prop · H903251 · 2022-06-02 00:00:00 — Huruvida det underlag som länsstyrelserna får in på frivillig väg är tillräckligt för att kunna göra en relevant riskklassificering återstår att se. Enligt regeringen kan det inte slås fast att det i arbetet med riskklassificering av länsstyrelsernas tillsynsobjekt är nödvändigt att ge länsstyrelserna rätt att begära in ytterligare information. Länsstyrelserna har beskrivit att det underlag som de fick in var av värde för riskklassificeringen men framhållit att ett sådant underlag till stor del är en färskvara som snabbt blir inaktuellt. Det arbete som genomfördes innebar att en relativt omfattande enkät med cirka 50 frågor skickades till verksamhetsutövarna. Att göra ett omfattande enkätutskick bedömer länsstyrelserna inte vara ett hållbart alternativ eftersom det är tidskrävande och innebär en stor arbetsinsats av verksamhetsutövarna. Länsstyrelserna har vidare beskrivit att de håller på att ta fram ett nytt it-baserat riskklassificeringssystem till vilket verksamhetsutövarna kontinuerligt kan rapportera in uppgifter. Systemet är också tänkt att kopplas till relevanta uppgifter i andra myndighetsregister för att öka tillförlitligheten i riskbedömningen och minska kraven på verksamhetsutövarens egen rapportering. Det bedöms att länsstyrelsernas möjligheter till riskklassificering av verksamhetsutövare under deras tillsyn skulle öka väsentligt om länsstyrelserna fick möjlighet att periodiskt begära in relevanta uppgifter om verksamheterna och deras risker. Den är också i linje med de krav som följer av fjärde penningtvättsdirektivet (artikel 48.6 och 48.7), dvs. att medlemsstaterna ska se till att tillsynsmyndigheterna har tillgång till uppgifter som gör det möjligt för dem att riskklassificera sina tillsynsobjekt. Behovet framhålls även i 2019 och nationella riskbedömningar av penningtvätt och finansiering av terrorism från . Det är framför allt den administrativa börda som en möjlighet att periodiskt begära in uppgifter skulle kunna medföra som tidigare ansetts tala mot en sådan möjlighet. Länsstyrelserna har dock uppgett att någon omfattande eller betungande rapportering inte är nödvändig utan att den endast skulle behöva omfatta ett begränsat antal frågor som går snabbt att besvara, t.ex. uppgifter om ägarförhållanden, huvudsaklig verksamhet, eventuellt ändrad verksamhet, kundkategorier, distributionskanaler och kontanthantering samt antalet rapporter till finanspolisen. Mot den bakgrunden framstår det som motiverat att införa en möjlighet till periodisk rapportering även för de företag som står under länsstyrelsernas tillsyn. Möjligheten bör regleras på motsvarande sätt som gäller för verksamhetsutövare under tillsyn. En bestämmelse om att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ska få meddela föreskrifter om periodisk rapportering även för verksamhetsutövare under länsstyrelsernas tillsyn bör därför tas in i lagen. Med stöd av ett sådant bemyndigande har regeringen möjlighet att vidaredelegera föreskriftsrätten till den eller de myndigheter som har tillsyn över dessa verksamhetsutövare, länsstyrelserna. Regeringen förutsätter dock att länsstyrelserna i så fall ger eventuella föreskrifter en proportionerlig utformning som medför en rimlig administrativ börda för verksamhetsutövarna. Länsstyrelserna i , och län efterfrågar en översyn av verktyg och sanktionsmedel som länsstyrelserna kan använda om en verksamhetsutövare inte fullgör sin rapporteringsskyldighet och framhåller att befintliga verktyg inte är anpassade för att hantera en större mängd ärenden. Dessa frågor ryms dock inte inom ramen för detta lagstiftningsärende och regeringen bedömer att förslaget även utan en sådan översyn bör genomföras. Spelinspektionen föreslår att myndigheten får ett bemyndigande om periodisk rapportering för verksamhetsutövare som bedriver spelverksamhet. Utredningen lämnar emellertid inte något sådant förslag och frågan ryms därför inte inom ramen för detta