urf · H9A5URF2 · 2022-05-18 00:00:00 — Vidare förbättrades ombuds- männens löne- och pensionsförhållanden samt utfärdades vissa bestäm- melser, som syftade till att effektivisera deras arbete, bl.a. gavs ombuds- 37På uppdrag av den l tillsatte talmanskonferensen en utredning med uppgift att verkställa en översyn av . Utredningen antog namnet JO-utredning och överlämnade sitt betänkande – En översyn (SOU 1985:26). 38Framställningen JO-utredning bygger i stora delar JO-utrednings betänkande (SOU 1975:23 s. 36 f.). Se även Ekroth (2009) s. 101 f. männens ställföreträdare, som ditintills trätt i tjänst endast när ombudsman haft förhinder, rätt att i begränsad utsträckning tjänstgöra med ombudsman. Nya instruktioner utfärdades (SFS 1941:140 och 141). Genom reform utsträcktes JO:s tillsyn, som tidigare i princip inte omfattat kommunalförvaltningen39, till att omfatta alla som hade full- ständigt ämbetsansvar. Detta innebar att JO fick tillsyn över kommunala styrelser och nämnder och kommunaltjänstemän men inte över full- mäktige. Vissa begränsningar i tillsynen över de kommunala befattnings- havarna föreskrevs dock. Reformen föregicks av två utredningar (betänkandena Justitieombudsmannainstitutionen m.m. /SOU 1955:50/ samt JO och kommunerna /SOU 1957:2/). Utredningsarbetet resulterade dels i vissa grundlagsändringar (prop. 1956:161, K1LU 1956:2 och KU 1957:13), dels i ny ombudsmannainstruktion, gemensam för JO och MO (SFS 1957:165; prop. 1957:127 och 1LU 1957:33). Genom reformen utsträcktes också ställföreträdarnas rätt att tjänstgöra med ombudsman från . Tilläggas bör att förlängdes och . reform innebar bl.a. att JO:s och MO:s arbetsuppgifter skulle utföras av tre ombudsmän, i ett gemensamt ämbete, ombuds- mannaexpedition. Ombudsmännen, som var och en skulle bära titeln justitieombudsman, skulle ha var sitt tillsynsområde; hade ändring skett i regeringsformen för att möjliggöra en ökning av ombuds- männens antal. För de tre ombudsmännen skulle finnas två ställföreträdare. Den generella tidsbestämda dubbleringsrätten för ställföreträdare upp- hävdes. I fortsättningen skulle dessa få tas i anspråk endast då särskilda förhållanden påkallade detta. En bestämmelse infördes enligt vilken ombudsman borde lämna klagomål utan åtgärd, om det från allmän och enskild synpunkt var av ringa betydelse att saken prövades (s.k. general- klausul om avvisning). Genom reformen inrättades vidare ett samråds- organ inom för att stå ombudsmännen till buds för överläggning om frågor av organisatorisk art (JO-delegationen). Vid riksdagsbehand- lingen framhölls det angelägna i att en avsevärd utökning av inspektions- verksamheten kom till stånd, särskilt i fråga om civilförvaltningen. För- arbetena till reformen återfinns i SOU 1965:64 (betänkandet justitieombudsmän, avlämnat av JO-utredning), prop. 1967:32 samt K1LU 1967:1. Ny instruktion utfärdades (SFS 1967:928). Den nya organisationen trädde i kraft . Här skall tilläggas följande. Vid JO-reform behandlades ombudsmännens erinringspraxis. Någon ändring av denna ansågs inte påkallad. Däremot diskuterades vilka bestämmelser i saken, som JO- instruktionen borde innehålla. Den ovannämnda bestämmelsen JO-instruktion (3 §), som utan saklig ändring överförts till 1941 och instruktioner, reglerade endast icke uppsåtliga fel, som i och för sig var straffbara. hade ombudsmännen emellertid ansett sig kunna meddela åtalseftergift även vid uppsåtliga fel. Vidare hade de ansett sig berättigade och skyldiga att uttala sin mening om riktigheten eller lämpligheten av en tjänstemans handlande även om detta inte kunde anses straffbart. Denna praxis hade , med anledning av en motion, godtagit. sammansatta utskott ansåg att instruktionsbestämmelsen om underlåtande av åtal m.m. borde ges en avfattning som närmare anslöt till tillämpad praxis. 