prop · H903153 · 2022-03-17 00:00:00 — En formell underrättelse inkom till ständiga representation vid Europeiska unionen i fråga om elmarknadsdirektivet och i fråga om det omarbetade förnybartdirektivet. Regeringen besvarade underrättelserna (SB2021/00136) respektive (SB2021/01030). Regeringen gav i uppdrag att analysera vilka åtgärder som krävs för att genomföra elmark- nadsdirektivet och lämna författningsförslag i de delar där genomförandet kräver bestämmelser i lag eller förordning (M2019/00373). Energimark- nadsinspektionen skulle vid genomförandet av uppdraget även analysera vilka åtgärder som krävs i i anslutning till EU:s elmarknads- förordning, förordningen om inrättande av Europeiska unionens byrå för samarbete mellan energitillsynsmyndigheter och förordningen om riskbe- redskap inom elsektorn. Regeringen gav i upp- drag att utreda vilka åtgärder som krävs för att genomföra artiklarna 17, 21, 22 och 24.1 i det omarbetade förnybartdirektivet (I2019/01688). redovisade uppdragen i rapporten energi inom EU – Ett genomförande av fem rättsakter (Ei 2020:02), som i det följande kallas energi-rapporten. En sammanfattning av rapporten finns i bilaga 4. Rapportens lagförslag finns i bilaga 5. Rapporten har re- missbehandlats. En förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 6. Remissvaren och en sammanställning av dem finns tillgängliga i Infra- strukturdepartementet (I2020/00602). Det förslag som behandlas i av- snitt 10 har beretts under hand. Regeringen tar i propositionen upp frågor som rör elnätsverksamhet och energigemenskaper. Rapportens övriga förslag bereds vidare i . Promemorian Elmarknadslag (Ds 2017:44), som i det följande kallas pro- memorian, togs fram i för att göra det möjligt att lägga fram ett förslag till en ny elmarknadslag som ersätter den nuvarande el- lagen (1997:857). En sammanfattning av promemorian i relevanta delar finns i bilaga 7. Promemorians lagförslag i dessa delar återges i bilaga 8. Promemorian har remissbehandlats. En förteckning över remissinstan- serna finns i bilaga 9. Remissvaren och en sammanställning av dem finns tillgängliga i Infrastrukturdepartementet (I2019/00895). Några av promemorians förslag behandlas i propositionen Elmarknads- frågor (prop. 2017/18:237) och propositionen Moderna tillståndsprocesser för elnät (prop. 2020/21:188). Regeringen tar i förevarande proposition upp frågor som rör nätverksamhet, schablonberäkning av mängden över- förd el och prövning av tvister. Promemorians övriga förslag bereds vidare inom . Moderna tillståndsprocesser för elnät Regeringen beslutade att utse en särskild utredare för att se över regelverket om nätkoncessioner (dir. 2018:6). Uppdraget var att lämna förslag på författningsändringar som moderniserar, förenklar och förbättrar elnätsregelverket utan att resurseffektivitet, nätstabilitet eller miljöskydd påverkas negativt. Elnätets betydelse som grundläggande infrastruktur skulle också beaktas. Utredningen tog namnet Nätkonces- sionsutredningen. lämnade utredaren över betänkandet Moderna tillståndspro- cesser för elnät (SOU 2019:30) till regeringen. En sammanfattning av be- tänkandet finns i bilaga 10. Betänkandets lagförslag i relevanta delar finns Betänkandet har remissbehandlats. En förteckning över re- missinstanserna finns i bilaga 12. Remissvaren och en sammanställning av dem finns tillgängliga i Infrastrukturdepartementet (I2019/01809). Några av betänkandets förslag behandlas i propositionen Moderna till- ståndsprocesser för elnät (prop. 2020/21:188). Regeringen tar i föreva- rande proposition upp vilka driftsmoment av en ledning eller ett lednings- Prop. 2021/22:153 nät som ska utföras inom landet, utökad samredovisning av lokalnät, redo- visning av ledning i lokalnät som regionnät och miljöorganisationers rätt att överklaga beslut enligt 2 kap. ellagen. Regeringen gav i upp- drag att undersöka omfattningen av kapacitetsbrist i elnäten, utreda hur problematiken sett ut samt analysera förutsättningar och åtgärder kopplat till de problem som identifieras (I2019/02766). redovisade uppdraget i rapporten citetsutmaningen i elnäten (Ei R2020:06), som i det följande kallas Kapa- citetsrapporten. En sammanfattning av rapporten finns i bilaga 13. Rap- portens lagförslag finns i bilaga 14. Rapporten har remissbehandlats. En förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 15. Remissvaren finns tillgängliga i Infrastrukturdepartementet (I2020/03164). Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets yttran- de över de lagförslag som finns i bilaga 16. Lagrådets yttrande finns i bila- ga 17. Regeringen följer i huvudsak Lagrådets synpunkter, som behandlas i av- snitt 5, 6, 7.2–7.4, 18.3, 18.6, 19, 22 och 26.6 samt i författningskommen- taren. I förhållande till lagrådsremissen görs även vissa språkliga och redaktio- nella ändringar. 4Nya krav på elmarknadens design Förhållandet till det tredje inremarknadspaketet för el och naturgas När det gäller elmarknadens design bygger energi-paketet på det s.k. tredje inremarknadspaketet för el och naturgas i de delar som berör elmarknaden. Genomförandet av det tredje inremarknadspaketet behand- las i propositionen Tredje inremarknadspaketet för el och naturgas (prop. 2010/11:70) och propositionen Tredje inremarknadspaketet för el och naturgas – vissa genomförandeåtgärder (prop. 2011/12:77). I detta avsnitt lämnas en kortare redogörelse över det som är nytt eller har ändrats i förhållande till det tredje inremarknadspaketet i de delar som är relevanta för förslagen i denna proposition. Mer detaljerade redo- görelser för regleringens innehåll lämnas löpande i de följande avsnitten. Det omarbetade förnybartdirektivet behandlas inte i detta avsnitt. 2021/22:153 Elmarknadsdirektivet Elmarknadsdirektivet ersätter och rådets direktiv /72/EG av om gemensamma regler för den inre marknaden för el och om upphävande av direktiv /54/EG. Direktivet innehåller även krav som svarar mot bestämmelser som tidigare fanns i och rådets direktiv /27/EU av om energieffektivitet, om ändring av direktiven /125/EG och 2010/30/EU och om upphävande av direktiven /8/EG och 2006/32/EG, det s.k. energieffektiviseringsdirektivet. Elmarknadsdirektivet syftar till att anpassa elmarknaden till de nya förutsättningar som en mer decentraliserad produktion av el från förnybara källor och utfasning av fossila bränslen medför. Den tekniska utvecklingen på området skapar såväl möjligheter som utmaningar. Även kvarstående hinder för fullbordandet av den inre marknaden för el, bl.a. fragmenterade och reglerade nationella marknader som försvårat elleverans på lika villkor och gränsöverskridande samarbete, behandlas. Konsumenterna kommer att spela en avgörande roll för att uppnå den flexibilitet som krävs för att anpassa elsystemet till de nya förutsättning- Direktivet stärker konsumenternas inflytande och skydd på markna- Genom att konsumenterna får information om elförbruk- ning genom smarta mätare, tydligare fakturor och faktureringsinformation och bättre förutsättningar för att kunna jämföra erbjudanden, får de större möjlighet att aktivt delta i energiomställningen. De ges även möjlighet att förbruka, lagra och sälja egenproducerad el på marknaden. menter underlättar för ny teknik och nya förbrukningsmönster. För att konsumenterna fullt ut ska kunna dra fördel av ny teknik som främjar användandet av förnybar energi är det av största vikt att det råder en sund konkurrens på slutkundsmarknaden. Avgifter som kan uppkomma för mindre kunder vid byte av leverantör ska därför tas bort. gränsöverskridande tillträde för nya leverantörer och tillhandahållare av elproduktion, energilagring och efterfrågeflexibilitet möjliggöras. En gemensam marknad för energi För att främja konkurrens, säkerställa elleverans till konkurrenskraftiga priser och trygga en verklig inre marknad för el finns det i direktivet även regler som avser andra centrala aktörer på marknaden. systemansvariga för överförings- respektive