prop · H90385 · 2022-01-18 00:00:00 — Direktivet använder ordet utbyte i stället för omleverans, vilket i just detta hänseende gör det än tydligare att åtgärden inte enbart avser att leverera en ny vara utan att också ta om hand den felaktiga varan (se även rättsfallet och mot , C‑65/09 och C‑87/09, EU:C:2011:396). Om en brist i detta avseende sedan verkligen motiverar en rätt att häva avtalet kan diskuteras, men direktivet är tydligt med att konsumenten även i denna situation har en rätt till hävning. Det skulle kunna hävdas att avhjälpandet eller omleveransen även i denna situation – som den svenska bestämmelsen anger – inte har kommit i fråga. Utredningen anser dock att det i lagen bör tydliggöras att brister i dessa avseenden ger konsumenten en rätt att begära prisavdrag eller häva avtalet. Regeringen delar den uppfattningen. Prisavdrag eller hävning om avhjälpande eller omleverans inte kan ske inom skälig tid eller utan väsentlig olägenhet för konsumenten I 28 § i den nuvarande konsumentköplagen anges att prisavdrag eller hävning även kan aktualiseras när avhjälpande eller omleverans inte sker inom skälig tid efter reklamationen eller inte kan ske utan väsentlig olägen- het för köparen. I artikel 14.1 i varudirektivet ställs bl.a. båda dessa förutsätt- ningar upp som krav på näringsidkarens avhjälpande eller omleverans. Det anges där att åtgärden också ska ske utan kostnad för konsumenten. Regeringen konstaterar att hänvisningen i artikel 13.4 a till kraven i artikel 14 inte omfattar artikel 14.1. Frågan om avhjälpande eller omleverans inom skälig tid och utan väsentlig olägenhet för konsumenten tas i varudirektivet i stället upp i artikel 13.4 d. Där anges att prisavdrag eller hävning får krävas om näringsidkaren har meddelat, eller det framgår klart av omständigheterna, Prop. 2021/22:85 att näringsidkaren inte kommer att återställa varorna till avtalsenlighet inom skälig tid eller utan väsentlig olägenhet för konsumenten. Konsumenten har alltså enligt varudirektivet inte rätt till hävning eller prisavdrag när näringsidkaren har utfört ett avhjälpande eller en omleve- rans utan att följa kraven på att det ska ske inom skälig tid och utan kostnad och väsentlig olägenhet för konsumenten (se även skäl 50). I konsument- köplagen framgår inte någon sådan begränsning. Den återfinns inte heller i digitaldirektivet (se avsnitt 7.11.3). Regeringen delar utredningens bedömning att denna begränsning bör komma till uttryck i lagen för att genomföra artikel 13.4 d. Det kan lämpligen ske genom att ordet kan i nuvarande lydelse flyttas, snarare än att som utredningen föreslår införa en mening om att prisavdrag eller hävning inte får krävas om avhjälpande eller omleverans har skett (se om detta förslag nedan). Att konsumenten får varan reparerade eller får en ny vara torde i princip utesluta en rätt till prisavdrag även om åtgärden vidtagits t.ex. för sent (jfr dock rättsfallet NJA 1998 s. 792). Däremot kommer det finnas en rätt till skadestånd (jfr även skäl 61). Att konsumenten i denna situation kan häva avtalet bedömer regeringen inte bör för- anleda några nämnvärda nackdelar för konsumenten. Om det är avgörande att återställandet sker snabbt ligger det i allas intresse att konsumenten är tydlig med detta när kravet framställs, och konsumenten har sedan möjlighet att häva köpet när det står klart att återställandet inte kan avslutas . Prisavdrag eller hävning när felet kvarstår Enligt artikel 13.4 b i varudirektivet har konsumenten en rätt till prisavdrag eller hävning om bristande avtalsenlighet framkommer trots att närings- idkaren har försökt att återställa varan till avtalsenlighet. När det inte är fråga om ett allvarligt fel har näringsidkaren rätt att försöka avhjälpa felet eller omleverera, med de begränsningar som följer av att det måste kunna ske inom skälig tid samt utan kostnad och väsentlig olägenhet för konsumenten. Det kan naturligtvis inträffa att näringsidkaren trots detta inte lyckas i sina försök att