lagstiftningsärende. Vissa verksamhetsutövare som står under tillsyn av länsstyrelserna i , och län ska anmäla sin verksamhet för registrering till och den som inte gör en anmälan får inte fortsätta att driva verksamheten (7 kap. 3 § penningtvättslagen). ska underrätta länsstyrelserna om att en anmälan har registrerats och underrättelsen utlöser en skyldighet för länsstyrelserna att göra en lämplighetsprövning (12 och 16 §§ penningtvättsförordningen). Länsstyrelserna får förelägga verksamhetsutövarna att lämna de uppgifter som behövs för lämplighetsprövningen (7 kap. 5 § penningtvättslagen). Bestämmelser om lämplighetsprövning finns i penningtvättslagen (7 kap. 6 §). Om verksamhetsutövaren är en juridisk person gäller lämplighetsprövningen –den som har ett kvalificerat innehav av andelar i den juridiska personen, eller –ingår i dess ledning. I fråga om ägarna tar lämplighetsprövningen sikte på personer som direkt eller indirekt innehar av andelar i den juridiska personen, om innehavet – beräknat på visst sätt – representerar eller mer av kapitalet eller av samtliga röster eller annars möjliggör ett väsentligt inflytande över ledningen av företaget. Förändringar av kretsen med kvalificerat innehav ska anmälas till länsstyrelserna (7 kap. 7 § penningtvättslagen). Bestämmelserna om krav på lämplighetsprövning av kvalificerat innehav i penningtvättslagen är strängare än motsvarande regler i det fjärde penningtvättsdirektivet, som tar sikte på verkliga huvudmän. Bestämmelserna har tagits fram med förebild av motsvarande bestämmelser i lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse, som – till skillnad från de verksamhetsutövare som står under länsstyrelsernas tillsyn vid tillämpning av bestämmelserna i 7 kap. penningtvättslagen – gäller tillståndspliktig bank- eller finansieringsrörelse. I fråga om ledningen omfattar lämplighetsprövningen styrelseledamöter och verkställande direktör, eller motsvarande befattningshavare i juridiska personer som inte har styrelse eller verkställande direktör (prop. 2016/17:173 s. 551). Utredningen bedömer att lämplighetsprövningen för vissa verksamhets- utövare som står under länsstyrelsernas tillsyn inte bör ta sikte på verkliga Skälet till bedömningen är i huvudsak att en sådan ordning skulle innebära att lämplighetsprövningen tar sikte på en snävare krets av ägare jämfört med . I stället föreslår utredningen ett uttryckligt bemyndigande om att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ska få meddela föreskrifter om att vissa verksamhetsutövare som står under länsstyrelsernas tillsyn och som är juridiska personer ska lämna uppgifter om kvalificerat innehav. Regeringen kan dock konstatera att det av utredningen föreslagna bemyndigandet redan ryms i det bemyndigande om periodisk rapportering som föreslås (se ovan). I syfte att underlätta för lämplighetsprövningen av ägarna anser läns- styrelserna i , och län att lämplighets- prövningen bör ta sikte på verkliga huvudmän i stället för kvalificerat Bestämmelser om register över verkliga huvudmän finns i lagen (2017:631) om registrering av verkliga huvudmän (registerlagen). I registret över verkliga huvudmän registreras uppgifter om verkliga huvudmän i alla (svenska och utländska) juridiska personer som driver verksamhet i , inbegripet verksamhetsutövarna. personer kan vara verklig huvudman i en juridisk person och med verklig huvudman avses framför allt en fysisk person som – själv eller tillsammans med annan – ytterst äger eller kontrollerar en juridisk person (1 kap. 3 § första stycket registerlagen). Vissa fysiska personer, bl.a. den som innehar av aktierna i ett aktiebolag, ska presumeras vara verkliga huvudmän även om presumtionen kan brytas i det enskilda fallet (1 kap. 3 § andra stycket och 4–7 §§ registerlagen). I praktiken får den rättsliga regleringen antas innebära att en fysisk person som, direkt eller indirekt, innehar av aktierna i ett aktiebolag registreras som verklig huvudman i aktiebolaget. Lämplighetsprövningen