distributionsnäten, elleveran- törer och tillsynsmyndigheter. Elmarknader skiljer sig från andra markna- der bl.a. för att de inbegriper handel med en vara som inte lätt kan lagras och som produceras med hjälp av en mängd olika produk- Det krävs därför en hög grad av samarbete mellan marknadsaktörerna för att marknaderna ska kunna integreras. Direktivet tydliggör på ett övergripande plan de olika aktörernas roller och ansvar på elmarknaden. För systemansvariga för distributions- och överföringsnät införs t.ex. bestämmelser om upphandling av stödtjänster i syfte att säkra en effektiv och tillförlitlig drift av elnätet. frågor som direktivet reglerar är bl.a. hur samarbetet mellan de olika aktörerna ska se ut, hur man underlättar anslutning av laddningspunkter Prop. 2021/22:153 för elfordon och vilka som får äga energilagringsanläggningar och ladd- EU:s elmarknadsförordning ersätter och rådets för- ordning (EG) nr 714/2009 av om villkor för tillträde till nät för gränsöverskridande elhandel och om upphävande av förordning (EG) nr 1228/2003. Regeringens förslag: Ellagens reglering i fråga om drift av elnät, redo- visning, anslutning till elnätet, överföring av el för någon annans räkning och mätning av överförd el ska gälla den som bedriver nätverk- samhet (nätföretag). De grundläggande skyldigheterna att ansluta an- läggningar och att överföra el för någon annans räkning ska omfatta även andra nätkoncessionshavare. Med nätverksamhet ska det avses att med stöd av en nätkoncession ställa en starkströmsledning till förfogande för överföring av el för någon annans räkning och vidta de åtgärder som behövs för över- Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Enligt promemorians förslag ska skyldigheten att överföra el för någon annans räkning omfatta endast nätföretag. Remissinstanserna tillstyrker promemorians förslag eller har inga in- vändningar mot det. förslag överensstämmer delvis med Utredningen föreslår att även skyldigheten att ansluta anlägg- ningar till en ledning och skyldigheten att överföra el för någon annans räkning görs beroende av att nätkoncessionshavaren bedriver nätverksam- Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller har inga invändningar mot det. föreslår att i stället ska få medge undantag i Regioner avstyrker förslaget om att koncessionspliktiga ledningar utan externa kunder inte ska ha anslutningsskyldighet. Regioner förordar att bestämmer hur stor del av regleringen i ellagen som innehavaren av anslutningsledningen behöver anser att förslaget bör följas av en utvärdering för att se vilka eventuella konkurrensnackdelar det orsakar eller om parallella nät etableras. kommun kan möjligen se att färre regler 2021/22:153 kopplade till koncessionsplikt kan gälla för en elledning som endast betjänar en kund. Om rättigheter och skyldigheter i övrigt ändras, måste det kunna hanteras inom den så kallade förhandsregleringen. Skälen för regeringens förslag Nätverksamheten som utgångspunkt för skyldigheter enligt ellagen En lång rad centrala skyldigheter enligt ellagen är knutna till innehavet av nätkoncession, dvs. ett tillstånd att bygga och driva en starkströmsledning eller ett nät av starkströmsledningar. Den som har nätkoncession är skyldig bl.a. att ansluta anläggningar till ledningen eller ledningsnätet, att överföra el för någon annans räkning och att mäta mängden överförd el. I andra fall anges i lagen att det är ett nätföretag eller den som bedriver nätverksamhet som har en skyldighet. Att olika ord används svarar i de flesta fall inte mot någon skillnad i sak. Ett nätföretag är i praktiken ett företag som bedriver nätverksamhet med stöd av nätkoncession, även om det inte kommer till tydligt uttryck i lagtexten. Det kan emellertid inträffa att en nätkoncessionshavare inte bedriver nätverksamhet, t.ex. om inneha- varen av en nätkoncession för linje inte har byggt den ledning som kon- cessionen avser. Ellagen är inte konsekvent när det gäller vilka företag som omfattas. I de fall som nämns ovan