reparera varan. Det kan vidare inträffa, även om det torde vara ovanligt, att näringsidkaren levererar en ny vara men att även den visar sig vara felaktig (se föregående avsnitt om utrymmet för flera avhjälpningsförsök). Som redovisas ovan ger 28 § första stycket i nuvarande konsumentköp- lagen konsumenten rätt att kräva prisavdrag eller häva köpet om av- hjälpande eller omleverans inte kommer i fråga. Utredningen synes föreslå att denna bestämmelse kan tillämpas även i detta fall. föreslår utredningen att det införs en bestämmelse som anger att prisavdrag eller hävning inte får krävas om ett avhjälpande eller en omleverans har skett. Syftet med den bestämmelsen är att stänga dörren för prisavdrag eller hävning om en avhjälpande åtgärd sker men inte inom skälig tid (se ovan). Enligt regeringens uppfattning är det inte givet att den situation som beskrivs i artikel 13.4 b kan uppfattas som ett oavslutat återställande (jfr artikel 13.4 a). Under alla förhållanden framstår det inte som tillräckligt tydligt att lagens uttryckssätt ”inte kommer i fråga” innefattar återställande åtgärder som har genomförts utan att fullt ut leda till önskat resultat. 2021/22:85 tillägg bör därför göras i den svenska lagbestämmelsen. Att som i direk- tivet ange att fel framkommer trots återställandeförsök ger intrycket av att det kan vara fråga om helt nya fel. Det bör i stället anges att en rätt till prisavdrag eller hävning finns om felet, trots avhjälpandeförsök, kvarstår. Prisavdrag eller hävning vid allvarliga fel Avslutningsvis finns det i artikel 13.4 c en rätt för konsumenten att kräva prisavdrag eller häva avtalet om den bristande avtalsenligheten är så allvarlig att det är motiverat att sänka priset eller häva köpeavtalet. I detta fall får alltså konsumenten begära någon av de annars sekundära påföljderna prisavdrag eller hävning utan att först kräva avhjälpande eller omleverans. Någon motsvarighet till denna regel finns inte i nuvarande konsumentköplagen. Det bör därför införas en bestäm- melse i den nya lagen som anger att konsumenten har rätt till prisavdrag eller hävning utan föregående försök till avhjälpande eller omleverans, om felet på varan är allvarligt. Som Lagrådet är inne på bör det tydliggöras att det inte enbart är felets svårighetsgrad som påverkar bedömningen av huruvida felet är så allvarligt att det är motiverat med en omedelbar rätt till prisavdrag eller hävning. Det bör ske en helhetsbedömning, där även t.ex. konsumentens förtroende för näringsidkarens förmåga att åtgärda felet kan ha betydelse (se skäl 52). För att uppnå ett sådant klargörande finns det emellertid inte anledning att utforma regeln så extensivt som Lagrådet föreslår. För att ansluta till direktivet är det också angeläget att bestämmelsen utformas med ett allvarlighetsrekvisit. Vad som är att anse som ett allvarligt fel utvecklas närmare i författningskommentaren. Ett undantag från rätten till prisavdrag vid offentlig auktion Enligt artikel 3.5 i varudirektivet får medlemsstaterna från tillämpnings- området för direktivet undanta avtal om försäljning av begagnade varor som säljs på offentlig auktion. I avsnitt 6.9 gör regeringen bedömningen att sådana varor, i enlighet med vad som gäller , ändå ska omfattas av den nya konsumentköplagen men att vissa undantag från lagens krav på sådana varor kan göras. I 28 § tredje stycket i den nuvarande konsumentköplagen finns ett undantag från rätten till prisavdrag vid köp av begagnade varor på auktion. Skälet till detta undantag är att det rör sig om en speciell form av försälj- ning av varor i befintligt skick där konsumenten bestämmer priset. Det har då inte ansetts rimligt att prisavdrag ska stå till konsumentens förfogande (prop. 2001/02:134 s. 29). Regeringen anser att nuvarande undantag från rätten till prisavdrag bör behållas och att bestämmelsen om det därmed bör föras över till den nya lagen. Begreppet offentlig auktion definieras i artikel 2.15 och överens- stämmer inte helt med vad som avses