39Vissa undantag förekom dock. Som exempel kan nämnas att kommunaltjänsteman, vilken liksom tjänsteman vid polis- eller åklagarväsendet haft att fullgöra statliga uppgifter, ansågs vara föremål för JO:s tillsyn beträffande handhavandet av dessa uppgifter. följd härav intogs i 12 § instruktion en bestämmelse av följande lydelse: ”Om förekommet fel ej är av allvarlig beskaffenhet och särskilda skäl inte föranleder annat, bör ombudsman, i stället för att väcka åtal eller göra anmälan till myndighet med disciplinär bestraffningsrätt, låta bero vid erinran, vunnen rättelse, avgiven förklaring eller vad som i övrigt före- kommit.” Som ovan har framgått (jfr fotnot 35) tillsattes 1972 en ny utredning om JO:s uppgifter och arbetsformer m.m. Bakgrunden var att ansåg att särskilda åtgärder behövde vidtas med anledning av en växande arbetsbörda hos JO. Utredningen lämnade ett betänkande, – Uppgifter och organisation (SOU 1975:23). JO-utrednings viktigaste förslag var en ny organisation, vilken bl.a. innebar att antalet ombudsmän skulle ökas från tre till fyra samt att en av ombudsmännen skulle vara administrativ chef med uppgift att planera arbetet och i stora drag ge riktlinjer för verksamheten.40 beslutade om en reformering av genom att anta lagen (1975:1057) med instruktion för justitieombudsmännen.41 I betänkandet SOU 1985:26 lämnas följande redogörelse för innebörden av JO-reform:42 Huvuddragen JO-reform är följande. Antalet ombudsmän har ökats från tre till fyra. Några ställföreträdande ombudsmän skall inte finnas. Skulle ombudsman av sjukdom eller annan orsak bli långvarigt hindrad att utöva sin tjänst skall dock välja en person att tjänst- göra i hans ställe så länge hindret varar. En av ombudsmännen är admini- strativ chef och har till uppgift att ge allmänna riktlinjer för arbetets bedrivande, t.ex. inriktningen av inspektionsverksamheten. Varje ombuds- man har ett eget tillsynsområde och svarar självständigt för bestämda ärendegrupper. ansåg dock att tillsynsområdet för den ombuds- man som utövar chefsfunktionen borde, med hänsyn till hans andra uppgifter, vara mindre omfattande än övriga ombudsmäns. JO:s tillsyns- område skulle omfatta statliga och kommunala myndigheter samt tjänste- män och andra befattningshavare vid dessa myndigheter samt annan som innehar tjänst eller uppdrag varmed följer myndighetsutövning såvitt avser denna hans verksamhet. Tillsynen skulle, liksom tidigare, inte omfatta regeringen, eller kommunala församlingar eller ledamöter av dessa organ, inte heller JK. Åtskilliga organ som är underställda undantogs likaså från JO:s tillsyn. I fråga om JO:s arbetsuppgifter under- strök att klagomålsprövningen är JO:s viktigaste uppgift och mest ägnad att tillgodose syftet med JO:s verksamhet i stort. För att en lättnad i arbetsbördan skulle uppstå rekommenderades att JO i större utsträckning än tidigare skulle utnyttja möjligheten att överlämna klago- mål till annan myndighet för utredning och prövning. Detta motiverades med att de centrala förvaltningsmyndigheterna har tillsyn över hela verk- samheten inom sitt förvaltningsområde och att det med hänsyn till JO- ämbetets extraordinära karaktär var väsentligt att de ordinarie tillsyns- 40Se SOU 1975:23 s. 85. KU 1975/76:22 och rskr. 1975/76:27. 42Se SOU 1985:26 s. 66 f. organen i första hand fick tillfälle att pröva framställda klagomål. Vidare underströks att JO borde underlåta att ta upp klagomål till prövning när ordinarie besvärsmöjligheter fortfarande stod öppna. Genom reformen infördes vidare en bestämmelse som enligt huvudregeln innebar att JO inte till utredning borde uppta förhållanden, vilka låg . För att JO-institutionen inte skulle utvecklas till ett stort ämbetsverk och därmed förlora den personliga karaktär som borde ha ansåg det nödvändigt att prioritera viss verksamhet. En begräns- ning av inspektionsverksamheten, främst såvitt gällde de rutinmässiga inspektionerna, borde därför komma till stånd. JO:s inspektionsverksam- het skulle sålunda i första hand inriktas på myndigheter som JO på grund av klagomålsfrekvensen eller andra orsaker, t.ex. uppgifter i pressen, fann anledning att särskilt kontrollera. I den mån arbetsbördan