urf · H9A5URF2 · 2022-05-18 00:00:00 — Utskottet har vid behandlingen av JO:s ämbetsberättelse uppmärksammat frågan om ordinarie tillsyn inom olika områden. För en utförlig redogörelse för utskottets tidigare behandling av dessa frågor hänvisas till betänkande 2014/15:KU11 (s. 10 f.). I betänkandena /15:KU11 (s. 15) och 2015/16:KU7 (s. 17) konstaterade utskottet att flera av de uppmärksammade frågorna som rörde behovet av en utökad ordinarie tillsyn var föremål för överväganden. Utskottet uttalade att resultatet av dessa utredningar inte skulle föregripas och att därför inte borde ta något initiativ till åtgärder. Utskottet har också framhållit att den ordinarie tillsynen är en förutsättning för att JO ska kunna utföra sin extraordinära tillsyn på ett tillfredsställande sätt (bet. 2016/17:KU11 s. 19, 2017/18:KU11 s. 21 och 2018/19:KU11 s. 23). Utskottet har tidigare övervägt frågan om långa häktningstider och restriktioner. I betänkande 2015/16:KU7 (s. 17) konstaterade utskottet med tillfredsställelse att en särskild utredare hade fått i uppdrag att lämna förslag som syftar till att minska användningen av häktning och restrik- tioner. Utskottet har även funnit anledning att påminna om att det är en central fråga i en rättsstat att ingen sitter frihetsberövad utan laglig grund (bet. 2017/18:KU11 s. 20). Mot bakgrund av det som även tidigare fram- kommit om allvarliga brister hänförliga till myndigheternas bemötande av enskilda, bl.a. vid frihetsberövanden och när myndigheter vidtar andra tvångsåtgärder mot enskilda, har utskottet funnit anledning att framhålla respekten för individens värdighet i den offentliga verksamheten samt understryka vikten av att myndigheterna kontinuerligt arbetar med frågor om bemötande och grundläggande rättsliga principer (bet. 2017/18:KU11 s. 21 och 2018/19:KU11 s. 23). Utskottet har uttalat att det är mycket värdefullt att ombudsmännen informerar om sina iakttagelser och påtalar de behov av författningsändringar eller andra åtgärder som har identifierats genom ombudsmännens tillsynsarbete (se t.ex. bet. 2014/15:KU11 s. 15, 2016/17:KU11 s. 18 och 2018/19:KU11 s. 23). Utskottet har även anfört att utskottet ser särskilt allvarligt på brister i lagstiftning och rutiner som rör grundlagsskyddade fri- och rättigheter när det gäller den kroppsliga integriteten och rörelsefriheten (bet. 2016/17:KU11 s. 18). Utskottet har också uttryckt att det förutsätter att regeringen och myndigheterna vidtar de åtgärder som krävs för att komma till rätta med de fel och brister som ombudsmännen konstaterat (bet. 2017/18:KU11 s. 20). Vidare har utskottet understrukit vikten av att myndigheter och kommuner fullgör sina skyldigheter enligt offentlighetsprincipen på ett korrekt sätt och i överensstämmelse med gällande regelverk (bet. 2016/17:KU11 s. 19 och 2017/18:KU11 s. 21). I betänkande 2016/17:KU11 (s. 19) konstaterade utskottet med till- fredsställelse att en utredare hade fått i uppdrag att biträda Justitie- departementet med att utreda och föreslå åtgärder i fråga om förekomsten 2019/20:KU11 s. 15 f. hos myndigheterna av frekventa och omfattande ärenden om utlämnande av allmän handling. Sedan /12 har liknande redogörelser för utskottets tidigare behandling och uttalanden lämnats i respektive betänkande när det gäller ämbetsberättelsen.170 Utskottet har också – under hänvisning till tidigare uttalanden av –uttalat att ombudsmännens klagomålshantering ska ha prioritet i förhållande till andra arbetsuppgifter, men har framhållit värdet av JO:s inspektionsverksamhet.171 Utskottets förslag till beslut är i allmänhet att ska lägga redogörelsen till handlingarna. Utskottet kan emellertid lämna även andra förslag till riksdagsbeslut i betänkandet. har utskottet gjort detta sedan /10. Således föreslog , med stöd av sin initiativrätt (jfr 9 kap. 16 § RO), i betänkande 2009/10:KU24 att skulle göra ett tillkännagivande till riksdagsstyrelsen om en översyn av JO-instruktionen.172 Vidare föreslog utskottet i betänkande 