med auktion enligt den nuvarande konsumentköplagen. Regeringen föreslår i avsnitt 5.3 att direktivets definition tas in i den nya lagen. I den nu aktuella bestämmelsen bör det därför förtydligas att det är offentliga auktioner som undantaget från rätten till prisavdrag tar sikte på. Artikel 15 i varudirektivet behandlar hur prisavdraget ska beräknas. Där anges att ett prisavdrag ska stå i proportion till minskningen av värdet på den vara som konsumenten har mottagit jämfört med det värde som varan skulle ha haft om den hade varit avtalsenlig. I 28 § första stycket i den nuvarande konsumentköplagen anges att prisavdraget ska svara mot felet. Enligt förarbetena ska avdraget beräknas på objektiva grunder och motsvara skillnaden i värde vid tiden för avlämnandet mellan en vara i avtalsenligt skick och den felaktiga varan (se prop. 1989/90:89 s. 126). Direktivets reglering får anses överensstämma med hur beräkningen ska göras enligt svensk rätt. Enligt regeringen är det inte nödvändigt att ta in mer detaljerade bestämmelser för att genomföra direktivet. Det bör därför även i den nya lagen föreskrivas att prisavdragets storlek ska svara mot felet. Elektronikbranschen anser att det är viktigt att nuvarande praxis vid beräkning av prisavdrag består och framhåller att beräkningen bygger på hur länge konsumenten brukat varan och en rimlig avskrivningstid för den, vilken kan skilja sig åt mellan olika varutyper. Regeringen konstaterar att avsikten med förslaget inte är att förändra nuvarande praxis. Liksom bör avdraget beräknas på objektiva grunder och motsvara skillnaden i värde vid tiden för avlämnandet mellan en vara i avtalsenligt skick och den felaktiga varan. Som framhålls i förarbetena till den nuva- rande konsumentköplagen ligger det i sakens natur att en sådan beräkning ofta måste ske på ett ganska schablonmässigt sätt. Inom ramen för regleringen bör det vara möjligt att ta hänsyn till de omständigheter som Elektronikbranschen pekar på. Ingen hävningsrätt vid ringa fel Enligt artikel 13.5 i varudirektivet (se även skäl 53) ska konsumenten inte ha rätt att häva avtalet om den bristande avtalsenligheten endast är ringa. I 29 § i nuvarande konsumentköplagen anges att köparen får häva köpet om felet är av väsentlig betydelse för honom eller henne. Om så inte är fallet har alltså konsumenten endast rätt att kräva prisavdrag (jfr även rättsfallet Hueros mot m.fl., C‑32/12, EU:C:2013:637). Artikel 13.5 i varudirektivet är likalydande med artikel 3.6 i det minimi- harmoniserade konsumentköpsdirektivet. Vid genomförandet av det sist- nämnda direktivet ansågs den svenska regleringen i princip innebära samma nivå på hävningströskel som direktivets. Den svenska regleringen ansågs därtill mer konsumentvänlig eftersom den föreskriver en subjektiv bedöm- ning (se prop. 2001/02:134 s. 54 f.). Utredningen föreslår att en anpassning till direktivets ordalydelse (ringa) ska göras, men framhåller att det fortsatt bör finnas utrymme att vid bedömningen av om felet ger hävningsrätt ta hänsyn till felets subjektiva betydelse för konsumenten. Några remissinstanser har synpunkter på förslaget. Medan anser att utredningens förslag rent språkligt kan uppfattas som en utökad hävningsrätt för konsumenten menar och att det tvärtom innebär en inskränkt hävningsrätt. Regeringen delar utredningens uppfattning att det inte bör finnas någon avgörande skillnad i svensk rätt mellan ett fel som har väsentlig betydelse för konsumenten och ett fel som inte är ringa. Det kan noteras att även vid genomförandet av konsumentköpsdirektivet bedömdes begreppen vara i 2021/22:85 praktiken liktydiga (prop. 2001/02:134 s. 54 f.). En förändring bör enligt regeringens mening ske för att säkerställa ett korrekt genomförande av det fullharmoniserade varudirektivet och i förlängningen bidra till en enhetlig rättstillämpning i unionen. Även med denna förändring bör det enligt regeringens mening alltså vara möjligt att inom ramen för felbedömningen ta hänsyn inte bara