rfr · H90WRFR10 · 2022-05-04 00:00:00 — De kan även snabbt ändra fokus till metaller som visar på en starkt ökande pristrend. De inhemska gruvbolagens prospektering syftar främst till att förse befintliga anrikningsverk med råmalm och sker därför i närområdet kring deras anläggningar och med fokus på de metaller som utgör 4 Innovationskritiska metaller och Nedan beskrivs kunskapsläget gällande fyndigheter för utvalda ICM, samt potentialen för utvinning av dessa i och inom EU. 4.1.1 Typ av fyndigheter och viktiga producentländer Litium har historiskt främst använts inom keramik- och glasindustrin och den huvudsakliga källan har varit litiumhaltiga pegmatiter med mineralet spodumen som främsta råvara och med som den viktigaste producenten, men med betydande fyndigheter även i . har saltsjöar blivit en allt viktigare källa till litium i form av litiumkarbonat, med som den viktigaste producenten men betydande produktion sker även i och . Genom den kraftigt ökade efterfrågan av litium för produktion av litiumjonbatterier till bilar har omfattande prospektering skett i världen, delvis för nya typer av litiumförekomster där geotermiska fyndigheter kan få en viktig betydelse och ske i kombination med energiproduktion. Den för troligen enda tänkbara ekonomiska typen av litiumfyndighet är litiumpegmatiter. Internationellt har dessa fyndigheter, som bryts eller är under utveckling för kommersiell produktion, mestadels en storlek på och med en halt på 1.0 till Li2O med undantag av den största producenten som har en halt på Li2O. 4.1.2 Historisk produktion i Grundämnet litium upptäcktes i mineralet petalit i en pegmatit på Utö i 1818 och har ett flertal litiumhaltiga pegmatiter påträffats i , men den enda produktionen har skett i utanför . Fyndigheten hittades av en privatperson men undersöktes åren 1936–1946 av med borrning och provbrytning, och utvinning av obetydliga kvantiteter av litium i form av spodumen och petalit. 4.1.3 Tidigare undersökningar i Pegmatiter har brutits i för produktion av kvarts och fältspat (till bland annat glas och porslin) och har i samband med det även KARTLÄGGNING ÖVER FORSKNING OM INNOVATIONSKRITISKA METALLER OCH BILAGA 1 undersökts mineralogiskt av SGU eller mineraloger vid svenska universitet. Dessa studier finns redovisade i geologisk litteratur där då kända litiumförande pegmatiter även ingår. Någon egentlig prospektering efter litium har inte skett förrän efter fyndet av litiumpegmatiter i Järkvissle i . Prospektering startade då ett projekt i mellersta som finansierades av i och av Norrlandsfonden. Genom omfattande fältarbeten påträffades ett flertal litiumförande pegmatiter i som undersöktes genom kartering, provtagning och i vissa fall provborrning. Endast Järkvissle bedömdes som ekonomiskt intressant och undersöktes närmare med totalt 17 borrhål och en provanrikning utförd av i –1985. Resultaten bedömdes inte medge en ekonomisk lönsam produktion då fyndigheten var relativt liten och med en låg halt jämfört med producerande litiumfyndigheter internationellt. En utvärdering av den ekonomiska potentialen av Järkvissle och redovisades i en där slutsatsen beträffande var att fyndigheten omfattade med litium-förande pegmatit ner men att fyndigheten var för dåligt undersökt för en säker bedömning om den kunde vara brytvärd. Kompletterande borrning utfördes –1984 av SGAB på uppdrag av men utan att ytterligare mineralisering kunde påvisas. Den samlade erfarenheten från prospekteringen efter litium i i kombination med forskningsinsatser gjorde att en prospekteringsstrategi kunde utvecklas där litiumpotentiella områden storskaligt kunde ringas in och målområden begränsas ytterligare genom riktad provtagning. Det ökade behovet av litium och det därmed stigande priset har resulterat i en förnyad prospektering efter litium i där flera aktörer har belagt kända fyndigheter med undersökningstillstånd och utfört vissa förnyade undersökningar. Det gäller främst där gjort en förnyad utvärdering av historiska borrdata och även gjort metallurgiska tester och ytterligare borrning. Resultaten var inte särskilt positiva då halterna av litium mestadels var låga. Ett nyfynd av litiumpegmatit gjordes i i av Leading Edge Materials 2016 och undersöktes med borrning 2017 och därefter med metallurgiska tester. Fyndet är inte tillräckligt undersökt för att man ska kunna bedöma dess ekonomiska potential. 