prop · H903119 · 2022-02-15 00:00:00 — Det finns också andra tjänster som innefattar kommunikations- eller lagringsmöjligheter, även om det inte är det primära syftet med tjänsten. Detta kan avse en chatt- eller meddelandefunktion i en applikation som huvudsakligen har ett annat syfte, såsom spel eller någon slags informa- tionsinhämtning. Om ett användarkonto på en sådan tjänst är av intresse för de brottsbekämpande myndigheterna i ett särskilt ärende bör det inte vara uteslutet att säkra uppgifter som finns i tjänsten. Således bör även tjänster som liknar kommunikations- eller lagringstjänster, utan att primärt vara det, omfattas av möjligheterna till genomsökning på distans. Genomsökning på distans ska få göras för att söka efter uppgifter som kan komma att användas som bevis Som utredningen konstaterar bör en utgångspunkt för genomsökning på distans vara att det ska ses som en förlängning av reglerna om husrann- sakan och beslag, även om det utgör ett eget tvångsmedel. Det är därför naturligt att genomsökningen får göras i samma syfte som gäller för att husrannsakan och beslag ska få ske, nämligen för att hitta bevis, till exempel handlingar, som kan ha betydelse för utredningen eller för frågan om utbyte av brottslig verksamhet. Av den föreslagna regleringen om kopiering framgår att handlingar som har sådan betydelse och som om- fattas av ett beslag eller påträffas vid en husrannsakan eller genomsökning på distans får kopieras. Det är således inte nödvändigt att i lag reglera att man får utföra genomsökning på distans för att kopiera de eftersökta handlingarna. För att en genomsökning på distans ska få ske måste det finnas något som tyder på att handlingar som på något sätt har betydelse för utredningen kan påträffas. Det ska därmed vara fråga om bevis som kan föra förunder- sökningen framåt. JO anser att utredningen brister i det avseendet och att avsaknaden av ett uttryckligt krav när det gäller bedömningen av sanno- likheten för att relevant information ska påträffas vid genomsökningen medger rena så kallade fiskeexpeditioner. Regeringen delar inte den upp- fattningen. Genomsökning på distans får nämligen endast utföras för att söka efter lagrade handlingar som kan vara av betydelse för utredningen om brottet eller om förverkande av utbyte av brottslig verksamhet enligt 36 kap. 1 b § . I den begränsningen ligger att det inte är tillåtet att söka planlöst efter information, utan det måste finnas någon konkret omständighet som talar för att de handlingar som kan vara av betydelse för utredningen också kommer att påträffas. Omständigheter som talar för att det går att hitta handlingarna kan till exempel visa sig efter spaning på en misstänkt person som ses använda en mobiltelefon eller dator i kontakt med andra brottsaktiva och att det är sannolikt att det genom telefonen går att finna information som kan tjäna som bevis i utredningen. Vidare krävs det, om genomsökningen ska utföras i avläsningsbara informationssystem som inte används av den misstänkte, synnerlig anledning att anta att det går att hitta handlingar som har betydelse för utredningen. Det kravet utesluter än mer att en genomsökning kan utföras utan att det finns någon plan om vad den kan resultera i. En genomsökning på distans får endast avse uppgifter som är lagrade En utgångspunkt vid genomsökning på distans bör vara att åtgärden inte ska få användas för löpande övervakning. En sådan övervakning är inte förenlig med ändamålet för genomsökningen och är alldeles för ingripande för att komma ifråga vid de relativt låga graderna för brottets allvar som föreslås, vilket påpekas av bland annat Säkerhets- och integritetsskydds- nämnden, och . En genomsökning på distans ska därför, enligt utredningens förslag, avse elektroniska uppgifter som är lagrade. Kravet på att uppgifterna ska vara lagrade innebär att åtgärden inte bör kunna beslutas i syfte att ta del av uppgifter som vid beslutstidpunkten inte finns lagrade men som kan