gjorde det möjligt borde också andra inspektioner, regelbundet eller stickprovsvis, företas. Det framhölls därvid att inspektionerna lämpligen borde inriktas på studier av särskilt utvalda frågor. Beträffande JO:s åtalsbefogenhet skulle JO – liksom tidigare – ha rätt att som särskild åklagare väcka åtal mot befattningshavare under hans tillsyn som genom brott åsidosatt något åliggande i sin tjänsteutövning; att personkretsen för hans tillsyn kom att ändras genom JO-reformen har framgått ovan. På samma sätt som tidigare skulle åtalsrätten – om här bortses från tryckfrihetsbrott – gälla alla typer av brott begångna i tjänsteutövningen och således inte endast brott mot 20 kap. BrB. JO:s möjligheter till åtalseftergift begränsades. Med hänsyn till det sätt på vilket det straffbara ämbetsansvaret bestämts genom ämbets- ansvarsreformen fanns nämligen inte längre något egentligt utrymme för särskilda bestämmelser om åtalseftergift motsvarande de som fanns i 12 § JO-instruktion (jfr 2.2). De allmänna bestämmelserna i 20:7 (RB) om åtalseftergift (åtalsunderlåtelse) skulle vara tillämpliga på JO. JO skulle vidare, liksom tidigare, ha befogenhet att till disciplinmyndighet anmäla tjänsteman under hans tillsyn för beslut om disciplinpåföljd, avskedande eller avstängning. Befogenheten skulle gälla såväl tjänsteman för vilken författningsreglerat disciplinansvar förelåg som för övriga, dvs. JO skulle vidare bl.a. ha befogenhet att föra talan vid domstol mot disciplinmyndighets beslut enligt statstjänstemannalagen och kommunaltjänstemannastadgan. Detta innebar att JO inte tillerkändes någon talerätt beträffande det stora flertalet kommunaltjänstemän. (saknade JO möjlighet att överklaga disciplinbeslut men i stället kunde han, om han ansåg disciplinpåföljd påkallad, väcka åtal mot tjänstemannen.) Någon ändring i JO:s rätt att i fråga om felaktigheter, som inte var straffbara, kritisera felande befatt- ningshavare och att uttala sig om lämpligheten av ett handläggningssätt gjordes ej. Reformen innebar vidare bl.a. att JO:s ämbetsberättelse, som inte längre skulle avse kalenderår utan omspänna budgetår (juli–juni), skulle lämnas till . Vissa av de av JO-utredning framlagda förslagen godtogs ej av . Detta gällde bl.a. förslaget om delegation till vissa högre JO- tjänstemän av beslutsrätt i avvisnings- och avskrivningsärenden samt bestämmelserna om s.k. generalklausul (förslagen redovisade i 3.1). instruktion ersattes av en ny instruktion för JO, lagen (1975:1057) med instruktion för justitieombudsmännen. Den nya instruktionen trädde, som tidigare nämnts, i princip i kraft . Vissa delar av instruk- tionen, främst gällande nya organisation, trädde dock i kraft först , dvs. dagen efter det att val av ombudsmän ägt rum. Redan när JO-reform genomfördes förutsattes att reformen skulle utvärderas . Mot denna bakgrund tillsatte talmans- konferens JO-utredning med uppgift att göra en översyn av JO- ämbetets verksamhet och organisation (jfr fotnot 37). I direktiven angavs bl.a. att utredningen inte skulle vara bunden av några detaljerade direktiv i sitt uppdrag utan förutsättningslöst kunna pröva både principiella frågor om ombudsmännens verksamhet och frågor som har att göra med ämbetets organisation.43 pekade dock på några frågeställningar som enligt utskottet föreföll ha särskild aktualitet vid en sådan översyn. Sammanfattningsvis lyfte utskottet frågor om bl.a. –hur JO på bästa sätt ska kunna fullgöra sina uppgifter enligt regerings- formen och JO-instruktionen –avvägningen mellan å ena sidan klagomålsprövningen och å andra sidan inspektionsverksamheten –möjligheten att delegera beslutanderätten i vissa ärenden till erfarna tjänstemän vid JO-expeditionen –JO:s roll i förhållande till , särskilt kontakterna med och uppföljning av iakttagelser som JO har gjort –förhållandet till justitiekanslern –erfarenheter av organisation. Utredningen lämnade sitt betänkande (SOU 1985:26). Utredningen föreslog en genomgripande förändring av organisationen så som den