prop · H903138 · 2022-03-01 00:00:00 — vikonstaterat att brottstypen ofredande har ett mycket vitt tillämpningsområde när det gäller hänsynslösa gärningar. Sammantaget har vi bedömt att befintliga straffbestämmelser – om deras respektive tillämpningsområden nyttjas fullt ut – ger goda möjligheter för brottsförebyggande och brottsutredande myndigheter att motverka hedersrelaterat våld och annat sådant förtryck. Vi bedömer att allmänna regler om preskription bör gälla för den föreslagna nya brottstypen hedersbrott. Vi föreslår att svensk domsrätt ska föreligga för den föreslagna nya brottstypen hedersbrott utan hinder av det generella kravet på s.k. dubbel straffbarhet. I enlighet med detta ändras 2 kap. 2 § fjärde stycket på så sätt att det i det stycket tas in en hänvisning till den av oss föreslagna nya bestämmelsen i 4 kap. . Straffskalor och straffprocessuella frågor När brottstyperna grov fridskränkning och grov kvinnofridskränkning infördes i 1998 angavs i bestämmelsen om grov fridskränkning att straffet skulle vara fängelse i lägst och högst . Bestämmelsen om grov kvinnofridskränkning infördes i samma paragraf och hänvisade i fråga om straffskala tillbaka till vad som gällde grov fridskränkning. Paragrafen har därefter ändrats bl.a. på så sätt att straffskalan för de båda brottstyperna nu är fängelse i lägst och högst . Det som vi har övervägt är om straffminimum nu borde höjas till fängelse eller inte. har, innan vi inledde vårt utredningsarbete, föreslagit en sådan höjning i syfte att ge polis och åklagare bättre verktyg för att kunna samla in nödvändig stödbevisning i form av läkarjournaler och rättsintyg i de fall målsäganden inte ger sitt samtycke till detta. har också angett att ett höjt straffminimum bättre skulle avspegla brottets allvarliga karaktär. Vi gör bedömningen att straffskalan för grov fridskränkning och grov kvinnofridskränkning inte bör ändras. Straffet för såväl dessa brottstyper som det föreslagna nya hedersbrottet ska vara fängelse i lägst och högst . Med hänvisning till våra allmänna utgångspunkter för en reform konstaterar vi att en skärpning av straffet för en viss brottstyp måste kunna motiveras med att personer som begår sådana brott därigenom gör sig förtjänta av ett strängare straff än enligt nu gällande straffskala. Förtjänsten ska i sin tur bedömas i termer av hur stor skada, kränkning eller fara som den brottsliga gärningen innebär, exempelvis för brottsoffret. Intresset av att få tillgång till straffprocessuella verktyg utgör inte ett rationellt skäl för en höjning av straffminimum. Frågan har alltså varit om en skärpning av straffminimum för de s.k. fridskränkningsbrotten kan motiveras med förtjänstrelaterade skäl. Vi gör bedömningen att redan dagens straffskala för de s.k. fridskränkningsbrotten, med ett minimistraff på fängelse , innebär att den som döms för grov fridskränkning eller grov kvinnofridskränkning får ett så strängt straff som om han eller hon i stället skulle ha dömts för var och en av de brottsliga gärningar, exempelvis ett fall av misshandel av normalgraden, ett fall av olaga tvång och ett fall av ofredande, som annars skulle ha ingått i fridskränkningsbrottet. Det är inte motiverat att öka den skillnaden, så att straffet för brottsliga gärningar som begås mot annan än den som kan anses som närstående blir endast en bråkdel av straffet för motsvarande brottsliga gärningar begångna mot närstående. Vidare konstaterar vi att ett skärpt straffminimum för de s.k. fridskränkningsbrotten kan leda till att domstolarna undviker att tillämpa bestämmelserna och i stället dömer för de ingående underbrotten i de, relativt sett, minst straffvärda fallen. Det skulle i sin tur innebära en risk för att en höjning av straffminimum motverkar bestämmelsernas syfte. Trots ställningstagandet i sak lämnas, i enlighet med uppdraget, ett alternativt förslag till straffskala för grov fridskränkning och grov kvinnofridskränkning som innebär att straffminimum höjs från fängelse till