prop · H903215 · 2022-04-05 00:00:00 — Enligt den nuvarande lagen om företagsrekon- struktion ges även borgenärernas inställning till valet av rekonstruktör stort genomslag. För att någon ska utses till rekonstruktör måste han eller hon ha borgenärernas förtroende (2 kap. 11 §). Om en större krets borge- närer motsätter sig gäldenärens eget önskemål om en viss rekonstruktör är det i regel uteslutet att utse den personen till rekonstruktör (prop. 1995/96:5 s. 104 f.). Enligt den nuvarande lagen gäller vidare att om det under rekonstruktionen visar sig att den utsedde rekonstruktören inte är lämplig eller av någon annan orsak bör skiljas från uppdraget, ska han eller hon entledigas (2 kap. 11 § tredje stycket). Frågor om entledigande tas upp på begäran av rekonstruktören, en borgenär eller gäldenären (2 kap. 11 § tredje stycket). Regeringen föreslår i avsnitt 6.5 att detta ska gälla även enligt den nya lagen. Regeringen gör mot denna bakgrund bedömningen att regelverket för hur konkursförvaltare och rekonstruktörer utses och entledigas uppfyller direktivets krav (artikel 26.1 b och d). Bestämmelserna i den nuvarande lagen om företagsrekonstruktion om hur rekonstruktörer entledigas är ändamålsenliga och bör föras över till den nya lagen. Kraven på rekonstruktörer bör skärpas Även om regeringen bedömer att nuvarande regelverk kring vem som får utses till konkursförvaltare respektive rekonstruktör uppfyller direktivets krav finns det inget som hindrar att går längre än vad som krävs för att leva upp till direktivet. Regeringen anser att det finns skäl att över- väga denna fråga i förhållande till rekonstruktörer. Som framgår ovan finns det likheter mellan de krav som enligt den nuvarande lagen om företagsrekonstruktion ställs på rekonstruktörer och de krav som enligt konkurslagen ställs på en konkursförvaltare. Inte minst förarbetsuttalandena från den nuvarande lagen om företagsrekonstruktion ger också intrycket av att endast en mindre krets personer borde kunna komma ifråga för uppdrag som rekonstruktör och att det främst är personer ur konkursförvaltarkretsen som är aktuella för ett sådant uppdrag. En granskning som genomfördes av talar emellertid för att tingsrätterna numera i betydande utsträckning utser någon annan än en konkursförvaltare till rekonstruktör (så var fallet i 42 av de 92 granskade rekonstruktionerna, dvs. Det kan visserligen konstateras att kartläggning avsåg en begränsad tidsperiod varför det är svårt att dra några säkra slutsatser av den. Kartläggningen ger dock en tydlig indikation om att den restriktiva syn på vem som kan utses till rekonstruktör, som kommer till uttryck i förarbetena till den nuvarande lagen, inte har fått fullt genomslag i rättstillämpning under i vart fall senare år. Regeringen kan vidare konstatera att rekonstruktörens roll delvis har förändrats sedan lagen om företagsrekonstruktion infördes eftersom rekonstruktören är ansvarig för att besluta i lönegarantifrågor. Sådana beslut utgör myndighetsutövning och ställer stora krav på rekon- struktörens kunskap på området. Det har emellertid i olika sammanhang påtalats att rekonstruktionsinstitutet har använts på ett olämpligt sätt. I utredningen redogörs t.ex. för uppgifter från Rekonstruk- tör- och konkursförvaltarkollegiet i om att det finns rekonstruk- törer som brister i lönegarantihanteringen vilket enligt kollegiet bl.a. har lett till att för mycket lönegaranti betalats ut. I andra fall har bristen bestått i att rekonstruktören tagit på sig att fatta beslut eller inte följt skyldigheten att skicka beslutet till . Det har vidare påtalats att det förekommer personer som åtar sig uppdrag som rekonstruktör men som vid utövandet av uppdraget anlitar en fristående samarbetspartner som uppträder som en mellanman mellan gäldenären och rekonstruktören för att utföra det faktiska arbetet. Det senare har även påtalats av , som framhåller att detta upplevs som problematiskt av berörda myndigheter, bl.a. eftersom det är rekon- struktören som