2011/12:KU6 att skulle göra ett tillkänna- givande till regeringen om att låta utreda frågan om ordinarie tillsyn inom migrations- och socialförsäkringsområdet.173 I betänkande 2014/15:KU11 föreslog utskottet, med stöd av sin initiativrätt, att skulle göra ett tillkännagivande till regeringen om att låta utreda frågan om möjliga åtgärder för att, med bibehållen respekt för offentlighetsprincipen, möta de utmaningar som kan uppstå vid mycket frekventa och omfattande framställningar att få ta del av allmänna handlingar.174 Som redan har framgått, behandlas betänkandet om JO:s ämbetsberättelse på motsvarande sätt i kammaren som övriga betänkanden. Före enkammar- tiden var kammardebatter i anledning av JO:s ämbetsberättelse ovanliga. Sedan enkammarreformen äger kammardebatter regelmässigt rum i fråga om betänkandet som avser ämbetsberättelsen, även om det under 1970- och 80- talet fanns i viss mån delade meningar om ifall kammardebatter och följd- motioner borde förekomma när det gäller detta betänkande och vad de bör innehålla.175 JO-utredning anfördes att frågan om kammardebatter och följdmotioner inte gav anledning till några ställningstaganden från utredningens sida och att ”saken bör lösas i riksdagspraxis”.176 170 Se bet. 2011/12:KU6, 2012/13:KU12, 2013/14:KU11, 2014/15:KU11, 2015/16:KU7, 2016/17:KU11 och 2017/18:KU11. 2015/16:KU7 s. 17. 172Riksdagen biföll utskottets förslag till riksdagsbeslut (rskr. 2009/10:174). 173Riksdagen biföll utskottets förslag till riksdagsbeslut (rskr. 2011/12:160). 174Riksdagen biföll utskottets förslag till riksdagsbeslut (rskr. 2014/15:127). 175Se motion 1977/78:17, protokoll 1977/78:37 (8 §), 1978/79:33 (7 §), 1979/80:23 (8 §), 1982/83:23 (5 §) och 1984/85:22 (5 §) samt SOU 1985:26 s. 268. 176Se SOU 1985:26 s. 268. granskning av regeringens hantering av vissa framställningar och beslut från JO Ombudsmännen ska verka för att brister i lagstiftningen avhjälps. Om det vid tillsynsverksamheten uppkommer anledning att väcka en fråga om en författningsändring eller någon annan åtgärd från statens sida, får en justitie- ombudsman – efter samråd med chefsJO – göra en framställning i ämnet till eller regeringen (se tilläggsbestämmelse 9.17.5 i riksdagsordningen och 4 § JO-instruktionen). Det förekommer också att en justitieombudsman lämnar en kopia av ett beslut till eller direkt till ett departement för kännedom. Detta är inte reglerat i lag. I 13 kap. 1 § första stycket RF anges att ska granska statsrådens tjänsteutövning och regeringsärendenas177 handläggning. Utskottet har rätt att för granskningen få ut protokollen över beslut i regeringsärenden, handlingar som hör till dessa ärenden samt regeringens övriga handlingar som utskottet finner nödvändiga för sin granskning. Andra utskott och varje riksdagsledamot får hos skriftligen väcka frågor om statsrådens tjänsteutövning eller handläggningen av regeringsärenden (13 kap. 1 § andra stycket RF). kan alltså väcka granskningsärenden på eget initiativ eller på begäran av ett annat utskott respektive av en riksdagsledamot. Det finns inte några närmare författningsbestämmelser om utskottets granskningsområde eller om granskningens inriktning. Statsrådens tjänste- utövning omfattar inte enbart statsrådens verksamhet som medlemmar av regeringen utan även den verksamhet som har samband med de beslut som statsråden fattar efter bemyndigande från regeringen. Eftersom granskningen dessutom omfattar regeringsärendenas handläggning faller också själva verk- samheten inom inom granskningsområdet. Detta innebär att även åtgärder som utförts av tjänstemännen omfattas. (Se kontrollfunktioner 2008/09:RFR14 s.11 f.) granskning ska enligt de uttalanden som gjorts i förarbetena vara inriktad på rättskontroll och administrativ praxis.178 Det inne- bär att granskningen i första hand ska syfta till att kontrollera om statsråden i sin tjänsteutövning och vid sin handläggning av regerings- ärendena har följt gällande regler och den praxis som utbildats för verksam- heten.179 Av 13 kap. 2 § RF följer att minst en gång ska meddela vad utskottet vid sin granskning har funnit värt att uppmärksamma. Utskottet lämnar normalt två granskningsbetänkanden under ett . Sålunda lämnar utskottet ett granskningsbetänkande som avser allmänna, administrativt inriktade frågor om regeringsarbetet. Denna allmänna granskning sker på utskottets eget initiativ, i vilken utskottet 177Med regeringsärende avses ett ärende som avgörs av regeringen vid regeringssamman- träde. 