dittills hade sett ut. Ett förslag var att ämbetet skulle förestås av en ensam justitie- ombudsman, biträdd av tre rättschefer, som justitieombudsmannen kunde delegera beslutanderätt till. I övrigt innebar utredningens slutsatser i stora drag att verksamhetens omfattning och inriktning i stort skulle bibehållas.44 När det gäller frågan om organisation delade konstitutions- utskottet i många avseenden utredningens uppfattning om fördelarna med ett enmansämbete, men såg problem med utredningens förslag.45 konstaterade, liksom flera remissinstanser, att en ensam justitieombudsman skulle tvingas delegera sin beslutanderätt i stor utsträck- ning. Utskottet anförde att en vidgad delegationsmöjlighet skulle leda till att justitieombudsmannen själv skulle ha möjlighet att engagera sig i endast en mindre del av ärendena. Därmed skulle enligt utskottets mening alltför mycket av särskilda karaktär gå förlorad. På förslag av beslutade sedermera att ord- ningen med fyra ombudsmän valda av skulle behållas.46 KU 1982/83:7 s. 8. KU 1986/87:2 s. 2 f. KU 1986/87:2 s. 41. KU 1986/87:2 och rskr. 1986/87:3. infördes titeln chefsjustitieombudsman, för att skulle bli mer sammanhållet och få ett tydligare ledarskap. (chefsJO) skulle ensam bestämma över arbetsordningen och inriktningen av verksamheten i stort. 3.4 Ställföreträdande ombudsmän inrättas på nytt Som framgår ovan har ställföreträdande ombudsmän tjänstgjort hos JO- ämbetet. Ordningen med ställföreträdande ombudsmän avskaffades dock vid JO-reform (se avsnitt 3.2.2). En organisatorisk förändring som ägde rum innebar emellertid att två ställföreträdande ombudsmän inrättades på nytt hos JO. Bakgrunden var följande. Dåvarande justitieombudsmän hade i en skrivelse till aktualiserat frågan om ett initiativ från utskottets sida om vissa författnings- ändringar som skulle möjliggöra tjänstgöring för en eller flera ställföre- trädande ombudsmän. Justitieombudsmännen framhöll bl.a. att ärendetill- strömningen hade ökat kraftigt och att det fanns en tendens till ökning av ärendebalansen. Vidare påpekades att det förhållandet att varje tillsynsärende skulle avgöras av någon av ombudsmännen gjorde organisa- tionen mycket sårbar. Dessa problem kunde enligt justitieombudsmännen inte lösas med den möjlighet som fanns enligt då gällande regler i riksdags- ordningen att under vissa förutsättningar skulle välja en ersättare för en ombudsman . (Se bilaga 1 i bet. 1994/95:KU33.) konstaterade bl.a. att respektive ombudsmans arbets- börda var sådan att det inte inom ämbetet fanns utrymme att bemästra situa- tioner som uppstod om störningar av allvarligare art uppkom i en ombudsmans löpande verksamhet. Med utnyttjande av sin initiativrätt föreslog utskottet därför en ordning som gjorde det möjligt för att utse en eller flera ställföreträdande ombudsmän vid . Förslaget innebar att en person som hade tjänstgjort som ombudsman kunde utses till ställföre- trädande ombudsman. Valet av ställföreträdande ombudsman föreslogs gälla för av från valet eller den senare tidpunkt bestämde. Enligt förslaget skulle en ställföreträdande ombudsman kunna tas i anspråk för tjänstgöring om någon ombudsman på grund av en längre tids sjukdom blev förhindrad att utöva sin tjänst eller det av något annat särskilt skäl fanns behov av att en ställföreträdande ombudsman tjänstgjorde. (Se bet. 1994/95:KU33.) beslutade i enlighet med utskottets förslag.47 1994/95:277. har efter reformerna inte varit föremål för några nya stora utredningar eller reformer. Vissa verksamhetsförändringar och utredningar har dock genomförts. 3.5.1 Viss delegationsmöjlighet införs gjorde , på förslag av , ett till- kännagivande till riksdagsstyrelsen om en översyn av lagen (1986:765) med instruktion för ombudsmän.48 Bakgrunden var en skrivelse till utskottet från dåvarande chefsJO i vilken han föreslog att en utredning skulle tillsättas med uppdrag att föreslå de ändringar i lagen som krävdes för att möjliggöra en anpassning av JO:s handläggnings- och beslutsformer till den ökade tillströmningen av klagomål. Riksdagsstyrelsen beslutade att tillsätta en utredning om en översyn av instruktionen för ombudsmän. Uppdraget genomfördes av en utredare som avlämnade rapporten tionsbeslut inom – Betänkande års JO-utredning.49 Riksdagsstyrelsen överlämnade genom en framställning (framst. 