prop · H903124 · 2022-02-22 00:00:00 — Denna kategori ingår i fastighetsregistrets kategori för flerbostadshus. En lägenhet kan utgöra bostadslägenhet eller lokal. Med bostadslägenhet avses en lägenhet som upplåtits för att helt eller till en inte oväsentlig del användas som bostad. Med lokal avses en annan lägenhet än bostadslägenhet (12 kap. 1 § tredje stycket jordabalken). Mätning i varje enhet ska göras där det är tekniskt genomförbart och kostnadseffektivt i den meningen att det är proportionellt i förhållande till möjliga energibesparingar. I den hittillsvarande lagen om energimätning i byggnader regleras individuell mätning av den energi som används för inomhusklimatet i en lägenhet (7 §) och en lägenhets förbrukning av tappvarmvatten (8 §). Kraven riktas mot den som äger byggnaden och gäller om åtgärden är tekniskt genomförbar och kostnadseffektiv. En nyhet i ändringsdirektivet är att generella kriterier för när det inte är tekniskt genomförbart och kostnadseffektivt med individuell mätning ska fastställas och offentliggöras på nationell nivå (artikel 9b.1 andra stycket). Genom ändringsdirektivet klargörs också att frågan om huruvida individuell mätning är kostnadseffektiv avgörs av om de därmed sammanhängande kostnaderna står i proportion till möjliga energibesparingar. Enligt hittillsvarande reglering i lagen om energimätning i byggnader får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddela föreskrifter om i vilka fall som kostnadseffektivitet respektive teknisk genomförbarhet ska anses föreligga (7 och 8 §§). Med stöd av bemyndigandet beslutade regeringen om kriterier som fastställer i vilka byggnader och under vilka omständigheter installation av system för individuell mätning i befintliga byggnader ska vara obligatorisk, se förordningen (2019:656) om ändring i förordningen (2014:348) om energimätning i byggnader. Den trädde i kraft . Regleringen genomför kravet i artikel 9b.1 andra stycket i ändringsdirektivet. När förordningsändringarna togs fram byttes uttrycket kostnadseffektivt ut mot ”proportionellt i förhållande till möjliga energibesparingar”, eftersom uttrycket kostnadseffektiv har förtydligats på detta sätt i ändringsdirektivet. Samma uttryck bör användas i den nya lagen om energimätning i byggnader. Kravet på teknisk genomförhet och proportionalitet utgör inget hinder för den byggnadsägare som önskar installera mätning av värme på lägenhetsnivå eller i andra utrymmen att kunna driftoptimera och följa upp energianvändningen i en byggnad. I stället är teknisk genomförbarhet och proportionalitet i förhållande till möjliga energibesparingar de möjligheter till undantag som ges i direktivet. kan inte införa sådana ytterligare undantag som några remissinstanser föreslår. I direktivet anvisas mätmetoder för mätning av värmeenergi. Det är energimätare för värme, mätare med värmekostnadsfördelare eller alterna- tiva kostnadseffektiva metoder för mätning (artikel 9b.1 andra stycket) som ska användas. Metoderna är rangordnade och får tillämpas under olika saknas det nationella bestämmelser som anger när dessa mät- metoder ska användas. Det bör därför införas föreskrifter om vilka mät- metoder som ska tillämpas vid individuell mätning av den energi som kan användas vid en lägenhets inomhusklimat. Sådana föreskrifter kan lämp- ligen meddelas på lägre nivå än lag. Individuell mätning i nya byggnader Det ursprungliga energieffektiviseringsdirektivet innehöll krav på att indi- viduella mätare skulle installeras för fjärrvärme, fjärrkyla och tappvarm- vatten för hushållsbruk vid nybyggnad och större renoveringar. ändringsdirektivet har dessa krav tagits bort. Kvar finns bara ett ovillkor- ligt krav på installation av mätare av tappvarmvatten för hushållsbruk i varje bostadslägenhet i nybyggda flerbostadshus eller i bostadsdelarna av nya byggnader med flera användningsområden som försörjs från en central källa eller från ett system för fjärrvärme (artikel 9b.2). Ett sådant krav bör införas i den