ansvarar för rekonstruktionens genomförande som diskussionerna i många av dessa fall kommer att föras med det företag som rekonstruktören har anlitat. Det föregående talar enligt regeringens uppfattning med styrka för att det redan utifrån dagens förhållanden finns skäl att skärpa kraven för vem som ska få utses till rekonstruktör. Till detta kommer att det förändrade regelverk som regeringen nu föreslår kommer att kräva ännu högre kompetens hos rekonstruktörerna. En rekonstruktör behöver ha goda kunskaper i bl.a. aktiebolagsrätt, civilrätt och arbetsrätt för att 2021/22:215 genomföra sitt uppdrag på ett bra sätt. När inte bara skulduppgörelsen ska kunna fastställas, utan hela rekonstruktionsplanen, kommer det att ställas avsevärt högre krav på rekonstruktörens kompetens. Detta gäller fram- förallt rekonstruktörens juridiska kunskaper, t.ex. när det gäller vilka bolagsrättsliga åtgärder som är möjliga att genomföra i rekonstruktions- planen och de förhållandevis komplicerade regler som ska gälla om en plan behöver fastställas genom en gruppöverskridande cram-down. Det bör även framhållas att det är vanligt förekommande att företag som genomgår företagsrekonstruktion därefter försätts i kon- kurs. En skärpning av kraven på rekonstruktörer bör kunna bidra till att öka andelen lyckade rekonstruktioner. Regeringen anser mot denna bakgrund, i likhet med de flesta remissinstanserna men till skillnad från Plana, att det finns ett behov att skärpa kraven på rekonstruktörerna. En rekonstruktör ska uppfylla kraven för konkursförvaltare och ha borgenärernas förtroende En skärpning av de krav som ställs på rekonstruktörer kan åstadkommas på flera olika sätt. Frågan hör delvis samman med direktivets krav på att behörighetskraven ska vara tydliga, förutsägbara och rättvisa så att rätten i det enskilda fallet ska kunna ta hänsyn till att rekonstruktören har tillräcklig erfarenhet och sakkunskap (artikel 26.1 b och c). Utredningen anser att ett system med auktorisation för rekonstruktörer inte bör införas. Inte heller , som berörde frågan, har förslagit att en sådan ordning införs. Som framgår ovan togs tanken om auktorisation även upp i förarbetena till den nuvarande lagen om företagsrekonstruktion men avfärdades med motiveringen att det borde vara möjligt att välja den person som i det enskilda fallet är mest lämpad för uppdraget (prop. 1995/96:5 s. 104 f.). Till saken hör också att antalet ärenden om företagsrekonstruktion är förhållandevis få. bevilja- des cirka 300 ansökningar om företagsrekonstruktion vilket var en ökning i förhållande till 2019 då antalet beviljade ansökningar uppgick till strax under 200. Enligt utredningen kan ökningen sannolikt tillskrivas sprid- ningen av sjukdomen covid-19. Med hänsyn till det begränsade antalet ärenden framstår det som tveksamt om det är motiverat att bygga upp ett nytt auktorisationssystem enbart för rekonstruktörer. Regeringen anser mot denna bakgrund, till skillnad från Akademin för insolvensrätt vid vid , att det inte finns anledning att nu ytterligare överväga frågan. Som framhålls av , och Plana är det angeläget att det görs en prövning av en föreslagen rekonstruktörs lämplighet i det enskilda fallet. Att rätten ska göra en sådan prövning framstår som i det närmaste självklart. Det föregående hindrar dock inte att det i lag anges tydligare riktlinjer för vem som kan vara aktuell för ett uppdrag som rekonstruktör. Tvärtom framstår det som lämpligt för att det ska bli tydligt såväl för rätten som för andra aktörer vad som gäller i detta avseende. Regeringen anser i likhet med utredningen att det finns anledning att göra valet av rekonstruktör bland konkursförvaltarkollektivet. Det skulle innebära att rekonstruktörsuppdragen i huvudsak koncentreras till en begränsad grupp, främst advokater och anställda av Stiftelsen centralen, som redan har goda kunskaper inom insolvensrätten och affärs- juridiken. Det bör även framhållas att kopplingen mellan företagsrekon- struktion och konkurs blir