urf · H9A5URF2 · 2022-05-18 00:00:00 — I ljuset av detta finns det anledning att analysera och bedöma om nuvarande ordning i fråga om åtal mot justitieombudsmän skulle kunna ha en inverkan på ombudsmännens oberoende och deras själv- ständighet, samt ta ställning till om det är påkallat med författningsändringar. Enligt gällande ordning kan åtal mot en justitieombudsman aktualiseras genom två specifika regleringar. Den ena regleringen finns i 13 kap. 24 § första stycket 2 RO och avser åtal mot en ombudsman för ett brott begånget i utövningen av hans eller hennes uppdrag. Den andra regleringen finns i 47 kap. 1 § andra stycket (RB) och avser s.k. rekonventions- talan. Regleringarna behandlas under separata rubriker nedan. ska som första domstol ta upp mål om ansvar eller enskilt anspråk på grund av brott som i utövningen av uppdraget begåtts av någon av ombudsmän (3 kap. 3 § RB). Regleringen om åtal i riksdagsordningen I 13 kap. 24 § första stycket 2 RO anges att åtal mot en av ombudsmän för ett brott begånget i utövningen av hans eller hennes uppdrag får beslutas endast av . Uttrycket ”brott, begånget i utövningen av hans eller hennes uppdrag eller tjänst” innebär att åtalsregeln gäller enbart brott som har begåtts genom beslut eller annan åtgärd som hör till själva utövningen av uppdraget.213 Ansvaret omfattar även brott enligt 20 kap. 1 § (BrB), dvs. Prövningen av åtalsfrågorna ska emellertid inte ske hos det allmänna åklagarväsendet utan hos . Några ytterligare författningsbestämmelser som särskilt avser förunder- sökning eller åtal mot en justitieombudsman finns inte. Av 10 § JO- instruktionen följer visserligen att en ombudsman är skyldig att i vissa fall väcka och utföra åtal samt genomföra förundersökning, men detta gäller inte åtal eller förundersökning som avser en annan ombudsman. Enligt uttalanden i förarbetena torde i stället få förordna åklagare eller begära att regeringen förordnar åklagare i fråga om förundersökning eller åtal mot en justitieombudsman.214 213Se SOU 1972:15 s. 305. 214Se SOU 1972:15 s. 214. Bestämmelsen om åtal mot en justitieombudsman för ett brott begånget i utövningen av hans eller hennes uppdrag infördes ursprungligen i 9 kap. 8 § första stycket 2 RO (se nedan om bakgrunden till regleringen). Det har inte fattats något beslut om åtal mot en justitieombudsman enligt regleringen i riksdagsordningen. Med rekonventionstalan avses talan vid domstol om straff eller skadestånd för falskt eller obefogat åtal eller för falsk angivelse eller annan osann beskyllning som lett till åtal. Rekonventionstalan regleras, som redan har angetts, i 47 kap. 1 § andra stycket RB. Bestämmelsen innebär att en tilltalad under en pågående brottmålsrättegång utan att ansöka om egen stämning kan väcka talan om ansvar för falskt eller obefogat åtal (15 kap. 5 § BrB), falsk angivelse (15 kap. 6 § första stycket BrB) eller annan osann tillvitelse angående brott (15 kap. 7 § BrB). Även brottet obefogad angivelse innefattas (15 kap. 6 § andra stycket BrB), däremot inte bevisförvanskning (15 kap. 8 § BrB). En rekonventions- talan kan riktas mot åklagaren eller mot målsäganden. Enligt 6 § JO-instruktionen får en ombudsman som särskild åklagare väcka åtal mot befattningshavare som genom att åsidosätta vad som åligger honom eller henne i tjänsten eller uppdraget har begått annan brottslig gärning än tryckfrihetsbrott eller yttrandefrihetsbrott (se även avsnitt 6.3 om JO:s uppdrag som åklagare). Rekonventionstalan kan således väckas inte bara mot en allmän åklagare, utan även mot en justitieombudsman, när han eller hon agerar i egenskap av särskild åklagare. En bestämmelse om