4.1.4 Ekonomisk potential för svenska förekomster En rapport beställd av NSG 1989 ger en översikt av litiummarknaden och potentialen för ekonomiska litiumförekomster i . Slutsatsen i denna var att betydande kunskap om litiumpegmatiter finns i och att utifrån dåvarande kunskapsläge och litiumpriser så var ingen redan känd fyndighet av ekonomisk karaktär. Detta på grund av för liten storlek och/eller låg halt, samt problem att producera ett koncentrat av tillräckligt hög kvalitet från Järkvissle, BILAGA 1 KARTLÄGGNING ÖVER FORSKNING OM INNOVATIONSKRITISKA METALLER OCH vilken var den då mest intressanta fyndigheten. Även om potentialen för ytter- ligare fynd av litiumpegmatiter bedömdes som god ansågs förutsättningarna för att hitta ekonomiska fyndigheter som små. Prisbilden för litium är nu mera gynnsam och potentiellt ekonomiska litiumfyndigheter är under utveckling i i en liknande berggrund som den som finns i mellersta-södra . Det kan därför inte uteslutas att genom systematisk prospektering påträffa fyn- digheter som i ett internationellt perspektiv är relativt små men som ändå kan ha en ekonomisk potential, vilket kan vara ett exempel på. umpegmatiter kan även innehålla andra metaller och som kan utvinnas som biprodukter och höja värdet av fyndigheten, t ex tantal, tenn och fältspat. En begränsad produktion av litium sker i med användning för främst keramisk industri, men har en omfattande prospektering efter litium skett inom EU med avsikt att förse batteriindustrin med råvara. Flertalet aktörer har varit inriktade på litiumpegmatiter i framför allt , , , , och , men även andra typer av li- tiumfyndigheter i och sydöstra (), samt i sydvästra och sydvästra (brines). I inget av alla dessa projekt har de ofta optimistiska prognoserna för produktionsstart kunnat uppfyllas. OY i är troligen det längst gångna projektet med möjlig produktions- Även i kan möjligen få sitt projekt i produktion inom en relativt nära framtid. fallen är dock prisutvecklingen för litium avgörande då fyndigheterna är rela- Övriga litium-projekt bedöms vara längre från produktionsstart eller vara mindre lovande. Undantaget är Vulcan Energy’s projektet i Insheim i med utvinning av litium som en biprodukt i det geotermiska kraft- verket i Rehndalen, där förutsättningarna för miljövänlig och koldioxidfri pro- duktion är lovande. En pilotanläggning beräknas börja producera litium 2022, och efter uppgradering producera litiumhydroxid Liknande projekt bedrivs även av Cornish Lithium i men har inte nått lika långt i utveckling. Om dessa projekt visar sig vara tekniskt, mil- jömässigt och ekonomiskt genomförbara kan de förmodligen vara ett bättre alternativ än att utvinna litium genom traditionell gruvbrytning. 4.2.1 Typ av fyndigheter och viktiga producentländer Även om kobolt upptäcktes av svensken 1735 så har endast smärre mängder kobolt producerats i . Viktigaste produktionen av kobolt sker i det centralafrikanska koppar-koboltbältet i form av Zambesitypens koppar- Kobolt utgör där ofta en biprodukt till kopparutvinningen. i är det den viktigaste metallen och står för av världs- Dessutom sker en betydande produktion av kobolt som KARTLÄGGNING ÖVER FORSKNING OM INNOVATIONSKRITISKA METALLER OCH BILAGA 1 biprodukt till sulfidiska nickel-kopparmalmer i främst , , och i viss mån , samt från silikatiska nickelförekomster i Fi- lippinerna, , och . Övriga typer av fyndigheter bidrar bara i blygsam mängd till världens koboltproduktion men omfattar olika typer av hydrotermala bildningar (i tex ). En stor potentiell källa till kobolt och flera andra metaller (nickel, koppar, PGE) utgör mangannoduler som förekommer på havsbotten i framför allt delar av . 