antas kommer att lagras, såsom till exempel inkommande chattmeddelanden. Det innebär dessutom, som utredningen anger, att en genomsökning inte heller bör kunna påbörjas och därefter utsträckas i väntan på att handlingar ska inkomma och lagras. Regeringen instämmer i utredningens förslag och konstaterar att kravet på att beslutet inte får fattas i syfte att ta del av hand- lingar som inte har lagrats är viktigt för att undvika att genomsökningen utgör löpande övervakning i realtid. Sådan övervakning är förbehållen de hemliga tvångsmedlen. Utredningen föreslår att det inte ska finnas något hinder mot att ta del av handlingar som lagras som genomsökningen pågår. Utred- ningen drar paralleller till regelverket för husrannsakan, enligt vilket det inte är förbjudet att ta del av till exempel ett brev som levereras till en adress medan husrannsakan pågår, så länge beslutet om husrannsakan kan anses omfatta brevet. På samma sätt anser utredningen att det bör vara tillåtet att ta del av inkommande handlingar, såsom e-post eller chatt- meddelanden, en genomsökning på distans pågår. Regeringen anser i likhet med utredningen att det inte är rimligt att införa något hinder mot att brottsbekämpande myndigheter tar del av handlingar som lagras som genomsökningen pågår. I vissa fall kan det vara ound- vikligt att det kommer in handlingar genomsökningen pågår, eftersom den i många fall förutsätter internetuppkoppling och att applika- tioner eller tjänster som ger tillgång till externt lagrad information hålls öppna. Om dessa handlingar omfattas av syftet med genomsökningen, kan tjäna som bevisning och inte utgör skyddade uppgifter bör det vara tillåtet att ta del av och eventuellt kopiera innehållet. Metoder för att få tillgång till ett avläsningsbart informationssystem När genomsökning på distans utförs behöver myndigheterna på något sätt skaffa sig tillgång till det avläsningsbara informationssystem som ska sökas igenom. Utredningen föreslår att myndigheterna endast bör få utföra åtgärden genom att logga in eller på motsvarande sätt skaffa sig tillgång till handlingarna i det avläsningsbara informationssystemet. Detta kan enklast beskrivas med den aktiva handlingen att klicka på en ikon i en dator eller på en applikation i en mobiltelefon eller ange ett för myndig- heten känt lösenord som ger tillgång till en internettjänst. Regeringen in- stämmer i detta och konstaterar liksom utredningen att brottsbekämpande myndigheter får förlita sig på spaningsarbete och, i de fall det är aktuellt, hemliga tvångsmedel för att skaffa sig kännedom om sådana lösenord och inloggningsuppgifter. Till skillnad från utredningen anser dock regeringen att det begrepp som bäst återspeglar åtgärden att logga in eller med motsvarande förfarande skaffa sig tillgång till ett informationssystem är autentisering. Det begreppet förekommer till exempel i lagen (2010:751) om betaltjänster där det avser ett förfarande för en leverantör att kon- 2021/22:119 trollera en användares identitet eller ett betalningsinstruments giltighet. Vid genomsökning på distans innebär begreppet att en leverantör kon- trollerar användarens identitet, vilket oftast sker genom inloggning eller en liknande förfrågan. Det begreppet bör också inrymma möjligheten att skaffa sig tillgång till det avläsningsbara informationssystemet genom tillsägelse att medverka till biometrisk autentisering, vilket regeringen föreslår i avsnitt 9. När genomsökning på distans utförs kan det förekomma att vissa hand- lingar är skyddade och inte går att komma åt. Sådana dolda handlingar skulle möjligen kunna kommas åt med hjälp av vissa program- eller maskinvaror eller genom att utnyttja sårbarheter i informationssystemet. Regeringen anser dock, i likhet med utredningen, att detta inte bör vara tillåtet inom ramen för genomsökning på distans, framför allt eftersom brottsmisstankens styrka och kraven i övrigt för att kunna verkställa ge- nomsökning på distans föreslås vara relativt