av ledningen görs i huvudsak mot associations- rättsliga register (aktiebolagsregistret, föreningsregistret och handels- Uppgifterna i de associationsrättsliga registren samlas in från de Lämplighetsprövningen av ägarna görs mot uppgifter om kvalificerat innehav som får samlas in från verksamhetsutövarna i samband med en anmälan om registrering av verksamheten hos . verksamhetsutövarna – som inte omfattas av tillståndsplikt eller står under ordinarie tillsyn av länsstyrelserna – utgör en mycket stor, splittrad och rörlig krets av företag (ca 15 000 företag) och det är oklart om omfatt- ningen av länsstyrelsernas lämplighetsprövning har varit förutsedd när Kravet på lämplighetsprövning syftar till att säkerställa att den som har ett kvalificerat innehav inte kommer att motverka en sund utveckling av verksamheten och även i övrigt är lämplig att utöva ett väsentligt inflytande – eller med andra ord kontrollen – över ledningen av verksam- Det står klart att en ordning med en lämplighets- prövning av kvalificerat innehav, om den ska fylla någon funktion, medför en omfattande administration för både länsstyrelser och verksamhets- utövare som inte står i rimlig proportion till mervärdet av att lämplighets- prövningen – för att ta ett förenklat exempel – tar sikte på fysiska personer som, direkt eller indirekt, äger av aktierna i ett aktiebolag i Prop. 2021/22:251 stället för av aktierna. Det gäller oavsett hur uppgifter om kvalificerat innehav samlas in. Mot den bakgrunden bör i likhet med vad länsstyrelserna anför, lämplighetsprövningen ta sikte på verkliga huvudmän i stället för kvalificerat innehav. På så sätt blir det möjligt för länsstyrelserna att kontrollera uppgifter om verkligt huvudmannaskap mot registret över verkliga huvudmän, vilket kan förenkla och effektivisera handläggningen påtagligt. I det avseendet ska framhållas att uppgifter om kvalificerat innehav och uppgifter om verklig huvudman i registret om verkliga huvudmän samlas in från samma källa, dvs. den juridiska personen (verksamhetsutövaren). För verksamhetsutövare som omfattas av rörelsereglering, t.ex. pantbanker, bör lämplighetsprövningen av ägarna också i fortsättningen göras mot bakgrund av kvalificerat innehav. 11Bolagsverkets register över verkliga huvudmän Regeringens förslag: En anmälan om verklig huvudman ska göras som den juridiska personen anmäler sig för registrering, om är behörig registreringsmyndighet. En anmälan ska i annat fall göras senast från det att den juridiska personen har registrerats av en behörig registreringsmyndighet. Regeringens bedömning: Det bör inte införas några bestämmelser om krav på årlig bekräftelse eller att den som anmäler att en uppgift i registret är felaktig ska lämna nödvändiga uppgifter om de omständigheter som ligger till grund för anmälan. Utredningens förslag överensstämmer delvis med regeringens förslag och bedömning. Utredningen föreslår ett krav på årlig bekräftelse och att nödvändiga uppgifter om de omständigheter som ligger till grund för en anmälan om felaktiga uppgifter ska lämnas av den som gör en anmälan. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller har inga invändningar mot det. anser att det bör finnas ytterligare sanktioner vid felaktiga uppgifter om verklig huvudman i registret. framhåller att ett krav på årlig bekräftelse bör kunna förenas med proportionerliga sanktioner mot den som inte följer kravet och att en årlig bekräftelse kan innebära en risk för att ändrade uppgifter om verkligt huvudmannaskap anmäls först i samband med den årliga bekräftelsen och inte i anslutning till att ändringen sker. anser att det bör förtydligas vad som avses med uttrycket ”nödvändiga uppgifter”. Enligt bör det förtydligas att uppgifter som omfattas av användarbegränsningar till följd av t.ex. internationella avtal inte ska få lämnas ut i strid med dessa. Förslaget och bedömningen i utkastet till lagrådsremiss överensstämmer med regeringens. 