starkare med regeringens förslag till ny lag. Ett skäl för rätten att vägra fastställelse av en rekonstruktionsplan kommer t.ex. vara att en berörd part får ett sämre ekonomiskt utfall i rekonstruk- tionsplanen än om gäldenären försatts i konkurs. God kännedom om det konkursrättsliga regelverket kommer alltså att underlätta arbetet med att ta fram en rekonstruktionsplan som kan accepteras av de berörda parterna. Regeringen föreslår därför att endast den som uppfyller de grundläggande kraven för konkursförvaltare ska kunna komma i fråga för ett uppdrag som rekonstruktör (se 7 kap. 1 § första stycket konkurslagen). Därutöver bör precis som gälla att rekonstruktören ska ha borgenärernas förtroende. Lagrådet förordar en reglering frigjord från konkurslagen där de krav som ska gälla för rekonstruktörer uttryckligen anges. Enligt Lagrådet bör det särskilt anges att en rekonstruktör ska ha tillgång till den kontors- organisation som uppdraget kan kräva och ha tillräckligt med tid för upp- draget. Regeringen vill med anledning av dessa synpunkter framhålla att syftet med de skärpta kompetenskraven är att rekonstruktörer ska väljas ur konkursförvaltarkretsen. Enligt regeringen är det därför lämp- ligt att i lagen hänvisa till de krav som ställs på konkursförvaltare enligt i konkurslagen. På så sätt blir det tydligt att en föreslagen rekonstruktör måste uppfylla kraven enligt den lagen. Tillgång till en adekvat kontors- organisation utgör en förutsättning enligt konkurslagen för att förordnas till konkursförvaltare (se 7 kap. 1 § och prop. 1978/79:105 s. 157). Rege- ringen anser därför att detta inte behöver lyftas fram ytterligare. Att den föreslagne rekonstruktören har tid för uppdraget är naturligtvis viktigt. Det får emellertid anses ingå i kravet på att denne ska vara lämplig för det enskilda uppdraget. Att så är fallet kan förtydligas i författningskommen- taren. Det bör framhållas att inte att alla konkursförvaltare också är lämpliga som rekonstruktörer. Som Lagrådet påpekar skiljer sig en företagsrekon- struktion i grunden från en konkurs eftersom syftet med en rekonstruktion är att verksamheten ska leva vidare, medan syftet med en konkurs normalt är att avveckla verksamheten. Rekonstruktören måste därför ha mycket goda kunskaper i att driva företag och kunna göra de kommersiella över- väganden som krävs för att få ett företag att gå med vinst. Även under en konkurs kan emellertid gäldenärens verksamhet under vissa förutsättningar drivas vidare. Regler om detta finns i konkurslagen enligt vilka konkursförvaltaren under vissa förutsättningar får fortsätta att driva gäldenärens verksamhet för konkursboets räkning (8 kap. 2 §). En konkursförvaltare som har erfarenhet av en s.k. driftskonkurs bör ofta vara bättre lämpad att hantera en företagsrekonstruktion än någon som inte har denna erfarenhet. Regeringen delar mot bakgrund av ovanstående i stort utredningens upp- fattning att erfarenhet av att som konkursförvaltare driva vidare verk- samhet för konkursboets räkning bör väga tungt vid rättens prövning av om en föreslagen rekonstruktör är lämplig för uppdraget. Som anförs av några remissinstanser får avgränsningen av vem som kan komma i fråga för ett uppdrag som rekonstruktör emellertid inte utformas så snävt att återväxten av rekonstruktörer riskerar att hämmas i onödan. Även någon som har konkursförvaltarbakgrund men som saknar erfarenhet av just 2021/22:215 driftskonkurs bör kunna utses till rekonstruktör om han eller hon har annan motsvarande erfarenhet. I linje med det som anförs av Institutet för företagsrekonstruktion och Stiftelsen kan det t.ex. hand- la om tidigare välmeriterad erfarenhet av företagsrekonstruktion eller av att ha bistått en annan konkursförvaltare vid en driftskonkurs. Lagrådet framhåller tidigare erfarenhet av företagsrekonstruktion som en relevant omständighet vid bedömningen av en föreslagen rekonstruktör är lämplig för uppdraget. Regeringen föreslår mot bakgrund av ovanstående att det vid bedömningen