låga. Sådana mer ingripande åtgärder som beskrivs ovan är dock tillåtna enligt lagen (2020:62) om hemlig dataavläsning, som ställer långt högre krav på brottets allvar och misstankens styrka än vad som är fallet för genomsökning på distans. Denna begränsning för genomsökningen gäller endast när myndig- heterna ska skaffa sig tillgång till det avläsningsbara informationssystemet och få fram de handlingar som eftersöks. När handlingarna har säkrats finns det däremot inga begränsningar i hur handlingarna, eller en eventuell kopia av handlingarna (se avsnitt 7), får behandlas och tolkas eller hur ofta och på vilket sätt sådana får gås igenom. Det är också utan betydelse genom vilket gränssnitt som autentiseringen sker, det vill säga om det görs genom en webbläsare eller med en annan särskild programvara. Vissa handlingar kan behöva öppnas i särskilda ordbehandlings-, uppspelnings- eller bokföringsprogram för att kunna läsas av och tjäna som bevisning. Exempelvis är det, liksom anför, relativt vanligt att bokföringsmaterial som behövs i utredningar om ekonomisk brottslighet finns lagrat i avläsningsbara informationssystem, vilket ofta kan komma att behöva öppnas med hjälp av särskilda programvaror för ändamålet. Genomsökning på distans ska kräva anledning att anta att ett brott har begåtts på vilket fängelse kan följa Utredningen föreslår att genomsökning på distans ska få utföras endast om det finns anledning att anta att ett brott har begåtts på vilket fängelse kan följa. Det är enligt utredningen naturligt att kravet inte sätts högre än kravet för husrannsakan eftersom genomsökning på distans kan liknas vid husrannsakan. JO, Hovrätten över och och Lunds univer- sitet (juridiska fakulteten) instämmer inte i utredningens bedömning. Med tanke på att genomsökning på distans är en integritetskänslig åtgärd anser dessa remissinstanser att strafftröskeln bör vara högre än utredningens förslag. JO anser vidare att det bör ställas som krav att påföljden för brottet inte kan förväntas bli böter, alltså att det i det enskilda fallet ska göras en bedömning av brottets straffvärde. Regeringen konstaterar att utredningens förslag stämmer överens med det bakomliggande regelverket om husrannsakan, vilket tjänar som före- bild för genomsökning på distans. Det kommer visserligen att bli möjligt att få tillgång till mer information vid genomsökning på distans än vid en Den huvudsakliga skillnaden mellan åtgärderna är dock endast att de eftersökta elektroniska handlingarna är lagrade på annan plats än vad en husrannsakan kan ge tillgång till och att detta beror på den tekniska utvecklingen snarare än ett medvetet val hos användaren. Mot denna bakgrund anser regeringen att det inte bör ställas högre krav på genomsökning på distans än vad som gäller för husrannsakan. Alternativet som JO föreslår är en typ av straffvärdeventil som bestämmer om åtgärden får vidtas eller inte beroende på en beräkning av straffvärdet i det enskilda fallet. Med hänsyn till att det inte sällan kommer att röra sig om snabba beslut kan det finnas risker med att de brottsbekämpande myndigheterna ska göra en sådan bedömning. Vid osäkerhet om straffvärdet ligger det nära till hands att avstå från åtgärden, vilket inte är önskvärt. Regeringen anser därför, till skillnad från JO, att det är att föredra att ha fasta gränser som bestämmer när och om åtgärden ska vidtas. Detta ökar också förutse- barheten för den enskilde. Med de avgränsningar i övrigt som följer och med beaktande av att proportionalitetsprincipen ska gälla i varje enskilt fall saknas det därför anledning att ställa upp ytterligare eller strängare villkor, än vad utredningen föreslår. Det ska som huvudregel finnas en koppling mellan den misstänkte och det informationssystem som ska genomsökas En viktig utgångspunkt vid användandet av tvångsmedel, som inte är hem- liga, är att åtgärden ska riktas mot en viss identifierad person och att den personen ska få bli informerad om att