prop · H903136 · 2022-03-01 00:00:00 — I avsnitt 20.6 föreslås att bestämmelserna om lösning av tvister i LEK ska föras över till den nya lagen. Möjligheten att hänskjuta en tvist för avgörande av tillsynsmyndigheten är i huvudsak kopplad till den nya lagen. Som utgångspunkt ska befintliga beslut anses meddelade med stöd av den nya lagen, se ovan. Tvister som har samband med skyldigheter som gäller eller som har beslutats enligt LEK och saknar motsvarighet i den nya lagen kan uppstå även efter den nya lagens ikraftträdande. Det bör därför införas en övergångsbestämmelse som gör det möjligt att hänskjuta sådana tvister till tillsynsmyndigheten. Av 2 kap. 10 § första stycket regeringsformen framgår att bestämmelser om straff eller annan brottspåföljd samt förverkande och annan särskild rättsverkan av brott inte får ges retroaktiv verkan. De sanktionsavgifter som införs genom den nya lagen (se avsnitt 21.4) har en så straffliknande karaktär att förbudet mot retroaktiv strafflag får anses tillämpligt även på dem. Sanktionsavgifter bör därför endast kunna tas ut för överträdelser som har begåtts efter den nya lagens ikraftträdande. Det bör införas en övergångsbestämmelse om detta. 2021/22:136 28 Regeringens bedömning: Förslagen innebär som helhet att förut- sättningarna för en harmoniserad tillämpning av EU-reglerna för elek- troniska kommunikationer förbättras. En ökad harmonisering av regel- verket innebär en minskad osäkerhet för företag som ska fatta investe- ringsbeslut och för användare av elektroniska kommunikationer inom EU. Det bör leda till ökad användning av sådana tjänster, vilket kan väntas bidra till en förbättrad ekonomisk tillväxt. De uppdaterade reglerna väntas sammantaget leda till en mer effek- tivt fungerande konkurrens och ökade drivkrafter att göra investeringar för företagen inom området. Dessutom stärks slutanvändarskyddet och allas förutsättningar att ta del av elektroniska kommunikationstjänster. Tilliten till elektroniska kommunikationer som verktyg för handel och samhällstjänster förväntas öka till följd av det förstärkta skyddet för slutanvändare. Konsumenter som känner förtroende för marknaden vågar använda nya tekniker och göra aktiva val. Som helhet bedöms förslagen få positiva samhällsekonomiska effekter. Förslagen bedöms ha en viss positiv effekt på det brottsbekämpande arbetet. Förslagen bedöms inte ha några effekter för det brottsföre- byggande arbetet, jämställdheten mellan kvinnor och män eller möjlig- heterna att uppnå de integrationspolitiska målen. Inte heller från miljö- synpunkt har förslagen några direkta konsekvenser. Förslagen får inte några ekonomiska konsekvenser som inte kan finansieras inom befint- liga utgiftsramar. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens bedöm- ning. Remissinstanserna: De flesta av remissinstanserna tillstyrker bedöm- ningen eller har ingen invändning mot den. Förvaltningsrätten i anför att bl.a. förslaget om sanktionsavgifter kan komma att leda till en ökad måltillströmning med ett ökat resursbehov som följd. Region efterfrågar ett förtydligande vad avser ekonomiska konsekven- ser till följd av förslaget om tillträde för installation av trådlösa access- punkter med kort räckvidd. Försvarsmakten bedömer att bevakandet av vissa intressen kan kräva ökade resurser som kan medföra ökade kostnader för myndigheten. Säkerhetspolisen har liknande synpunkter. Skälen för regeringens bedömning EU-direktivet utgör till stora delar en sammanläggning av ramdirektivet, auktorisationsdirektivet, tillträdesdirektivet och USO-direktivet. Det finns dock också flera nya och förändrade bestämmelser i . De tidigare direktiven har genomförts i LEK. Den nya lag om elektronisk kommunikation som föreslås innehåller bestämmelser som i sak i allt väsentligt överensstämmer med det som gäller enligt LEK, tillsammans med nya och förändrade bestämmelser som genomför EU-direktivet. Beskrivningen av konsekvenser nedan behandlar därmed främst de be- stämmelser i den nya lagen som