178Se bl.a. prop. 1973:90 s. 415 f. 179Se 2008/09:RFR14 s.12 f. fastställer vilka områden som ska bli föremål för dess granskning. Vid samma lämnar utskottet ett betänkande i vilket utskottet redovisar sin granskning av statsrådens tjänsteutövning och regerings- ärendenas handläggning med anledning av särskilda granskningsanmälningar. återkommande inslag i den allmänna granskningen är granskning av regeringens sammansättning och regeringsarbetets organisation, regeringsprotokollen och vissa förvaltnings- ärenden. Även regeringens utövande av utnämningsmakten granskas av utskottet med viss regelbundenhet, även om denna granskning normalt inte sker . Inom ramen för den allmänna granskningen har granskat regeringens behandling av framställningar och beslut från JO. Utskottet har inte fastställt några bestämda tidsintervaller för denna granskning, som har utförts vid riksmötena /99, 2006/07, 2013/14, 2017/18 och 2021/22. Resultatet av granskningen har redovisats i betänkan- dena /99:KU10 (s. 43 f.), 2006/07:KU10 (s. 63 f.), 2013/14:KU10 (s. 31 f.), 2017/18:KU10 (s. 44 f.) och 2021/22:KU10 (s. 125 f.). I respektive granskningsärende redovisar regeringen vilka åtgärder som har vidtagits med anledning av justitieombudsmännens framställningar och beslut. Det förekommer således att regeringen därvid uppger exempelvis att en viss fråga behandlas i en proposition, att ett ärende har lett till en ny eller en ändrad författningsreglering, att ett förslag till lagstiftning i frågan har upprättats, att ett ärende har överlämnats till en pågående utredning, att frågan har utretts och bereds inom eller att den inte har bedömts föranleda några särskilda åtgärder. I redovisningen anges också t.ex. i vissa fall att den berörda myndigheten har tillförts resurser, fått nya uppdrag eller att beslutet har översänts till myndigheten för kännedom. Det som har framkommit i respektive granskningsärende har föranlett särskilda uttalanden från utskottets sida. Sålunda granskade utskottet regeringens behandling av skrivelser från JO när det gäller verksamhetsåren 1995/96, 1996/97 och 1997/98.180 Utskottet uttalade att regeringens sammanställning över vidtagna åtgärder med anledning av JO:s beslut och framställningar enligt 4 § JO- instruktionen gav bra information till såväl utskottet som till ombudsmän. Utskottet fann redogörelsen tillfredsställande. Granskningen ledde inte till något annat uttalande från utskottets sida. I sin granskning som omfattade överlämnanden och beslut –konstaterade utskottet bl.a. att framställningarna från JO till regeringen enligt 4 § JO-instruktionen hade med något undantag föranlett åtgärder från regeringens sida.181 Sammanställningen över vidtagna åtgärder med anledning av JO:s framställningar och beslut kunde, enligt utskottet, ge värdefull information om vad ombudsmännens 1998/99:KU10 s. 43 f. 2006/07:KU10 s. 63 f. iakttagelser lett till. Utskottet uttalade att redovisningarna av vidtagna åtgärder gav vid handen att framställningarna och iakttagelserna från JO borde vara ett angeläget inslag i arbetet med att förbättra lagstiftning och rutiner. Även i granskningen , som avsåg regeringens behandling av framställningar och beslut från JO under verksamhetsåren /06 /13, konstaterade utskottet att genomgången av de åtgärder som hade vidtagits med anledning av justitieombudsmännens framställningar och beslut gav värdefull information om vad ombudsmännens iakttagelser hade lett till.182 I likhet med vad utskottet hade uttalat tidigare gav