tvångsmedlet har använts. Samma utgångspunkt bör gälla för genomsökning på distans. För att genomsökning på distans ska tillåtas behöver det därför finnas en koppling mellan det informationssystem som genomsökningen avser och den som misstänks för brottet. Utredningen föreslår att kravet för denna koppling ska vara att den misstänkte har använt informationssystemet. Utredningen resonerar kring andra krav, såsom att den misstänkte innehar informationssystemet, men landar i slutsatsen att ett sådant begrepp inte går att översätta till de digitala miljöer det nu är fråga om. Exempelvis går det inte att säga att en person innehar ett chattmeddelande från en annan person bara för att han eller hon har tillgång till det. Vidare anser ut- redningen att det relevanta i sammanhanget inte är om personen använder informationssystemet just när genomsökningen görs, utan snarare att han eller hon har använt det. Slutligen anser utredningen att det är ett för högt ställt krav att veta att den misstänkte har använt informationssystemet, utan att det bör vara tillräckligt att han eller hon kan antas ha gjort det. Detta stämmer överens med de krav på användning som ställs för hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation (se 27 kap. 20 § rättegångs- balken). Regeringen instämmer i utredningens analys och att kravet på att informationssystemet kan antas ha använts av den skäligen misstänkte för brottet är en väl avvägd koppling mellan personen i fråga och informa- tionssystemet. Regeringens uppfattning är därför, i likhet med utred- ningens, att det bör krävas att genomsökning på distans endast får avse ett avläsningsbart informationssystem som kan antas ha använts av den som är skäligen misstänkt för brottet. Det innebär till exempel att en genom- sökning av ett användarkonto, en chattapplikation eller ett bokförings- program som används av eller har använts av den som skäligen kan miss- 2021/22:119 tänkas för brottet kan göras efter ett beslag av en kommunikationsutrust- ning från den skäligen misstänkte men att utrustningen inte bör kunna användas för att genomsöka någon annans användarkonto. Om det finns flera skäligen misstänkta behöver det finnas en koppling mellan var och en av dessa och de avläsningsbara informationssystem det är fråga om. Vid användning av tvångsmedel som riktas mot någon annan än den som är misstänkt för brott ställs det regelmässigt högre krav än om det är fråga om en misstänkt (se till exempel 28 kap. 1 § andra stycket om husrann- sakan och 28 kap. 11 § andra stycket om kroppsvisitation). Utredningen föreslår en liknande reglering när det gäller genomsökning på distans. Om genomsökningen avser ett avläsningsbart informationssystem, till exempel ett användarkonto till en lagringstjänst som den skäligen misstänkte inte kan antas ha använt, bör det därför enligt utredningen krävas synnerlig anledning att anta att man ska hitta de eftersökta handlingarna. Regeringen instämmer i utredningens förslag att kravet för genomsökning på distans, framför allt av rättssäkerhetsskäl för den enskilde, bör ställas högre om det riktas mot en person som inte är skäligen misstänkt. Det krav om synnerlig anledning som utredningen föreslår är väl avvägt och anses i regel inne- bära att det ska föreligga en faktisk omständighet som påtagligt visar att man med fog kan förvänta sig att anträffa föremålet eller vinna annan ut- redning om brottet, (se betänkandet Tvångsmedel enligt 27 och 28 kap. RB samt polislagen, SOU 1995:47 s. 329 f). Ett sådant exempel kan vara för handen om det vid genomsökning av en misstänkts mobiltelefon på- träffas en uppgift om att någon har upprättat en brottsplan och förvarar den i ett avläsningsbart informationssystem som bara han eller hon har tillgång till. Med vilken elektronisk kommunikationsutrustning ska genomsökning på distans få verkställas? Utredningen föreslår att genomsökning på distans får utföras endast genom inloggning eller motsvarande förfarande. Med