prop · H903174 · 2022-03-22 00:00:00 — 5.villkoren för betalning samt för leverans eller fullgörande på något annat sätt och tidpunkt för leverans eller fullgörande, 2 Senaste lydelse 2020:170. 2021/22:174 6. den rätt som konsumenten har att reklamera enligt lag och hur reklamation kan göras, 7.åtaganden från näringsidkaren eller tillverkaren om att, utöver vad som följer av lag, betala tillbaka det som betalats för produkten, byta ut eller reparera den eller utföra någon form av service på den, ifall produkten inte överensstämmer med uppgifter som lämnats i utfästelser eller mark- nadsföring eller om det finns andra avvikelser från uppgifter som lämnats på ett sådant sätt, 8.den assistans och service som gäller efter försäljningen, avtalet, om det gäller tills vidare avtalet, om det gäller tills vidare eller förnyas automatiskt, och eller förnyas automatiskt, 11. funktionen hos digitalt inne- 11. funktionen hos en vara med håll, inbegripet tekniska skydds- digitala delar, digitalt innehåll eller åtgärder, och, i den utsträckning tekniska skyddsåtgärder, och rimligen kan förväntas känna till det, vilken maskin- och program- vara som krävs för att använda det digitala innehållet. 12. kompatibilitet och drifts- kompatibilitet mellan varor med digitala delar, digitalt innehåll och digitala tjänster, i den utsträckning näringsidkaren känner till eller borde känna till det. Informationsskyldigheten enligt första stycket gäller inte, om in- formationen framgår av sammanhanget. Informationsskyldigheten gäller inte heller i fråga om 1. avtal som inte menten eller, i fråga om avtal om digitalt innehåll som levereras på något annat sätt än på ett fysiskt medium eller digitala tjänster, att personuppgifter på det sätt som anges i 2 kap. 1 § andra stycket lagen om distansavtal och avtal 1. vardagliga avtal som fullgörs 2. vardagliga avtal som fullgörs 2. andra avtal om fast egendom 3. andra avtal om fast egendom än sådana som avser uthyrning av än sådana som avser uthyrning av fast egendom, eller fast egendom, eller 3. avtal som anges i 2 kap. 1 § 4. avtal som anges i 2 kap. 1 a § andra stycket 1, 2 och 6–8 samt första stycket 1, 2 och 6–8 samt fjärde stycket och i 3 kap. lagen om andra stycket och i 3 kap. lagen om distansavtal och avtal utanför En näringsidkare får åläggas att En näringsidkare får åläggas att betala en särskild avgift (marknads- betala en särskild avgift (marknads- ren, eller någon som handlar på när- ren, eller någon som handlar på när- eller av oaktsamhet har brutit mot eller av oaktsamhet har brutit mot – 7 §, någon bestämmelse i denna lag – 8 § och någon av bestämmel- eller i bilaga I till direktiv serna i 9, 10, 12–17 §§, 2005/29/EG. – 18 §, – 20 §, eller bilaga I till direktiv /29/EG. Detsamma gäller om en närings- Vid överträdelser av 5 § får idkare uppsåtligen eller av oakt- samhet bryter mot någon av be- endast om överträdelsen omfattas –64 kap. 46 § socialförsäkrings- åläggande enligt denna lag som har fått laga kraft. (2010:1622), – 8 kap. 7 § första stycket, 8, 9 eller 14 § första eller andra stycket, 9 a kap. 10 och 11 §§ eller 15 kap. 4 § radio- och tv-lagen (2010:696), insättningsgaranti när det gäller ett erbjudande som inte är riktat bara till andra än konsumenter, – 4 kap. 1 § 2 eller 3, 3 §, 4 § första stycket 2 eller 5 § 2 eller 3 lagen (2018:2088) om tobak och Vad som sägs i första och andra Det som anges i första och andra styckena gäller också en närings- styckena gäller också en närings- idkare som uppsåtligen eller av idkare som uppsåtligen eller av oaktsamhet väsentligt har bidragit oaktsamhet väsentligt har bidragit Avgiften tillfaller staten. Talan om att påföra en mark- inte åläggas någon för en över- nadsstörningsavgift för en över- trädelse av ett förbud eller en trädelse får inte tas upp till underlåtelse att följa ett åläggande prövning, om överträdelsen om- som har meddelats vid vite enligt fattas av ett förbud eller ett ålägg- ande som har förenats med vite 3Senaste lydelse 2020:1035. När