2021/22:251 Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget och bedömningen eller har inget att invända mot dem. , i vars yttrande Svensk Värdepappersmarknad instämmer, anser att utredningens förslag om att den som anmäler att en uppgift i registret är felaktig ska lämna nödvändiga uppgifter om de omständigheter som ligger till grund för anmälan bör genomföras. och Svensk Försäkring anser att utredningens förslag om krav på årlig bekräftelse bör genomföras. Skälen för regeringens förslag och bedömning Registret över verkliga huvudmän Som ett led i sina åtgärder för kundkännedom enligt penningtvättslagen ska en verksamhetsutövare utreda om en kund har en verklig huvudman. En sådan utredning ska åtminstone avse sökning i registret över verkliga huvudmän enligt registerlagen (3 kap. 8 § penningtvättslagen). Registerlagen innehåller närmare definitioner om vad som avses med verklig huvudman (1 kap. 3–7 §§), skyldigheter för juridiska personer att dokumentera, tillhandahålla och anmäla uppgifter om vem som är verklig huvudman (2 kap.) samt bestämmelser om det register över verkliga huvudmän som för (3 kap.). Syftet med registret är att underlätta verksamhetsutövarnas åtgärder för kundkännedom, men en verksamhetsutövare kan inte uteslutande förlita sig på uppgifterna i registret utan är alltid skyldig att göra en egen bedömning av sina kunders verkliga huvudmän som ett led i bedömningen av kundkännedom. En juridisk person ska ha tillförlitliga uppgifter om vem som är dess verkliga huvudman och om arten och omfattningen av hans eller hennes intresse i den juridiska personen. Om en verklig huvudman saknas eller om det inte finns tillförlitliga uppgifter om vem som är verklig huvudman, ska den juridiska personen i stället ha uppgift om detta (2 kap. 1 § registerlagen). En juridisk person ska anmäla de uppgifter som nämnts ovan till för registrering i registret över verkliga huvudmän. En anmälan ska göras senast från det att den juridiska personen har registrerats av en behörig registreringsmyndighet (2 kap. 3 §). När bestämmelsen infördes noterades att det i fjärde penningtvättsdirektivet inte regleras när en anmälan om verklig huvudman ska göras men att det saknades skäl att låta registreringen av verkliga huvudmän anstå efter att den juridiska personen registrerats (prop. 2016/17:173 s. 467). Utredningen föreslår att anmälan enligt bestämmelsen ska göras som anmälan om registrering skickas till . Som skäl anges att det kan bidra till en förbättring av registrets kvalitet, bl.a. eftersom redan vid anmälan om registrering skulle kunna förelägga den juridiska personen att vidta rättelse. Det framhålls också att den omständigheten att en uppgift om verklig huvudman saknas vid registrering bör kunna väcka misstankar hos en verksamhetsutövare i samband med att denne utför kundkännedomsåtgärder. att förslaget bör genomföras. Det framstår som mest effektivt och ända- målsenligt både för , verksamhetsutövare och de juridiska Prop. 2021/22:251 personer som berörs att endast en anmälan görs i samband med att en juridisk person registreras. I de fall där registrering av den juridiska personen beslutas av en annan myndighet än bör dock den nuvarande tidsfristen kvarstå. Det handlar t.ex. om stiftelser (10 kap. 1 § stiftelselagen [1994:1220] och samfällighetsföreningar (25 § lagen [1973:1150] om förvaltning av samfälligheter). Regeringen föreslår heller ingen ändring för sådana ideella föreningar och andra juridiska personer som inte omfattas av krav på registrering av grundläggande information om den juridiska personen (2 kap. 4 § registerlagen). Sådana juridiska personer ska alltså även fortsättningsvis göra en anmälan från det att en uppgift om verklig huvudman lämnas till en verksamhetsutövare med anledning av åtgärder för kundkännedom. Utredningen föreslår att det i registerlagen ska införas en skyldighet att bekräfta de uppgifter över verkliga huvudmän som har anmälts till och att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ska