2009/10:RS5) lagförslaget till för ställningstagande. Framställningen behandlades av i betänkande 2010/11:KU7. Riksdagsstyrelsens förslag innebar i huvudsak att det skulle införas en möjlighet för ombudsmän att delegera befogenhet att med vissa begränsningar avgöra klagoärenden till anställda handläggare på JO- expeditionen. Utskottet tillstyrkte i allt väsentligt lagförslaget. Mot bakgrund av de enskilda ombudsmännens självständighet och oberoende i fråga om tillsynen inom det egna ansvarsområdet, föreslog dock utskottet en delvis annan modell än riksdagsstyrelsen för rätten att besluta om delegation. Den innebar att varje JO skulle få bemyndiga en tjänsteman att fatta beslut om avgörande. biföll utskottets förslag, och en möjlighet för ombudsmännen att delegera vissa avskrivningsbeslut till tjänstemän vid myndigheten infördes 2011.50 3.5.2 Opcat-verksamheten – en del av JO har JO en enhet med uppgiften att förebygga att människor som är frihetsberövade utsätts för grym, omänsklig eller annan förnedrande behandling eller bestraffning. Arbetet baseras på ett fakultativt 2009/10:KU24 och rskr. 2009/10:174. 49Se bilagan i framst. 2009/10:RS5. 2010/11:KU7 och rskr. 2010/11:149. protokoll – Opcat – som anslöt sig till 2005. Som redan har nämnts (se avsnitt 2.4.2), finns det hos JO en särskild enhet som utgör ett s.k. nationellt besöksorgan, Opcat-enheten. Enheten inspekterar regelbundet platser där människor hålls frihetsberövade, rapporterar från besöken och deltar i det internationella samarbetet inom området. Opcat-inspektionerna genomförs på uppdrag av justitieombudsmännen inom deras respektive ansvarsområde. Inrättandet av JO som nationellt besöksorgan enligt Opcat behandlades i betänkande /11:KU17 efter en framställning från JO (framst. 2010/11:JO2). genomförde JO:s internrevision en granskning av Opcat- verksamheten.51 Granskningen visade att vissa områden kunde förbättras. Med anledning av sina iakttagelser lämnade internrevisionen ett antal rekommen- dationer. I JO:s ämbetsberättelse för /17 anges bl.a. att diskussioner om hur verksamheten kan förbättras och förtydligas har förts mellan ombudsmännen och byråcheferna med anledning av granskningen.52 JO anger också att vissa styrdokument har reviderats. Det har genomförts två organisationsstudier, 2006 respektive 2013. Det var i bägge fallen relativt begränsade utredningar som redovisades i promemorior om vardera cirka tio sidor. Den första organisationsstudien utfördes av , som 2006 ombads att se över JO:s administrativa arbete. Promemorian, som hade , utmynnade i förslag om att JO i större utsträckning skulle bistås av , om en översyn av kansli- chefsfunktionen och om att inrätta en särskild funktion för de personal- administrativa frågorna. Den sistnämnda rekommendationen följdes, men när det gäller samverkan med gick utvecklingen i motsatt riktning. anlitade dåvarande chefsJO en extern utredare för att göra en genomlysning av organisation. Utredningen utgick från rättslig reglering och styrdokument, men tyngdpunkten låg på medarbetarintervjuer. I en rapport med rubriken organisation – En genom- lysning beskrivs översiktligt regelverket och hur ämbetet de facto var organi- serat. Utredaren konstaterade bl.a. att det finns två bilder av , dels den i regelverket, dels den i verkligheten. Utredarens rekommendation var att ämbetet antingen skulle anpassa sig till regelverket, vilket bl.a. skulle innebära en betydligt starkare administrativ ställning för chefsJO och kansli- chefen, eller se till att regelverket ändrades så att avdelningarna även formellt blir självständiga med tydligt chefsansvar för respektive justitieombudsman. 51JO:s ärende med dnr ADM 70-2016. 