prop · H903133 · 2022-03-01 00:00:00 — Definitionen av finansiering av terrorism i 1 kap. 7 § penningtvättslagen anknyter till den straffrättsliga lagstiftningen och innefattar insamling, till- handahållande eller mottagande av pengar eller annan egendom i syfte att egendomen ska användas eller med vetskap om att den är avsedd att användas 1.för att begå sådan brottslighet som avses i 2 § finansieringslagen, 2.av en person eller en sammanslutning av personer som begår sådan brottslighet som avses i 2 § finansieringslagen, eller gör sig skyldig till försök, förberedelse, stämpling eller medverkan till sådan brottslighet, eller 3. för en sådan resa som avses i 5 b § rekryteringslagen. När finansieringslagen och rekryteringslagen upphävs måste definition- en av finansiering av terrorism i penningtvättslagen ändras. Sedan den nu- varande penningtvättslagen infördes har den straffrättsliga terrorismlag- stiftningen på finansieringsområdet skärpts (prop. 2017/18:174 och prop. 2019/20:36). Vid införandet av den nuvarande liksom den tidigare pen- ningtvättslagen uttalades att det var lämpligt att definitionen av finansier- ing av terrorism i penningtvättslagen överensstämmer med det straffbe- lagda området i finansieringslagen (prop. 2008/09:70 s. 56 f. och prop. 2016/17:173 s. 186). För att detta fortsatt ska gälla bör definitionen av finansiering av terrorism i penningtvättslagen ändras och utvidgas till att omfatta alla delar av den föreslagna straffbestämmelsen om finansiering av terrorism eller särskilt allvarlig brottslighet. Som Lagrådet föreslår kan definitionen med fördel utformas genom en hänvisning till finansierings- brottet i den föreslagna terroristbrottslagen. Det bör anges att med finan- siering av terrorism avses i lagen sådan insamling eller sådant mottagande eller tillhandahållande av pengar eller annan egendom som avses i 6 § terroristbrottslagen. Hänvisningar till finansiering i vissa lagar på finansmarknadsområdet I lagen (1998:293) om utländska försäkringsgivares och tjänstepensions- instituts verksamhet i , lagen (2004:46) om värdepappersfonder, lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse, lagen (2007:528) om värdepappersmarknaden, lagen (2010:751) om betaltjänster, försäkrings- rörelselagen (2010:2043), lagen (2011:755) om elektroniska pengar, lagen (2014:275) om viss verksamhet med konsumentkrediter och lagen (2016:1024) om verksamhet med bostadskrediter finns i olika utsträckning bestämmelser om tillstånd att bedriva viss verksamhet, tillstånd till förvärv och möjligheter för att begränsa utövande av rösträtt på stämma. Som ett kriterium för bedömningen hänvisar dessa bestäm- melser i vissa fall till om det finns skäl att anta att t.ex. ett innehav eller ett förvärv har samband med eller kan öka risken för brott enligt 2 § 2, 3 § eller 4 § finansieringslagen, när det gäller brott enligt 2 § lagen om straff för terroristbrott. Till skillnad från definitionen av finansiering av terror- ism i penningtvättslagen anknyter bestämmelserna alltså endast till finan- siering av terroristbrott och inte till finansiering av annan särskilt allvarlig brottslighet enligt finansieringslagen. Som framgår av hänvisningen till 4 § finansieringslagen omfattas även försök till gärningarna i fråga. När nu finansieringslagen och lagen om straff för terroristbrott upphävs bör de aktuella bestämmelserna hänvisa till finansiering av terrorism enligt den föreslagna terroristbrottslagen eller försök till sådant brott, avseende finansiering av terroristbrott enligt samma lag. Laghänvisningar i subsidiaritetsbestämmelser i lagen om sprängämnesprekursorer och tullagen I lagen (2014:799) om sprängämnesprekursorer finns en subsidiaritets- bestämmelse med innebörd att det inte ska dömas till ansvar för vissa brott enligt lagen om ansvar för gärningen kan dömas ut enligt bl.a. lagen om 2021/22:133 straff för terroristbrott. I tullagen (2016:253) finns en motsvarande bestäm- melse beträffande ansvar för tullförseelse