rekonventionsansvar för en justitieombudsman fanns så tidigt som JO-instruktion (7 §).215 Av denna bestämmelse följde således ett straffrättsligt ansvar för JO i fråga om ärendehandläggningen. Någon motsvarande bestämmelse finns inte i den JO-instruktion som gäller . Däremot följer det, som redan har framgått, av regleringen i 47 kap. 1 § andra stycket RB att rekonventionstalan kan väckas mot en justitieombuds- man. Det har, enligt vad som kunnat utredas, inte väckts någon rekonventions- talan mot en justitieombudsman enligt regleringen i rättegångsbalken.216 Bakgrunden till regleringen om åtal i riksdagsordningen I sitt slutbetänkande med förslag till ny regeringsform och ny riksdagsordning m.m. konstaterade att justitieombudsmännen princi- 215Motsvarande bestämmelse fanns även i 7 § JO-instruktion, 7 § JO- instruktion, 9 § JO-instruktion och 11 § JO-instruktion. 216I SOU 1965:64 s. 232 anges att rekonventionstalan aldrig torde ha väckts mot någon ombudsman. Sådan talan synes inte heller ha förekommit efter 1965. piellt löd under allmänt åtal för sina åtgärder i ämbetet, men att det inte fanns någon bestämmelse om att åtal mot ombudsman för brott i ämbetet skulle väckas vid viss domstol.217 Ett förslag om detta hade enligt beredningen förts ”åt sidan på grund av att frågan ansågs ha samband med frågan om författningsreformen (prop. 1965:146 s. 38)”. Vidare konstaterade att åtal mot en justitieombudsman inte kunde väckas av JK, och inte heller av riksåklagaren. Det hade gjorts gällande att regeringen skulle vara behörig att förordna särskild åklagare för åtal mot justitieombudsman,218 men enligt Grundlagberedningen föreföll frågan vara oklar. Grundlag- beredningen fann därmed att det var oklart om en ombudsman över huvud taget kunde bli föremål för åtal, med undantag för rekonventionstalan. I sammanhanget noterade beredningen även att det brukade hänvisas till att ombudsmännen är beroende av förtroende och att de kunde skiljas från sin befattning före mandattidens utgång efter hemställan av konstitutions- utskottet. Grundlagberedningen anförde vidare att det var en brist att det praktiskt sett inte fanns någon möjlighet att göra gällande ett rättsligt ansvar för ombudsmän. Bland annat med tanke på justitieombudsmännens praxis att göra uttalanden med betydelse för myndigheternas rättstillämpning hade det enligt beredningens mening varit naturligt, om rättsordningen ”ställde till förfogande medel att vinna en domstolsprövning” av ombudsmännens ämbetsutövning.219 Grundlagberedningen ansåg det lämpligt att åtal för ämbetsbrott mot en justitieombudsman prövades av den av beredningen föreslagna riksrätten. Enligt beredningen skulle det nämligen inte vara tillfredsställande att en ombudsman, som enligt beredningens förslag skulle vara behörig att väcka åtal mot justitieråd, själv svarade inför . Enligt Grundlagberedningen borde endast brott vid handläggningen eller avgörandet av mål eller ärende lagföras vid riksrätten. Andra ämbetsbrott borde prövas i vanlig rättegång. Fråga om åtal mot en ombudsman för brott som hörde under riksrättens kompetens skulle enligt Grundlagberedningen prövas av konstitutions- utskottet. Utskottet borde, enligt beredningen, antingen förordna någon att utföra åtalet eller också begära att regeringen förordnade åklagare för uppgiften. Grundlagberedningen föreslog också en bestämmelse med detta innehåll i en särskild lag om riksrätten.220 Slutligen ansåg Grundlagberedningen att det beträffande en justitie- ombudsman inte behövdes några regler om avsked i civilrättslig ordning. Beredningen föreslog nämligen att den ordningen att på förslag av kunde skilja ombudsman från ämbetet skulle behållas, 217Se SOU 1972:15 s. 213 f. 1965:146 s. 34. 