bemyndigas att meddela föreskrifter om hur en sådan bekräftelse ska göras. Ett krav på en årlig anmälan av uppgifter till registret övervägdes i förarbetena till registerlagen. Det konstaterades då att ett krav på en årlig anmälan till registret skulle öka möjligheterna att åstadkomma ett register som innehåller adekvata, korrekta och aktuella uppgifter men att det skulle innebära en kraftigt ökad administration för och de juridiska personer som träffas av regleringen. Det senare bedömdes inte uppvägas av den nytta som en årlig anmälan skulle medföra, särskilt som det konstaterades att det i majoriteten av de årliga anmälningarna sannolikt skulle framgå att ingen ändring skett jämfört med föregående års anmälan (prop. 2016/17:173 s. 468). Utredningens förslag skiljer sig från det som övervägdes i de nämnda förarbetena genom att det avser att uppgifter ska bekräftas och alltså inte anmälas på nytt. I de fall det inte har skett någon ändring från föregående år bör det därför i och för sig gå snabbt för de juridiska personer som berörs att bekräfta att uppgifterna är korrekta. Det skulle kunna leda till att uppgifterna i registret därigenom blir mer korrekta och aktuella och innebära en tydlig och enkel kontrollpunkt för alla juridiska personer som berörs. Det innebär också att företag med hjälp av registret kan visa att de uppgifter som finns där är aktuella även om någon förändring inte har skett . Det kan vara en fördel både för berörda företag och verksamhetsutövare. Som framhåller kan dock ett krav på en årlig bekräftelse innebära en risk för att ändrade uppgifter om verkligt huvudmannaskap anmäls först i samband med den årliga bekräftelsen och inte i anslutning till att ändringen sker. Ett krav på årlig bekräftelse skulle vidare träffa samtliga av de hundratusentals företag som omfattas av registret. I de fall en bekräftelse uteblir skulle ett ärende om detta behöva inledas hos Även om bara en mindre andel av de företag som omfattas 2021/22:251 inte skulle lämna in en bekräftelse finns det en risk att det, med tanke på registrets storlek, ändå skulle handla om en större mängd ärenden av detta slag. har pekat på att ett krav på bekräftelse bör åtföljas av en proportionerlig åtgärd mot den som inte följer kravet och efterfrågat en översyn av de sanktionsmedel som verket kan använda. Det förslag som utredningen lämnar – att ska få besluta om förelägganden förenade med vite – innebär emellertid inga nyheter i förhållande till verkets befintliga sanktionsmöjligheter. Sammanfattningsvis bedömer regeringen därför i likhet med , till skillnad från bl.a. Svensk Försäkring, att nyttan med utredningens förslag inte överväger de nackdelar som det riskerar att medföra och förslaget bör därför inte genomföras. De verksamhetsutövare och myndigheter som använder registret ska anmäla till om det finns anledning att misstänka att uppgifterna i registret är felaktiga. Brottsbekämpande myndigheter som använder registret ska göra en sådan anmälan när det kan ske med hänsyn till utredning av brott. En anmälan ska också göras om en registreringsskyldig juridisk person inte har gjort en anmälan (3 kap. 5 § registerlagen). Om det kan antas att en uppgift i en anmälan om registrering eller i registret över verkliga huvudmän är felaktig, får förelägga den juridiska personen att rätta uppgiften eller visa att den inte är felaktig. Detta ska även det framgå av registret (3 kap. 4 § första stycket och 3 kap. 10§ förordningen [2017:667] om registrering av verkliga huvudmän). Det krävs inte att har någon ingående kännedom om omständigheterna för att en uppgift ska antas vara felaktig. I regel räcker det med att någon utomstående som utrett frågan om den juridiska personens verkliga huvudman påtalar att uppgifterna kan vara felaktiga och anger omständigheter som talar för detta (prop. 2016/17:173 s. 572). Om föreläggandet att rätta uppgiften eller visa att den inte är felaktig inte följs, får besluta att uppgiften ska tas bort från