till felets objektiva betydelse utan även dess subjektiva betydelse för konsumenten. I artikel 13.5 anges att bevisbördan för att ett fel är ringa – och alltså inte ger hävningsrätt – ska åligga näringsidkaren. befarar att en förändring som innebär att bevisbördan flyttas från den ena parten till den andra kommer att vara processdrivande. Branschorganisa- tionen Färg Möbler och Interiör menar däremot att förändringen i detta avseende inte innebär någon skillnad i sak för näringsidkaren eftersom det är denne som besitter fackkunskap om den sålda varan och därmed kan avgöra om felet är ringa. Regeringen konstaterar att direktivets placering av bevisbördan skiljer sig från vad som gäller enligt nuvarande ordning, eftersom konsumenten enligt svensk rätt har bevisbördan för felets väsent- lighet. Även av denna anledning krävs en ändring av bestämmelsen för att genomföra direktivet. Det handlar om att befria konsumenten från sin nuvarande bevisbörda och regeringen kan inte se en sådan förändring som negativ ur ett konsumentskyddsperspektiv. Regeringen föreslår därför att det av lagen framgår att det är näringsidkaren som har bevisbördan för att felet är ringa. Som Lagrådet påpekar innebär det att näringsidkaren har att bevisa de faktiska omständigheter som sammantaget gör att ett fel i det enskilda fallet är att anses som ringa. En hävningsförklaring måste lämnas Enligt artikel 16.1 i varudirektivet ska konsumenten utöva rätten att häva köpet vid fel på varan genom ett uttalande till näringsidkaren, där konsu- menten ger uttryck för sitt beslut att häva. Regeringen konstaterar att det inte finns någon sådan uttrycklig bestämmelse med krav på hävnings- förklaring vid fel på varan i den nuvarande konsumentköplagen. En sådan bör införas i den nya lagen. Det bör inte ställas upp något formkrav för hävningsförklaringen. Lagrådet anser att det även utan en i lag angiven tid för hävningsförkla- ringen måste krävas att den lämnas inom en efter omständigheterna skälig tid. Regeringen konstaterar att ett sådant krav är uttryckligen föreskrivet för konsumentens meddelande om hävning vid näringsidkarens dröjsmål (se avsnitt 6.4) och vid hävning på grund av fel enligt köplagen (39 §). Som anges ovan finns det inte något krav på att överhuvudtaget lämna en hävnings- förklaring vid fel på en vara för att konsumenten ska ha rätt att häva. Det har inte framkommit att detta skulle ha lett till några problem för näringsidkarna. Att ställa krav på konsumenten att framställa sin hävningsförklaring inom skälig tid kan ses som en begränsning av rätten att häva och det kan ifrågasättas om detta är möjligt med hänsyn till att förutsättningarna för att få häva köpet vid fel på en vara är fullharmoniserade i varudirektivet. Regeringen bedömer att det även utan att uppställa ett sådant krav finns anledning att tro att flertalet konsumenter kommer att agera utan dröjsmål. Detta gäller inte minst då konsumenten är skyldig att reklamera felet inom skälig tid (se avsnitt 6.12) och dessutom kan bli skyldig att ersätta näringsidkaren för den värde- minskning som uppkommit efter det att konsumenten insåg eller borde ha Prop. 2021/22:85 insett att det fanns en rätt att häva köpet (se avsnitt 6.16). ning det trots allt kan finnas ett utrymme att ge konsumentens passivitet någon betydelse i detta avseende får avgöras i rättstillämpningen (jfr Högsta domstolens beslut i mål Ö 672-21). Fel på endast en del av de levererade varorna Av artikel 16.2 framgår att om bristen på avtalsenlighet (felet) endast rör vissa av de varor som har levererats enligt avtalet och det finns grund för hävning av köpet, får konsumenten häva avtalet endast med avseende på dessa varor och eventuella andra varor som konsumenten har förvärvat tillsammans med de icke-avtalsenliga varorna, om konsumenten inte rim- ligen kan förväntas godta att behålla endast de varor som uppvisar avtals- enlighet. Direktivsbestämmelsen är inte lättläst men innebörden är att hävning som utgångspunkt endast