219I sin ämbetsberättelse 1973 anförde JO att detta uttalandet var något missledande (redog. 1973:2 s. 579). JO framhöll att åtal inte kan komma i fråga annat än när anledning före- kommer att brott förövats och att det torde endast i sällsynta undantagsfall kunna göras gällande att JO:s uttalanden i något ärende är av beskaffenhet att böra läggas ombudsmannen till last såsom brott. Enligt JO torde åtalsbefogenheten väsentligen vara avsedd för andra fall. 220Jfr SOU 1972:16 s. 33. om ombudsmannen hade förlorat förtroende. Dessa regler var enligt beredningen tillräckliga även för fall då en ombudsman hade blivit dömd för brott. Departementschefen anslöt sig i huvudsak till Grundlagberedningens förslag, dock med den skillnaden att prövningen av ett åtal mot en justitieombudsman inte skulle ske i riksrätten, utan i . Departementschefen uttalade bl.a. följande:221 I det väsentliga saknas grundlagsbestämmelser om JK:s och JO:s juridiska ansvar. Beredningen har i första stycket av förevarande paragraf [förslaget till 12 kap. 8 § RF, utredningens anm.] föreslagit bestämmelser om behörigheten att besluta om åtal mot JK och JO för brott i ämbetet och om prövning av sådant åtal av riksrätten. Placeringen av dessa bestämmelser i torde i huvudsak ha betingats av en önskan att trygga att riksrätten och inte allmän domstol blir behörigt forum, detta med tanke på JO:s och JK:s rätt att åtala högsta domstolens ledamöter för ämbetsbrott. Om emellertid riksrätten i enlighet med vad jag har föreslagit får utgå, bortfaller nämnda skäl för grundlagsreglering. För min del anser jag det knappast behövligt att uppta föreskrifter om JK:s och JO:s juridiska ansvar i RF. I fråga om JO bör en bestämmelse om att åtal för brott i utövningen av ämbetet beslutas av enligt min mening tas in bland övriga åtalsregler avseende befattnings- havare knutna till , dvs. i 9 kap. 8 § RO. En bestämmelse om att på förslag av det utskott som granskar ombudsmännens verk- samhet kan entlediga ombudsman och ställföreträdare, som inte åtnjuter förtroende, har i enlighet med beredningens förslag förts in i 8 kap. 10 § förslaget till RO. JO:s och JK:s juridiska ansvar m. m. bör i övrigt kunna regleras i annan lag eller författning. Frågan om utform- ningen av denna reglering får tas upp i samband med följdlagstiftningen. beslutade i enlighet med regeringens förslag och en bestämmelse om åtal mot ombudsmän togs sedan in i 9 kap. 8 § första stycket 2 RO. Som redan har framgått, finns numera en i huvudsak lika- lydande bestämmelse i 13 kap. 24 § första stycket 2 RO. Europeiska ombudsmannens konstitutionella ställning regleras i huvudsak i artikel 228 i FEUF, i den stadga för ombudsmannen som antagits med stöd av fördraget samt i genomförandebestämmelserna. En redogörelse för relevanta bestämmelser och ombudsmannens verksamhet finns i avsnitt 4.3. I för- hållande till finns dessutom flera bestämmelser som avser ombudsmannen i parlamentets arbetsordning222, bl.a. vad avser rekrytering, val och entledigande av ombudsmannen. 1973:90 s. 443. 