som hänvisar till bl.a. finansier- ingslagen och lagen om straff för terroristbrott. Hänvisningarna i dessa bestämmelser till de lagar som upphävs bör ersättas med hänvisningar till den förslagna terroristbrottslagen. BBS-lagens hänvisningar till rekryteringslagen Lagen (1998:112) om ansvar för elektroniska anslagstavlor (BBS-lagen) reglerar ansvar för tillhandahållare av s.k. elektroniska anslagstavlor. I 5 § föreskrivs en skyldighet för den som tillhandahåller en sådan anslagstavla att ta bort meddelanden vars innehåll uppenbart är sådant som avses i någon de straffbestämmelser som anges i paragrafen, bl.a. offentlig upp- maning enligt 3 § rekryteringslagen och uppvigling. När rekryteringslagen upphävs bör hänvisningen till offentlig uppman- ing enligt rekryteringslagen ersättas av en hänvisning till bestämmelsen om offentlig uppmaning till terrorism eller särskilt allvarlig brottslighet i den föreslagna lagen. Som framgår av avsnitt 8.3 föreslås en viss utvidg- ning av straffansvaret för offentlig uppmaning till terrorism eller särskilt allvarlig brottslighet. Eftersom tillämpningsområdet för den bestämmelsen helt innefattas i uppviglingsbestämmelsens tillämpningsområde innebär den föreslagna utvidgningen dock inte att tillämpningsområdet för BBS- lagen utökas. Någon särskild avvägning mot intresset av yttrandefrihet och informationsfrihet krävs därför inte här. Straffbestämmelsen i BBS-lagen är enligt 7 § subsidiär i förhållande till bl.a. rekryteringslagen. Hänvisningen bör ändras till att i stället avse den föreslagna terroristbrottslagen. De nu aktuella bestämmelserna ändrades 2018, då offentlig uppmaning (enligt rekryteringslagen) tillkom och brotten olaga hot och olaga integri- tetsintrång lades till i 5 §. Fråga har därefter uppkommit om ändringarna utgör sådana tekniska föreskrifter som borde ha anmälts till Europeiska unionens kommission enligt och rådets direktiv (EU) 2015/1535 av om ett informationsförfarande be- träffande tekniska föreskrifter och beträffande föreskrifter för informa- tionssamhällets tjänster. Efter en rekommendation från Kommerskollegi- um har låtit göra en anmälan till Europeiska unionens kommission enligt nämnda direktiv. Anmälan omfattar dels de följdänd- ringar som ska göras, dels ändringar. Enligt direktivet är det bara förslag till bestämmelser som får anmälas. För att samtliga ändringar som gjordes 2018 ska omfattas bör därför 5 § upphävas och antas på nytt (jfr prop. 2001/02:47). Det bör göras i samband med att de nu aktuella följdändringarna förs in i lagen. Eftersom fristen för synpunkter på de an- mälda förslagen har gått ut finns det inte något EU-rättsligt grundat hinder mot de föreslagna lagändringarna. Regeringens förslag: Lagändringarna ska träda i kraft . De nya bestämmelserna om avskaffad preskription ska tillämpas även på terroristbrott som vid lagens ikraftträdande ännu inte har preskri- Regeringens bedömning: Några särskilda övergångsbestämmelser Utredningens förslag och bedömning överensstämmer med regering- ens förutom att utredningen föreslår ett annat datum för ikraftträdandet. Remissinstanserna yttrar sig inte särskilt över förslagen eller bedöm- Skälen för regeringens förslag och bedömning: Lagändringarna bör träda i kraft . Det föreslås därmed att de ska träda i 2 kap. 10 § första stycket regeringsformen och 5 § lagen (1964:163) om införande av (promulgationslagen) får straff- bestämmelser inte ges retroaktiv verkan till den tilltalades nackdel. stämmelse med samma innebörd finns också i artikel 7 i Europakonven- Några övergångsbestämmelser beträffande straffbestämmelserna behövs därför inte. I avsnitt 16 föreslås att terroristbrott, som inte är mindre grovt, ska undantas från preskription. Detta innebär att fler gärningar undantas, efter- som det med nuvarande regelverk endast är terroristbrott som begåtts genom mord eller dråp som är undantagna från preskriptionsbestämmel- Av 12 § promulgationslagen följer att ändrade regler om preskrip- tion inte ska