fängelse . Det alternativa förslaget omfattar även det föreslagna nya särskilda hedersbrottet Som vi har konstaterat inom ramen för våra överväganden i fråga om straffskalan för de s.k. fridskränkningsbrotten kan straffprocessuella hänsyn inte utgöra rationella argument för en skärpning av straffminimum för en viss brottstyp. Som vi däremot också har konstaterat kan utvidgade möjligheter att använda straffprocessuella verktyg i stället uppnås genom förändringar av de straffprocessuella bestämmelserna. Vi föreslår mot den bakgrunden att bestämmelserna i 10 kap. 23 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) och 5 § andra stycket lagen (2005:225) om rättsintyg i anledning av brott ändras. Förändringarna innebär att sekretessbelagd uppgift om målsäganden inom sjukvården får tas in i ett rättsintyg och lämnas ut till myndighet som har till uppgift att ingripa mot brottet om uppgiften angår misstanke om ett begånget brott för vilket det inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse , i stället för som , eller ett försök till brott för vilket det inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse , i stället för som . Förändringen innebär att brottsutredande myndigheter kan få tillgång till uppgifter från sjukvården – utan att brottsoffrets samtycke behöver inhämtas – också vid utredningar om s.k. fridskränkningsbrott och det föreslagna nya hedersbrottet. Den föreslagna ändringen motiveras av att fördelarna för enskilda brottsoffer och brottsofferkollektivet – i form av mer effektiva brottsutredningar avseende nu aktuella förhållandevis allvarliga brottstyper – väger tyngre än brottsoffrets intresse av att själv få bestämma om i vilken utsträckning som de brottsutredande myndigheterna ska få ta del av uppgifterna. Vi bedömer att de föreslagna ändringarna minskar den press som ett brottsoffer kan känna på sig om hon eller han själv disponerar över frågan om uppgifterna ska lämnas ut eller inte. 2021/22:138 Bilaga 1 2021/22:138 Bilaga 1 Konsekvenser av utredningens förslag De som i praktiken berörs närmast av våra överväganden och förslag är gärningspersoner som begår upprepade hedersrelaterade brott mot samma brottsoffer och brottsoffer som utsätts för sådana brott. Vidare berör övervägandena och förslagen , , offentliga försvarare, målsägandebiträden och särskilda företrädare för barn, Kriminalvården, inklusive frivården, de allmänna domstolarna samt . Förslaget angående rättsintyg berör även och läkare som upprättar rättsintyg. När det särskilt gäller ekonomiska konsekvenser berör övervägandena och förslagen i första hand Kriminalvården. Den årliga kostnadsökningen för Kriminalvården av att genomföra våra förslag i fråga om införandet av ett nytt hedersbrott kan uppskattas till . Domstolarna kan förväntas få ökade kostnader på avseende längre handläggningstider. Den årliga kostnadsökningen för rättsliga biträden uppskattas till . Våra straffprocessuella förslag i fråga om rättsintyg m.m. kan förväntas leda till en endast marginell kostnadsökning för de som beställer rättsintyg. De ökade kostnader som våra förslag medför är så pass begränsade att de kan finansieras genom omfördelningar inom kostnadsområdet för rättsväsendet. De föreslagna ändringarna i lag kan träda i kraft och det krävs inte några särskilda övergångsbestämmelser. Utdrag ur lagförslaget i betänkandet Förslag till lag om ändring i (1962:700) Härigenom föreskrivs i fråga om (1962:700) dels att nuvarande 4 kap. 4 b–d §§ ska betecknas 4 kap. 4 c–e §§, dels att 2 kap. 2 §, 4 kap. 4 a § och den nya 4 kap. 4 c § ska ha följande lydelse, dels att det ska införas en ny paragraf, 4 kap. 4 b §, med följande lydelse. 