222Europaparlamentets arbetsordning för nionde valperioden, EUT L 302, 22.11.2019, här i lydelsen . Av redogörelsen nedan framgår att det finns såväl likheter som skillnader mellan den svenska ombudsmannainstitutionens och den europeiska ombuds- mannainstitutionens konstitutionella ställning, inte bara i materiellt hänseende utan också när det gäller valet av normhierarkisk nivå för regleringen. En uppenbar skillnad är att Europeiska ombudsmannen inte är ett nationellt organ. I fördraget anges att ombudsmannen ska vara fullständigt oavhängig i sin ämbetsutövning. Vidare anges att ombudsmannen, då han eller hon fullgör sina uppgifter, inte får begära eller ta emot instruktioner från någon regering, någon institution, något organ eller någon byrå (artikel 228.3 i FEUF). En hänvisning till denna bestämmelse finns i artikel 14.1 i stadgan, där det även anges att ombudsmannen ska avhålla sig från alla handlingar som är oförenliga med ”de nämnda uppgifterna”. Vidare anges i stadgan att ombudsmannen dessutom ska, när han eller hon tillträder sitt ämbete, avlägga en högtidlig försäkran inför Europeiska unionens domstol att han eller hon ämnar utöva sitt ämbete med fullständig oavhängig- het och opartiskhet samt kommer under och efter sin ämbetsperiod att respektera de förpliktelser som följer av ämbetet, särskilt plikten att efter ämbetstidens utgång uppträda med integritet och omdöme när det gäller att acceptera vissa befattningar eller förmåner (artikel 14.2 i stadgan). Fördragets och stadgans uttryckliga bestämmelser om Europeiska ombuds- mannens oberoende och självständighet saknas till stor del i regelverket som rör JO. Bestämmelserna om Europeiska ombudsmannens oavhängighet liknar i viss mån regeringsformens stadgande om förvaltningsmyndigheters själv- ständighet (jfr 12 kap. 2 § RF). Paralleller kan också dras till regeringsformens stadgande om att domstolar samt förvaltningsmyndigheter och andra som full- gör offentliga förvaltningsuppgifter i sin verksamhet ska beakta allas likhet inför lagen samt vara sakliga och opartiska (1 kap. 9 § RF). Dessa stadganden kan även vara tillämpliga på JO när JO som förvaltningsmyndighet utför offentliga förvaltningsuppgifter (se avsnitt 5.5). Allmänt gäller även att JO ska bedriva sin verksamhet så att grundläggande principer för rättsstaten – såsom saklighet och opartiskhet – upprätthålls. Någon ordning med att en ombudsman ska avlägga en ed inför eller någon domstol finns inte i den svenska rättsordningen. I artikel 228.3 i FEUF finns ett förbud för Europeiska ombudsmannen att under sin ämbetstid utöva någon avlönad eller oavlönad yrkesverksamhet. I stadgan finns en motsvarande bestämmelse som även innefattar ett förbud för ombudsmannen att åta sig någon politisk eller administrativ uppgift (artikel 14.3). Förbuden mot att bedriva vissa andra verksamheter saknar motsvarighet i de svenska författningarna. Förbuden kan jämföras med regeringsformens stadgande om att statsråd inte får inneha någon anställning och inte heller något uppdrag eller utöva någon verksamhet som kan rubba förtroendet för honom eller henne (jfr 6 kap. 2 § RF). Som framgår av redogörelsen i avsnitt 2.5.5är justitieombudsmännen undantagna från lagen (1994:260) om offentlig anställning och bisysslereglerna i den lagen gäller därför inte för dem. Inte heller finns det någon författningsbestämmelse som för ombudsmännens del reglerar frågan om jäv och intressekonflikter, även om myndighetens riktlinje om jäv/intressekonflikter, bisysslor och mutor anger att förvaltningslagens bestämmelser kan ligga till grund vid en sådan bedömning. I riktlinjen ges också exempel på bisysslor som har godtagits och sådana som inte har god- tagits. I Europeiska ombudsmannens stadga fastslås att ombudsmannen ska ha samma ställning som en domare vid när det gäller lön, trakta- menten och pension (artikel 15.1). Någon sådan uttalad och förutbestämd koppling till en annan yrkeskategoris lön finns inte för justitieombudsmännen. I stället bestäms deras lön av till ombudsmän och riksrevisorn (se avsnitt 2.5.8). I praktiken har dock lönerna för chefsJO och justitieombudsmännen satts så att de är i linje med