prop · H903174 · 2022-03-22 00:00:00 — Förslaget innebär att företag i dessa situationer inte kommer att behöva ge konsumenter en sådan omfattande information som följer av lagen och att konsumenter inte heller har någon ångerrätt. Detta bör leda till en minskad administrativ börda och därmed lägre kostnader. Förslaget berör företag inom många olika branscher som erbjuder gratis varor och tjänster, inte minst tjänster som erbjuds digitalt via webbplatser och applikationer. Förslagen innebär vidare en viss begränsning av konsumenters ångerrätt. Konsumenter ska inte längre ha ångerrätt när det gäller fullständigt utförda reparationsåtgärder, om konsumenten uttryckligen har begärt ett besök från näringsidkaren i syfte att utföra reparationsåtgärder och uttryckligen har samtyckt till att tjänsten börjar utföras. Förslaget kommer att få posi- tiva effekter för företag som erbjuder sådana tjänster, på så sätt att de inte riskerar att behöva återbetala ett belopp som konsumenten har betalat för en utförd tjänst. Den föreslagna möjligheten att påföra marknadsstörningsavgift för fler typer av överträdelser och sanktionsavgift för överträdelser av avtalsvill- korslagen går visserligen, som påpekar, längre än vad ändringsdirektivet kräver. Regeringen bedömer dock att dessa förslag på ett tydligt sätt är ägnade att gynna seriösa företag, genom att oseriösa företag som begår överträdelser av reglerna riskerar att drabbas av en kännbar och direktverkande sanktion i form av en avgift. Risken att påföras en avgift kommer således att ha en avskräckande verkan på oseriösa företag. I fråga om marknadsstörningsavgiftens storlek bedömer regeringen, med beaktande av att den övre procentuella gränsen av årsom- sättningen sänks från , att de föreslagna ändringarna inte kommer att leda till någon generell höjning av avgifterna i förhållande till vad som gäller . Sammantaget kan förslagen inte antas medföra några ingripande ekono- miska följder eller andra negativa konsekvenser för företag. Regeringen bedömer, till skillnad från , inte att det finns skäl att anta att förslagen skulle medföra en ökad koncentration på mark- naden. Förslagen innebär en tydligare och mer enhetlig reglering för före- tag av olika storlek som bedriver gränsöverskridande verksamhet inom EU. Ändringarna är ägnade att underlätta och effektivisera företagens verksamhet, vilket bör leda till kostnadsbesparingar för dem, särskilt för företag som är verksamma inom e-handeln. Konsekvenser för det allmänna För det allmänna kan de nya bestämmelserna komma att aktualisera vissa informationsinsatser. Detta berör framför allt . Som (Patent- och ) och påpekar kan domstolarna komma att få en något ökad tillströmning av mål till följd av förslagen. Förslagen berör så gott som uteslutande verksamheten vid patent- och marknadsdomstolarna. Det kan röra över- Prop. 2021/22:174 trädelser av de nya bestämmelserna i prisinformationslagen, distansavtals- lagen och marknadsföringslagen samt även mål där det framställs yrkande om påförande av marknadsstörningsavgift eller sanktionsavgift. Mål där det framställs ett yrkande om marknadsstörningsavgift är inte vanligt före- kommande i domstolarna . Det finns anledning att anta att det beror på att marknadsstörningsavgiften till sin karaktär är förbehållen de allvar- ligaste fallen. Även med beaktande av att marknadsstörningsavgifter och sanktionsavgifter föreslås kunna dömas ut vid fler typer av överträdelser är det fortsatt de allvarliga fallen som avgifterna tar sikte på, varför för- slagen inte kan tänkas leda till någon större ökning av antalet mål i dom- stolarna. Inte heller för överträdelser av de bestämmelser som föreslås införas kan det förväntas att det kommer medföra någon större måltill- strömning. I relativt stor utsträckning innebär förslagen också justeringar i redan befintliga bestämmelser. Regeringen anser mot den bakgrunden att det inte finns anledning att anta att antalet mål och ärenden i domstolarna kommer att öka i mer än