detta avses att det endast bör få vara tillåtet att skaffa sig åtkomst till det avläsningsbara informationssystemet på samma sätt som för en vanlig användare, det vill säga genom att logga in med användarnamn och lösenord, klicka på en applikation eller på liknande sätt öppna den fil, det program eller den applikation det är fråga om. Även åtgärder som innebär flerstegsautenti- sering, det vill säga två eller flera sätt att identifiera en användare bör vara tillåtet. Det bör dock därmed inte vara tillåtet att vidta några mer avance- rade åtgärder med det avläsningsbara informationssystemet eller den elektroniska kommunikationsutrustning som används för genomsök- ningen, till exempel installera program, bryta systemskydd eller utnyttja tekniska sårbarheter. Enligt utredningen aktualiseras möjligheten att komma åt extern lagrad information i två delvis skilda situationer. Den ena situationen är att det vid en genomsökning av en elektronisk kommunikationsutrustning som de brottsbekämpande myndigheterna har tillgång till, såsom en dator, upp- täcks att det finns information lagrad externt. Informationen är alltså lagrad utanför den utrustning som har tagits i beslag och finns till exempel i en molntjänst eller en server. I ett sådant fall skulle genomsökningen kunna utföras med hjälp av den beslagtagna datorn genom att öppna ett program eller en applikation eller använda sparade lösenord till en internettjänst. Inloggning till en viss tjänst kan antingen kräva att en an- vändare uppger användarnamn och lösenord eller att tjänsten kan öppnas genom att klicka på en ikon eller applikation. Med motsvarande förfarande avses övriga tillvägagångssätt för att på samma sätt som en användare skaffa sig tillgång till programmet, till exempel genom att öppna en viss internetsida där användarnamn och lösenord finns sparade på den elek- troniska kommunikationsenhet som används och ger omedelbar tillgång till ett användarkonto på sidan. Den andra situationen är att myndigheterna använder sin egen utrustning för att via ett elektroniskt kommunikationsnät bereda sig tillgång till information som lagras externt utan att de har tillgång till den kommuni- kationsutrustning som den misstänkte använder för att få tillgång till de handlingar som ska eftersökas. Enligt utredningen skulle en sådan under- sökning kunna bestå i att logga in på någons användarkonto på ett socialt medium, men med utrustning som myndigheterna tillhandahåller. Detta skulle behöva ske utan föregående underrättelse, utan att den drabbade får närvara och inte kräva att ett visst föremål faktiskt tagits om hand. Att ett tvångsmedel används utan att den som drabbas av det är närvarande eller på annat sätt känner till att tvångsmedlet används mot honom eller henne tangerar gränsen för vad som är kännetecknande för de hemliga tvångsmedlen. Det medför en ökad risk för oberättigade intrång. Med detta menas till exempel att en åtgärd utförs trots att det saknas formella förutsättningar för den eller att åtgärden omfattar en större mängd uppgifter än vad beslutet avser. Enligt , Integri- tetsskyddsmyndigheten och är sådana risker särskilt framträdande när det gäller just undersökningar via kommunikationsnät. Hemliga tvångsmedel är dessutom säregna eftersom den som utsätts för dem inte har några praktiska möjligheter att överklaga beslutet eller bevaka åtgärden. Beslut om hemliga tvångsmedel ska nor- malt fattas av rätten och omgärdas av ett regelverk med särskilda rätts- säkerhetsmekanismer, bland annat i form av ett system med tillsyn och offentliga ombud som bevakar enskildas integritetsintressen i ärendet. Det framgår av utredningen att de brottsbekämpande myndigheterna har ett stort behov av att kunna söka efter lagrad information utan att ha tillgång till beslagtagen kommunikationsutrustning eller sådan utrustning som har påträffats vid en husrannsakan eller kroppsvisitation. En genom- sökning som utförs genom myndigheternas egen kommunikationsutrust- ning