4.2.2 Historisk produktion i Efter upptäckten av grundämnet kobolt och dess användning som blått färgpigment inom främst porslinsindustrin har en mindre mängd kobolt utvunnits i , uppskattningsvis koboltmetall. Den första produktionen skedde i Los i och pågick varvid några hundra ton blåfärg producerades. 1777 påvisades kobolt i Gladhammars koppargruvor i och produktion pågick till 1892 med en total produktion av malm kobolt. Även i i påbörjades koboltbrytning med produktion , men med huvuddelen av produktionen första hälft och en total produktion av ca malm. Koboltmalm utvanns även som biprodukt från Tunabergs koppargruvor med en total produktion av malm. Mindre mängder koboltmalm har dessutom producerats som biprodukt i koppargruvorna i Håkansboda (1836–1841), (1897–1899) och (1905) med sammanlagt malm från dessa tre fyndigheter. Under undersökte möjligheten att utvinna kobolt från Bolidenmalmen då vissa delar hade förhöjda kobolthalter. Efter anrikningsförsök och metallurgiska studier utvanns malm kobolt –1945 för förädling i . 4.2.3 Tidigare undersökningar i En omfattande studie av kobolthalten i sulfidmineral från gjordes . Analysmetoderna var dock inte så utvecklade och resultaten är därför oprecisa och med en hög detektionsgräns. Högsta halten av kobolt i mineralet pyrit var i kopparmalm från och Laver (0.2 respektive kobolt) och högsta halten sammantaget i de undersökta sulfidmineralen (pyrit, magnetkis, kopparkis och arsenikkis) var i arsenikkis från (kobolt). Vid analys av kobolt i zinkblände från ett stort antal malmförekomster i uppmättes den högsta halten till kobolt. Prospektering har utförts av framför allt SGU-SGAB under senare halvan av men i viss mån även av , då med fokus på men i viss omfattning även i Bergslagen. BILAGA 1 KARTLÄGGNING ÖVER FORSKNING OM INNOVATIONSKRITISKA METALLER OCH 4.2.4 Ekonomisk potential för svenska förekomster Några betydande koboltfyndigheter är inte kända i . Uppgifter i pressen om att skulle kunna bli en viktig producent av kobolt har troligen sitt ursprung i en rapport från SGU med en sammanställning av kända mängder kobolt i svenska fyndigheter där uppskattningar av halt och tonnage gjorts (och 2020). Huvuddelen av de kobolt som sammanställningen redovisar som kända tillgångar härrör till nickelförekomsten Rönnbäcken i som är en låghaltig nickelfyndighet med viss förhöjd kobolthalt (kobolt). Då den kända fyndigheten uppgår till blir mängden kobolt i den volymen betydande () även om halten är väldigt låg. Även om fyndigheten har en beviljad bearbetningskoncession är en brytning av fyndigheten mindre sannolik med rådande nickelpriser då nickelhalten är låg. En ytterligare nackdel är fyndighetens läge i fjällnära terräng och brytningens sannolika inverkan på den lokala rennäringen. Större potential har kobolt-koppar-guldförekomsten Kiskamavaara i . Fyndigheten är relativt liten och med en ganska låg halt kobolt (0.03- kobolt) men skulle kunna vara ekonomisk om det genom ytterligare undersökning och uppborrning kan påvisas ett större tonnage. Det nu kända koboltinnehållet uppgår endast till . En nackdel är även att kobolt helt är bundet till sulfidmineralet pyrit som har en kobolthalt på . Det är därför inte möjligt att producera ett höghaltigt koboltkoncentrat för transport till smältverk, vilket fördyrar processen. Möjligheten finns dock att genom riktad prospektering hitta liknande och eventuellt större och rikare fyndigheter i . Vid en eventuell nickelbrytning i kan förmodligen mindre mängder kobolt utvinnas som biprodukt. Kobolt skulle möjligen även kunna utvinnas som biprodukt från pyrit i samband med brytning av sulfidiska basmetallfyndigheter. Aitik är ett sådant exempel där relativt stora mängder kobolthaltig pyrit utgör avfall från kopparproduktionen. Även där utgör dock den låga halten av kobolt i pyriten en nackdel då det omöjliggör skapandet av ett höghaltigt koncentrat för vidare koboltutvinning. brutna