nya lagen om energimätning i byggnader. Vid genomförandet av det ursprungliga energieffektiviseringsdirektivet bedömdes att installationskrav i nya byggnader inte bör rikta sig mot äga- ren till fastigheten eller byggnaden utan mot den som för egen räkning uppför eller låter uppföra en byggnad, se propositionen Genomförande av energieffektiviseringsdirektivet (prop. 2013/14:174 s. 131 f.). rande ordning bör gälla även i fortsättningen. invänder mot att bestämmelserna med krav på indivi- duell mätning av värme, kyla och tappvarmvatten för hushållsbruk vid ny- byggnad och större renoveringar i den hittillsvarande lagen om energimät- ning i byggnader (5 och 6 §§) ska tas bort. Motsvarande krav har dock utgått ur direktivet och det saknas andra skäl att införa dem i den nya lagen om energimätning i byggnader. Nämnda paragrafer har inte heller trätt i överlämnade åt regeringen att bestämma tidpunkten för Lagen skulle sättas i kraft i de fall det kunde anses vara kostnadseffektivt och tekniskt möjligt att kräva mätarinstallation, och Bo- verket skulle få utreda i vilka fall dessa förutsättningar fanns (jfr 2013/14:174 s. 223 f.). har gjort generella bedömningar i fråga om teknisk genomförbarhet och kostnadseffektivitet i rapporterna Individuell mätning och debitering vid ny- och ombyggnad (rap- port 2014:29) och Individuell mätning och debitering: Uppföljning 2018 (rapport 2018:18). bedömningar innebar att det inte fanns an- ledning att sätta paragraferna i kraft. 5.3 Individuell mätning av el Regeringens förslag: Det ska även fortsättningsvis finnas ett krav på individuell mätning av el vid uppförande av en byggnad eller vid ombyggnad. Promemorians förslag överensstämmer delvis med regeringens. promemorian föreslås att kravet på individuell mätning av el ska tas bort. Remissinstanserna: Bostadsrätterna, Energiföretagen anser att kravet på individuell mätning av el bör finnas kvar. Energiföretagen bedömer att ett borttagande av kravet går på tvärs med elmarknadsdirektivets ambition om mer aktiva kunder som ställer sin efterfrågeflexibilitet till förfogande för elsystemet vid ansträngda timmar. De anser också att de elanvändare som så önskar måste kunna vara aktiva och välja elhandelsföretag, vilket inte är möjligt om fastighetsägarna inte väljer att ha individuell mätning per lägenhet. Bostadsrätterna och påtalar att ett borttagande av kravet på individuell mätning av el riskerar att leda till att fler fastighetsägare övergår till gemensam el utan individuell mätning, vilket är en potentiellt olycklig utveckling som riskerar att medföra högre energianvändning. välkomnar att kravet stryks, även om mätning på lägenhetsnivå har sina fördelar. Fastighetsägarna föreslår att lämplig myndighet ges i uppdrag att tillsammans med branschen undersöka hur mätning på lägenhetsnivå kan främjas utan bakomliggande lagkrav. Skälen för regeringens förslag: Regler om mätning av varje lägenhets el- och naturgasanvändning vid uppförande av en byggnad samt vid ombyggnad infördes i lagen om energimätning i byggnader (2 och 3 §§) i samband med genomförandet av det ursprungliga energieffektiviseringsdirektivet, se propositionen Genomförande av energieffektiviseringsdirektivet (prop. 2013/14:174 s. 135 f.). I och med ändringarna av energieffektiviseringsdirektivet omfattas el inte längre av direktivets krav. Krav på individuell mätning av naturgas på lägenhetsnivå finns inte heller kvar i direktivet. De flesta elanvändare har individuella nätabonnemang och därmed mätning av elanvändning. Elanvändare kan även få sin elförsörjning via kollektiva elabonnemang. Individuell mätning av el innebär att elanvändare kan påverka sin energianvändning genom att bli mer aktiva på elmarknaden och minska sin konsumtion eller ändra sitt konsumtionsmönster. Detta är, som Energiföretagen framhåller, i linje med elmarknadsdirektivets inriktning. Tidigare undersökningar har också visat på att elanvändningen minskar vid en övergång från kollektiva abonnemang till