marknadsstörningsavgiften fastställs ska domstolen ta hänsyn till1. överträdelsens allvar med beaktande särskilt av dess art, varaktighet och omfattning,2. åtgärder som näringsidkaren har vidtagit för att lindra eller av- hjälpa den skada som en konsument eller en annan näringsidkare har lidit,3. tidigare överträdelser som näringsidkaren har gjort sig skyl- dig till,4. i den utsträckning det framgår, den vinst som näringsidkaren har gjort eller förlust som undvikits genom överträdelsen,Marknadsstörningsavgiften ska fastställas till lägst och högst av närings- idkarens omsättning räkenskaps- året innan överträdelsen upphörde eller när näringsidkaren delgavs stämningsansökan, om den inte har upphört . enligt denna lag och talan om ut- dömande av vitet har väckts. Marknadsstörningsavgiften ska fastställas till lägst och högst . Avgiften får inte överstiga tio procent av näringsidkarens års- Årsomsättningen ska avse om- under näringsidkarens första verk- samhetsår eller om uppgifter om första verksamhetsår eller om upp- eller är bristfälliga, får årsomsätt- Avgiften får i ett saknas eller är bristfälliga, får års- sådant fall fastställas till ett belopp i kronor motsvarande högst två Riktas talan mot flera näringsidkare ska avgiften fastställas särskilt för var och en av dem. När marknadsstörningsavgiften fastställs ska särskild hänsyn tas till hur allvarlig överträdelsen är och hur länge den har pågått. 4Senaste lydelse 2016:793. 5Senaste lydelse 2016:793. Avgiften får efterges om det finns synnerliga skäl för det. 5.i gränsöverskridande fall, Prop. 2021/22:174 sanktioner som har påförts när- ingsidkaren för samma överträdel- se i andra medlemsstater i Euro- peiska unionen, ifall information om sådana sanktioner finns till- gänglig via den mekanism som in- rättats genom och rådets förordning (EU) 2017/2394 av om samarbete mellan de nationella myndigheter som har tillsynsansvar för konsument- skyddslagstiftningen och om upp- hävande av förordning (EG) nr 2006/2004, och de omständigheter utöver dem i 1–5. Näringsidkaren får befrias från att betala avgiften om det finns synnerliga skäl för det. 1.Denna lag träder i kraft . 2.Äldre bestämmelser gäller för marknadsföring som har vidtagits före ikraftträdandet. 3Ärendet och dess beredning antogs och rådets direktiv (EU) 2019/2161 om ändring av rådets direktiv /13/EEG och Europa- parlamentets och rådets direktiv /6/EG, 2005/29/EG och 2011/83/EU vad gäller bättre upprätthållande och modernisering av unionens konsu- mentskyddsregler (ändringsdirektivet). Ändringsdirektivet reviderar fyra befintliga EU-direktiv. De nationella åtgärderna för att genomföra det nya direktivet ska antas i medlemsstaterna . Medlemsstaterna ska tillämpa bestämmelserna i direktivet fr.o.m. . Ändringsdirektivet finns som bilaga 1. Regeringen beslutade att ge en särskild utredare i uppdrag att ta ställning till hur ändringsdirektivet ska genomföras i svensk rätt (dir. 2020:13). Utredningen, som antog namnet Utredningen om ett moderniserat konsumentskydd, överlämnade delbetänkandet Ett moderniserat konsumentskydd (SOU 2021:17). En sammanfattning av delbetänkandet finns i bilaga 2. Delbetänkandets lagförslag finns i bilaga 3. Delbetänkandet har remissbehandlats. En förteckning över remissin- stanserna finns i bilaga 4. Remissyttrandena finns tillgängliga i Finans- departementet (Fi2021/01503). I detta lagstiftningsärende behandlar regeringen förslagen i delbetänk- andet. Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets yttrande över det förslag som finns i bilaga 5. Lagrådets yttrande finns i bilaga 6. Lagrådets synpunkter och förslag behandlas i avsnitt 5.8, 7.2, 7.4, 7.9.1, 8.2, 9.2.5, 9.2.6, 10.1, 10.3, 10.4, 10.5 och 11 och i författningskommen- taren. I förhållande till lagrådsremissens lagförslag görs dessutom vissa språkliga och redaktionella ändringar. 