registret och förelägga den juridiska personen att lämna in en ny anmälan (3 kap. 4§ andra stycket registerlagen). Det är i huvudsak kreditinstitut som gör anmälningar om felaktiga uppgifter om verklig huvudman. Instituten gör en restriktiv tolkning av anmälningsskyldigheten och anmäler endast att en uppgift är felaktig utan att ange omständigheter som talar för detta. Som en följd utfärdar heller inte några förelägganden med anmälningarna som grund. Utredningen föreslår därför att det i registerlagen ska klargöras att en anmälan ska innehålla nödvändiga uppgifter om de omständigheter som ligger till grund för anmälan och att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ska bemyndigas att meddela föreskrifter hur anmälan ska göras och vilka slags nödvändiga uppgifter som ska lämnas vid en anmälan. anser att det bör förtydligas vad som avses med uttrycket ”nödvändiga uppgifter”. Enligt bör det förtydligas att uppgifter som omfattas av användarbegränsningar till följd av t.ex. internationella avtal inte ska få lämnas ut i strid med dessa. Det kan, som framhåller, konstateras att den Prop. 2021/22:251 nuvarande ordningen inte är helt tillfredsställande och att det i och för sig finns skäl att överväga om den ska ändras. väcker utredningens förslag flera frågor. Skyldigheten att kontrollera en juridisk persons verkliga huvudman ingår i verksamhetsutövarnas åtgärder för kundkännedom. Som ett led i dem hämtar verksamhetsutövare in uppgifter från den juridiska personen. Uppgifter kan också komma fram genom övervakning av personens transaktioner eller aktiviteter. En verksamhetsutövare kan få information om att en uppgift om verklig huvudman är felaktig även på annat sätt, t.ex. genom media eller i en samverkan av det slag som föreslås. I vissa fall kommer en uppgift om felaktigheter att utgöra en indikation på eller ha samband med att den juridiska personen misstänks för penningtvätt eller finansiering av terrorism. Om en verksamhetsutövare som uppmärksammar att en uppgift om verklig huvudman är felaktig ska lämna nödvändiga uppgifter om de omständigheter som ligger till grund för anmälan finns det en risk att anmälningarna i praktiken blir en form av misstankerapporter (jfr 4 kap. 2 och 3 §§ penningtvättslagen). Misstankerapporter kan innehålla mycket känslig information och omfattas av tystnadsplikt hos verksamhetsutövare och sekretess hos mottagande myndigheter. påpekar att ett kreditinstituts underlag om misstänkta felaktigheter kring en kunds verkliga huvudman kan vara mycket omfattande och innehålla många personuppgifter och att banker, till följd av banksekretess, inte kan dela med sig av dessa uppgifter om förslaget inte genomförs. Hos gäller dock, som påpekas i utkastet, inte sekretess för de aktuella uppgifterna och utredningen lämnar inte något förslag på hur de uppgifter som lämnas till verket ska få ett tillräckligt skydd. Regeringen instämmer därför i den bedömning som görs i utkastet, dvs. att utredningens förslag om att den som anmäler att en uppgift i registret är felaktig ska lämna nödvändiga uppgifter om de omständigheter som ligger till grund för anmälan inte bör genomföras. Den frågan får i stället behandlas i ett annat sammanhang. anser att det bör finnas ytterligare sanktioner vid felaktiga uppgifter om verklig huvudman, t.ex. att det bör vara möjligt att vägra registrering för en juridisk person som inte anmäler verklig huvudman eller att en juridisk person som inte rättar en felaktig uppgift bör kunna likvideras eller avregistreras. förslag väcker flera frågor av principiell karaktär som inte ryms inom ramen för detta lagstiftningsärende. Regeringens förslag: Lagändringarna ska träda i kraft . Utredningens förslag överensstämmer inte med regeringens. Utredningen föreslår att lagändringarna ska träda i kraft . 2021/22:251 Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot det. Förslaget i utkastet till lagrådsremiss överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot det.