av om en person är lämplig för ett uppdrag som rekonstruktör särskilt bör beaktas om han eller hon har erfarenhet av att driva vidare verksamhet för konkursboets räkning eller annan motsvaran- Regeringens förslag utesluter inte att det i en enskild rekonstruktion, beroende på bl.a. storleken på företaget, de ekonomiska svårigheterna och andra omständigheter, kommer att vara möjligt att till rekonstruktör utse någon som saknar erfarenhet av driftskonkurs eller motsvarande. Även om det alltså kommer vara möjligt för rätten att beakta även annat än erfarenhet av driftskonkurser eller motsvarande måste den föreslagne rekonstruktören uppfylla de grundläggande kraven för konkursförvaltare och i övrigt ha borgenärernas förtroende. Uppfylls inte de kraven ska den föreslagna rekonstruktören inte förordnas. Rätten måste vidare göra en reell prövning av rekonstruktörens lämplighet i varje enskilt fall. lämplighetsprövning som rätten ska göra ingår en prövning av om rekon- struktören har lämplig utbildning, kvalifikationer och sakkunskaper. mot föreslås inte att det ska införas några formella krav på viss examen eller att en rekonstruktör måste genomgå ett visst antal timmar utbildning Regeringen bedömer att det inte finns någon risk för att de skärpta krav som föreslås leder till att återväxten av rekonstruktörer hämmas i någon mer betydande utsträckning även om förlaget kan väntas medföra att vissa mindre seriösa aktörer inte kommer att bli förordnade vid lyfter frågan om hur en föreslagen rekonstruktören ska kunna styrka sin lämplighet. regeringen bör det i första hand ankomma på den som ansökt om företags- rekonstruktion att i samråd med den föreslagne rekonstruktören presentera ett tillräckligt underlag för att rätten kan kunna pröva den föreslagne Som framgår av avsnitt 14.2.3 föreslår rege- ringen även att tillsynsmyndigheten alltid ska beredas tillfälle att yttra sig innan rätten beslutar att utse en rekonstruktör. mässigt kunna ha en välgrundad uppfattning i frågan. därför att rätten kommer att ha tillgång till relevant information vid pröv- ningen av den föreslagne rekonstruktörens lämplighet och att det inte finns skäl att anta att den föreslagna regleringen kommer leda till några beak- Rekonstruktör- och konkursförvaltarkollegiet i påpekar i detta sammanhang att en rekonstruktör inte bör få delegera arbetsuppgifter utanför den egna eller gäldenärens organisation utan godkännande av Det är naturligtvis angeläget att förhindra att en rekonstruktör delegerar arbetsuppgifter på ett sätt som inte är lämpligt. Enligt regeringens uppfattning bör emellertid de skärpta krav som regeringen nu föreslår för vem som kan komma i fråga för ett uppdrag som rekonstruktör vara tillräckliga för att förebygga missbruk (se även avsnitt Prop. 14.2.3om att rekonstruktörer ska ställas under tillsyn). Om det i ett enskilt fall skulle förekomma att en rekonstruktör delegerar arbetsuppgifter på ett olämpligt sätt bör det kunna leda till att rekonstruktören entledigas från uppdraget. En sådan rekonstruktör bör knappast anses lämplig för nya uppdrag. Den som ansöker om företagsrekonstruktion ska redogöra för borge- närernas inställning till förslaget till rekonstruktör Som framgår ovan gör regeringen bedömningen att nuvarande regler för hur rekonstruktörer utses och entledigas lever upp till direktivets krav. Även i denna del finns det emellertid anledning att överväga om det finns skäl att gå längre än vad direktivet kräver. Enligt den nuvarande lagen om företagsrekonstruktion ska en ansökan om företagsrekonstruktion från såväl gäldenären som en borgenär inne- hålla bl.a. ett förslag till rekonstruktör samt behövliga uppgifter om dennes lämplighet för uppdraget (2 kap. 3 § 4 och 4 § 3). Av förarbetena framgår att gäldenären bör ha tagit kontakt med sina viktigaste borgenärer i frågan om lämplig rekonstruktör innan gäldenären lämnar in en ansökan om företagsrekonstruktion. I förarbetena anges vidare att om gäldenärens an- sökan saknar uppgift om