är det varje nätkoncessionshavare som har skyldigheten, i andra fall exempelvis ”den som bedriver nätverksamhet” eller ”nätföretag”. Det saknas i många fall sakliga skäl att använda olika beteckningar. Det saknas förutsättningar att nu fullständigt revidera el- lagen i detta eller andra avseenden. I de delar av ellagen som berörs av propositionens förslag bör emellertid en enhetlig begreppsanvändning in- föras. Utgångspunkten bör vara att regleringen gäller nätföretag, dvs. den som bedriver nätverksamhet, och att ordet nätkoncessionshavare används bara om en skyldighet gäller oberoende av om koncessionshavaren bedriver nätverksamhet eller inte. Vad är nätverksamhet? I ellagen avses det med nätverksamhet att ställa elektriska stark- strömsledningar till förfogande för överföring av el (1 kap. 4 § första stycket första meningen). Till nätverksamhet hör också projektering, byggande och underhåll av ledningar, ställverk och transformatorstationer, anslutning av elektriska anläggningar, mätning och beräkning av överförd effekt och energi samt annan verksamhet som behövs för att överföra el på det elektriska nätet (1 kap. 4 § första stycket andra meningen). Utan att någon ändring görs i sak kan detta uttryckas så att nätverksamhet är att ställa en starkströmsledning till förfogande för överföring av el och att vidta de åtgärder som behövs för överföringen. Den exemplifiering som finns i den hittillsvarande lagtexten kan alltså utgå. Som nämns ovan är ett nätföretag ett företag som bedriver nätverksam- het med stöd av nätkoncession. Med hänsyn till att det nu införs enhetliga beteckningar bör det tydliggöras även i lagtexten att den som överför el för någon annans räkning på ett icke koncessionspliktigt nät inte bedriver nätverksamhet i ellagens mening. föreslår att det uttryckligen ska framgå av Prop. 2021/22:153 lagtexten att en nätkoncessionshavare som endast överför el för egen räk- ning till uttagspunkter eller från inmatningspunkter som är belägna på koncessionshavarens ledning inte anses bedriva nätverksamhet. Det kan ifrågasättas om inte detta undantag följer redan av att nätverksamhet är att ställa en starkströmsledning till förfogande för överföring. För att undvika tolkningssvårigheter bör det dock i lagen anges att överföringen ska ske för någon annans räkning. Med nätverksamhet bör det alltså i ellagen avses att med stöd av nätkon- cession ställa en starkströmsledning till förfogande för överföring av el för någon annans räkning och att vidta de åtgärder som behövs för över- föringen. Skyldigheter som gäller för nätkoncessionshavare Propositionen omfattar den reglering som finns i hittillsvarande 3 och 4 kap. ellagen. I de kapitlen finns föreskrifter om skyldigheter för nätkon- cessionshavare i frågor om •redovisning av nätverksamhet, •skyldighet att ansluta en anläggning, •skyldighet att överföra el, •skyldighet att mäta och beräkna överförd el, •betala ersättning för inmatning av el i vissa fall, •anskaffning av el som behövs i nätverksamheten, och •avgifter och övriga villkor för anslutning eller överföring. Flera av föreskrifterna är inte relevanta för den som innehar en ledning eller en nätkoncession utan att bedriva nätverksamhet. Att regleringen formellt omfattar alla nätkoncessionshavare gör den onödigt betungande för en koncessionshavare som överför el endast för egen räkning. Det som kräver närmare överväganden är frågor om anslutning till en ledning eller ett ledningsnät och överföring av el för någon annans räkning. I övrigt bör de skyldigheter i lagen som är aktuella gälla för nätföretag. Anslutning av anläggningar till en ledning eller ett ledningsnät En nätkoncessionshavare som ansluter en extern kund blir på det sättet ett nätföretag. De kostnader som uppstår om nätkoncessionshavaren måste anpassa sin verksamhet till att överföra el för någon annans räkning kan i det enskilda fallet vara större än samhällsnyttan. Innehavaren av en led- ning med begränsad kapacitet kan dock ofta göra