saknar motsvarigheter i eller är förändrade i förhållande till LEK. Därutöver behandlas även ändringarna i lagen Prop. 2021/22:136 (1998:31) om standarder för sändning av radio- och TV-signaler. Marknaden för elektroniska kommunikationer Marknaden för elektronisk kommunikation är en ekonomiskt betydelsefull sektor för enskilda medborgare, myndigheter och företag i olika branscher. uppgick intäkterna på slutkundsmarknaden för elektronisk kommunikation (mobila samtals- och datatjänster, fasta internettjänster, fasta samtalstjänster och datakommunikationstjänster till slutkund) till . De totala intäkterna på slutkundsmarkna- den har legat stabilt på en liknande nivå , dock med en enprocentig minskning . uppgick de totala slutkundsintäkterna från mobila samtals- och datatjänster till ca . Det innebär en minskning , detta år . Totalt sett använder av svenskarna mobiltelefon. Mindre än var fjärde person använder sin fasta telefon på daglig basis. Ungefär nio av tio personer använder internet i hemmet i stort sett . Mer än hälften av dem som använder internet i hemmet har möjlighet att välja mellan flera internetoperatörer och knappt hälften av dem kan välja mellan både fasta och mobila bredbandsabonne- mang. hade av alla hushåll och företag antingen till- gång till bredband med en hastighet av Gbit/s eller fiber i den absoluta närheten, en ökning jämfört med . De allra flesta flerfamiljshus i har fiberanslutning. av alla enfamiljshus i var anslutna med fiber, en ökning med . 4G-näten täcker av alla hushåll och företag. Sammanlagt fanns det drygt 650 företag och andra aktörer anmälda hos PTS för tillhandahållande av elektroniska kommunikations- nät eller elektroniska kommunikationstjänster. De fyra största aktörerna på mobilmarknaden stod 2020 för sammanlagt av abonnemangen. Dessa operatörer driver mobilnät baserade på teknikerna (dvs. 2G, och 4G) och 5G. När det gäller fast bredband utgörs det absolut största antalet nätägare av mindre ekonomiska och ideella föreningar som endast äger fibernät för eget bruk, s.k. fiberföreningar eller byanät. Tillsammans utgör de dock en liten del av marknaden. Det finns ungefär 160 kommunalt ägda stadsnät aktiva i sammanlagt 180 kommuner. De privata aktörerna står tillsammans för av nätinnehavet. Även staten äger infrastruktur för bredband (t.ex. kanalisation och stamnät) genom , , och . Det finns också statliga aktörer som har påverkan på anläggandet av bredband i egenskap av förvaltare av fastigheter och anläggningar, t.ex. . De största privata nätägarna i har olika affärsmodeller, från vertikal integration till grossistorienterad verksamhet. Det finns ett antal privata aktörer som är kommunikationsoperatörer i andras nät, t.ex. stads- nät eller fastighetsnät. Kommunikationsoperatörer kan även tillhandahålla tjänster på sin egen (ägarens) plattform. Det finns en enda helt fristående kommunikationsoperatör i , dvs. 2021/22:136 nät, säljer slutkundstjänster eller ingår i samma koncern som bolag som säljer sådana tjänster. På tjänstenivån finns det ett stort antal företag som tillhandahåller tjänster för internet, tv och telefoni och som inte är vertikalt integrerade i något annat led i värdekedjan. Förutom tjänstetillhandahålla- re som bedriver verksamhet i hela landet, finns det i olika utsträckning lokala tillhandahållare av slutkundstjänster. Investeringarna i fast bredbandsinfrastruktur (fiber och annan teknik) ökade . Sistnämnda år uppgick investe- ringarna i fast nätinfrastruktur till . Investeringarna i fast nätinfrastruktur minskade däremot med 7 pro- cent, till . Utvidgning av lagens tillämpningsområde till nummeroberoende tjänster Som närmare behandlas i avsnitt 8 innebär EU-direktivets definition av elektroniska kommunikationstjänster att även nummeroberoende inter- personella kommunikationstjänster ska omfattas av direktivets tillämp- ningsområde. Det finns dock flera materiella bestämmelser i som inte ska tillämpas på nummeroberoende tjänster, t.ex. när det gäller skydd av