2017/18:JO1 s. 13. 53JO:s ärende med dnr ADM 339-2006. Utredaren tog även upp ett flertal andra frågor, dock utan att lämna några mer detaljerade förslag, vilket inte heller var uppgiften. dåvarande chefsJO om vissa justeringar av JO:s organisation.54 3.5.4 En nationell rättigheter beslutade att ge en utredare i uppdrag att överväga och analysera om det är lämpligt att en nationell rättigheter blir en del av JO och på vilket sätt det skulle kunna genomföras organisatoriskt. Utredningen, JO som IMR? (dnr 1214-2016/17), som överlämnades var ett led i beredning av frågan om en svensk rättigheter.55 På förslag av tillkännagav för regeringen som sin mening att regeringen skyndsamt på nytt skulle låta utreda frågan om en nationell rättigheter i Sverige.56 I sitt ställnings- tagande uttalade bl.a. att det fanns skäl för att inte föreslå att en rättigheter skulle inrättas vid JO eller som en särskild myndighet under . Genom ett beslut gav en utredare i uppdrag att biträda i arbetet med att utreda inrättandet av en nationell rättigheter (Ku 2018:A). Uppdraget innebar att utredaren skulle ta fram ett förslag på hur en nationell rättigheter kan utformas för att uppfylla Parisprinciperna57 inom ramen för den svenska konstitutionella ordningen. Utredaren överlämnade till regeringen promemorian Förslag till en nationell rättigheter i (Ds 2019:4). Utredaren föreslog att MR-institutionen, benämnd nationella rättigheter, ska inrättas som en ny myndighet under regeringen. Regeringen föreslog i proposition 2020/21:143 att det ska inrättas en ny myndighet, . I propositionen föreslogs en ny lag och lagändringar som ska reglera institutets verksamhet. Förslagen i den nya lagen, lagen om , omfattar i huvudsak institutets uppgifter, institutets ledning och hur den ska utses samt institutets organisation i övrigt. Det föreslogs ändringar i en bestämmelse i lagen (1994:260) om offentlig anställning som reglerar förutsättningarna för att skilja institutets chef från sin anställning. Det föreslogs också ändringar i 54 Beslut i JO:s ärende med dnr ADM 115-2014. 55 Se bet. 2017/18:KU6. 56 Se bet. 2017/18:KU6 punkt 2 och rskr. 2017/18:98. 57 Parisprinciperna, som anger riktlinjer för nationella institutioner med uppgift att främja och skydda de mänskliga rättigheterna, antogs av (resolution 48/134). Enligt Parisprinciperna bör en nationell rättigheter ha en bred befogenhet att främja och skydda dessa rättigheter och ges ett själv- ständigt mandat som är tydligt formulerat i grundlag eller annan lag, där också institutionens sammansättning och verksamhetsområde specificeras. Härutöver behandlar principerna institutionens uppgifter, sammansättning, garantier för institutionens oberoende och mång- fald samt frågor om dess arbetsmetoder. offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) som behandlar i vilken omfatt- ning sekretess ska gälla i institutets verksamhet. Den nya lagen föreslogs träda i kraft i fråga om de bestämmelser som reglerar institutets styrelse och nomineringen av styrelseledamöter och i övrigt . Lagändringarna föreslogs träda i kraft . beslutade i enlighet med regeringens förslag.58 Bestäm- melser om institutet och dess verksamhet finns i lagen (2021:642) om . På uppdrag av chefsJO genomförde JO:s internrevisorer en granskning av verksamhetsstyrningen vid JO. Syftet var att granska hur verk- samheten styrs och följs upp utifrån gemensamma mål. Uppdraget redovisades till JO i juni 2018.59 Enligt granskningsrapporten är internrevisorernas samlade bild att verk- samhetsstyrningen vid JO är decentraliserad. Det anförs att styrningen av respektive avdelning utgår från den ansvariga ombudsmannen och att styrningen från myndighetschefen är mindre påtaglig. I granskningen har även framkommit ett behov av att tydligare beskriva processen för att styra och följa upp verksamheten. Vidare ser internrevisorerna att JO kan utveckla verksamhetsplanens utformning och målformulering så att verksamhetens inriktning blir tydligare för mottagarna.