tillämpas på brott som begåtts innan de nya reglerna trädde i Om ingen särskild bestämmelse om tillämpningen införs, ska enligt denna huvudregel de nya reglerna om preskription inte gälla för brott som begåtts innan de nya reglerna trätt i kraft. När preskription avskaffades för bl.a. mord infördes en särskild bestäm- melse som innebar att ändringarna gavs retroaktiv verkan. uttalades att möjligheten att göra avsteg från huvudregeln i 12 § promulga- tionslagen bör tillämpas med återhållsamhet och att det för att frångå den bör finnas goda skäl. Förslaget avsåg dock brott – mord, dråp, grovt folk- rättsbrott, folkmord och terroristbrott som begås genom mord eller dråp – för vilka det ansågs finnas starka allmänna respektive enskilda intressen av att lagföring kan ske och det anfördes att de skäl som talar för att brotten bör undantas från preskription också talar för att ändringarna ska gälla även för redan begångna gärningar. 2009/10:50 s. verkan gavs även beträffande de förändringar i preskriptionsreglerna som gjordes vid införandet av lagen om straff för folkmord, brott mot mänsklig- heten och krigsförbrytelser (prop. 2013/14:146). Detsamma har skett vid upprepade tillfällen när det gällt bl.a. förlängning av preskriptionstiden vid, och även avskaffande av preskription för, vissa brott som be- gås mot barn (prop. 1994/95:2, prop. 2004/05:45, prop. 2009/10:50, prop. 2009/10:70, prop. 2012/13:111, prop. 2012/13:194 och prop. 2019/20:69). Retroaktiv verkan har getts även åt den lagändring i 35 kap. 2 § andra 2021/22:133 stycket som trädde i kraft och som innebär att särbehandlingen av unga myndiga i preskriptionshänseende slopats (prop. 2021/22:17). I enlighet med vad som uttalats i tidigare lagstiftningsärenden anser regeringen att det bör finnas goda skäl för att frångå huvudregeln i 12 § promulgationslagen. När det gäller den avvägning som måste göras mellan intresset av förutsebarhet i straffrättskipningen och behovet av retroaktiv tillämpning av nya preskriptionsbestämmelser ser regeringen inte skäl att avvika från de bedömningar som gjorts tidigare. Tvärtom kan det, som regeringen har uttalat tidigare, vara lämpligt att tillämpningen i fråga om retroaktivitet är densamma som vid tidigare gjorda ändringar avseende preskription. Detta gäller inte minst i det här fallet, då det inte är fråga om att undanta en ny brottstyp från preskription. Regeringen föreslår alltså en särskild bestämmelse av innebörd att preskription avskaffas även för terroristbrott som begåtts före ikraftträdandet, förutsatt att brottet inte pre- skriberats enligt äldre bestämmelser. När det slutligen gäller den föreslagna regleringen om tvångsmedel är utgångspunkten att sådana nya processrättsliga regler ska tillämpas genast efter ikraftträdandet. Det innebär att reglerna ska tillämpas på varje pro- cessuell företeelse som inträffar efter det att regleringen trätt i kraft. Det medför att de brottsbekämpande myndigheterna och domstolarna ska tillämpa de nya bestämmelserna även i ärenden som inletts innan de före- slagna bestämmelserna trätt i kraft (prop. 2013/14:237 s. 171 f.). Det finns därför inte något behov av några övergångsregler för dessa kategorier av bestämmelser. Regeringens bedömning: Förslagen kan väntas leda till mindre kostnadsökningar för rättsväsendets myndigheter. bedöms rymmas inom myndigheternas befintliga anslag. Förslagen bör få viss allmänpreventiv verkan. slagen kan innebära begränsningar av barnets rättigheter kan deras före- byggande och avhållande effekter bedömas ge barn i en utsatt situation större möjligheter att tillgodose sina rättigheter enligt barnkonven- Förslagen bedöms inte påverka regeringens jämställdhets- Utredningens bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Säkerhetspolisen bedömer att förslaget om univer- sell jurisdiktion kan komma att innebära ett ökat antal förundersökningar och därigenom leda till en viss ökning av myndighetens kostnader, som i dagsläget är svår att precisera. om utökad