slutanvändare. Företag som tillhandahåller nummeroberoende tjänster kan påverkas framför allt av bestämmelserna om säkerhet och inte- gritet (se avsnitt 17 och 18). Däremot föreslås inte att bestämmelserna om anmälan ska utvidgas till att omfatta tillhandahållare av nummeroberoende tjänster. De konsekvenser som tillämpningen av vissa materiella bestäm- melser får på nummeroberoende tjänster behandlas vidare nedan. Det är svårt att uppskatta hur många företag som tillhandahåller num- meroberoende kommunikationstjänster. Det beror bl.a. på att sådana före- tag kan ha sin hemvist i olika länder som deras tjänster tillhan- dahålls globalt och på att sådana tjänster kan uppstå och försvinna i stor omfattning på . Europeiska kommissionens konsekvens- analys till förslaget om det nya EU-direktivet (SWD[2016] 303 final) saknar närmare uppgifter i ämnet. Enligt andra källor hade de två globalt mest populära meddelandetjänsterna ungefär 1,5 miljarder respektive 1,2 miljarder månatliga användare (se . De två största plattformarna för mobilapplikationer hade 2017 enligt samma källa 2–3 miljoner applikationer. hade en av dessa två platt- formar ungefär 60 000 applikationer tillgängliga inom kategorin ”kommu- nikationer”, varav laddats ned mer än 50 000 gånger (se . Fördelat på andelen använd tid stod kategorin med- delandetjänster för av den totala användningen av appar (se . Sammanfattningsvis rör det sig om en omfattande användning av ett stort antal olika applikationer, där en hand- full står för den allra största användningen. Många av dessa företag har inte säte i . Eftersom dessa företag inte kommer att omfattas av krav på anmälan till PTS, kan det komma att uppstå frågeställningar inom ramen för tillsynen av sådana aktörer som inte är okomplicerade. Utvidg- ningen av vissa bestämmelsers materiella tillämpningsområde till nummer- oberoende tjänster kan därmed komma att orsaka administrativt merarbete för PTS. Detta bedöms kunna finansieras inom befintliga utgiftsramar. Reglerna om krav på anmälan för tillhandahållande av allmänna kommu- nikationsnät eller allmänt tillgängliga elektroniska kommunikations- tjänster är huvudsakligen oförändrade i den nya lagen i förhållande till vad som gäller enligt LEK. Några ökade administrativa kostnader för berörda företag kommer därmed inte att uppstå. PTS arbetar med att göra pro- cessen för anmälan helt elektronisk, vilket kommer att minska kostnaderna för företagen. Företag som bedriver verksamhet som är anmäld till PTS betalar en årsavgift som bidrar till att finansiera myndighetens verksamhet. Nivån på avgifterna anges i bilagan till förordningen (2016:602) om finansiering av Post- och verksamhet. var ungefär 650 företag anmälda hos PTS. Av dessa har 309 företag en omsättning som understiger , vilket enligt nu gällande regler innebär att de betalar en fast avgift i stället för en omsättningsbaserad avgift. De står tillsammans för av det totala avgiftsuttaget. Med den föreslagna omsättningsgränsen för av- giftsuttag på skulle det innebära att ett drygt hundratal av dagens ca 650 företag fortsättningsvis skulle vara avgiftsplik- tiga. Dessa står för av avgiftsuttaget. Med det före- slagna tröskelvärdet får de i stället stå för . Förslaget om ett tröskelvärde för avgiftsuttaget innebär en administrativ och finansiell lättnad för de företag som bedriver verksamhet som ska anmälas i begränsad omfattning och kan ha begränsade resurser för att hantera myndighetskontakter. Vidare innebär förslaget en viss admi- nistrativ lättnad för PTS i avgiftsuttagsprocessen. Det avgiftsbortfall från mindre aktörer som behöver omfördelas till övriga aktörer skulle däremot vara av liten betydelse. Eftersom avgiften som tas ut av de företag som skulle falla under tröskel- värdet är relativt liten, är det inte troligt att det kommer att uppstå snedvrid- ningseffekter i konkurrensen mellan avgiftspliktiga och icke-avgifts- pliktiga företag. Regeringens bedömning är att kostnader för tillsyn huvudsakligen kommer att uppstå i