettoanståndsbeloppet till ca . Detta kan ställas i relation till att det sammanlagda anståndsbeloppet uppgick till ca när en motsvarande anståndsmöjlighet fanns 2011 i samband med finanskrisen. Med hänsyn till den allvarliga ekonomiska situation som delar av det svenska näringslivet fortfarande befinner sig i och andra delar befaras hamna i, görs bedömningen att det finns anledning att överväga ytterligare extraordinära åtgärder. Dessa ska komplettera redan genomförda anpassningar av regelverket om tillfälliga anstånd. Ytterligare förlängning av anståndstiden Ett effektivt och ändamålsenligt sätt att i ännu högre grad underlätta för företagen i den rådande situationen bedöms vara att införa en möjlighet till ytterligare förlängning av anståndstiden, under vilken en avbetalningsplan ska löpa. En sådan åtgärd skulle underlätta för företag vars ekonomiska situation ännu inte är sådan att hela det beviljade anståndsbeloppet kan betalas i samband med att den nuvarande maximala anståndstiden upphör. Vid utformningen av ett sådant förslag bör hänsyn bl.a. tas till att vissa företag kan komma att drabbas hårt ekonomiskt av de restriktioner som har införts och . måste det beaktas att uppbördsförlusterna och kostnaderna för skattebetalarna bedöms bli större vid mer omfattande eller längre anstånd. Av 1 § tredje stycket och 1 a § tredje stycket lagen om anstånd med inbetalning av skatt i vissa fall framgår bl.a. att anståndstiden får bestämmas till längst och att anståndstiden därefter får förlängas med som längst . Regeringen föreslår, i likhet med Föreningen , Företagarna och Srf konsulterna, att anståndstiden ska kunna förlängas med ytterligare som längst 24 månader efter att den maximala anståndstiden enligt 1 § tredje stycket respektive 1 a § tredje stycket har upphört. Denna ytterligare förlängningsperiod räknas således från den tidpunkt då den tidigare förlängningsperioden upphör, förutsatt att den nuvarande möjligheten till förlängning då har utnyttjats till fullo. Detta inträffar i regel när har gått från det att anståndsbeslutet ursprungligen fattades. Förslaget bedöms leda till en enhetlig och förutsebar reglering, bl.a. eftersom den ytterligare förlängningsperiodens längd inte avgörs av när fattar beslutet om förlängning. När det gäller just längden på den ytterligare förlängningsperioden bör det inledningsvis nämnas att en bortre tidsgräns av det slag som föreslår bl.a. skulle leda till olika långa ytterligare förlängningsperioder, beroende på när företaget i fråga ursprungligen beviljades anstånd. Sådana effekter är inte önskvärda. Vidare bör det återigen lyftas fram, bl.a. mot bakgrund av vad NSD m.fl. och Visita framför, att även om syftet med den föreslagna åtgärden är att i ännu högre grad underlätta för företagen, måste det beaktas att uppbördsförlusterna och kostnaderna för skattebetalarna bedöms bli större ju längre anstånd som ges. Det bör även nämnas att förslaget innebär att vissa ytterligare förlängningsperioder kommer att kunna sträcka sig . Sammantaget bedömer regeringen att den föreslagna längden på den ytterligare förlängningsperioden är väl avvägd. Regeringen avser dock att även fortsättningsvis följa utvecklingen av de tillfälliga anstånden. Företagarnas synpunkt om bl.a. beräkning av uppbördsförluster bemöts i avsnitt 4.4 och synpunkt om konkurrensförhållanden behandlas i avsnitt 4.4.4. Det föreslås också att en förutsättning för ytterligare förlängd anståndstid ska vara att beviljar en avbetalningsplan, enligt vilken anståndsbeloppet ska vara avbetalt senast den förfallodag enligt 62 kap. 9 § första stycket SFL som infaller närmast efter att denna ytterligare förlängningsperiod upphör. Utöver vad som har nämnts föreslås det ankomma på att i sin egenskap av borgenär för statens fordringar besluta om den närmare utformningen av en sådan avbetalningsplan. I begreppet avbetalningsplan ligger dock att anståndsbeloppet ska betalas i minst två delposter, samt att en utgångspunkt bör vara att inte större delen av anståndsbeloppet ska betalas först . Med anledning av vad anför i denna del bör det lyftas fram att det senare inte nödvändigtvis innebär att större delen av anståndsbeloppet ska betalas tidigt i avbetalningsperioden. Avbetalningarna kan i många fall förväntas bli jämnt fördelade . Det finns dock inget som hindrar ett en första avbetalning sker tidigt i avbetalningsperioden, om anser att det är lämpligt och ändamålsenligt. 