redovisningarna av vidtagna åtgärder anledning att framhålla att framställningarna och iakt- tagelserna från JO borde vara ett angeläget inslag i arbetet med att förbättra lagstiftning och rutiner. I sin granskning gjorde utskottet en genomgång av de åtgärder som hade vidtagits hos med anledning av justitieombuds- männens framställningar och beslut under verksamhetsåren 2013–2017.183 Det konstaterades att hanteringen av beslut som hade överlämnats för kännedom föreföll variera något mellan departementen. Utskottet underströk att det kunde förväntas finnas ett skäl bakom att vissa beslut överlämnades från JO, varför det fanns anledning att även de uppmärksammades inom departementen och eventuellt lades till grund för åtgärder från regeringens sida. Utskottets senaste granskning gällde regeringens behandling av framställningar och beslut från JO under verksamhetsåren 2017/18 t.o.m. 2019/20.184 Utskottet noterade bl.a. att framställningarna från JO till rege- ringen enligt 4 § JO-instruktionen hade föranlett åtgärder från regeringens sida i ungefär hälften av fallen. När det gällde beslut som JO överlämnat för kännedom var andelen ärenden som föranlett åtgärder från regeringens sida Utskottet, som betonade att det är regeringens sak att bedöma varje framställning eller beslut för sig, framhöll att regeringen bör dra nytta av särskilt framställningarna från JO, men även beslut som JO överlämnar till för kännedom, som ett angeläget inslag i arbetet med att förbättra lagstiftning och rutiner. Utskottet ställde sig också frågande till att två framställningar efter mer än fortfarande inte hade varit föremål för något ställningstagande. Slutligen konstaterade utskottet att ärenden om framställningar enligt 4 § JO-instruktionen från JO till regeringen bör avslutas genom ett regeringsbeslut alternativt genom ett regeringskanslibeslut med en tydlig hänvisning till ett regeringsbeslut där den fråga som JO:s framställning avser har hanterats. Utskottet förutsatte att rutinerna inom vid behov ses över för att säkerställa att så blir fallet framöver. anmäler för resultatet av den granskning som redovisas i betänkandet enligt 13 kap. 2 § RF och överlämnar gransk- ningsbetänkandet till kammaren. 182 Se bet. 2013/14:KU10 s. 32 f. 183 Se bet. 2017/18:KU10 s. 44 f. 184 Se bet. 2021/22:KU10 s. 125 f. Regeringen underrättas om resultatet av granskning genom en riksdagsskrivelse. Mottagandet av betänkandet i regeringen och beskrivs enligt följande i rapporten kontrollfunktioner:185 När ett justerat betänkande kommer till Statsrådsberedningen sprids det till rättskretsen, dvs. alla expeditions- och rättschefer, chefer för rättssekretariaten och vissa andra personer. Granskningen analyseras både på departementen och särskilt vid Statsrådsberedningens rättschefs- kansli. Man för en preliminär diskussion kring frågan om det är något i rutinerna som behöver förändras med anledning av betänkandet. Därefter sker en samlad genomgång vid expeditions- och rättschefsmöten där man för ett resonemang om behov av åtgärder. Sedan går arbetet vidare och man tillsätter arbetsgrupper där det behövs, vilket i förekommande fall kan resultera i ändrade arbetsordningar/riktlinjer. Den politiska ledningen vid de olika departementen och vid Statsråds- beredningen kan också få en föredragning av de generella övervägandena i betänkandet. Såsom exempel på rutiner som har påverkats av uttalanden kan nämnas t.ex. författningsutgivningen, s.k. ärenden utom listan, behovet av lagrådsgranskning och uppfyllande av beredningskravet. Från den särskilda granskningen kan nämnas följande exempel som påverkat arbetet vid : uttalanden av statsråd, frågor om ministerstyre, frågor om direktiv till myndigheter. 