de viktigaste borgenärernas inställning till den föreslagna rekonstruktören kan rätten knappast bedöma den personens lämplighet och tingsrätten bör i dessa fall förelägga gäldenären att komp- lettera ansökan i detta hänseende (prop. 1995/96:5 s. 177 f.). Detsamma torde gälla om det är borgenären som ansöker. Utredningen anför att har lyft fram att det finns flera exempel på personer som förordnats till rekonstruktör som saknar myndig- hetens förtroende till följd av att personen har restförda skatteskulder eller är lagförd för ekonomisk brottslighet. Risken för att en sådan situation ska uppkomma bör visserligen minska betydligt med de skärpta krav på rekonstruktörer som regeringen nu föreslår. Genom att kräva att den som ansöker om företagsrekonstruktion redan i ansökan ska redogöra för sina kontakter med borgenärerna och för deras inställning till den föreslagna rekonstruktören får borgenärerna emellertid bättre möjligheter att i ett tidigt skede påtala om den föreslagna rekonstruktören brister i lämplighet. Även rätten får ett bättre underlag för sin bedömning av vem som ska förordnas till rekonstruktör. Regeringen anser mot bakgrund av ovanstående, till skillnad från Stiftelsen och Plana, att den som ansöker om företags- rekonstruktion ska redogöra för vilka kontakter som tagits med borge- närerna och för borgenärernas inställning till den föreslagna rekon- struktören. Med hänsyn till uttalandena i förarbetena till den nuvarande lagen gäller ett sådant krav i praktiken . Förslaget innebär inte att den som ansöker om företagsrekonstruktion alltid måste ha tagit en förhandskontakt för att en ansökan ska beviljas. Normalt bör visserligen en sådan uppgift finnas med för att rätten ska kunna ta ställning till om rekonstruktören har borgenärernas förtroende. Som framhålls av och Plana kan det i vissa fall emellertid vara olämpligt för gäldenären att ta en förhandskontakt eftersom det kan leda till att motparten vidtar åtgärder för att säkerställa sin rätt och därmed skadar möjligheterna till en framgångsrik företagsrekonstruktion. Om någon förhandskontakt inte har tagits bör den som ansöker dock ge en rimlig förklaring till varför detta inte har varit möjligt för att undvika att riskera att ansökan avvisas. Inget uttryckligt undantag för anställda vid domstol eller Kronofogde- myndigheten Den som är anställd vid domstol eller får enligt den nuvarande lagen om företagsrekonstruktion inte vara rekonstruktör (2 kap. 11 § andra stycket). Syftet med förbudet är inte minst att undvika intressekonflikter. Med regeringens förslag framstår en sådan reglering som överflödig. Anställda vid domstolen eller har normalt inte den erfarenhet som krävs för att vara verksam som rekon- struktör. Även om han eller hon skulle bedömas ha nödvändiga kunskaper är personen inte lämplig för uppdraget med hänsyn till den intressekonflikt som kan föreligga genom dennes anställning. Av samma anledning är det knappast aktuellt att utse någon som är anställd vid eller som arbetar med lönegarantifrågor vid . Det behöver emellertid inte införas något särskilt undantag i den nya lagen för ovan nämnda personalkategorier. Rekonstruktörens arvode ska i vissa fall prövas av rätten Rekonstruktören har enligt den nuvarande lagen om företagsrekonstruk- tion rätt till skälig ersättning för uppdraget (4 kap. 4 § första stycket). Arvodesfrågan ska prövas av rätten på begäran av rekonstruktören eller gäldenären och i vissa fall på begäran av en borgenär (4 kap. 4 § andra stycket). Dessa bestämmelser bör överföras till den nya lagen med de nödvändiga anpassningar som föranleds av regeringens förslag till regler om förhandling om en rekonstruktionsplan (se avsnitt 8). Lagrådet anför att en rekonstruktör för de processkostnader som en åter- vinningstalan kan föra med sig bör ha rätt till ersättning för arbete och utlägg. Lagrådet efterfrågar också ett förtydligande om att rätten till ersätt- ning omfattar de rättegångskostnader som rekonstruktören kan ha ådragit sig