begränsad utsträckning, och att dessa kommer medföra annat än en begränsad kostnadsökning för domstolarna. Det gäller även med beaktande av det som framhåller om att vissa mål kan förväntas innehålla svåra frågor. Sammantaget bedömer regeringen att förslagen inte bör påverka arbets- belastningen hos myndigheter och domstolar mer än marginellt. Eventu- ella merkostnader bör därför kunna hanteras inom befintliga anslag. Förslagen bedöms inte ha någon betydelse för den kommunala självstyrel- sen, brottsligheten eller det brottsförebyggande arbetet, för offentlig service i olika delar av landet eller för möjligheten att nå de integrations- politiska målen. De konsumenter som berörs av förslagen bedöms vara till lika stor del kvinnor som män. Det kan enligt regeringen inte sägas att någon av de föreslagna bestämmelserna på grund av sin utformning träffar kvinnor och män olika. Sammantaget bedöms förslagen inte ha någon påverkan på jämställdheten mellan kvinnor och män. 13.1Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:1512) om avtalsvillkor i konsumentförhållanden 9 c § Patent- och ska på talan av besluta att en näringsidkare ska betala en sanktionsavgift, om näringsidkaren eller någon som handlar på näringsidkarens vägnar uppsåtligen eller av oaktsamhet har använt ett sådant avtalsvillkor som –anges i 3 a §, eller 2021/22:174 – näringsidkaren har förbjudits att använda enligt 3 § genom ett avgörande som har fått laga kraft. Om för ett visst fall beslutar att inte föra talan om sanktionsavgift, får en sammanslutning av näringsidkare väcka en sådan talan. Paragrafen, som är ny och utformas med beaktande av Lagrådets förslag, möjliggör för Patent- och att besluta om en sanktions- avgift. Paragrafen genomför artikel 8b i avtalsvillkorsdirektivet. Över- vägandena finns i avsnitt 10.1. Enligt första stycket ska domstolen – på talan av KO – besluta om sank- tionsavgift, om näringsidkaren eller någon som handlar på näringsidkarens vägnar uppsåtligen eller av oaktsamhet har använt ett avtalsvillkor som anges i 3 a §, dvs. om konsumenten är hänvisad till att använda ett telefon- nummer med förhöjd taxa för att ta kontakt med näringsidkaren per telefon med anledning av ett mellan dem ingånget avtal. Det kan även bli aktuellt med en sanktionsavgift för användandet av ett sådant avtalsvillkor som näringsidkaren har förbjudits att använda enligt 3 § genom ett avgörande som har fått laga kraft. Av rättspraxis framgår att avtalsvillkor som strider mot tvingande kon- sumentskyddande bestämmelser i lag eller mot tvingande rättsprinciper ska anses oskäliga enligt 3 § avtalsvillkorslagen. Detsamma gäller villkor som syftar till att kringgå tvingande bestämmelser. Även sådana villkor som har presenterats eller utformats på ett vilseledande eller oklart sätt, så att konsumenten inte kan förutse vilka konsekvenser villkoret får för honom eller henne, är normalt att anse som oskäliga. (Se t.ex. rättsfallet NJA 2020 s. 1025 och prop. 1994/95:17 s. 64 och 65.) Det är inte nödvändigt att uppsåt eller oaktsamhet kan konstateras hos den enskilde näringsidkaren själv eller, om det är fråga om en juridisk person, hos en person som intar en ledande ställning hos denna, utan det räcker att detta kan konstateras hos en person som handlar på närings- idkarens vägnar. Det kan vara fråga om en anställd eller en uppdragstagare (jfr prop. 1994/95:123 s. 175 och prop. 2007/08:115 s. 157 och 158). Kravet på uppsåt eller oaktsamhet är i sak detsamma som gäller vid påförande av marknadsstörningsavgift enligt marknadsföringslagen (jfr prop. 1994/95:123 s. 103 och 104 samt 175). I andra stycket finns en bestämmelse om subsidiär talerätt. Om KO för ett visst fall beslutar att inte föra talan, får en sammanslutning av närings- idkare väcka en sådan talan. Det ställs inte i lagen upp något krav på att en sammanslutning ska ha ett visst antal medlemmar eller en viss represen- tativitet (jfr prop. 1994/95:17 s. 99). 