4Ändringsdirektivet och dess genomförande 4.1Ändringsdirektivets innehåll och syfte Europeiska kommissionen genomförde en översyn av det konsumenträtts- liga regelverket 2016 och 2017. I samband med översynen konstaterades att ändamålsenligheten i unionens konsumentskyddslagstiftning äventyras av en bristande medvetenhet hos både näringsidkare och konsumenter om konsumenters rättigheter och att möjligheter till kompensation skulle kunna utnyttjas oftare. Enligt kommissionen saknas vidare verkligt effektiva och proportionella sanktioner för att avskräcka från och möjlig- göra tillräckligt kännbara sanktioner för överträdelser inom unionen. Därtill identifierades ett antal områden där de gällande konsumentskydds- reglerna behövde moderniseras och anpassas till följd av den kontinuerliga digitaliseringen av konsumentmarknaden. Syftet med ändringsdirektivet är att åtgärda dessa brister samt att modernisera och anpassa det konsu- menträttsliga regelverket inom EU till den ökade digitaliseringen. De fyra direktiv som revideras genom ändringsdirektivet är –rådets direktiv /13/EEG av om oskäliga villkor i konsumentavtal (avtalsvillkorsdirektivet), –och rådets direktiv /6/EG av om konsumentskydd i samband med prismärkning av varor som erbjuds konsumenter (prisinformationsdirektivet), –och rådets direktiv /29/EG av om otillbörliga affärsmetoder som tillämpas av näringsidkare gentemot konsumenter på den inre marknaden och om ändring av rådets direktiv /450/EEG och och rådets direk- tiv 97/7/EG och 2002/65/EG samt och rådets för- ordning (EG) nr 2006/2004 (direktivet om otillbörliga affärsmetoder), och –och rådets direktiv /83/EU av om konsumenträttigheter och om ändring av rådets direktiv /13/EEG och och rådets direktiv /44/EG och om upphävande av rådets direktiv /577/EEG och Europaparla- mentets och rådets direktiv /7/EG (konsumenträttighetsdirektivet). Ändringsdirektivet innehåller nio artiklar. I artiklarna 1–4 finns ändringar av de fyra direktiven. Artiklarna 5–9 innehåller vissa slutbestämmelser om kommissionens rapportering samt införlivande och ikraftträdande. Artiklarna 1–4 innebär en viss harmonisering av de sanktioner som kan aktualiseras vid överträdelser av de fyra direktivens konsumentskydds- regler. Medlemsstaterna ska bl.a. säkerställa att det finns en möjlighet att påföra sanktionsavgifter vid s.k. samordnade insatser inom EU vid över- trädelser av regler som genomför avtalsvillkorsdirektivet, direktivet om otillbörliga affärsmetoder och konsumenträttighetsdirektivet. I samtliga fyra direktiv harmoniseras dessutom i viss utsträckning kriterierna för hur allvaret i en överträdelse ska bedömas. Vidare innehåller ändringsdirektivet andra ändringar av prisinforma- tionsdirektivet, direktivet om otillbörliga affärsmetoder och konsument- rättighetsdirektivet. Det ställs bl.a. krav på näringsidkare att informera om vilka kriterier som ligger till grund för rankning av sökresultat på webb- platser. Näringsidkare som tillhandahåller s.k. marknadsplatser online ska även ge viss annan information till konsumenter. Det rör sig bl.a. om in- formation om huruvida den som erbjuder en produkt på marknadsplatsen är näringsidkare eller inte. Näringsidkare som ger tillgång till konsument- recensioner av produkter ska informera om huruvida det säkerställs att recensionerna härrör från konsumenter som verkligen har använt eller köpt produkterna och i så fall på vilket sätt det görs. Vidare innebär ändringarna krav på reklammarkering av betalda sökresultat och förbud mot vidareför- säljning av biljetter till evenemang om näringsidkaren har köpt biljetterna genom användning av automatiserade medel. 2021/22:174 Ändringsdirektivet innebär även vissa anpassningar till reglerna i och rådets direktiv (EU) 2019/771 av om vissa aspekter på avtal om försäljning av varor, om ändring av förord- ning (EU) 2017/2394 och direktiv /22/EG samt om upphävande av direktiv /44/EG (varudirektivet) samt och rådets direktiv (EU) 2019/770 av om vissa aspekter på avtal om tillhandahållande av digitalt innehåll och digitala tjänster (digitaldirek- tivet). I direktivet om otillbörliga affärsmetoder införs dessutom ett krav på att medlemsstaterna ska se till att civilrättsliga påföljder i vissa fall kan aktualiseras vid överträdelser av direktivets regler. I viss utsträckning lämnar ändringsdirektivet utrymme åt medlemsstat- erna att utforma regelverket på ett sätt som innebär ett mer långtgående konsumentskydd och att välja olika alternativa regleringar. Detta gäller bl.a. regler om prissänkningar, hemförsäljning och informationskrav på marknadsplatser online. 