koboltfyndigheter i har innehållit specifika koboltmineral vilket möjliggjort erhållandet av ett höghaltigt koncentrat. Nackdelen är att dessa koboltmineral även innehåller höga halter av arsenik. De kända fyndigheterna med koboltmineral tycks även vara relativt små, möjligen med undantag för kopparmalmsdelen i och . Sammanfattningsvis är förutsättningarna inte särskilt goda utifrån nu kända förhållanden (låghaltiga och mestadels små fyndigheter) att erhålla en inhemsk koboltproduktion av någon betydelse. En begränsad produktion av kobolt har historiskt skett inom EU. har endast en viss produktion av kobolt (kobolt/år) från flera olika typer av mineralförekomster där den producerande polymetalliska fyndigheten Talvivaara har den största kända tillgången, men även Kevitsa KARTLÄGGNING ÖVER FORSKNING OM INNOVATIONSKRITISKA METALLER OCH BILAGA 1 producerar en del kobolt som biprodukt. Dessa två fyndigheter tillsammans med flera andra kobolthaltiga fyndigheter gör till det land med störst potential för koboltproduktion. Viss potential finns även i lateritfyndigheter i (et al. 4.3.1Typ av fyndigheter och viktiga producentländer Nickel har huvudsakligen använts som legeringsmetall i stålindustrin men även i batterier till elfordon. Nickel utvinns från sulfidiska Ni-Cu- (Co-PGE)-fyndigheter associerade med ultrabasiska-basiska intrusioner och från nickel-silikat-fyndigheter bildade genom lateritvittring av ultrabasiska bergarter. Drygt hälften av världsproduktionen kommer från nickel-silikat- fyndigheter där är främsta producent följt av och . Övrig produktion kommer från sulfidiska Ni-Cu-fyndigheter där dominerar följt av och men där en viss produktion även sker i . De fyndigheter som finns i är av den sulfidiska typen. 4.3.2 Historisk produktion i Grundämnet nickel upptäcktes av 1751 i från koboltfyndigheten Los i men produktion av nickel har endast skett i mindre skala i och omfattar totalt (1985). Den tidigaste produktionen var från fyndigheter som tidigare brutits för koppar (Kleva i 1845-1889, Slättberg 1851-1878 och Kuså 1874-1885, 1941-1942 i Da- larna). Några andra fyndigheter bröts också i mindre omfattning under 1800- talets senare del i , och . Halterna i bruten malm är ganska osäkra men anses ha varit nickel. Under har Slättberg och Kuså i och Lainijaur i också brutits. 4.3.3 Tidigare undersökningar i Viss prospektering efter nickel skedde troligen andra hälft men genom minskat nickelpris så avtog intresset för metallen. har dock prospektering av nickel åter skett av flera olika aktörer. påträffade Lainijaur 1940 vilket blev en viktig inhemsk nickelproducent under . Det resulterade även i att startade en landsomfattande nickelprospektering 1941–1942 och även senare med fokus på Norrbottens kustland vilket ledde till fynd av flera subekonomiska fyndigheter. gjordes även anrikningsförsök och metallurgiska studier av låghaltiga men stora nickelfyndigheter i fjällnära delar av . Även SGU genomförde en omfattande och systematisk prospektering efter nickel –1982, och genom SGAB till 1984. BILAGA 1 KARTLÄGGNING ÖVER FORSKNING OM INNOVATIONSKRITISKA METALLER OCH större delen av men fokus kom att bli i östra delar efter upptäckten av Lappvattnet sydväst om 1971. des ytterligare fynd av nickel och totalt togs ca 13 000 prover. geofysisk markmätning gjordes på 35 uppslag och diamantborrning på 20 ob- Av nio objekt med >0.4% nickel gjordes mer systematisk uppborrning och malmberäkning. Lappvattnet som var den ekonomiskt mest intressanta utvärderades närmare med gruvundersökning, provbrytning och Den slutgiltiga bedömningen blev dock att fyndigheterna var för små och/eller för låghaltiga för lönsam drift. ring genomförde viss prospektering efter nickel i men med begränsade insatser och resultat. har flera av de kända nickelfyndigheterna i främst Väs- terbotten belagts med undersökningstillstånd och delvis undersökts ytterligare med borrning av flera olika aktörer men utan positivt utfall. tokumpu som förutom ytterligare borrning på kända