9 d § Talan om att påföra en sanktionsavgift för en överträdelse får inte tas upp till prövning, om överträdelsen omfattas av ett förbud som har förenats med vite enligt denna lag och talan om utdömande av vitet har väckts. Paragrafen är ny och innehåller ett undantag från möjligheten att ta ut sanktionsavgift. Övervägandena finns i avsnitt 10.2. Bestämmelsen syftar till att förhindra att samma överträdelse blir före- mål för dubbla prövningar och sanktioner. Den tar sikte på det fallet att en näringsidkare har använt ett avtalsvillkor som är oskäligt och domstol enligt 3 § har förbjudit näringsidkaren att använda avtalsvillkoret vid äventyr av vite. Om näringsidkaren därefter fortsätter att använda avtals- Prop. 2021/22:174 villkoret, och en ansökan om utdömande av vitet väcks vid domstol, hindrar detta att ett förfarande om påförande av en sanktionsavgift för samma överträdelse inleds. Bestämmelsen hindrar däremot inte att en avgift påförs för en överträdelse som omfattas av ett förbud som förenats med vite om talan om utdömande av vitet inte har väckts. De principer som i allmänhet är tillämpliga vid påförande av sanktioner, såsom principen att en person inte ska straffas för samma gärning mer än en gång, ska dock tas hänsyn till även i detta sammanhang (jfr skäl 8 till ändringsdirektivet). 9 e § Sanktionsavgiften ska fastställas till lägst och högst av näringsidkarens omsättning räkenskapsåret innan överträdelsen upp- hörde eller när näringsidkaren delgavs stämningsansökan, om den inte har upp- hört . Om överträdelsen har inträffat under näringsidkarens första verksamhetsår eller om uppgifter om årsomsättningen annars saknas eller är bristfälliga, får års- omsättningen uppskattas av domstolen. Avgiften får i ett sådant fall fastställas till ett belopp i kronor motsvarande högst . I paragrafen, som är ny, regleras beloppsgränserna för sanktionsavgiften. Ändringarna genomför artikel 8b punkterna 4 och 5 i avtalsvillkorsdirek- tivet. Paragrafen motsvarar till sitt innehåll 31 § marknadsföringslagen. Övervägandena finns i avsnitt 10.3. Första stycket, som utformas i allt väsentligt i enlighet med Lagrådets förslag, innebär att avgiften som lägst får fastställas till och inte får överstiga av näringsidkarens omsättning räkenskapsåret innan överträdelsen upphörde eller när näringsidkaren delgavs stämnings- ansökan, om den inte har upphört . Det finns alltså inte någon fast övre beloppsgräns för avgiftens storlek. Med omsättning avses näringsidkarens hela omsättning utan begräns- ning till den produkt eller marknad som förfarandet har handlat om. Beräk- ningen ska grunda sig på den aktuella näringsidkarens omsättning och alltså inte utgå från en hel koncerns omsättning om det är fråga om ett företag som ingår i en sådan (jfr prop. 1994/95:123 s. 176 och prop. 2007/08:115 s. 159). Enligt andra stycket får årsomsättningen uppskattas om överträdelsen inträffar under en näringsidkares första verksamhetsår. Detta får göras även i andra fall när uppgifter om årsomsättningen saknas eller är brist- fälliga. Om uppgifter om årsomsättningen för det närmast föregående året saknas för domstolens avgörande får en uppskattning göras med stöd av andra tillgängliga uppgifter. I de fall då årsomsättningen upp- skattas får avgiften fastställas till ett belopp i kronor motsvarande högst . Beloppet är inte knutet till växelkursen en viss dag. Vilket belopp som motsvarar får bestämmas utifrån kronkursen den dag då ett beslut om sanktionsavgift meddelas (jfr prop. 2016/17:173 s. 555). 9 f § När sanktionsavgiften fastställs ska domstolen ta hänsyn till 1.överträdelsens allvar med beaktande särskilt av dess art, varaktighet och omfattning, 2.