2021/22:113 skyldige har fått förnyade likviditetsproblem till följd av den ökade smittspridningen /22, bör det å andra sidan i stället kunna godtas att endast en mindre del av anståndsbeloppet betalas under den inledande delen av avbetalningsperioden. Vidare kan det lyftas fram, mot bakgrund av vad NSD m.fl., och Visita framför, att det inte finns något hinder mot att den skattskyldige lämnar ett förslag till utformning av avbetalningsplan i samband med sin ansökan om ytterligare förlängd anståndstid. Det ska understrykas att detta inte innebär något annat än det som redan har nämnts, nämligen att det är som beslutar om den närmare utformningen av avbetalningsplanen. Det kan dock i många fall finnas skäl att följa den skattskyldiges förslag till utformning, bl.a. eftersom det i de flesta fall kan antas ge störst möjlighet till återbetalning av anståndsbeloppet. Det föreslås vidare att ytterligare förlängd anståndstid ska kunna beviljas enbart efter ansökan av den skattskyldige och om inte särskilda skäl talar emot det, på samma sätt som när det gäller själva anståndet i sig och förlängning av anståndstid enligt nu gällande bestämmelser. Skälet för detta är att den aktuella anståndsregleringen är generellt utformad. Alla företag som så önskar kan ansöka om anstånd. Som redan nämnts är syftet med anståndsmöjligheten att hjälpa företag som i grunden är sunda och livskraftiga över en tillfällig, svår period med akut likviditetsbrist. Anståndsmöjligheten får dock inte innebära att företag som missköter sin ekonomi eller är oseriösa på annat sätt gynnas (prop. 2008/09:113 s. 8 och 9). Det anges därför i 2 § lagen om anstånd med inbetalning av skatt i vissa fall att anstånd ska beviljas om inte särskilda skäl talar emot det. Detsamma gäller alltså förlängning av anståndstiden enligt 1 § tredje stycket respektive 1 a § tredje stycket. Med särskilda skäl för avslag avses bl.a. fall där den skattskyldige har mer än försumbara skulder som är överlämnade till indrivning eller att omständigheter föreligger hos den skattskyldige som skulle kunna medföra återkallelse av godkännande för F-skatt (prop. 2008/09:113 s. 14 och 15). Av 9 kap. 4 § SFL jämförd med 9 kap. 1 § SFL framgår att ska återkalla ett godkännande för F-skatt bl.a. om innehavaren har näringsförbud eller är försatt i konkurs. Det nu aktuella förslaget innebär således att ska pröva en ansökan om ytterligare förlängd anståndstid på samma sätt som en ansökan om anstånd eller om förlängd anståndstid enligt nu gällande bestämmelser. I detta sammanhang föreslås det även att en ansökan om ytterligare förlängd anståndstid ska ha kommit in till senast dagen före den förfallodag enligt 62 kap. 9 § första stycket SFL som infaller närmast efter att den nuvarande maximala anståndstiden har upphört. Utan en tidsgräns av det aktuella slaget skulle oönskade effekter kunna uppstå, t.ex. att flera kortare förlängningsperioder och avbetalningsplaner skulle kunna beviljas efter varandra. Sådana konsekvenser ligger inte i linje med intentionerna med förslaget om att införa en möjlighet till avbetalningsplan under en ytterligare förlängd anståndstid. Det kan här tilläggas, bl.a. mot bakgrund av vad Företagarna och Srf konsulterna anför, att den aktuella tidsgränsen bedöms vara klar och tydlig för både skattskyldiga och . Det ska också nämnas att inget hindrar att en skattskyldig lämnar in sin ansökan i slutet av den nuvarande maximala anståndstiden och före den föreslagna tidsgränsen, varvid eventuella fel och misstag kan rättas till. Eftersom det är frivilligt att begära ytterligare anståndstid är det inte lämpligt att införa en sanktionsavgift av det slag som Srf konsulterna föreslår. Av 3 § andra stycket lagen om anstånd med inbetalning av skatt i vissa fall följer bl.a. att får återkalla ett anstånd helt eller delvis om den skattskyldige har näringsförbud eller är försatt i konkurs, om beslutet om anstånd är felaktigt och felaktigheten beror på att den skattskyldige har lämnat oriktiga eller vilseledande uppgifter eller om det finns synnerliga skäl. Med synnerliga skäl avses t.ex. fall där det kan konstateras att det företag som beviljats anstånd har använts som ett verktyg för