2021/22:138 Bilaga 2 För brott som begåtts utom riket döms efter svensk lag och vid svensk domstol, om brottet begåtts 1.av svensk medborgare eller av utlänning med hemvist i , 2.av utlänning utan hemvist i , som efter brottet blivit svensk medborgare eller tagit hemvist här i riket eller som är dansk, finsk, isländsk eller norsk medborgare och finns här, 3.av annan utlänning som finns här i riket och på brottet enligt svensk lag kan följa fängelse , eller 4.i utövningen av ett svenskt företags näringsverksamhet och det är fråga om givande av muta, grovt givande av muta eller handel med inflytande enligt 10 kap. 5 d § 2. Första stycket gäller inte, om gärningen är fri från ansvar enligt lagen på gärningsorten eller om den begåtts inom område som inte tillhör någon stat och enligt svensk lag svårare straff än böter inte kan följa på gärningen. I fall som avses i denna paragraf får inte dömas till påföljd som är att anse som strängare än det svåraste straff som är föreskrivet för brottet enligt lagen på gärningsorten. De inskränkningar av svensk domsrätt som anges i andra och tredje styckena gäller inte för brott som avses i 4 kap. 1 a och 4 c §§ och 16 4 kap. 1 a, 4 b och 4 d §§ och kap. 10 a § första stycket 1 och 16 kap. 10 a § första stycket 1 och sjätte stycket eller försök till sådana sjätte stycket eller försök till sådana 4 kap. 4 § 4 kap. 4 § varigenom någon förmåtts att ingå varigenom någon förmåtts att ingå ett sådant äktenskap eller en sådan ett sådant äktenskap eller en sådan som avses i 4 c § eller försök till som avses i 4 d § eller försök till sådant brott, eller sådant brott, eller 3.6 kap. 1–6, 8, 9 och 12 §§ eller försök till brott enligt 6 kap. 1, 2, 4– 6, 8, 9 och 12 §§, om brottet begåtts mot en person som inte fyllt . 1 Senaste lydelse 2020:173. 2021/22:138 Bilaga 2 Den som begår brottsliga gärningar enligt 3, 4, 5, 6 eller 12 kap. eller enligt 24 § lagen (1988:688) om kontaktförbud i syfte att bevara eller återupprätta en persons eller familjs, släkts eller annan liknande grupps heder, döms, om var och en av gärningarna utgjort led i en upprepad kränkning av den utsattes integritet och gärningarna varit ägnade att allvarligt skada hans eller hennes självkänsla, för hedersbrott till fängelse i lägst och högst . Förslag till lag om ändring i lagen (2005:225) om rättsintyg i anledning av brott Härigenom föreskrivs att 5 § lagen (2005:225) om rättsintyg i anledning av brott ska ha följande lydelse. 2021/22:138 Bilaga 2 Ett rättsintyg får inte utfärdas utan den enskildes samtycke, om inte något annat följer av andra eller tredje stycket. Ett rättsintyg som avser en målsägande får utfärdas utan samtycke 1. vid misstanke om brott för vilket det inte är föreskrivet vilket det inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse lindrigare straff än fängelse i sex eller försök till brott för vilket det månader eller försök till brott för inte är föreskrivet lindrigare straff vilket det inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse , 2. vid misstanke om försök till brott för vilket det inte är innefattat försök till överföring av avses i 1 kap. 3 § smittskyddslagen (2004:168), 3. vid misstanke om brott enligt 2. vid misstanke om brott enligt 3, 4 eller 6 kap. eller 3, 4 eller 6 kap. eller brott som avses i lagen (1982:316) brott som avses i lagen (1982:316) med förbud mot könsstympning av med förbud mot könsstympning av kvinnor, mot någon som inte har kvinnor, mot någon som inte har 3. om uppgifter gäller sekretess enligt 25 kap. 1– gäller sekretess enligt 25 kap. 1– 5 §§ offentlighets- och sekretess- 5 §§ offentlighets- och sekretess- lagen (2009:400) eller tystnadsplikt lagen (2009:400) eller tystnadsplikt enligt 6 kap. 12 § patientsäkerhets- enligt 6 kap. 12 § patientsäkerhets- lagen (2010:659) har lämnats ut till lagen (2010:659) har lämnats ut till Ett rättsintyg som avser den som är misstänkt för brott får utfärdas utan samtycke 1.i samband med kroppsbesiktning enligt 28 kap. , 2. om annan undersökning än 2. om annan undersökning än kroppsbesiktning har ägt rum och kroppsbesiktning har ägt rum och 1 Senaste lydelse 2016:548. det finns misstanke om sådant brott som avses i andra stycket 1–3. det finns misstanke om sådant brott som avses i andra stycket 1 och 2. Förslag till lag om ändring i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) Härigenom föreskrivs att 10 kap. 23 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) ska ha följande lydelse. 