individuell elmätning. Bostadsrätterna och påpekar att ett borttagande av kravet på individuell mätning av el riskerar att leda till att fler fastighetsägare övergår till kollektiva elabonnemang. En sådan utveckling är olycklig. Regeringen har tidigare uttalat att en utveckling mot fler kollektiva elabonnemang bör brytas, eftersom den motverkar en lönsam och effektiv energianvändning, se propositionerna En sammanhållen klimat- och energipolitik – Energi och Genomförande av energieffektiviseringsdirektivet (prop. 2008/09:163 s. 134 och prop. 2013/14:174 s. 135 f.). Några remissinstanser anser också att regleringen bör finnas kvar. De riksdagsbundna energi- och klimatpolitiska målen talar också för att kravet på individuell mätning av el bör behållas. Det finns därför goda skäl att föra över kravet på individuell mätning av el vid uppförande av en byggnad och vid ombyggnad till den nya lagen om energimätning i byggnader. Naturgas förekommer på den svenska marknaden i begränsad utsträckning och används främst för matlagning i flerbostadshus och i byggnader med flera användningsområden. Kravet på individuell mätning av naturgas har även utgått ur direktivet. Det saknas därför skäl att föra över den hit- tillsvarande regleringen av individuell mätning av naturgas till den nya la- gen om energimätning i byggnader. 5.4Funktionskrav för mätsystem och mätutrustning Regeringens förslag: Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ska få meddela föreskrifter om de funktionskrav som mätsystem och mätutrustning för mätning ska uppfylla och om undantag från dessa krav. Bemyndigandet ska införas i fjärrvärmelagen, fjärrkylelagen och den nya lagen om energimätning i byggnader. Promemorians förslag överensstämmer delvis med regeringens. Promemorian innehåller inget förslag om att bemyndigandet ska avse undantag från kraven. Remissinstanserna: Energiföretagen och delar bedömningen som framförs i promemorian att fjärravläsbara mätsystem och mätutrustning redan tillämpas när det gäller fjärrvärme och fjärrkyla. Energiföretagen anser att det bör införas möjlighet till undantag för särskilda fall där det kan vara nödvändigt att tillämpa ett annat mätsystem, t.ex. för elallergiker eller då fjärravlästa mätare inte fungerar av tekniska skäl. Skälen för regeringens förslag Ett EU-rättsligt krav på fjärravläsning För att slutanvändarna ska få bättre och mer frekvent återkoppling om sin energianvändning ställer ändringsdirektivet krav på att mätare och värmekostnadsfördelare som används för mätning och individuell mätning i enlighet med artiklarna 9a och 9b i ändringsdirektivet ska utgöras av fjärravläsbara mätsystem (artikel 9c). Nya mätare och värmekostnadsfördelare ska uppfylla kravet efter . Redan installerade mätare och värmekostnadsfördelare som inte är fjärravläsbara ska göras fjärravläsbara eller ersättas med fjärravläsbara mätsystem , om inte medlemsstaten visar att detta inte är kostnadseffektivt. Direktivet innehåller inte någon definition av vad som utgör en fjärravläsbar anordning, men utgångspunkten är att fjärravläsbara anordningar inte kräver tillträde till enskilda lägenheter eller enheter för avläsning (skäl 33). Det framgår vidare att det står medlemsstaterna fritt att besluta huruvida walk-by- eller drive-by-teknik ska anses vara fjärravläsbar eller inte. ställs inga uttryckliga krav på nationell nivå att mätsystem av energi för värme, kyla och tappvarmvatten ska vara fjärravläsbara, även om bestämmelserna i fjärrvärmelagen om mätning i praktiken inneburit att fjärrvärmeföretagen har installerat fjärrvärmemätare med möjlighet till fjärravläsning i samtliga leveranspunkter, se propositionen Mätning, rapportering och debitering på fjärrvärmemarknaden 2021/22:124 (prop. 2010/11:73 s. 12). Det behöver därför införas bestämmelser om krav på fjärravläsbara mätsystem. Fjärravläsning är att anse som ett funktionskrav. Detta framgår av propositionen Funktionskrav för elmätare (prop. 2016/17:73 s. 15). Med anledning