4.2Närmare om de fyra direktiv som revideras genom ändringsdirektivet Avtalsvillkorsdirektivet antogs 1993. Det syftar till att skydda konsument- er från oskäliga avtalsvillkor och att harmonisera medlemsstaternas lag- stiftning i fråga om oskäliga villkor i avtal som sluts mellan en närings- idkare och en konsument. Direktivet innehåller bestämmelser om i vilka fall ett avtalsvillkor ska anses vara oskäligt samt vilka omständigheter som ska beaktas vid bedömningen av om ett avtalsvillkor är oskäligt (artiklarna 3 och 4). I en bilaga till direktivet finns en vägledande, inte uttömmande, lista på villkor som kan anses oskäliga. Direktivet är ett s.k. minimi- harmoniseringsdirektiv. Det innebär att medlemsstaterna, inom det om- råde som omfattas av direktivet, får anta eller behålla bestämmelser som innebär ett starkare skydd för konsumenterna, förutsatt att dessa bestäm- melser är förenliga med . I svensk rätt har direktivet genomförts genom lagen (1994:1512) om avtalsvillkor i konsumentförhållanden (avtalsvillkorslagen). Avtalsvillkorsdirektivet ändrades i vissa avseenden genom antagandet av konsumenträttighetsdirektivet. Prisinformationsdirektivet antogs 1998. Det föreskriver att försäljnings- pris och jämförpris ska anges på alla varor som konsumenter erbjuds av näringsidkare och syftar till att förbättra informationen till konsumenterna samt underlätta prisjämförelser. Även prisinformationsdirektivet är ett minimiharmoniseringsdirektiv. Medlemsstaterna får alltså anta eller be- hålla bestämmelser som är mer gynnsamma för konsumenterna. Direktivet har i svensk rätt genomförts genom bestämmelser i prisinformationslagen (2004:347). Direktivet om otillbörliga affärsmetoder antogs 2005. Det syftar till att bidra till att den inre marknaden fungerar korrekt och att säkerställa en hög konsumentskyddsnivå genom att tillnärma medlemsstaternas lagar och andra författningar avseende otillbörliga affärsmetoder som skadar kon- sumenternas ekonomiska intressen. Direktivet gäller otillbörliga affärs- metoder som tillämpas av näringsidkare gentemot konsumenter före, under och efter en affärstransaktion som gäller en produkt (artikel 3). 2021/22:174 Endast affärsmetoder som direkt påverkar konsumentkollektivets ekono- miska intressen omfattas (artiklarna 5.2 och 5.3). Direktivet är inte tillämp- ligt på affärsmetoder i förhållandet mellan näringsidkare eller som endast skadar konkurrenters ekonomiska intressen. I direktivet finns en general- klausul som innehåller ett generellt förbud mot otillbörliga affärsmetoder (artikel 5). Enligt den bestämmelsen ska en affärsmetod vara otillbörlig om den strider mot god yrkessed och innebär eller sannolikt kommer att innebära en avsevärd snedvridning av det ekonomiska beteendet i förhål- lande till produkten hos den genomsnittskonsument som affärsmetoden riktar sig till eller som nås av metoden, eller den genomsnittliga grupp- medlemmen om affärsmetoden riktar sig till en viss konsumentgrupp. Direktivet om otillbörliga affärsmetoder innehåller även bestämmelser om vilseledande och aggressiva affärsmetoder (artiklarna 6–9) samt slut- bestämmelser, däribland artikel 13 som reglerar sanktioner. I bilaga I till direktivet finns den s.k. svarta listan. Den innehåller affärsmetoder som under alla omständigheter är otillbörliga. I de fall som anges i listan krävs inte någon bedömning av om genomsnittskonsumenten har påverkats av marknadsföringen. Direktivet är ett s.k. fullharmoniseringsdirektiv. Det innebär en fullständig harmonisering av de frågor som omfattas av direk- tivet