2021/22:138 Bilaga 2 Om inte annat följer av 19–22 §§ får en uppgift som angår misstanke om ett begånget brott och som är sekretessbelagd enligt 24 kap. 2 a eller 8 §, 25 kap. 1 §, 2 § andra stycket eller 3–8 §§, 26 kap. 1–6 §§, 29 kap. 1 §, 31 kap. 1 § första stycket, 2 eller 12 §, 33 kap. 2 §, 36 kap. 3 § eller 40 kap. 2 eller 5 § lämnas till en åklagarmyndighet, , Säkerhetspolisen eller någon annan myndighet som har till uppgift att ingripa mot brottet endast om misstanken angår 2. försök till brott för vilket det 2. försök till brott för vilket det inte är föreskrivet lindrigare straff inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse , eller 3.försök till brott för vilket det inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse , om gärningen innefattat försök till överföring av sådan allmänfarlig sjukdom som avses i 1 kap. 3 § smittskyddslagen (2004:168). 1 Senaste lydelse 2014:633. 2021/22:138 Bilaga 2 Författningsförslag som inte följer av ställningstagandena Alternativt förslag till lag om ändring i (1962:700) Härigenom föreskrivs i fråga om (1962:700) att den nya 4 b § ska ha följande lydelse. Den som begår brottsliga gärningar enligt 3, 4, 5, 6 eller 12 kap. eller enligt 24 § lagen (1988:688) om kontaktförbud i syfte att bevara eller återupprätta en persons eller familjs, släkts eller annan liknande grupps heder, döms, om var och en av gärningarna utgjort led i en upprepad kränkning av den utsattes integritet och gärningarna varit ägnade att allvarligt skada hans eller hennes självkänsla, för hedersbrott till fängelse i lägst ett och högst sex år Observera att det är endast straffskalan som skiljer detta alternativ från det författningsförslag i avsnitt 1 som följer av våra ställningstaganden. 2021/22:138 Bilaga 3 Efter remiss har yttrande över betänkandet lämnats av , , , Brottsofferjouren , , , , , ECPAT , kommun, , , Föreningen , , Hovrätten för , Justitiekanslern, , kommun, Kriminalvården, Kvinnors nätverk, (Barnafrid – Nationellt ), , i , i , i län, i , i , kommun, , , Myndigheten för delaktighet, Myndigheten för familjerätt och föräldrarskapsstöd, Myndigheten för stöd till trossamfund, Myndigheten för ungdoms- och civilsamhällesfrågor, , kommun, Origo, , Region , Region , , bisexuellas, transpersoners och queeras rättigheter, för kvinnojourer och tjejjourer i , aldrig Pela och , , , , Stiftelsen , , , , , , Kommuner och Regioner, Säkerhetspolisen, Säters kommun, Tjejers rätt i samhället, , Unizon, kommun, (Nationellt centrum för kvinnofrid), Varken hora eller kuvad, läns landstings om våld i nära relationer, , och . Yttrande har också inkommit från Kvinnofronten, , och i . Delegationen mot segregation, Region , ombudsmän, , och har avstått från att yttra sig. Följande remissinstanser har inte inkommit med något yttrande. Barnens rätt i samhället, , , kommun, kommun, , Funktionsrätt , , kommun, MÄN, Nationella Nätverket för , kommun, kommun, , Riksförbundet Internationella Föreningar för Invandrarkvinnor, kommun, , kommun, kommun, kommun, Terrafem – nätverket för kvinnors rätt mot mäns våld, kommun, , kommun och . 2021/22:138 Bilaga 4 Förslag till lag om ändring i Härigenom föreskrivs i fråga om dels att 2 kap. 5 § ska ha följande lydelse, dels att det ska införas en ny paragraf, 4 kap. 4 e §, av följande lydelse. Lydelse enligt SFS 2021:1014 I de fall som avses i 3 § 2, 3 och 5 är svensk domstol behörig endast om gärningen är straffbar även enligt lagen på gärningsorten (dubbel straffbarhet). Om brottet har begåtts på flera staters område är kravet på dubbel straffbarhet uppfyllt om gärningen är straffbar enligt lagen på någon av gärningsorterna. Det får inte dömas till påföljd som är strängare än det svåraste straff som är föreskrivet för brottet enligt lagen på gärningsorten. Första stycket gäller inte 1.om brottet har begåtts av någon