5.2.5 Reglering av tillsynsuppuppgiften genom JO-instruktionen Som framgår av redogörelsen i avsnitt 5.1 är ombudsmännens självständighet helt avgörande för tillsynsuppdragets trovärdighet och legitimitet. Därför ska exempelvis aldrig kunna påverka JO:s befattning med enskilda ärenden eller ta initiativ till att JO tar upp sådana ärenden. innebär gällande ordning, som redan har nämnts, att ska fastställa de generella riktlinjerna för JO:s tillsynsuppgift och verksamhet genom bestämmelserna i . I 13 kap. 6 § första stycket RF anges således bl.a. att justitieombudsmännen ska utöva tillsyn över tillämp- ningen i offentlig verksamhet av lagar och andra författningar i enlighet med den instruktion som beslutar samt att en ombudsman får föra talan i de fall som anges i instruktionen. Denna reglering har sin grund RF. Således angavs i 96 § RF bl.a. att justitieombudsmannen skulle utöva sin tillsyn enligt den instruktion som utfärdade för honom. Följaktligen har JO:s tillsynsuppgift alltsedan ämbetets inrättande definierats av genom instruktionen. Av utredningsdirektiven följer att utredningen bör undersöka hur gällande ordning förhåller sig till ombuds- männens oberoende och om den riskerar att komma i konflikt därmed. I syfte att tydliggöra bakgrunden till bestämmelserna om JO:s tillsyns- uppgift enligt den nu gällande instruktionen, redogörs inledningsvis för motsvarande bestämmelser enligt den ursprungliga regleringen JO- instruktion. Därefter redovisas gällande bestämmelser. 185Se 2008/09:RFR14 s. 17. Reglering av tillsynsuppgiften JO-instruktion Vid tillkomsten av RF beslutades att skulle få i uppgift att utarbeta ett förslag till JO-instruktion. Utskottets ursprungliga förslag till JO-instruktion, som i viss utsträckning var inspirerat av instruk- tionen för JK, mötte stark kritik i stånden. De radikala motståndarna till ämbetsmannaväldet ville se en väsentlig utvidgning av JO:s befogenheter och maktmedel i förhållande till utskottets förslag. Vidare framfördes synpunkten att utskottets förslag var bristfälligt och inte tillräckligt långtgående, samt att skulle ges nödvändiga förutsättningar för att kunna genomföra en allsidig och effektiv kontroll. Mest kontroversiell var dock frågan om omfattningen av JO:s åklagarfunktion och förhållandet till JK, och det anfördes att utskottet genom sitt förslag inte hade lyckats särskilja de båda ämbetenas åtalsområden.186 tog sedan fram ett nytt förslag, som sedermera antogs av . Ett flertal av bestämmelserna JO-instruktion har sin motsvarighet även i den nu gällande instruktionen. JO-instruktion bestod av 26 paragrafer. Den innehöll vissa bestämmelser som korrelerade med regleringen RF, medan andra stadganden saknade direkt anknytning till grundlagen.187 Nedan följer en redogörelse för företrädesvis de bestämmelser JO-instruktion som avsåg JO:s tillsynsuppgift. Enligt 1 § skulle JO utöva en allmän tillsyn över dels lagars, författningars och instruktioners efterlevnad bland domare, ämbets- och tjänstemän, och dels om de utförde sitt ämbete i laglig ordning. Vidare föreskrevs i bestämmelsen ett ömsesidigt åtalsförbud för JO och JK. JO betraktades ursprungligen som en konstitutionell kontrollinstitution som skulle ägna sig åt en generellt och inte individuellt inriktad granskning av rättskipning och förvaltning.188 Av 2 § följde således att JO framför allt borde uppmärksamma och beivra sådana överträdelser som var bl.a. grovt oaktsamma eller skapade en allmän osäkerhet för medborgarnas rättigheter. Om en domare, ämbets- eller tjänsteman hade begått ett fel genom oaktsamhet kunde JO därför enligt 3 § nöja sig med att informera JK om vad som hade förekommit. Vidare fick JO bl.a. göra framställning hos Kungl. Maj:t om granskning av en domstols eller ett ämbetsverks åtgärder och, om framställningen bifölls, lämna upplysningar vid granskningen (11 §). JO hade även möjlighet att, inom givna anslag göra inspektionsresor (13 §). I sin årliga allmänna redogörelse skulle JO påtala brister och ange förslag inte enbart i fråga om lagar och författningar, utan även om ”den allmänna hushållningen” (14 §). Av 19 § följde att JO kunde göra framställningar till Kungl. Maj:t även i ärenden som rörde den allmänna hushållningen. 186Se (1935) s. 36 f och Ekroth (2001) s. 56. 