inom det s.k. samordnade området. Medlemsstaterna är förhindrade att införa eller behålla bestämmelser som avviker från det som föreskrivs i direktivet. Direktivet ger dock medlemsstaterna viss frihet när det gäller utformningen av tillsyns- och sanktionssystem. I svensk rätt har direktivet om otillbörliga affärsmetoder huvudsakligen genomförts genom mark- nadsföringslagen (2008:486). Konsumenträttighetsdirektivet antogs 2011 och ersatte två äldre direktiv om konsumentskydd vid hemförsäljning respektive distansavtal. Syftet med direktivet är att åstadkomma ett konsumentskydd på hög nivå och därigenom bidra till att den inre marknaden fungerar väl genom att till- närma vissa aspekter av medlemsstaternas författningar avseende avtal som ingåtts mellan konsumenter och näringsidkare. Direktivets tillämp- ningsområde är brett. Den övervägande delen av bestämmelserna är tillämpliga på distansavtal och avtal utanför affärslokaler. I direktivet finns bestämmelser om näringsidkarens informationsskyldighet och om konsu- mentens ångerrätt. Det finns även bestämmelser om information som näringsidkare ska ge konsumenter i samband med andra avtal än distans- avtal eller avtal utanför affärslokaler och om andra konsumenträttigheter. Även konsumenträttighetsdirektivet är ett fullharmoniseringsdirektiv. Det har genomförts genom bestämmelser i flera lagar, framför allt lagen (2005:59) om distansavtal och avtal utanför affärslokaler (distansavtals- lagen), men även konsumentköplagen (1990:932), marknadsföringslagen, konsumentkreditlagen (2010:1846), lagen (1991:351) om handelsagentur och lagen (2007:528) om värdepappersmarknaden. 2021/22:174 4.3 Utgångspunkter för genomförandet av Ett EU-direktiv är bindande för medlemsstaterna när det gäller det resultat som ska uppnås, men överlåter åt medlemsstaterna att bestämma form och tillvägagångssätt för genomförandet (artikel 288 tredje stycket i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt). En medlemsstat behöver vid genomförandet inte använda sig av samma terminologi och systematik som i direktivet, så länge genomförandet innebär att det avsedda resultatet uppnås. Det svenska genomförandet ska ske på ett sådant sätt att de krav som ändringsdirektivet ställer är uppfyllda. behöver det övervägas om nya regler också ska gälla för marknadsföring och avtal som faller utanför direktivets tillämpningsområde, t.ex. på sådana ageranden som inte är gränsöverskridande. Med en sådan lösning kan en dubbel reglering undvikas och nya bestämmelser passas in i det befintliga systemet (jfr t.ex. prop. 2019/20:120 s. 32). 5Moderniserade bestämmelser om otillbörlig marknadsföring 5.1Allmänt om behovet av ändringar i marknadsföringslagen Direktivet om otillbörliga affärsmetoder har genom ändringsdirektivet kompletterats med nya bestämmelser, huvudsakligen rörande vilseledande marknadsföring. I detta kapitel behandlas behovet av ändringar i mark- nadsföringslagen i syfte att genomföra ändringarna i direktivet. Även vissa ändringar i konsumenträttighetsdirektivet aktualiserar ändringar i mark- nadsföringslagen. Det gäller näringsidkarens skyldighet att informera om digitalt innehåll och digitala tjänster innan ett konsumentavtal ingås. Den frågan behandlas i avsnitt 7.4. I direktivet om otillbörliga affärsmetoder har, genom ändringsdirektivet, också införts nya bestämmelser om sanktioner och sanktionsavgifter. Dessa aktualiserar vissa ändringar i bestämmelserna om marknadsstörningsavgift i marknadsföringslagen. Den frågan behandlas i avsnitt 9. 