åtgärder som näringsidkaren har vidtagit för att lindra eller avhjälpa den skada som en konsument har lidit, 2021/22:174 3. tidigare överträdelser som näringsidkaren har gjort sig skyldig till, 4.i den utsträckning det framgår, den vinst som näringsidkaren har gjort eller förlust som undvikits genom överträdelsen, 5.i gränsöverskridande fall, sanktioner som har påförts näringsidkaren för samma överträdelse i andra medlemsstater i Europeiska unionen, ifall information om sådana sanktioner finns tillgänglig via den mekanism som inrättats genom och rådets förordning (EU) 2017/2394 av om samarbete mellan de nationella myndigheter som har tillsynsansvar för konsumentskyddslagstiftningen och om upphävande av förordning (EG) nr 2006/2004, och 6.försvårande eller förmildrande omständigheter utöver dem i 1–5. Om överträdelsen med hänsyn till särskilt överträdelsens art, varaktighet och omfattning är mindre allvarlig eller om det finns synnerliga skäl för det, får dom- stolen bestämma en lägre avgift än vad som föreskrivs i 9 e § eller besluta att en avgift inte ska tas ut. I paragrafen, som är ny, regleras sanktionsavgiftens storlek. genomför artikel 8b punkten 3 i avtalsvillkorsdirektivet. finns i avsnitt 10.4. Av första stycket framgår vilka omständigheter som ska beaktas vid bestämmandet av avgiftens storlek. Punkten 1 tar sikte på omständigheter som hänför sig till överträdelsen som sådan. Hänsyn ska tas till överträdel- Överträdelsens art, varaktighet och omfattning är av central betydelse för att fastställa hur allvarlig överträdelsen är. omständigheterna är delvis överlappande. Vid bedömningen av över- trädelsens art kan hänsyn tas till flera förhållanden. Bland annat kan det beaktas vilken typ av avtalsvillkor det är fråga om. strider mot tvingande konsumentskyddande lagstiftning eller klar och entydig rättspraxis talar för att överträdelsen är allvarlig. villkor har använts eller i stor omfattning kan också tala för att överträdelsen är allvarligare än annars. Vid bedömningen av hur allvar- lig överträdelsen är ska hänsyn tas till samtliga omständigheter i det en- Även andra omständigheter än de som anges i lagtexten kan alltså vara av betydelse. Graden av uppsåt liksom förslagenheten eller systematiken i handlandet kan beaktas. Enligt punkten 2 ska hänsyn tas till åtgärder som näringsidkaren kan ha vidtagit för att lindra eller avhjälpa den skada som en konsument har lidit. Det kan t.ex. bli fråga om att i mildrande riktning beakta att näringsidkaren i efterhand har gjort vad denne kunnat för att motverka eller reparera upp- Enligt punkten 3 ska tidigare överträdelser som näringsidkaren har gjort sig skyldig till beaktas. Att en näringsidkare upprepar ett förfarande som har lett till påföljd är en omständighet som typiskt sett bör leda till att avgiften bestäms till ett högre belopp än vad som annars hade varit Vid bedömningen bör beaktas bl.a. omfattningen av de tidigare överträdelserna i förhållande till den överträdelse som aktualiserar påförande av avgiften och det tidsmässiga sambandet mellan överträdel- Enligt punkten 4 kan den vinst som näringsidkaren har gjort eller förlust som undvikits genom överträdelsen beaktas i de fall detta framgår. näringsidkaren har gjort en vinst eller undvikit en förlust talar för att avgiften bör bestämmas till ett högre belopp än annars. Punkten 5 gäller det fallet att näringsidkaren har gjort sig skyldig till överträdelser av samma slag i flera medlemsstater inom EU. Bestämmelser om detta finns i konsumentskyddsförordningen. Enligt den förordningen ska det finnas samordnade utrednings- och tillsynsmekanismer vid s.k. utbredda överträdelser och utbredda överträdelser med en unionsdimen- sion. Vid skälig misstanke om en sådan överträdelse ska behöriga myndig- heter som berörs av överträdelsen och kommissionen utan dröjsmål infor- mera varandra och de centrala kontaktpunkterna som berörs av överträdel- sen. Myndigheterna ska samordna de utrednings- och tillsynsåtgärder de vidtar och utbyta information. När så är lämpligt ska myndigheter som be- rörs av insatsen inom sin jurisdiktion förelägga näringsidkaren sanktioner (se artiklarna 20 och 21). Bestämmelsen aktualiseras i situationer där det inom ramen för en sådan samordnad insats finns information tillgänglig om att sanktioner har påförts näringsidkaren i andra medlemsstater. Den