som tillhör Försvarsmakten på ett område där en avdelning av Försvarsmakten befann sig, 2.om brottet har begåtts vid tjänstgöringen av någon som är anställd av en svensk myndighet för att delta i en internationell militär insats eller i internationell civil krishantering, 3.brott för vilket det lindrigaste straff som är föreskrivet enligt svensk lag är fängelse , och 4.brott som avses i a) 4 kap. 1 a och 4 c §§ och a) 4 kap. 1 a, 4 c och 4 e §§ och 16 kap. 10 a § första stycket 1 och 16 kap. 10 a § första stycket 1 och sjätte stycket eller försök till sådana sjätte stycket eller försök till sådana b)4 kap. 4 § andra stycket varigenom någon förmåtts att ingå ett sådant äktenskap eller en sådan äktenskapsliknande förbindelse som avses i 4 c § eller försök till sådant brott, c)6 kap. 1–6, 8, 9 och 12 §§ eller försök till brott enligt 6 kap. 1, 2, 4– 6, 8, 9 och 12 §§, om brottet begåtts mot en person som inte fyllt , d)14 kap. 6 § eller försök till sådant brott, e)22 kap. 6 a och 6 b §§, f)2 § lagen (1982:316) med förbud mot könsstympning av kvinnor, eller g)8 § lagen (1996:95) om vissa internationella sanktioner. Den som begår brottsliga gärningar mot en person enligt 3 eller 4 kap., 5 kap. 1 eller 2 §, 6 eller 12 kap. eller enligt 24 § lagen (1988:688) om kontaktförbud, döms, om var och en av gärningarna utgjort led i en upprepad kränkning av personens integritet och ett syfte med gärningarna varit att bevara eller återupprätta en persons eller familjs, släkts eller annan liknande grupps heder, för hedersförtryck till fängelse i lägst ett och högst . Denna lag träder i kraft . 2021/22:138 Bilaga 4 2021/22:138 Bilaga 5 Utdrag ur protokoll vid sammanträde Närvarande: F.d. justitieråden och samt justitierådet Ett särskilt brott för hedersförtryck Enligt en lagrådsremiss har regeringen () beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till lag om ändring i . Förslaget har inför Lagrådet föredragits av kanslirådet . Till Lagrådet har det inkommit en skrift från en person vid namn . Förslaget föranleder följande yttrande. Lagrådet har valt att inleda yttrandet med huvudförslaget. 4 kap. 4 e § Allmänna synpunkter på förslaget I lagrådsremissen föreslås att ett nytt brott, med brottsbeteckningen hedersförtryck, ska införas i 4 kap. . Förebilden för det nya brottet har varit främst bestämmelserna i 4 kap. 4 a § om straff för grov fridskränkning och grov kvinnofridskränkning (jfr även bestämmelsen i 4 kap. 4 b § om olaga förföljelse). De gärningar som föreslås kriminaliserade som hedersförtryck är redan straffbelagda var för sig och i ett inte obetydligt antal fall torde också bestämmelserna om grov fridskränkning eller grov kvinnofridskränkning kunna tillämpas. För hedersförtryck ska enligt förslaget den dömas som mot en person begår brottsliga gärningar enligt 3 eller 4 kap., 5 kap. 1 eller 2 § eller 6 eller 12 kap. eller enligt 24 kap. lagen (1988:688) om kontaktförbud om var och en av gärningarna har utgjort led i en upprepad kränkning av personens integritet och ett syfte med gärningarna har varit att bevara eller återupprätta en persons eller familjs, släkts eller annan liknande grupps heder. Straffskalan för brottet föreslås vara fängelse i lägst ett och högst . Förslaget om en ny straffbestämmelse om hedersförtryck är ett led i arbetet med att motverka hedersrelaterat våld och förtryck. En lagstiftningsåtgärd som för inte så länge sedan vidtogs i detta syfte var att det i föreskriften med omständigheter som ska anses försvårande vid straffvärdebedömningen (29 kap. 2 §) infördes en ny punkt (p. 10) i vilken det anges att det ska ses som försvårande om ett motiv för brottet har varit att bevara eller återupprätta en persons eller familjs, släkts eller annan liknande grupps heder (se prop. 2019/20:131; ikraftträdande ). Det kan visserligen ifrågasättas om det finns skäl att så snart efter nämnda reform vidta ytterligare åtgärder som åtminstone delvis har samma syfte. Det gäller inte minst som det i rättspraxis har