förhållande till de större, avgifts- pliktiga företagen. I fråga om avgifter för tillstånd att använda radiosändare och nummer innebär den nya lagen inte några väsentliga ändringar i förhållande till det som gäller enligt LEK. Detsamma gäller den årliga avgiften för finansi- ering av åtgärder mot allvarliga fredstida hot och påfrestningar som gäller elektronisk kommunikation (s.k. beredskapsavgift). Förslagen innebär i den delen därmed inte några ökade kostnader för företagen eller ökad administration. Bestämmelserna i den nya lagen om förvaltning av radiofrekvenser och tillstånd att använda radiosändare behåller den grundläggande struktur som gäller enligt LEK. Genomförandet av EU-direktivet innebär dock nya och ändrade bestämmelser som mer detaljerat reglerar främst beviljande av tillstånd i och förvaltning av sådant frekvensutrymme som är harmoni- 2021/22:136 serat inom EU. Många av dessa bestämmelser motsvarar det sätt som PTS redan tillämpar gällande lagstiftning på. Följderna av förslagen förutses därför bli begränsade i praktiken. Förslaget att det i ett harmoniserat frekvensutrymme ska kunna beviljas tillstånd för annan radioanvändning än på harmoniserade villkor är positivt för företagens konkurrensförmåga samt möjlighet till innovation. Avsikten är att harmoniseringen inte ska hindra ny och innovativ radioanvändning, om det finns förutsättningar för det. De särskilda förfaranden som ska tillämpas vid tilldelning av tillstånd för sådan annan radioanvändning kan komma att innebära en viss ökad administration för PTS. Antalet ansökningar om sådana tillstånd bedöms dock bli begränsat, baserat på vad som är känt om möjliga användare och efterfrågan på frekvenser för sådan användning. Genom att reglerna för ett urvalsförfarande vid beviljande av tillstånd att använda radiosändare ska framgå av den allmänna inbjudan till ansökan bedöms regelgivningen bli tydligare för berörda företag. Vidare uppstår administrativa förenklingar för PTS i och med att arbetskrävande förfaranden för att meddela föreskrifter inte längre behövs. Tillstånd att använda radiosändare i ett harmoniserat frekvensutrymme avsett för trådlösa bredbandstjänster ska meddelas . Till- stånd som gäller än ska på tillståndshavarens begäran senast före giltighetstidens utgång få förlängas med skälig tid, dock så att tillståndstiden sammanlagt blir . Reglerna ger tillstånds- havaren en säkerhet för hur länge tillstånd ska gälla. Det bör allmänt sett gynna viljan att investera i nya innovativa tjänster samt utbyggnad och täckning. De giltighetstider för tillstånd som PTS har tillämpat i harmoniserade band för mobilt bredband har i allmänhet varit eller längre. Bestämmelserna om tillståndstid i harmoniserat frekvensutrymme avsett för trådlösa bredbandstjänster ska tillämpas endast för tillstånd som meddelas efter den nya lagens ikraftträdande och medför därför inga konsekvenser för befintliga tillståndshavare. Den som tillhandahåller ett allmänt elektroniskt kommunikationsnät eller allmänt tillgängliga elektroniska kommunikationstjänster ska inte få be- gränsa slutanvändares rätt att ansluta terminalutrustning till trådlösa lokala nät eller begränsa slutanvändares möjligheter att erbjuda andra slutanvän- dare anslutning till trådlösa lokala nät. Villkor av detta slag är i och för sig tillåtna i avtal med slutanvändare, men det är oklart i vilken ut- sträckning de faktiskt förekommer och tillämpas i praktiken. Syftet med den bakomliggande EU-regleringen får uppfattas vara att det ska bli lättare för slutanvändare att erbjuda andra slutanvändare tillgång till internet via RLAN. Sådana erbjudanden skulle kunna utgöra substitut till operatörers erbjudanden om trådlöst bredband via mobilnät. Mobilnäts- operatörer skulle då kunna möta en större konkurrens än vad som är fallet . Erfarenheterna visar dock att det är mycket svårt att bygga ut RLAN på ett sätt som motsvarar de mobila bredbandsnätens täckning och kapacitet. Ökad tillgång till slutanvändares RLAN bedöms därför