omständigheten att näringsidkaren har gjort sig skyldig till överträdelser i flera medlemsstater kan i sig vara försvårande vid bedömningen av avgift- ens storlek. bör det beaktas att den samlade reaktionen i med- lemsstaterna framstår som rimlig. Bestämmelserna i paragrafen är inte uttömmande. Av punkten 6 framgår att även andra försvårande eller förmildrande omständigheter ska beaktas. Näringsidkarens ekonomiska situation för domen är t.ex. en omständighet som kan beaktas i både skärpande och mildrande riktning (jfr prop. 1994/95:123 s. 102 och rättsfallet MD 2012:17 p. Till viss del är de nu aktuella faktorerna också överlappande eller beroende av var- andra. Domstolen ska i varje enskilt fall göra en samlad bedömning av alla relevanta omständigheter när avgiftens storlek bestäms. I andra stycket, som utformas i allt väsentligt i enlighet med Lagrådets förslag, ges en möjlighet för domstolen att bestämma en lägre avgift än vad som föreskrivs i 9 e §, eller besluta att en avgift inte ska tas ut. Detta om överträdelsen med hänsyn till särskilt överträdelsens art, varaktighet och omfattning är mindre allvarlig eller om det finns synnerliga skäl för det. Det innebär att det är överträdelser som är allvarliga som ska föranleda en sanktionsavgift. Eftersom regleringen i 9 c § innebär, om avtalsvillkoret inte är sådant som anges i 3 a §, att överträdelsen är beroende av ett avgörande där näringsidkaren har förbjudits att använda avtalsvillkoret ska överträdelsens allvar relatera till tiden efter att förbudet meddelades. Vid bedömningen av om en överträdelse är mindre allvarlig beaktas i sak ska samma omständigheter som vid bedömningen enligt första stycket punkten 1. Bland annat kan det beaktas vilken typ av avtalsvillkor det är fråga om. Andra omständigheter som kan påverka bedömningen är graden av uppsåt liksom förslagenheten eller systematiken i handlandet. Vidare kan det beaktas hur omfattande överträdelsen har varit och hur länge den har pågått. Att ett avtalsvillkor har använts eller i en begränsad omfattning kan tala för att överträdelsen är mindre allvarlig. Synnerliga skäl kan avse situationer där det framstår som stötande att påföra en näringsidkare en sanktionsavgift. Det skulle t.ex. kunna vara att näringsidkaren har gjort allt som rimligen kan krävas för att förhindra den uppkomna skadan. Den möjligheten ska dock användas restriktivt. 2021/22:174 9 g § Sanktionsavgiften tillfaller staten och ska betalas till Kammarkollegiet efter det att domen har fått laga kraft eller den som anges i domen. Om avgiften inte betalas ska Kammarkollegiet lämna den obetalda avgiften för indrivning. Bestämmelser om indrivning finns i lagen (1993:891) om indriv- ning av statliga fordringar m.m. Paragrafen, som är ny och utformas i enlighet med Lagrådets förslag, reglerar betalning av sanktionsavgiften. Den motsvarar i allt väsentligt vad som gäller för marknadsstörningsavgift enligt 33 § marknadsföringslagen. Övervägandena finns i avsnitt 10.5. Första stycket innehåller en bestämmelse som anger när och till vem en utdömd sanktionsavgift ska betalas. Det anges även att avgiften tillfaller staten. Normalt ska betalning ske efter det att domen har fått laga kraft. Liksom när det gäller marknadsstörningsavgiften enligt marknadsföringslagen har domstolen en möjlighet att medge senare inbetalning. Skäl för en sådan senareläggning kan t.ex. vara att avgiften är stor och kan rubba näringsidkarens likviditet på ett olämpligt sätt om den tas ut just inom 30-dagarsperioden. Även tillfälliga ekonomiska svårig- heter för domen kan härigenom beaktas. I andra stycket finns en bestämmelse som anger vad som gäller om sank- tionsavgiften inte betalas inom rätt tid. Det är Kammarkollegiets uppgift att bevaka att inbetalning sker. 9 h § En sanktionsavgift får dömas ut bara om stämningsansökan har delgetts näringsidkaren från det att överträdelsen upphörde. En sanktionsavgift faller bort om domen inte har kunnat verkställas från det att den fick