av kraven i ändringsdirektivet behöver det införas föreskrifter om att mätsystem och mätutrustning ska vara fjärravläsbara, vad som avses med fjärravläsbara mätsystem och fjärravsläsbar mätutrustning, vilka uppgifter som ska kunna avläsas på distans och i vilka situationer undantag från dessa krav kan medges. Vidare behövs en reglering av när kraven på fjärravläsbara mätsystem för nya och befintliga mätare ska börja tillämpas och om redan installerade mätare bör undantas från kravet på fjärravläsning av kostnadseffektivitetsskäl. Som Energiföretagen påpekar kan det också finnas andra situationer när mätsystem och mätutrustning kan behöva undantas från funktionskraven. Undantag kan behövas om de är installerade i byggnader och andra anläggningar som ägs eller disponeras av en myndighet, t.ex. Försvarsmakten eller , och det är av vikt för säkerhet. Även andra undantag kan behöva övervägas. De detaljerade föreskrifter som behövs om de funktionskrav som mätsystem och mätutrustning ska uppfylla och om undantag från funktionskraven kan lämpligen meddelas på lägre nivå än lag. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer bör därför få meddela sådana föreskrifter efter bemyndiganden i fjärrkylelagen, fjärrvärmelagen och den nya lagen om energimätning i byggnader. 6Fakturering och tillhandahållande av information 6.1Fakturering av fjärrvärme och fjärrkyla och vid individuell mätning av värme och tappvarmvatten Regeringens förslag: Fakturering av fjärrvärme och fjärrkyla ska baseras på de uppmätta mängder värmeenergi och bortförd värmeenergi som har levererats till kunden eller, vid avsaknad av sådana mätvärden, på beräknade mängder. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ska få meddela ytterligare föreskrifter om fakturering av fjärrvärme och fjärrkyla. Den som äger en byggnad där system för individuell mätning har installerats ska se till att den levererade mängden tappvarmvatten för hushållsbruk och mängden värme till varje lägenhet läses av. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ska få meddela föreskrifter om fakturering och kostnadsfördelning. Promemorians förslag överensstämmer delvis med regeringens. I promemorian används orden debitering och avse. Förslaget om att beräk- nade mängder ska kunna användas vid avsaknad av mätvärden finns inte på lagnivå i promemorian. Remissinstanserna: , , , , och anser att debitering av fjärrvärme och fjärrkyla inte enbart ska vara kopplad till levererad energivolym. Remissinstanserna anser att även andra flödes- eller effektbaserade parametrar bör tillåtas, eftersom detta är sådana parametrar som bättre speglar en specifik kunds kostnader och många fjärrvärmeföretag tillämpar i prissättningen för fjärrvärme. anser att det ska vara förbjudet att debitera även andra avtalade kostnader än den levererade värmeenergin i förskott. Skälen för regeringens förslag Fakturering ska baseras på levererad energi I ändringsdirektivet finns bestämmelser om fakturering, faktureringsinformation och information om energianvändning (benämns användningsinformation i direktivet) när det gäller värme, kyla och tappvarmvatten för hushållsbruk (artikel 10a). I bilagan till direktivet anges minimikrav på denna information (bilaga 7a). Regleringen omfattar till skillnad från det ursprungliga direktivet alla slutanvändare, dvs. både fjärrvärme- och fjärrkylekunder som har ett eget avtal med ett fjärrvärme- eller fjärrkyleföretag och de som inte har något har något direkt eller individuellt avtal med en energileverantör, som lägenhetsinnehavare med individuell mätning av värme eller tappvarmvatten för hushållsbruk. Den faktureringsinformation och information om energianvändning som lämnas ska vara tillförlitlig, korrekt och baserad på faktisk användning i enlighet med vad som föreskrivs i bilagan. Självavläsning är möjlig utom i fråga om individuell mätning av användning som baseras på värmekostnadsfördelare. Fakturering ska grundas på uppskattad användning eller en