kriminalisering och förslaget om att undanta terroristbrott från preskription kan leda till större kostnader för myndigheten men att dessa ryms inom dess befintliga anslag. förslagen inte innehåller något som i någon större utsträckning påverkar bedömer att förslagen inte i någon större mån påverkar Domstolar. Domstolars verksamhet är underfinansierad, varför det enligt hovrätten inte ryms några tillkommande uppgifter inom ramen för Enligt är den grupp klienter som betänkandet behandlar relativt liten hos myndigheten och det är inte orimligt att antalet lag- föringar för de aktuella brottstyperna även fortsättningsvis kan förväntas Även förhållandevis små ökningar av antalet vårddygn till följd av höjda straffskalor och utvidgade straffskärpningsgrunder på detta om- råde kan emellertid komma att påverka myndighetens kostnader i inte obe- Myndigheten framhåller att flera straffskärpningar har genomförts och planeras och att det är svårt att härleda specifika kostnader för platsutökning till ett enskilt lagförslag. Enligt myndigheten bör stor- leken på Kriminalvårdens anslag därför beräknas utifrån en helhets- bedömning av det uppskattade klientinflödet och dess samlade kostnads- för fram att förslagen om höjda minimistraff och förslag som innebär att utrymmet att välja en icke frihets- berövande påföljd förväntas minska kan antas leda till vissa högre kost- nader för myndigheten. , Svenska sektionen av och , bisexuellas, transpersoners, queeras och intersexpersoners rättigheter (RFSL) anser att det saknas ett barnrätts- och ett jämställdhetsperspektiv och efterfrågar kompletteringar. Skälen för regeringens bedömning Lagförslagen innebär i huvudsak att det materiella innehållet i den straffrättsliga terrorismlagstiftningen förenklas och förtydligas. stämmelserna blir enklare att tillämpa bör kunna leda till en viss allmän effektivisering, framför allt inom och åklagarväsendet. Det något utvidgade tillämpningsområdet för terroristbrottet, offentlig uppmaning till terrorism eller särskilt allvarlig brottslighet och utbildning för terrorism eller särskilt allvarlig brottslighet bedöms endast i begränsad utsträckning påverka lagföringen. Detsamma gäller förslagen om utvidgad domsrätt för flera brottstyper och avskaffande av preskription för fler fall Något annat än marginella kostnadsökningar för polis, åklagare och domstolar förutses dock inte och kostnadsökningarna be- döms kunna rymmas inom anslagsramen. Av samma skäl bedöms för- slagen inte ha någon nämnvärd påverkan på anslaget för rättsliga biträden. Inledningsvis kan den nya regleringen förväntas leda till vissa kostnader för information, utbildning och andra liknande insatser inom framför allt Säkerhetspolisen och åklagarväsendet. Dessa torde inte heller vara mer omfattande än att de kan hanteras inom ramen för befintliga anslag. När det gäller kostnaden för verkställighet av frihetsberövande påföljder väntas förslagen om höjda minimistraff för flera brott för det första leda till längre fängelsestraff för sådana brott där straffvärdet är så högt att annan påföljd än fängelse är utesluten. För det andra kan det för- utses att utrymmet att välja en icke frihetsberövande påföljd minskar för de brottstyper som träffas av förslagen. Till detta kommer att en höjning av minimistraffet för en svårare grad av ett brott ökar det tillgängliga 2021/22:133 straffmätningsutrymmet för den närmast liggande graden. Vidare utvidgas straffskärpningsgrunden för brott som begås för att främja bl.a. terrorist- brott till att omfatta alla brott enligt annan lag. Allt detta kan antas leda till vissa högre kostnader för Kriminalvården och . Antalet lagföringar för de aktuella brottstyperna kan emellertid antas vara litet även i fortsättningen. De kostnadsökningar som den höjda straffnivån medför borde därför kunna hanteras inom ramen för Kriminalvårdens och Statens institutionsstyrelses befintliga anslag. En grundtanke bakom att straffbelägga ett visst beteende är att kriminali- seringen