endast marginellt komma att påverka konkurrensförhållandena för operatörer som bygger ut och driver mobila bredbandsnät. Förslagen om att statliga myndigheter, kommuner och regioner och i Prop. 2021/22:136 vissa fall även andra förvaltningsformer som de kontrollerar, exempelvis aktiebolag, på begäran av en operatör ska lämna tillträde till byggnader, anläggningar och föremål för installation av trådlösa accesspunkter kan innebära en inskränkning i rådigheten över platser som dessa aktörer förfogar över. Förslagen innebär också administrativa åtaganden när den som medger tillträde behöver söka relevanta tillstånd där inte operatören själv kan göra det. Åtagandena begränsas dock av att begäran om tillträde ska vara rimlig. Dessutom ska en rättvis och rimlig ersättning utgå som täcker kostnaderna och därutöver i normalfallet en viss ersättning för investerat kapital. Avsikten är alltså att skyldigheten att ge tillträde inte ska medföra ökade kostnader för myndigheter, kommuner, regioner och andra som omfattas av den nya bestämmelsen. Det är svårt att förutse hur många fall av tillträde som kan bli aktuella. är det vanligt att operatörer träffar frivilliga avtal med såväl privata som offentliga fastighetsägare för etablering av antennplatser. det gäller etablering av nya antennplatser för 5G bör det också beaktas att regioner och kommuner, antingen som själva förfogar över fysisk infra- struktur eller i egenskap av ägare till bolag med sådan infrastruktur, har ett intresse av att utbyggnaden av 5G kan komma i gång och att invånarna kan erbjudas nya och bättre elektroniska kommunikationstjänster. bakgrunden bedöms behovet av myndighetsingripanden för att åstad- komma etablering av 5G-basstationer bli begränsat. Sammanfattningsvis kan de nya reglerna medföra en viss begränsad ök- ning av främst administration för kommuner, regioner och statliga myn- digheter samt deras bolag som förvaltar fastigheter. bör täckas av den rimliga och rättvisa ersättning som operatörer ska betala för tillträdet, och tillträdesskyldigheten begränsas till fall som är rimliga med beaktande av sådana kostnader (se ovan). Om kostnaderna är för omfattande, kommer antingen tillsynsmyndigheten i det enskilda fallet att göra bedömningen att tillträdet inte är rimligt eller så kommer den sökande att bedöma att tillträdet inte är affärsmässigt motiverat med hänsyn till Reglerna skapar bättre förutsättningar för etablering av 5G-nät, vilket gynnar bredbandsutbyggnad och mobiltäckning. kommer positiva effekter på digitalisering och näringslivets konkurrens- kraft, vilket ytterst gynnar hela samhället. Nedan behandlas ytterligare frågor om konsekvenser för den kommu- om nummer förs i allt väsentligt över till den nya Förslagen bör därför inte medföra några större konsekvenser för företagen, slutkunderna eller regleringsmyndigheten. De grundläggande bestämmelserna i om åläggande av konkurrens- främjande skyldigheter för SMP-företag har gällt . har flera delmarknader avreglerats. marknader förhandsreglerade i : fast och mobil samtrafik (samtals- terminering), lokalt tillträde till nätinfrastruktur (koppar- respektive fiber- 2021/22:136 baserat bredband) samt utsändningar av fri-tv och analog nationell ljud- radio i marknätet. Behovet av konkurrensfrämjande förhandsingripanden mot företagen har minskat, eftersom utvecklingen har gått mot att mark- naderna fungerar bättre. Inte minst har den omfattande utbyggnaden av fiberanslutningar i lett till att ett enda företag inte längre har den monopolställning på marknaderna för fast telefoni och fasta bredband- sanslutningar som gällde när det kopparbaserade accessnätet var det enda utbyggda alternativet för stora grupper av hushåll och företag att få telefoni och bredband. kan det uppstå nya flaskhalsar, särskilt i de van- ligt förekommande situationer där varje hushåll endast nås av ett fibernät. Det grundläggande regelverk för SMP-skyldigheter som föreslås föras över till den nya lagen kan, liksom tidigare, tillämpas