schablonavgift enbart där slutkunden inte har uppgett någon mätaravläsning för ett visst faktureringsintervall. Enligt bilagan till direktivet ska fakturering grundas på faktisk användning eller avläsning av värmekostnadsfördelare (punkt 1). Detta träffar fjärrvärme- och fjärrkylekunder och lägenhetsinnehavare som har individuell mätning av värme och tappvarmvatten för hushållsbruk. Kravet innebär att system med förskottsbetalning i praktiken inte får användas. Det är dock inte aktuellt att införa ett förbud mot förskottsdebitering av kostnader, vilket föreslår. I fjärrvärmelagen finns det redan en reglering som anger att ett fjärrvärmeföretags debitering av kunderna ska avse uppmätta mänger (6 b § första stycket). I direktivet finns endast regler om fakturering. Det saknas skäl att reglera både debitering och fakturering. Ordet debitering bör därför bytas ut mot fakturering i fjärrvärmelagen. Ordet fakturering innefattar vad som i lagen har avsetts med debitering. Regler om fakturering bör införas i fjärrkylelagen och den nya lagen om energimätning i byggnader. Den uppmätta mängden är den energi som har levererats. Det bör anges att fakturering ska baseras på – inte avse – uppmätta mängder energi som har levererats. Därmed finns inga hinder mot att faktureringen även kan baseras på andra parametrar, som t.ex. effekt, vilket vissa remissinstanser gör gällande. Eftersom direktivet ger utrymme för att fakturering ska 2021/22:124 kunna baseras på en beräknad faktisk leverans i de fall det av någon anledning inte går att mäta den leveransen, bör det också anges att fakturering får baseras på beräknade mängder om mätvärden saknas. Fakturering bör regleras på samma sätt i fjärrkylelagen som i fjärrvärmelagen. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer bör i fråga om fjärrvärmelagen och fjärrkylelagen få meddela ytterligare föreskrifter om fakturering. Det är bl.a. föreskrifter om tidsintervaller för fakturering och detaljerade föreskrifter om beräkning som avses. Kravet på fakturering baserad på användning eller avläsning träffar även lägenhetsinnehavare som har individuell mätning av värme och tappvarmvatten för hushållsbruk. Regler som anger att ersättning för kostnader som hänför sig till energianvändningen ska beräknas med utgångspunkt i den faktiska användningen om det finns möjlighet till individuell mätning finns redan i 12 kap. 19 § jordabalken, 7 kap. 14 § bostadsrättslagen och 3 kap. 6 § lagen om kooperativ hyresrätt. I de fall individuella mätare eller värmekostnadsfördelare har installerats ska mätvärdena därför vara utgångspunkt för fakturering av lägenhetens uppvärmning eller tappvarmvatten för hushållsbruk. Någon ytterligare genomförandeåtgärd behöver därför inte vidtas vid individuell mätning av värme och tappvarmvatten. Individuella mätsystem – avläsning och kostnadsfördelning När det gäller individuell mätning av värme och tappvarmvatten är det en förutsättning för fakturering utifrån faktisk användning att de system för mätning som har installerats i enlighet med den nya lagen om energimätning i byggnader blir avlästa. Kravet på avläsning bör rikta sig mot fastighetsägaren, eftersom det är fastighetsägaren som förser lägenhetsinnehavarna med värme och tappvarmvatten för hushållsbruk. I samband med fakturering vid individuell mätning av värme och tappvarmvatten för hushållsbruk ska kostnaderna fördelas. Det finns inte några särskilda nationella fördelningsregler, förutom att beräkningen ska ta sin utgångspunkt i den faktiska användningen. I ändringsdirektivet anges att det finns behov av regler om kostnadsfördelning för att säkerställa öppenhet och insyn samt korrekt redovisning av individuell användning (artikel 9b.3). Där det är lämpligt ska sådana regler inkludera riktlinjer för fördelningen av kostnaden för energianvändningen i fråga om tappvarmvatten för hushållsbruk, värme som utstrålas från byggnadsinstallationen och för uppvärmning av gemensamma ytor. Direktivet ger medlemsstaterna en viss frihet att bedöma vilka regler som är lämpliga att införa. Det bör vara tillräckligt att fastställa en ram med principer som anger hur kostnadsfördelningen bör se ut (se bilagan till kommissionens rekommendation EU 2019/1660). Regler om kostnadsfördelning kommer att vara detaljerade. De bör därför finnas på lägre nivå än i lag. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer bör få meddela föreskrifter om kostnadsfördelning. 6.2Faktureringsinformation och information om energianvändning Regeringens förslag: Fjärrvärmeföretag och fjärrkyleföretag ska lämna faktureringsinformation och information om energianvändning till sina kunder och, på begäran, till företag som kunderna har utsett. Den som äger en byggnad där system för individuell mätning har installerats ska se till att lägenhetsinnehavaren får faktureringsinformation och information om energianvändning och att informationen, på begäran, lämnas till ett företag som lägenhetsinnehavaren har utsett. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ska få meddela ytterligare föreskrifter om tillhandahållande av faktureringsinformation, information om energianvändning och om undantag från dessa krav. Bemyndigandet ska införas i fjärrkylelagen, fjärrvärmelagen och den nya lagen om energimätning i byggnader. Promemorians förslag överensstämmer delvis med regeringens. Skyldigheten att lämna information till fjärrvärme- och fjärrkylekunder och, på begäran, till företag finns inte på lagnivå i promemorian och det finns inte någon uttrycklig möjlighet att meddela föreskrifter om undantag från dessa krav. Remissinstanserna: Energiföretagen påpekar att det finns ett behov av anpassade föreskrifter för fjärrkyla i förhållande till fjärrvärme, då kyla är mer säsongsbunden. Installatörsföretagen anser att byggnadsägare ska kunna ställa krav på hur leverans av uppgifter om energianvändning ska ske och att den reviderade lagen inte tydligt reglerar vem som äger data. Installatörsföretagen anser också att kunden ska ha rätt att välja format och upplösning av data. Skälen för regeringens förslag Faktureringsinformation och information om energianvändning I ändringsdirektivet finns det minimikrav på när fakturering ska ske och när faktureringsinformation eller information om energianvändning ska lämnas (bilaga 7a) till slutanvändaren. Med faktureringsinformation avses den information som ska lämnas i eller tillsammans med fakturan enligt uppräkningen i bilagan till direktivet (bilaga 7a punkt 3). Det som ska redovisas är bl.a. uppgifter om priser, faktisk energianvändning, bränslemix, växthusgasutsläpp, skatter, avgifter och taxor, kontaktinformation och jämförelser med en genomsnittlig, normaliserad slutanvändare i samma användarkategori. I direktivet finns även ett krav på att medlemsstaterna ska säkerställa att den information som tillhandahålls tillsammans med fakturan är tydlig och begriplig (artikel 10a.2 c). Slutkunder, dvs. de som har avtal med energileverantören, ska kunna välja elektronisk faktureringsinformation och e-faktura (artikel 10a.2 b). Fakturering ska göras minst en gång . Däremot ska faktureringsinformation eller information om energianvändning lämnas till slutanvändare minst , om fjärravläsbara mätare eller värmekostnadsfördelare har installerats. Fjärrvärme- och fjärrkyleföretag använder sig av fjärravläsbara mätare. därför en skyldighet att tillhandahålla information om energianvändning minst en gång . Fastighetsägare som får krav på individuell mätning av värme och tappvarmvatten för hushållsbruk ska installera fjärravläsbara mätsystem och ska därför också tillhandahålla information om energianvändning minst en gång . Fastighetsägare som redan har installerat mätsystem för individuell mätning behöver inte installera fjärravläsbara mätare eller värmekostnadsfördelare och då endast om det är kostnadseffektivt. De behöver därför endast uppfylla minimikraven på fakturering (minst en gång ) och då tillhandahålla faktureringsinformation.