att begå ekonomisk brottslighet och där beslut om näringsförbud ännu inte har fattats, dvs. rena undantagssituationer (prop. 2019/20:166 s. 38). Dessa grunder för återkallelse ska vara tillämpliga även under en sådan ytterligare förlängningsperiod som föreslås. I detta sammanhang bör det också nämnas att om ett anstånd har återkallats, ska anståndsbeloppet betalas senast den förfallodag enligt 62 kap. 9 § första stycket SFL som infaller närmast efter att har gått från den dag då beslutet om återkallelse fattades. Detsamma gäller om ett anstånd har återkallats på den skattskyldiges egen begäran enligt 3 § första stycket lagen om anstånd med inbetalning av skatt i vissa fall. Utöver de angivna grunderna för återkallelse bedöms det vara rimligt att ska kunna återkalla ett anstånd om ett underskott på skattekontot har lämnats för indrivning. Som nämnts anges det i 2 § lagen om anstånd med inbetalning av skatt i vissa fall att anstånd ska beviljas om inte särskilda skäl talar emot det. Detsamma gäller förlängning av anståndstiden enligt 1 § tredje stycket eller 1 a § tredje stycket. Med särskilda skäl för avslag avses alltså bl.a. fall där den skattskyldige har mer än försumbara skulder som är överlämnade för indrivning. Det föreslås att ska kunna återkalla ett anstånd om ett underskott på skattekontot har lämnats till för indrivning efter att en sådan ytterligare förlängd anståndstid som föreslås har beslutats. Ett underskott på skattekontot kan t.ex. uppstå om en delpost av anståndsbeloppet inte har betalats i rätt tid enligt en avbetalningsplan. Med anledning av vad NSD m.fl. och Visita framför bör det här understrykas att den föreslagna grunden för återkallelse alltså anknyter till den nu nämnda grunden för avslag. Det bör också lyftas fram att det av 70 kap. 1 § första stycket SFL bl.a. följer att om ett skatte- eller avgiftsbelopp inte har betalats i rätt tid, ska fordran lämnas till för indrivning om det obetalda beloppet uppgår till för en betalningsskyldig som ska lämna skattedeklaration eller är godkänd för F-skatt, och om den betalningsskyldige har uppmanats att betala beloppet. Av 5 § första stycket lagen om anstånd med inbetalning av skatt i vissa fall framgår bl.a. att anståndsavgift tas ut på beviljat anståndsbelopp per kalendermånad fr.o.m. månaden efter att anstånd beviljats 2021/22:113 t.o.m. den månad då anståndsbeloppet ska betalas enligt 1 § tredje stycket respektive 1 a § tredje stycket samma lag. Det bör här lyftas fram att om ytterligare förlängd anståndstid och avbetalningsplan beviljas kommer nya förfallodagar att ersätta den förfallodag som annars skulle ha gällt enligt 1 § tredje stycket eller 1 a § tredje stycket. Det föreslås att samma princip för beräkningen av anståndsavgiften ska gälla även under en ytterligare förlängningsperiod och avbetalningsplan, dvs. att den anståndsavgift som är hänförlig till en viss delpost av anståndsbeloppet ska tas ut t.o.m. den kalendermånad då denna delpost ska betalas enligt avbetalningsplanen. Av 5 § andra stycket samma lag framgår vidare bl.a. att anståndsavgiften ska betalas senast den förfallodag som avses i 1 § tredje stycket respektive 1 a § tredje stycket samma lag. Även i denna del föreslås samma princip gälla under en ytterligare förlängningsperiod och avbetalningsplan, vilket innebär att den anståndsavgift som är hänförlig till en viss delpost av anståndsbeloppet ska betalas senast den förfallodag då denna delpost senast ska betalas enligt avbetalningsplanen. Frågan om det skatterättsliga företrädaransvaret, som Visita tar upp, faller utanför ramen för detta lagstiftningsärende. Här kan dock upplysningsvis nämnas att i det rättsliga ställningstagandet Tillfälliga anstånd och företrädaransvar (, dnr 8-723825) har uttalat sig om tillämpningen av företrädaransvaret när det gäller tillfälliga anstånd. Det anges där bl.a. att inte kommer att ansöka om företrädaransvar för skatter och avgifter som omfattas av anstånd enligt lagen om anstånd med inbetalning av skatt i vissa fall. Om någon uppenbart har utnyttjat möjligheterna till att beviljas ett tillfälligt anstånd helt i strid med syftet med anståndsbestämmelserna, kan det dock enligt bli aktuellt att i enstaka och mycket speciella fall ansöka om ett företrädaransvar gentemot en företrädare som har agerat uppsåtligt.