för att ta hand om konkurrensproblem på marknaderna för elektronisk kommunikation. införs dock särskilda regler som kompletterar eller ändrar de allmänna bestämmelserna om SMP-skyldigheter. Tillträde till nät närmast slutanvändare Bestämmelserna om tillträde till nät närmast slutanvändare kan tillämpas på alla operatörer. De bör kunna främja tillgången till mer konkurrens- kraftiga tjänster för slutanvändare i situationer där det inte är hållbart att anlägga parallell infrastruktur. , då den senaste stora ändringen av för elektroniska kommunikationer genomfördes i , har det skett en betydande utveckling av bredbandsmarknaden. hade av befolkningen i tillgång till fiberbred- band jämfört som hade tillgång till fast bredband via fiber eller i absolut närhet till en fiberansluten byggnad . I glesbygd skedde en ökning från av befolkningen av hushållen med tillgång till fast bredband via fiber eller i absolut närhet till en fiberansluten byggnad , med en ökning på . Det råder dock alltså fortsatt stora skillnader mellan tillgången till bredband i tätbebyggda och glesbebyggda områden. Skillnaden är också stor mellan enfamiljshus och flerfamiljshus. uppgick andelen med fiberanslutna enfamiljshus (med tre hushåll eller färre), sett till antal byggnader, till . Det kan jämföras av enfamiljshusen 2015. Utbyggnaden till enfamiljshus har alltså ökat snabbt. Utbyggnaden har i första hand skett i mer tätbebyggda områden, varför det kan antas att utbyggnadstakten avtar i takt med att kvarvarande enfamiljshus ligger alltmer utspridda i glesbygd. Hushåll som har tillgång till fibernät har i många fall fortfarande även tillgång till kopparbaserad access. Det är dock osannolikt att kopparbase- rade accesser kommer att utöva något mer betydande konkur- renstryck mot fibernät, då det finns begränsade möjligheter att uppgradera kopparanslutningar till högre datahastigheter. Parallella fibernät till fler- bostadshus förekommer i viss utsträckning i tätorter. I flerfamiljshus är det inte heller ovanligt att en fastighet har tillgång både till kabel-tv-nät och ett separat fibernät. När det gäller enfamiljshus är kabel-tv-nät ovanliga och det saknas i allmänhet tillgång till annan parallell infrastruktur än det kopparbaserade accessnätet. I flerfamiljshus finns inte sällan en lösning där slutanvändarna kan välja mellan olika tjänster från olika tillhandahållare. medlas då genom en kommunikationsoperatör. I de fall en operatör har Prop. 2021/22:136 exklusiv rätt att leverera slutkundstjänsterna har fastighetsägaren i regel genomfört en upphandling eller någon annan form av konkurrensutsätt- ning. Exklusiviteten innebär inte sällan bättre villkor för fastighetsägaren än vad som skulle ha erbjudits utan exklusivitet. I takt med att utbyggnaden kommit längre ses fastighetsnäten alltmer som en s.k. flaskhalsresurs, vilket kan innebära ett ökat intresse för företag som tillhandahåller elektroniska kommunikationstjänster att begära tillträde till fastighetsnät. Det förhållandet skulle kunna göra tillträde med stöd av en tillträdesskyldighet mer ekonomiskt attraktiv för företagen, som får möjlighet att leverera slutkundstjänster till de aktuella fastigheterna. I flerfamiljshus är fastighetsägaren antingen en hyresvärd eller en bostads- rättsförening som kan ha intresse av att använda sig av fastighetsnätet som medel för att minska sina kostnader eller öka sina intäkter. Hyresvärdar, som endast är ägare av fastighetsnätet men inte konsumerar slutkunds- tjänsten, kan ha drivkrafter att ta ut ett högt pris för tillträdet till fastighets- nätet utan att behöva ta hänsyn till om tjänstetillhandahållare kompenserar för detta via ett högt slutkundspris. En fastighetsägare kan också ha driv- krafter att stänga ute tillhandahållare från fastighetsnätet och föredra att endast ha en sådan närvarande i fastigheten med aktiv utrustning. Sammantaget finns det ett stort antal fastighetsägare som potentiellt kan påverkas av regleringen. Många av dem är bostadsrättsföreningar.