ska påverka människor så att de inte begår brott, dvs. att krimi- naliseringen ska ha en allmänpreventiv verkan. Även om det är svårt att härleda effekter av detta slag till en specifik lagändring, gör regeringen bedömningen att de förslag till utvidgning av det straffbara området som regeringen lämnat kan förväntas få en viss avhållande effekt. En tydligare lagstiftning kan också förenkla för de brottsbekämpande myndigheterna i deras verksamhet, vilket i förlängningen kan leda till ökad lagföring och därmed ett förstärkt straffhot. Barn som växer upp i kriminella miljöer är särskilt utsatta. Enligt FN:s konvention om barnets rättigheter () ska staten göra allt som behövs för att skydda barn, med hjälp av lagstiftning, administration och sociala skyddssystem. En bedömning av barnets bästa ska i första hand beaktas i alla åtgärder och beslut som rör barn. Rättigheterna i barnkonven- tionen ska ses som en helhet. De är odelbara och ömsesidigt förstärkande. Barn både begår och utsätts för brott. Barn har rätt att växa upp utan våld och påverkas när föräldrar eller nära anhöriga begår eller utsätts för brott. Till barnets rättigheter enligt hör rätten att skyddas mot alla former av fysiskt eller psykiskt våld, skada eller övergrepp, vanvård eller försumlig behandling, misshandel eller utnyttjande (artikel 19). Till barnets rättigheter enligt artiklarna 37 och 40 i hör vidare bl.a. rätten till skydd mot olagliga eller godtyckliga frihetsberövan- den och till en värdig och barnanpassad straffrättslig process. Den svenska rättsordningen innehåller en rad bestämmelser som syftar till att tillgodose dessa rättigheter, inklusive bestämmelser vars huvudsakliga ändamål är att säkerställa en rättssäker domstolsprocess. Det finns vidare särskild lag- stiftning om unga lagöverträdare, med särskilda handläggningsregler för vad som gäller under förundersökning, vid frihetsberövande och vid rätte- gång. De förslag på straffbestämmelser som lämnas kan som nämnts antas ha en avhållande effekt på de beteenden som straffbeläggs. som förslagen kan innebära begränsningar av barnets rättigheter kan deras förebyggande och avhållande effekter bedömas ge barn i en utsatt situation större möjligheter att tillgodose sina rättigheter enligt . De nu framlagda förslagen bedöms inte påverka regeringens jämställd- hetspolitiska mål. Terroristbrottslagen ersätter lagen (2002:444) om straff för finansiering av särskilt allvarlig brottslighet i vissa fall (finansieringslagen), lagen (2003:148) om straff för terroristbrott och lagen (2010:299) om straff för offentlig uppmaning, rekrytering och utbildning avseende terroristbrott och annan särskilt allvarlig brottslighet (rekryteringslagen). Den nya lagen innehåller bl.a. bestämmelser för genomförande av () internationella konvention om bekämpande av finansiering av terror- ism, konvention om förebyggande av terrorism med tilläggs- protokoll, rekommendation 5 angående terrorismfinansiering från Finan- cial Action Task Force (FATF), FN:s säkerhetsråds resolution (2014) och och rådets direktiv (EU) 2017/541 av om bekämpande av terrorism, om ersättande av rådets rambeslut /475/RIF och om ändring av rådets beslut /671/RIF. I terroristbrottslagen regleras straffansvar för terroristbrott, samröre med en terroristorganisation, finansiering av terrorism eller särskilt allvarlig brottslighet, offentlig uppmaning till terrorism eller särskilt allvarlig brottslighet, rekrytering till terrorism eller särskilt allvarlig brottslighet, utbildning för terrorism eller särskilt allvarlig brottslighet och resa för terrorism eller särskilt allvarlig brottslighet. Regleringen innehåller också bestämmelser om osjälvständiga brottsformer, om vad som i lagen avses med särskilt allvarlig brottslighet och terroristorganisation samt om för- svårande omständigheter, förverkande och penningbeslag. Terroristbrottslagen innebär i huvudsak en omstrukturering och om- arbetning av bestämmelserna i de ovan nämnda lagarna i syfte att