187Se (1935) s. 40 f. 188Se (2003) s. 55. Härigenom kunde JO engagera sig i rikets finanser, även om överväganden av ekonomiska frågor inte var ämbetets primära funktion. Enligt 15 och 16 §§ skulle JO motverka försummelser och bristande enhetlighet inom rättskipningen och förvaltningen bl.a. genom att i sin ”berättelse till Riksens Ständer” anmärka oriktigheten samt yrka att skulle avge lagförklaringar och stifta otvetydiga och fullständiga lagar. Av 17 § följde att JO skulle utöva tillsyn över frihetsberövade personer, dels genom tillsynsbesök, dels genom att granska tillhandahållna fånglistor. Om JO fann att någon lag eller författning var obsolet eller stred mot i övrigt gällande rätt skulle han göra en hemställan om att bestämmelsen skulle upphävas hos Kungl. Maj:t eller hos (20 §). JO-instruktion förblev i princip oförändrad till 1830, när den ersattes av instruktion som inte innebar några större förändringar i författningstexten. Reglering av tillsynsuppgiften i gällande JO-instruktion Gällande JO-instruktion, SFS 1986:765, är den åttonde instruktionen sedan 1810.189 Genom instruktionen fastställs, liksom tidigare, huvuddragen för JO:s till- synsuppgift av . När det gäller omfång har instruktionen i huvudsak bibehållit sin karaktär och omfattar 29 paragrafer. I fråga om innehåll har det skett förändringar och den nuvarande regleringen är också i vissa avseenden mer detaljerad än vad som var fallet. För en utförlig genomgång av bestämmelserna i hänvisas till avsnitt 2.5.3. Nedan behandlas enbart bestämmelser som avser reglering av tillsyns- uppgiften i instruktionen.190 Instruktionens bestämmelser om JO:s tillsynsuppgift finns framför allt i 1 och 3–5 §§. Den grundläggande definitionen av tillsynsuppgiften anges i 1 § JO- instruktionen. I likhet med den ursprungliga regleringen i 1 § JO- instruktion, anges att JO har tillsyn över såväl att de som utövar offentlig verksamhet efterlever lagar och andra författningar, som att de i övrigt fullgör sina åligganden. Tillsynen avser alltså dels att gällande rättsregler tillämpas korrekt, dels att domstolar och myndigheter även i övrigt iakttar god förvalt- ningssed. JO kan således, utöver den rättsliga kontrollen, göra bedömningar och uttalanden om god förvaltningssed och allmän myndighetsetik.191 Tillsynsuppgiftens inriktning regleras även genom 3 §. I bestämmelsen, som motsvarar 2 § JO-instruktion, anges i huvudsak att ombuds- männen särskilt ska se till att domstolar och myndigheter iakttar saklighet och 189 JO-instruktion utfärdades och JO-instruktion utfärdades . Efterföljande JO-instruktioner har haft SFS-nummer 1915:132, 1941:140, 1957:165, 1967:928 respektive 1975:1057. 190JO:s särskilda tillsynsuppgift inom ramen för Opcat behandlas inte i detta sammanhang (jfr 5 a § JO-instruktionen). 191Se Axberger (2014) s. 38. opartiskhet i sin verksamhet och att medborgarnas fri- och rättigheter värnas i den offentliga verksamheten. Stadgandet knyter an till 1 kap. 9 § RF och grundläggande bestämmelser om de villkor som gäller för offentlig verksam- het. Den ger uttryck för JO:s huvuduppgift, nämligen att värna rättssäkerheten samt att bevaka enskildas intresse av en lagenlig och korrekt behandling från myndigheternas sida.192 I 3 § andra stycket anges att JO vid sin tillsyn över kommunala myndigheter ska beakta de former i vilka den kommunala självstyrelsen utövas. I 4 §, som motsvaras närmast av 15 § JO-instruktion, anges att ombudsmännen också ska verka för att brister i lagstiftningen avhjälps. Där anges vidare att om det under tillsynsverksamheten uppkommer någon anledning att väcka en fråga om författningsändring eller någon annan åtgärd från statens sida, får JO göra en framställning i saken till eller till regeringen. Av 5 § framgår att JO:s tillsyn kan bedrivas genom prövning av klagomål från allmänheten, inspektioner och genom andra undersökningar som ombuds- männen bedömer vara nödvändiga. Den sistnämnda typen av granskning brukar benämnas ett initiativärende.