avsteg från anslutnings- skyldigheten (se avsnitt 18.1). Det väcker i sin tur frågan vilken praktisk betydelse anslutningsskyldigheten har när det gäller ledningar som visser- ligen är koncessionspliktiga men används för eget bruk. föreslår att ledningar som omfattas av nät- koncession men saknar externa kunder ska undantas från regleringen. En nätkoncessionshavare som inte redan bedriver nätverksamhet skulle i så fall inte ha någon skyldighet att ge andra aktörer tillgång till ledningen eller ledningsnätet. Detta är ett stort avsteg från grunderna för regelverket, som har som ändamål att säkerställa bl.a. att det inte byggs parallella nät och att den som innehar samhällsviktig infrastruktur ger andra aktörer 2021/22:153 tillträde på skäliga villkor. Att det finns en rätt till tredjepartstillträde till elnäten är grundläggande även för EU:s elmarknadsrätt. En ordning där endast nätföretag är skyldiga att ansluta anläggningar kan medföra att en nätkoncessionshavare får konkurrensfördelar jämfört med andra aktörer som vill ansluta sig till ledningen. En vindkrafts- projektör skulle exempelvis kunna bygga en ledning för eget bruk och stänga ute konkurrerande anläggningar trots att ledningen har kapacitet. Den problematik som redovisas ovan bör utredas ytterligare innan det kan bli aktuellt att undanta nätkoncessionshavare från anslutningsskyldig- heten. De behov av generella undantag från regleringen som finns hanteras genom förordningen (2007:215) om undantag från kravet på nätkon- cession enligt ellagen (1997:857), den s.k. IKN-förordningen. Regeringen har i regleringsbrevet gett i uppdrag att se över undantagen. Det kan finnas anledning att göra nya över- väganden i frågan om anslutningsskyldighet sedan Energimarknads- inspektionen har redovisat uppdraget. Överföring av el för någon annans räkning För att regleringen av tredjepartstillträde ska vara tydlig bör det framgå av ellagen att en nätkoncessionshavare är skyldig inte bara att ansluta anlägg- ningar utan även att överföra el för någon annans räkning. En nätkonces- sionshavare som ansluter en anläggning och överför el för någon annans räkning bedriver nätverksamhet och kommer alltså att omfattas av regle- ringen av nätföretag. I ellagen finns bestämmelser som innehåller begreppet koncern eller moder- och dotterföretag (3 kap. 1 b–1 d, 1 i, 1 k, 17 och 23 §§). I lagför- slaget finns paragrafer som i sak överensstämmer med den hittillsvarande regleringen och inte innebär någon ändring utöver en språklig och redak- tionell bearbetning. Lagrådet anser att det bör klargöras vad som avses med koncern respektive moder- och dotterföretag. I detta lagstiftnings- ärende saknas det underlag som krävs för sådana överväganden. De om- disponeringar som krävs för att ellagen ska ha en lämplig struktur och uppbyggnad bör dock kunna genomföras utan ett sådant klargörande som Lagrådet efterlyser. Regeringens förslag: I ellagen ska det med följande ord avses –distribution: överföring av el för någon annans räkning genom ett lokalnät eller ett regionnät, –distributionsnätsföretag: ett nätföretag som innehar ett lokalnät eller ett regionnät, –lokalnät: ett ledningsnät som omfattas av en nätkoncession för område utan en lägsta tillåtna spänning, –regionnät: en ledning eller ledningsnät som inte ingår i ett trans- missionsnät och som omfattas av en nätkoncession för linje eller en nätkoncession för område med en lägsta tillåtna spänning, –transmission: överföring av el för någon annans räkning genom ett transmissionsnät. Promemorians förslag överensstämmer delvis med regeringens. Enligt promemorians förslag ska det med distributionsnätsföretag avses den som har nätkoncession för regionledning eller ett lokalnät och med region- ledning en ledning som omfattas av en nätkoncession för linje och inte ingår i ett transmissionsnät. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inga invändningar mot det. energi-rapportens förslag överensstämmer inte med regeringens. I rapporten föreslås att en definition av begreppet systemansvarig för distributionssystem förs in i ellagen. Med en sådan systemansvarig ska det enligt förslaget avses en fysisk eller juridisk person som ansvarar för drift och underhåll och, vid behov, utbyggnad av distributionssystem inom ett visst område eller som driver en regionledning med stöd av nätkoncession för linje. I rapporten föreslås även att en definition av begreppet system- ansvarig för överföringssystem införs i ellagen, att begreppet överförings- system definieras i lagen och att begreppen transmissionsnät och trans- missionsnätsföretag utgår. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller har inga invändningar mot det. anser att det bör tydliggöras vilka som är systemansvariga för distributionsnät, alter- nativt vilka som inte är det av dem som innehar nätkoncession. Verket anför även att det gör lagstiftningen otydlig att använda både system- ansvarig myndighet och systemansvarig för överföringssystemet utan att tydliggöra att dessa avser samma funktion. Energiföretagen ifrågasätter förslaget att utan närmare analys införa ett systemansvar för alla nätföretag. förordar att behålla befintliga begrepp men ange t.ex. att nätföretag har systemansvar för lokalnät. Oberoende Elhandlare menar att den nya DSO-rollen innebär en så stor förändring i lokalnätens roll och att det är så oklart hur ansvarsfördelningen ska vara mellan distributionsnätföretag och transmis- sionsnätsföretag att det kräver ytterligare utredning. uppfatt- ning är att verket inte är och aldrig har varit något nätföretag (system- ansvarig) och att verket i annat fall uttryckligen måste undantas från de skyldigheter som följer av förslaget i rapporten. anser att definitionen av systemansvar bör omformuleras för att ligga i linje med elmarknadsdirektivet. anser att alla nätägare, inklusive alla 2021/22:153 lokalnätsföretag, bör klassas som systemansvariga för distributionssystem. Att nätföretagen ska vara systemansvariga är enligt ett långtgående uppdrag vilket kräver befogenheter och verktyg som dagens nätföretag saknar. Skälen för regeringens förslag I ellagen används ordet överföring som beteckning på all transport av el, oavsett på vilken nivå i det koncessionspliktiga elnätet som transporten äger rum. I den äldre ellagen – lagen (1902:71 s.1) innefattande vissa be- stämmelser om elektriska anläggningar – gjordes skillnad mellan överfö- ring och distribution. I 1 § första stycket, i den lydelse den äldre ellagen hade när den upphävdes, angavs att med elektrisk anläggning förstods ”an- läggning med däri ingående särskilda föremål för produktion, upplagring, omformning, överföring, distribution eller nyttjande av elektrisk ström”. I för- arbetena till bestämmelsen anfördes följande (prop. 1970:139 s. 54): I ”överföring” torde enligt vanligt språkbruk kunna inrymmas varje tran- sport av elektrisk kraft, således även s.k. detaljdistribution. I paragrafen åsyftas därmed dock endast transporter av större energimängder, t.ex. från en kraftstation till en distributör. Denna betydelse torde överens- stämma med den inom branschen allmänt omfattade. Med ”distribution” avses mera lokalt inriktad verksamhet som går ut på leverans av kraft till olika förbrukare. Även i elmarknadsdirektivet görs skillnad mellan överföring och distribu- tion. Med överföring avses transport av el i sammanlänkade system med högspänningsnät samt nät med extra hög spänning för tillhandahållande till slutförbrukare eller distributörer, men inte leverans (artikel 2.34). Med distribution avses transport av el i system med högspännings-, mellan- spännings- och lågspänningsnät för tillhandahållande till kunder, men inte leverans (artikel 2.28). Uppdelningen i överföring och distribution har stor betydelse inom EU- regelverket. Kraven skiljer sig i väsentliga avseenden åt när det gäller sådana nätföretag som bedriver distribution i elmarknadsdirektivets me- ning å ena sidan och företag som bedriver överföring å den andra.