kan ske avseende den eller de varor som är felaktiga. Konsumenten ges dock en rätt att under vissa förutsättningar häva även andra, i sig felfria, varor. Det kan konstateras att någon regel av detta slag inte finns i den nuvaran- de konsumentköplagen. Som anför är den ett välkommet klargörande av vad som bör gälla i en sådan situation. och Interiör anser att det bör förtyd- ligas att det ska finnas ett krav på ett nödvändigt samband mellan varorna för att konsumenten ska medges rätt att häva felfria varor. För en rätt till hävning ska det krävas att de avtalsenliga varorna har köpts tillsammans med den felaktiga varan och att situationen är sådan att det inte är rimligt att konsumenten ska behöva behålla endast de avtalsenliga varorna. I detta ligger enligt regeringens mening ett krav på ett faktiskt samband mellan den felaktiga och den felfria varan. Ett exempel på sådant samband som utredningen lyfter fram är att avtalet omfattar en kaffemaskin och kaffe- kapslar och köpet av maskinen hävs. I en sådan situation bör konsumenten normalt ha rätt att häva avtalet även avseende de kvarvarande kaffe- kapslarna. Regeringen föreslår att det i den nya lagen tas in en bestämmelse som reglerar hävningsrätten i den nu beskrivna situationen. Utredningen föreslår att det i bestämmelsen anges att hävning av de ytterligare, felfria, varorna får ske om det vore oskäligt att kräva att konsumenten ska behålla dem. I lagrådsremissen valdes direktivets formulering – rimligen kan förväntas godta – men regeringen anser att Lagrådets förslag – att hävning ska få ske om det inte skäligen kan begäras att konsumenten behåller de avtalsenliga delarna – är språkligt mer tilltalande. Hålla inne betalningen och skadestånd Regeringens förslag: Nuvarande bestämmelser om konsumentens rätt att hålla inne betalningen och om näringsidkarens skadeståndsskyldighet på grund av fel på varan ska föras över till den nya konsumentköplagen. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: De flesta av remissinstanserna tillstyrker förslaget eller invänder inte mot det. Skälen för regeringens förslag Konsumentens rätt att hålla inne sin betalning Enligt artikel 13.6 första meningen i varudirektivet ska konsumenten ha rätt att hålla inne betalning av eventuella utestående delar av priset eller en del av det fram till dess att näringsidkaren har fullgjort sina skyldigheter vid fel på varan, t.ex. att avhjälpa felet eller leverera en ny felfri vara. Det står enligt artikelns andra mening medlemsstaterna fritt att reglera villkoren och formerna för hur konsumenten kan utöva sin rätt (se även skäl 18). En motsvarande bestämmelse om konsumentens rätt att hålla inne betalningen vid fel finns i nuvarande 25 § konsumentköplagen. Enligt den bestämmelsen får konsumenten hålla inne så mycket av betalningen som behövs för att ge konsumenten säkerhet för sitt krav på grund av att varan är felaktig. Den nuvarande svenska regleringen om konsumentens rätt att hålla inne betalningen vid fel är välfungerande och bör behållas. Den får anses överensstämma med varudirektivets reglering. Regeringen föreslår därför att den förs över i sak oförändrad till den nya lagen. Konsumentens rätt till skadestånd vid fel på varan Av artikel 3.6 framgår att det står medlemsstaterna fritt att reglera konsu- mentens rätt till skadestånd (se även skäl 18). I den nuvarande konsumentköplagen finns bestämmelser om närings- idkarens skadeståndsskyldighet på grund av fel på varan. Enligt 30 § har konsumenten rätt till ersättning för den skada konsumenten lider genom att varan är felaktig, om inte näringsidkaren visar att underlåtenheten att avlämna en felfri vara beror på ett hinder utanför näringsidkarens kontroll som denne inte skäligen kunde förväntas ha räknat med vid köpet och vars följder denne inte heller skäligen kunde ha undvikit eller övervunnit. Konsumenten har alltid rätt till ersättning om varan vid köpet avvek från vad näringsidkaren särskilt utfäst. Enligt 31 § omfattar