är i vissa fall den enda möjliga vägen för att få tillgång till handlingar som kan antas ha betydelse för utredning om brott när hemliga tvångs- medel inte går att tillgripa. Det finns situationer då det inte är möjligt att beslagta egendom eller genomföra en husrannsakan trots att det skulle vara nödvändigt. Exempelvis om ett tillslag behöver göras i ett område med stor kriminell närvaro där företrädare för brottsbekämpande myndigheter känns igen om de visar sig på plats, även om de skulle använda civila kläder och fordon. Om husrannsakan ska göras i en lokal som aldrig står tom utan tvärtom är bevakad kan det vara omöjligt att någonsin genomföra husrannsakan. Åtgärden skulle innebära säkerhetsrisker för myndighetens personal eller skada utredningen eftersom ingripandet kan leda till att de misstänkta flyr eller undanröjer bevisning. 2021/22:119 Som utredningen konstaterar kan det dessutom i vissa fall vara till fördel för den som drabbas av åtgärden om den kan vidtas utan att någon hus- rannsakan i traditionell mening utförs. En genomsökning på distans som inte kräver intrång i en bostad eller lokal är mindre ingripande och störande för den vars egendom ska genomsökas. Dessutom är den mer tids- och kostnadseffektiv för myndigheterna. En genomsökning som vidtas utan att den drabbade är närvarande eller myndigheterna behöver bereda sig till- träde till en lokal eller bostad kan därför i vissa fall vara att föredra ur proportionalitetshänsyn. Liksom utredningen anser därför regeringen att det, om regler om genomsökning på distans ska införas, inte bör göras nå- gon skillnad på om man vid åtgärden använder myndighetens egen utrust- ning eller utrustning som tagits i beslag eller påträffats vid husrannsakan. Utredningen föreslår att när genomsökning på distans utförs i ett infor- mationssystem som den misstänkte kan antas ha använt får det inte åbe- ropas att den misstänkte har gett sitt samtycke, om inte han eller hon själv har begärt att undersökningen ska ske. Utredningens förslag grundar sig på reglerna i 28 kap. 1 § tredje stycket . För husrannsakan hos den misstänkte får, enligt den bestämmelsen, inte i något fall åberopas hans eller hennes samtycke, om inte den misstänkte själv har begärt att åtgärden ska vidtas. Den misstänkte kan däremot själv begära att husrannsakan ska ske genom att framföra detta till en befattningshavare som har befogenhet att besluta om husran- nsakan. Reglerna finns till bland annat för att den misstänkte inte ska känna sig tvungen att acceptera att en husrannsakan utförs hos honom eller henne, om myndigheterna ställer den frågan. Om den misstänkte inte sam- tycker till åtgärden skulle det kunna ses som en ofördelaktig omständighet för honom eller henne och väcka misstro hos myndigheterna, även om den misstänkte har goda skäl för att vägra (se NJA II 1933 s. 115). När det gäller genomsökning på distans kan det på samma sätt före- komma att brottsbekämpande myndigheter tillfrågar den misstänkte om han eller hon samtycker till genomsökningen. Samtycket bör, precis som i fallet med husrannsakan, inte få åberopas mot den misstänkte om han eller hon inte själv begär att genomsökningen ska utföras. I denna del finns det anledning att beröra konvention om it-relaterad brottslighet (ETS 185), kallad Budapestkonventionen, och tilläggsprotokollet till konventionen. är part till konventionen, som utarbetats bland annat för att tillgodose behovet av en samordnad och effektiv kamp över gränserna mot it-relaterad brottslighet (se propositionen tillträde till konven- tion om it-relaterad brottslighet, prop. 2020/21:72 s. 19). Ett av konven- tionens syften är att lägga grunden för ett snabbt och effektivt inter- nationellt samarbete vid bekämpningen av it-relaterade brott. Bland annat föreskriver konventionen därför att en fördragsslutande stat, utan tillstånd av en annan sådan stat, får bereda sig åtkomst till lagrade datorbehand- lingsbara uppgifter i vissa fall.