betalningsansvar för i samband med en återvinningstalan. Att en rekon- struktör kan ha rätt till ersättning för arbete som han eller hon lagt ned med anledning av en återvinningstalan får anses följa av gällande regler. Däre- mot framstår det som tveksamt att rekonstruktören skulle ha rätt till kostnadstäckning för eventuella rättegångskostnader som han eller hon ådragit sig. Med hänsyn till att reglerna förs över i huvudsak oförändrade och då det saknas underlag att göra några mer betydande förändringar av reglerna om rekonstruktörens arvode finns det inte skäl att nu göra sådana förtydliganden som Lagrådet efterfrågar. Av samma anledning är det inte möjligt att införa en sådan säkerhetsrätt för rekonstruktörens process- kostnader som Lagrådet föreslår. anser att rätten alltid bör pröva rekonstruktörens arvode. Ett sådant förslag lämnas av . Det kan också konstateras att enligt konkurslagen gäller att rätten ska bestämma förval- tarens arvode (14 kap. 4 §). Det finns dock vissa skillnader mellan en rekonstruktörs och en konkursförvaltares arvode. Storleken på rekon- struktörens arvode påverkar visserligen utrymmet för en eventuell skuld- uppgörelse i en rekonstruktionsplan och därmed hur mycket de berörda Prop. 2021/22:215 parterna kan få betalt enligt planen. Till skillnad från konkursfallet är emellertid arvodesfrågan i första hand en angelägenhet mellan rekon- struktören och gäldenären. Staten har inte något subsidiärt ansvar för kost- naderna. Det kan vidare konstateras att en obligatorisk prövning av arvodesfrågan skulle medföra ett betydande merarbete för domstolarna. Regeringen gör mot den bakgrunden bedömningen att det inte bör införas någon sådan prövning i den nya lagen. Regeringen återkommer nedan till frågan om tillsynsmyndighetens roll vid rättens prövning av rekonstruk- törens arvode (se avsnitt 14.2.3). Regeringens förslag: Det ska införas regler om skadeståndsansvar för rekonstruktören i den nya lagen om företagsrekonstruktion. En rekon- struktör ska svara för skador som han eller hon vid fullgörandet av sitt uppdrag uppsåtligen eller av oaktsamhet tillfogar en gäldenär, en borgenär eller en berörd part. Skadeståndsansvaret ska kunna jämkas efter vad som är skäligt med hänsyn till handlingens beskaffenhet, skadans storlek och omständigheterna i övrigt. Om flera rekonstruktörer ska ersätta samma skada ska de som huvudregel svara solidariskt för skadeståndet. En talan om skadestånd mot rekonstruktören ska väckas från den dag beslutet att företagsrekonstruktionen ska upphöra fick laga kraft. Talan om skadestånd ska väckas vid den tingsrätt som har beslutat om företagsrekonstruktion. Bestämmelserna i den nuvarande lagen om företagsrekonstruktion om skadeståndsskyldighet och straffrättsligt ansvar för en borgenär och om åtal mot en gäldenär ska i huvudsak föras över till den nya lagen. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningen föreslår inte att en rekonstruktör ska kunna svara för skador som orsakas en borgenär som inte också är en berörd part. Remissinstanserna: De flesta av remissinstanserna tillstyrker förslaget eller invänder inte mot det. anser att rekonstruk- törens skadeståndsansvar bör regleras i lag men ifrågasätter om det är lämpligt att begränsa skadeståndsansvaret till en berörd part och efter- frågar ytterligare överväganden om det bör införas någon begränsning av skadeståndsansvaret i förhållande till gäldenärens ägare. Skälen för regeringens förslag Rekonstruktörens skadeståndsansvar i svensk rätt Den nuvarande lagen om företagsrekonstruktion innehåller inte några bestämmelser om rekonstruktörens skadeståndsansvar. Detta skiljer sig från vad som är fallet för konkursförvaltare. I konkurslagen finns en särskild skadeståndsregel enligt vilken en förvaltare ska ersätta de skador som han eller hon vid fullgörandet av sitt uppdrag uppsåtligen eller av oaktsamhet tillfogar boet, en borgenär eller gäldenären (17 kap. 1 §). Det bör införas regler om skadeståndsansvar för rekonstruktörer