näringsidkarens skadeståndsskyldighet även skada som på grund av fel uppkommer på annan egendom som tillhör konsumenten eller någon medlem i konsumen- tens hushåll och egendomen är avsedd huvudsakligen för ändamål som faller utanför näringsverksamhet. För rättsliga fel finns därutöver en särskild bestämmelse i 22 a § andra stycket som ger konsumenten en rätt till skadestånd vid ett sådant fel, om konsumenten varken kände till eller borde ha känt till felet. Innebörden av den bestämmelsen är att näringsidkaren har ett strikt skadeståndsansvar, dvs. oberoende av eget vållande. Detta gäller under förutsättning att konsumenten var i god tro om näringsidkarens rätt att förfoga över varan (prop. 2002/03:17 s. 40 f.). Skadestånd är en viktig konsumenträttslig påföljd, som finns även vid näringsidkarens dröjsmål (se avsnitt 6.4). Regeringen föreslår att de be- stämmelser i nuvarande konsumentköplagen som reglerar skadestånd på grund av fel på varan förs över till den nya lagen. Skadeståndsreglerna för dröjsmål och fel är likalydande och bör sammanföras till en gemensam reglering på motsvarande sätt som redan gäller i konsumenttjänstlagen (1985:716). Skadeståndets omfattning vid näringsidkarens Regeringens förslag: Nuvarande bestämmelser om skadeståndets omfattning vid näringsidkarens avtalsbrott, om prisskillnad och om jämkning av skadestånd ska föras över till den nya konsumentköplagen. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens men utformas något annorlunda. Remissinstanserna: De flesta av remissinstanserna tillstyrker förslaget eller invänder inte mot det. Skälen för regeringens förslag: Av artikel 3.6 och skäl 18 i varudirek- tivet framgår att det står medlemsstaterna fritt att reglera konsumentens rätt till ersättning för skador som konsumenten har lidit till följd av närings- idkarens överträdelse av direktivet. I avsnitt 6.4 och 6.14.4 föreslår rege- ringen att det i den nya konsumentköplagen ska finnas bestämmelser om konsumentens rätt till skadestånd vid näringsidkarens dröjsmål och vid fel på varan som i sak motsvarar de bestämmelser som gäller . I den nuvarande konsumentköplagen finns även vissa kompletterande skadeståndsregler som gäller vid näringsidkarens avtalsbrott, dvs. både vid näringsidkarens dröjsmål och vid fel. I 32 § första stycket regleras skade- ståndets omfattning. Där anges att skadestånd omfattar ersättning för utgifter, inkomstförlust, prisskillnad och annan förlust på grund av dröjs- målet eller felet. I paragrafens andra och tredje stycken anges en viss begränsning och en möjlighet till begränsning av skadeståndsskyldig- heten. I 33 § finns närmare bestämmelser om ersättning för prisskillnad vid bl.a. täckningsköp och i 34 § finns bestämmelser om jämkning av skadeståndet. De nu redovisade bestämmelserna bör föras över till den nya lagen. 6.16Verkningar av hävning m.m. Regeringens förslag: Vid hävning ska konsumenten lämna tillbaka varan – på näringsidkarens bekostnad vid dennes avtalsbrott – och näringsidkaren ska betala tillbaka det som konsumenten har betalat för varan. Näringsidkarens och konsumentens respektive skyldigheter ska utföras utan onödigt dröjsmål. Återbetalning behöver dock inte ske förrän varan tagits emot eller konsumenten visat att varan återsänts. Nuvarande bestämmelser om verkningar av hävning ska i övrigt föras över till den nya lagen. De nuvarande bestämmelserna om den skadelidande partens skyldighet att begränsa sin skada, om följder av att varan vid hävning inte kan återlämnas i oförändrat skick och om att vissa meddelanden ska gå på mottagarens risk ska med vissa justeringar föras över till den nya lagen. Det ska föreskrivas att fler av konsumentens meddelanden till näringsidkaren ska gå på mottagarens risk. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens men utformas i viss utsträckning annorlunda. Utredningen föreslår inte att 2021/22:85 parternas återlämnande av sina prestationer vid hävning av köp som har fullgjorts ska ske utan onödigt dröjsmål.