5.2Definitioner av vissa begrepp i marknadsföringslagen Regeringens förslag: Definitionen av produkter i marknadsförings- lagen ska ändras så att den överensstämmer med motsvarande definition i direktivet om otillbörliga affärsmetoder. Med produkt ska avses alla typer av varor och tjänster, även digitala tjänster, digitalt innehåll, fast egendom och rättigheter och skyldigheter. Vidare ska en ny definition av begreppet marknadsplats online införas. Med marknadsplats online ska avses en tjänst som använder programvara, inbegripet en webbplats, en del av en webbplats eller en applikation, som administreras av en näringsidkare eller för dennes räkning och som gör det möjligt för konsumenten att ingå distansavtal med andra näringsidkare eller konsumenter. Därutöver ska en ny defini- tion av begreppet rankning införas, med vilket ska avses den relativa position som en näringsidkare tilldelar produkter så som de presenteras, organiseras eller vidarebefordras, oberoende av vilka tekniska medel som används för sådan presentation, organisation eller vidarebefordran. Utredningens förslag överensstämmer i sak med regeringens. Utred- ningens förslag till lagtext är något annorlunda utformat. Remissinstanserna: De flesta av remissinstanserna tillstyrker förslaget eller uttalar sig inte särskilt om det. (Patent- och ) anför att det kan finnas behov av ytterligare defini- tioner av vissa begrepp, t.ex. ”onlinegränssnitt”, respektive förtydliganden av definitioner. Domstolen anser vidare att det bör övervägas om ”mark- nadsplats online” ska definieras på samma sätt i marknadsföringslagen och distansavtalslagen. Skälen för regeringens förslag I den ursprungliga lydelsen av direktivet om otillbörliga affärsmetoder definierades produkt som ”alla typer av varor och tjänster, även fast egen- dom, rättigheter och skyldigheter” (artikel 2 c). Genom ändringsdirektivet har ett tillägg gjorts i definitionen så att digi- tala tjänster och digitalt innehåll nu uttryckligen nämns. definieras pro- dukt som ”alla typer av varor och tjänster, även fast egendom, digitala tjänster och digitalt innehåll samt rättigheter och skyldigheter”. Bakgrunden till tillägget är att digitala tjänster och digitalt innehåll har fått en allt större betydelse i konsumenträttsliga sammanhang. I syfte att stärka den inre marknaden och att möta utvecklingen har digitaldirektivet antagits. I artikel 2.1 och 2.2 i det direktivet finns definitioner av begrep- pen digitala tjänster och digitalt innehåll. Definitionen av begreppet produkt i marknadsföringslagen avviker något från definitionen i direktivet om otillbörliga affärsmetoder. Enligt 3 § marknadsföringslagen definieras produkt som ”varor, tjänster, fast egendom, arbetstillfällen och andra nyttigheter”. Denna definition fanns även i den tidigare marknadsföringslagen . Redan vid genom- förandet av direktivet om otillbörliga affärsmetoder konstaterades att definitionen av produkt inte helt överensstämde med definitionen i direktivet. Den bedömdes dock ha samma heltäckande innebörd och fördes därför över oförändrad till marknadsföringslagen. Av tidigare förarbeten framgår att uttrycket nyttighet innefattar såväl varor som tjänster, fast egendom, arbetstillfällen, elektrisk kraft, aktier, värdepapper, krediter och rättigheter av olika slag (se prop. 1994/95:123 s. 164 och prop. s.124 och 125). Den gällande definitionen av produkter i marknadsföringslagen är av- sedd att vara heltäckande. Den måste därför i och för sig anses omfatta 2021/22:174 även digitala tjänster och digitalt innehåll. Även om digitalt innehåll som levereras på annat sätt än på ett fysiskt medium svårligen kan betraktas som en vara (lösöre), bör det i vart fall kunna sägas vara fråga om en ”annan nyttighet”. Den ändrade definitionen i direktivet torde alltså inte kräva en ändring av definitionen i marknadsföringslagen. Trots detta har utredningen bedömt att det finns anledning att justera definitionen av produkt i marknadsföringslagen, så att den på ett tydligare sätt överensstämmer med direktivet. Digitala tjänster och digitalt innehåll är centrala begrepp på det konsumenträttsliga området och de har fått en större betydelse i lagstiftningssammanhang. En definition av digitalt innehåll finns redan i distansavtalslagen och i avsnitt 8.2 föreslås att begreppet även definieras i marknadsföringslagen. Dessutom föreslås att begreppet digital tjänst definieras i distansavtalslagen och i marknadsföringslagen (se avsnitt 7.3 och 8.2).