åstad- komma en ändamålsenlig, effektiv och överskådlig reglering. Lagen inne- håller emellertid även flera förändringar i sak i förhållande till tidigare gällande regler. Bestämmelser om domsrätt har förts över till . För överskådlighetens skull lämnas i författningskommentaren till terror- istbrottslagen en fullständig kommentar över paragrafernas tillämpning även i de delar paragrafen inte är ny utan har sin motsvarighet i gällande rätt. Lagen innehåller 16 paragrafer. –Lagens innehåll (1 §) –Ord och uttryck i lagen (2 och 3 §§) –Ansvar (4–11 §§) –Försvårande omständighet (12 §) –Förverkande (13 och 14 §§) –Penningbeslag (15 och 16 §§) 1 § Denna lag innehåller bestämmelser om terrorism och annan särskilt allvarlig brottslighet. Paragrafen beskriver lagens huvudsakliga innehåll. Övervägandena finns i avsnitt 5. 2021/22:133 I paragrafen anges att lagen innehåller bestämmelser om terrorism och annan särskilt allvarlig brottslighet. Därutöver finns en reglering om för- verkande och penningbeslag. Bestämmelser om domsrätt och preskription finns i 2 kap. respektive 35 kap. . Huvuddelen av bestämmelserna i lagen genomför åtaganden i de inter- nationella instrument som anges i introduktionen till författningskommen- taren. Lagens bestämmelser ska på sedvanligt sätt tolkas mot bakgrund av innehållet i dessa instrument (jfr prop. 2002/03:38 s. 85). Ord och uttryck i lagen 2 § Med särskilt allvarlig brottslighet avses i denna lag 1.mord, dråp, misshandel, grov misshandel, synnerligen grov misshandel, män- niskorov, olaga frihetsberövande, grov skadegörelse, mordbrand och grov mord- brand, om gärningen utförs mot någon sådan internationellt skyddad person som avses i konventionen om förebyggande och bestraffning av brott mot diplomater och andra internationellt skyddade personer, 2.människorov och olaga frihetsberövande, om avsikten med gärningen är att tvinga någon att vidta eller avstå från att vidta en åtgärd, 3.mordbrand, grov mordbrand, allmänfarlig ödeläggelse, grovt brott, och sprid- ande av gift eller smitta, grovt brott, om brottet riktas mot en allmän plats, en offentlig anläggning, ett allmänt transportsystem eller en infrastrukturanläggning, 4.grovt sabotage, kapning, sjö- eller luftfartssabotage och flygplatssabotage, 5.följande brott, i sådana fall som avses i artikel 7 i konventionen om fysiskt skydd av kärnämne och artikel 2 i den internationella konvention- en för bekämpande av nukleär terrorism: a) allmänfarlig ödeläggelse, grovt brott, och spridande av gift eller smitta, grovt brott, b) uppsåtligt brott enligt 25 § första stycket 1 och 2 lagen (1984:3) om kärnteknisk verksamhet samt motsvarande grova brott enligt 25 a § samma lag, och c) uppsåtligt brott enligt 9 kap. 2 § 1 strålskyddslagen (2018:396) som avser till- ståndsplikt enligt 6 kap. 1 § samma lag avseende sådan verksamhet som avses i 7 § 1 och 2 samma lag, samt 6.uppsåtligt brott enligt någon annan lag än denna som begås med en sådan avsikt som avses i 4 §. Paragrafen anger vad som i lagen avses med särskilt allvarlig brottslighet. Den ersätter liknande reglering i 2 § finansieringslagen och 2 § rekry- teringslagen. Övervägandena finns i avsnitt 7. De brott som avses i punkterna 1–6 är fullbordade brott enligt svensk lag i gärningsmannaskap, vilket omfattar medgärningsmannaskap. Punkt 1 omfattar gärningar som riktas mot internationellt skyddade per- soner och som ska vara straffbelagda enligt konventionen om förebygg- ande och bestraffning av brott mot diplomater och andra internationellt skyddade personer. För att bestämmelsen ska vara tillämplig krävs att gärningen utgörs av mord, dråp, misshandel, grov misshandel, synnerligen grov misshandel, människorov, olaga frihetsberövande, grov skadegörelse, mordbrand eller grov mordbrand (3 kap. 1, 2, 5 och 6 §§, 4 kap. 1 och 2 §§, 12 kap. 3 § samt 13 kap. 1 och 2 §§ ). Vilka personer som är internationellt skyddade anges uttömmande i artikel 1 i konventionen. För det första omfattas statsöverhuvud, i vilket