förekomster även bedrev prospektering i delvis nya områden. Därefter har Blackstone bedrivit prospek- tering i med bland annat förnyad borrning på Lainijaur och där påvisat ytterligare mineralisering på djupare nivåer. rand (Rönnbäcken) har blivit föremål för ytterligare undersökningar av IGE () som genom ytterligare borrning och geometallurgiska stu- dier påvisat ett betydande tonnage med låghaltig nickelmineralisering. get har en beviljad bearbetningskoncession men därefter har pro- jektet lagts på is. Viss prospektering efter nickel har även skett i Bergslagen med fokus främst på kända objekt (Kuså, Slättberg) men även med ett nyfynd av (Granmuren i ). 4.3.4 Ekonomisk potential för svenska förekomster Relativt omfattande nickelprospektering har bedrivits i de senaste 70 åren och de mer malmpotentiella områdena för nickel är ganska väldefinierade liksom typen av värdbergarter. Däremot har prospekteringen de sista 15–20 åren varit fokuserad på redan kända objekt och någon egentlig prospektering efter nya fyndigheter baserat på etablerade malmgenetiska modeller har inte skett och djupkännande geofysiska metoder har sällan använts. Även om inga av de kända nickelfyndigheterna i har halter/tonnage som motsvarar det som bryts i andra delar av världen kan det inte helt uteslutas att det med bättre geofysiska metoder i kombination med användandet av malmgenetiska modeller och en bättre kunskap om värdbergarternas karaktär går att hitta ekonomiska fyndigheter av nickel i . botten är av delvis annan typ då den i stort sett saknar sulfidmineral, förutom det nickelbärande mineralet heazlewoodit som har en mycket hög nickelhalt och därmed kan ett höghaltigt koncentrat erhållas (25–nickel i kon- centrat) till skillnad från de typiska sulfidiska nickelfyndigheterna (5– nickel i koncentrat). Fördelen är då att mängden koncentrat som ska transpor- teras till smältverk blir mindre i förhållande till utvunnen metall samt att KARTLÄGGNING ÖVER FORSKNING OM INNOVATIONSKRITISKA METALLER OCH BILAGA 1 betydligt mindre svavel genereras som behöver tas omhand. Nackdelen är att malmen är låghaltig och att därför stora mängder gruvavfall skapas. En relativt betydande nickelproduktion (ca /år) sker i främst men även i . Utanför EU sker produktion i samt i mindre omfattning i och Kosovo. Då har flera ännu ej exploaterade nickelfyndigheter finns en betydande potential för ökad produktion . Mer betydande nickelfyndigheter saknas i övriga EU-länder men det kan finnas en viss potential för ekonomiska fyndigheter på . 4.4.1 Typ av fyndigheter och viktiga producentländer Grundämnet vanadin upptäcktes av Sefström 1830 i malm från Ta- berg. Metallen används huvudsakligen i stålindustrin som legeringsmetall men har även fått användning som batterimetall. Den huvudsakliga källan är vanadinhaltig magnetit i basiska intrusioner med som dominerande producent, följt av , men förekommer även i tex svartskifferalunskiffer. I finns kända förekomster av båda malmtyperna. 4.4.2 Historisk produktion i Ingen vanadinproduktion har skett i men järnmalmer med vanadinhaltig magnetit har brutits i mindre omfattning i 1939–1960 och i mycket liten omfattning på 1930–1950 för produktion av järn. Även järnmalmerna i Malmfälten i och i Bergslagen innehåller förhöjda halter av vanadin men inte heller från dessa har vanadin utvunnits. 4.4.3 Tidigare undersökningar i Någon prospektering efter vanadin har inte skett i förrän då tidigare kända fyndigheter med magnetit i på nytt undersöktes av SGAB med avseende på vanadin, och Prospektering påträffade en ny fyndighet i Vittangiområdet. Brickafyndigheten i undersöktes närmare av med anrikningstester där ett magnetitkoncentrat vanadin kunde erhållas med en magnetisk metod och ett positivt resultat. Halten vanadin motsvarade vad som erhålls i producerande fyndigheter i andra delar av världen men projektet drevs inte vidare då nödvändiga tillstånd för gruvstart inte beviljats. Några av de andra kända fyndigheterna i har belagts med