klarlagts att det förhållandet att upprepad brottslighet begås mot en och samma person kan medföra att straffvärdet vid flerfaldig brottslighet bedöms vara högre än annars (jfr ”Upprepade grova våldtäkter mot barn”, NJA 2019 s. 238 p. 12 och 14 och ”Upprepade övergrepp i rättssak” NJA 2019 s. 747 p. 42 och 43). finns det skäl som talar för att införandet av ett särskilt brott där flera gärningar läggs ihop efter mönster av bl.a. fridskränkningsbrotten innebär att sådana straffvärdefaktorer som reglerna tar sikte på kommer att få ett större genomslag än om de beaktas enbart via 29 kap. 2 §. En straffbestämmelse som den föreslagna innebär – på motsvarande sätt som vid fridskränkningsbrotten – att det tydliggörs att det straffvärda i ett upprepat och systematiskt kränkande handlande, som i och för sig kan utgöras av relativt lindriga gärningar, ska beaktas och att allvaret i brottsligheten ska bedömas sammantaget som en helhet. Lagrådet har förståelse för lagstiftningsmetoden. Lagrådet vill emellertid i sammanhanget framhålla att brottstyper av det här slaget innebär att man undergräver betydelsen av 30 kap. 3 § andra stycket – eftersom de innebär att alla de olika brotten kommer att behandlas enligt samma påföljdsnorm. (Jfr i sammanhanget även ”Nio månaders förföljelse” NJA 2020 s. Brottstypens avgränsning i förhållande till minimistraffet Ett problem med det förslaget till det nya brottet hedersförtryck är att minimistraffet är högt som det rekvisit i utredningsförslaget – ägnade att allvarligt skada självkänslan – som medgav en bedömning av det sammantagna allvaret i gärningarna har strukits. Om man till det lägger att gärningar som utgör brott enligt de i straffbestämmelsen utpekade kapitlen och paragraferna kan ha ett mycket begränsat straffvärde blir problemet påtagligt. För en tillämpning av det nya brottet kan det räcka med ett handlande som består i ett antal ofredanden eller några fall av ringa skadegörelse, dvs. brott vars straffvärde i normala fall sammantaget inte når upp till mycket mer än allmänna fängelseminimum, som är , eller eventuellt inte ens till fängelsenivå. I situationer av detta slag ska enligt förslaget fängelse dömas ut. I sammanhanget måste alltså hållas i minnet att det syfte som anges i paragrafen kan föreligga också vid sådana brott som vart och ett för sig framstår som bagatellartade. Att låta den omständigheten att syftet med gärningarna har varit att bevara eller återupprätta hedern hos någon enskild person eller grupp av personer verka så starkt straffvärdehöjande att brottet straffvärdemässigt hamnar på fängelse i åtminstone är kort sagt inte rimligt. 2021/22:138 Bilaga 5 2021/22:138 Bilaga 5 Också brottet olaga förföljelse innebär, liksom det nu föreslagna brottet, att ett antal gärningar får läggas samman och anses utgöra ett brott utan att det finns något värderande kvalificerande rekvisit (jfr ägnad att-rekvisitet i 4 kap. 4 a §) som ska vara uppfyllt. Vid den brottstypen är emellertid straffminimum fängelse , varför frånvaron av ett sådant rekvisit knappast utgör något problem. Lagrådet är införstått med att sådana handlingar som avses med hedersförtryck i regel är mycket kännbara för den som utsätts för dem, men att det ofta förhåller sig på det sättet gör det inte godtagbart att underlåta att avgränsa straffbestämmelsens tillämpningsområde så att den träffar också fall som uppenbart är långt mindre straffvärda än vad minimistraffet ger uttryck för. Här vill Lagrådet peka på att situationen i många fall säkert kan vara den som beskrivs i lagrådsremissen på s. 23 (”att leva i en hedersrelaterad miljö innebär att allt genomsyras av det hedersrelaterade våldet och förtrycket”), men att förhållandena också kan se annorlunda ut fastän de är sådana att straffbelagda gärningar begås mot en familjemedlem med ett ”hederssyfte”. Uttryckssättet i motiven illustrerar att man har haft en viss situation för ögonen som straffbestämmelsen inte har utformats så att den träffar bara sådana fall.