laga kraft. Paragrafen, som är ny och utformas enligt Lagrådets förslag, innehåller preskriptionsregler. Bestämmelsens innehåll motsvarar vad som gäller för marknadsstörningsavgift enligt 34 och 35 §§ marknadsföringslagen. Över- vägandena finns i avsnitt 10.5. Enligt första stycket får en avgift bara dömas ut om den näringsidkare som anspråket riktar sig mot har delgetts stämningsansökan från det att överträdelsen, dvs. användningen av oskäliga avtalsvillkor (jfr 1 §), upphörde. Bestämmelsen fastställer alltså en preskriptionstid för överträdelser som ska leda till sanktionsavgift. Av bestämmelsen i andra stycket följer att en avgift faller bort om inte verkställighet har kunnat ske från det att domen fick laga kraft. 9 i § För att säkerställa betalningen av ett anspråk på sanktionsavgift får domstolen besluta om kvarstad. I ett sådant fall tillämpas bestämmelserna i 15 kap. . Paragrafen, som är ny, innehåller en bestämmelse om kvarstad för att säkerställa betalningen av ett anspråk på sanktionsavgift. Övervägandena finns i avsnitt 10.5. Bestämmelsen ger möjlighet för rätten att besluta om kvarstad på så mycket av näringsidkarens egendom att ett visst belopp kan förväntas bli täckt vid utmätning. Kvarstad enligt denna bestämmelse kan beslutas Prop. 2021/22:174 innan en talan om sanktionsavgift har väckts. En tillämpning av regler om kvarstad innebär att bl.a. bestämmelserna om omedelbar verkställighet och om möjligheten att överklaga sådana beslut särskilt blir direkt tillämpliga (se 17 kap. 14 § andra stycket 5 och 49 kap. 5 § 6 ). 1.Denna lag träder i kraft . 2.De nya bestämmelserna tillämpas inte på avtalsvillkor som har använts före ikraftträdandet. Enligt punkten 1 träder lagändringarna i kraft . De nya bestämmelserna är alltså tillämpliga i och med ikraftträdandet. Av punkten 2, som utformas med hänsyn tagen till Lagrådets förslag, framgår att de nya bestämmelserna inte tillämpas på avtalsvillkor som har använts före ikraftträdandet. Det innebär, som Lagrådet påpekar, att de nya bestämmelserna inte är tillämpliga om användningen av avtalsvillkoren har upphört före ikraftträdandet. Om samma avtalsvillkor har använts både före och efter ikraftträdandet finns det inga hinder mot att tillämpa de nya bestämmelserna på villkoren i den del användningen av dem hänför sig till tiden efter ikraftträdandet. Övervägandena finns i avsnitt 11. Förslaget till lag om ändring i prisinformationslagen (2004:347) 7 a § Om en produkt tillhandahålls med angivande av att priset har sänkts ska även det tidigare priset anges. Det tidigare pris som ska anges ska vara det lägsta pris som näringsidkaren har tillämpat för produkten före prissänkningen. priset har sänkts gradvis, ska i stället det pris som gällde före den första prissänkningen anges. Det tidigare priset behöver inte anges för varor som snabbt kan försämras eller bli för gamla. Paragrafen, som är ny, reglerar vilken information näringsidkaren ska lämna om en produkt tillhandahålls med angivande av att priset har sänkts. Paragrafen genomför artikel 6a i prisinformationsdirektivet. dena finns i avsnitt 6. Bestämmelsen i första stycket gäller om en produkt tillhandahålls med angivande av att priset på produkten har sänkts. I sådana fall ska närings- idkaren även ange det pris som har gällt för produkten. sänkning kan anges t.ex. genom att näringsidkaren presenterar det nya priset tillsammans med en hänvisning till ett tidigare överkryssat pris. kan också vara så att näringsidkaren upplyser om att priset har sänkts med ett visst procenttal eller ett visst belopp. Bestämmelsen är inte tillämplig på mer allmänna påståenden om att priset är lågt eller på något sätt förmånligt och erbjudanden där ett köp av en vara ger konsumenten rätt till en ytterligare vara kostnadsfritt, t.ex. erbjudanden av typen ”köp en 2021/22:174 vara och få en vara på köpet”. Det förhållandet att ett marknadsfört pris rent faktiskt innebär en prissänkning innebär inte i sig att bestämmelsen är tillämplig.