undersökningstillstånd av Northern X . Den av påträffade fyndigheten Airikurkkio är endast känd genom sex borrhål men har en hög halt av vanadin (V2O5) och troligen en betydande omfattning. Vanadinhalten i magnetiten torde uppgå BILAGA 1 KARTLÄGGNING ÖVER FORSKNING OM INNOVATIONSKRITISKA METALLER OCH Även den fyndigheten har belagts med undersök- ningstillstånd (Airijokki) av Northern X . berget påträffades av SGAB 1978 och utgörs av en magnetitförande basisk intrusion V2O5 i magnetitrika partier och en halt av V2O3 i magnetiten. Den är endast undersökt med sju borrhål efter att geologisk kartering och geofysiska markmätningar utförts. med undersökningstillstånd av . En betydande förekomst av vanadinhaltig magnetit finns även i fyndigheten Ruoutevare i Kvikkjokksfjäl- len och har tidigare undersökts av SGU genom borrning åren 1971–1973 och med anrikningstester utförda av 1973. gjorts av 2006–2010 med förnyad resursberäkning och an- Andra men mindre undersökta fyndigheter med vanadinhaltig magnetit i basiska intrusioner utgörs av Akkavare och Jerfojaure i . Därtill kommer den delvis brutna förekomsten i . troligen ett relativt stort tonnage. Fyndigheter av alunskiffer har i tidigare undersökts för sitt inne- håll av främst uran. Sedan det blev förbjudet att prospektera och bryta uran i 2019 har dessa istället blivit intressanta som vanadinfyndigheter. () har två undersökningstillstånd i Tå- sjöområdet (Ormbäcken och ) och och har liknande projekt i (Häggån med en mineralresurs på 124 miljoner ton V2O5). Förutom vanadin så innehåller dessa fyndigheter även molybden, nickel och zink som kan utvinnas som biprodukt och i Tåsjö även REE samt grafit som möjliga produkter. På i driver Scandiva- nadium (dotterbolag till ) liknande men mindre långt gångna projekt på alunskiffer med halter av V2O5. Ytterligare en möjlig källa till vanadin är järnmalmer av Kirunatyp vilka förekommer i Kirunaområdet och i samt i sydvästra och några mindre förekomster i samma region. i dessa har ofta förhöjda vanadinhalter (vanadin) vilket kan utgöra en nackdel för vissa smältverk men även utgöra en möjlig biprodukt. 4.4.4 Ekonomisk potential för svenska förekomster Det finns ett flertal kända vanadinförekomster i av en storlek som om de visar sig vara ekonomiskt och miljömässigt brytbara skulle kunna medföra en betydande produktion av vanadin. Det finns ett flertal kända gabbroida in- trusioner med vanadinhaltig magnetit vilka utgör den malmtyp som huvudsak- ligen bryts i andra delar av världen. De förekommer på flera platser och har delvis en betydande storlek och i vissa fall vanadinhalter som kan vara ekono- Flertalet av dessa fyndigheter saknar dock tillräcklig geologisk och geometallurgisk information för att avgöra deras ekonomiska potential. av dem ligger också i miljömässigt känsliga och delvis skyddade områden. Även alunskiffrar i framför allt och men även på andra platser i utgör en mycket stor potentiell resurs för vanadinproduktion. KARTLÄGGNING ÖVER FORSKNING OM INNOVATIONSKRITISKA METALLER OCH BILAGA 1 Halterna av vanadin i alunskiffer är på många platser likartad med de som förekommer i de vanadinhaltiga basiska intrusionerna men vanadinet uppträder på ett annat sätt tillsammans med förhöjda halter av molybden, nickel, zink och uran. För att utvinna metallerna krävs lakning med syror (hydrometallurgi) och de miljömässiga aspekterna vid brytning av alunskiffer är inte särskilt väl kända. Dessutom utgör uraninnehållet ett möjligt problem. Men om dessa fyndigheter kan nyttjas på ett ekonomiskt, tekniskt och miljömässigt acceptabelt sätt, vilket är en stor utmaning, utgör de vanadinförekomster av världsklass och skulle kunna göra till en av de mest betydande vanadinproducenterna i världen. Försök pågår även för att utvinna vanadin som en biprodukt från brytningen av järnmalm i Malmfälten. Det är Critical Metals som försöker kommersialisera en metod att utvinna vanadin från slagg som bildats som en restprodukt i masugnar som smälter järnmalm av Kirunatyp.