de högsta domarlönerna, med ett särskilt tillägg för chefsJO.223 Det kan här även noteras att som framgår av redogörelsen i avsnitt 2.5.8, var ett syfte med nämnden att justitieombudsmännens lön och övriga anställningsförmåner skulle bestämmas på ett sätt som inte riskerade att inkräkta på deras oberoende ställning. I artikel 15.2 i stadgan föreskrivs även ett särskilt skydd för ombuds- mannen. Av stadgandet följer att artiklarna 11–14 och 17 i protokoll nr 7 om Europeiska unionens immunitet och privilegier, fogat till fördraget om Europeiska unionen, fördraget om Europeiska unionens funktionssätt och till fördraget om upprättandet av Europeiska atomenergigemenskapen ska tillämpas på ombudsmannen samt tjänstemännen och övriga anställda vid ombudsmannens kansli. Enligt de nämnda artiklarna i protokollet ska personer som omfattas av bestämmelserna bl.a. åtnjuta immunitet mot rättsliga förfaranden vad avser handlingar som de begått i sin tjänsteutövning. Någon bestämmelse om åtalsimmunitet finns inte för justitieombuds- männen. Däremot får åtal mot en av ombudsmän för ett brott begånget i utövningen av hans eller hennes uppdrag eller anställning endast beslutas av (13 kap. 24 § RO). Inte heller för tjänstemän vid ombudsmannaexpeditionen finns en sådan immunitet. Däremot finns sär- skilt reglerat att beslut om åtalsanmälan enligt lagen (1994:260) om offentlig anställning ska fattas för kanslichefens och byråchefernas del av och för övriga anställdas del av arbetsgivaren (se avsnitt 2.5.14). Även om Europeiska ombudsmannens lön och förmåner är tydligt fast- ställda kan hans eller hennes möjligheter att bedriva sin tillsynsverksamhet, i likhet med JO:s förutsättningar, påverkas i stor utsträckning av tillgången till 223Se Axberger (2014) s. 60. I artikel 16.1 i stadgan anges att ombudsmannen ska tilldelas en lämplig budget som är tillräcklig för att säkerställa ombudsmannens oberoende och utförandet av hans eller hennes uppgifter. Enligt artikel 16.2 i stadgan ska ombudsmannen biträdas av ett kansli vars chefstjänsteman utses av ombudsmannen. Enligt artikel 16.3 ska tjänstemännen och andra anställda vid ombudsmannens kansli lyda under tjänsteföreskrifterna.224 Deras antal ska anpassas som ett led i budgetprocessen. Storleken på en ombudsmans sekretariat eller utredningsavdelning har av naturliga skäl en inte obetydlig påverkan på ombudsmannens möjligheter att bedriva sin tillsyn. å ena sidan och å andra sidan har stor delaktighet i respektive ombudsmannainstitutions budgetprocess (se avsnitt 2.5.9, jfr artikel 314 i FEUF och artikel 94 i arbets- ordning). Såväl justitieombudsmännens som Europeiska ombudsmannens verksamhet blir därmed oundvikligen i viss grad beroende av respektive parlaments budgetbeslut. Det kan i sammanhanget noteras att det i det svenska regelverket inte finns några föreskrifter om att JO ska tilldelas en lämplig budget för sin verksamhet. Både justitieombudsmännen och Europeiska ombudsmannen väljs av folk- valda parlament, respektive . De bestämmelser som behandlar valet av Europeiska ombudsmannen är dock mer utvecklade, särskilt vad gäller nomineringen av kandidater och utskottets möjligheter att höra dessa vid utfrågningar som är öppna för parlamentet. Proceduren för att välja Europeiska ombudsmannen regleras i Europa- parlamentets arbetsordning. I artikel 231 i arbetsordningen stadgas bl.a. att talmannen vid början av varje valperiod eller om ombudsmannen avlider, avgår eller avsätts, ska begära nomineringar till ämbetet som ombudsman. Denna begäran ska offentliggöras i Europeiska unionens officiella tidskrift. Nomineringar måste ha stöd av minst 38 av parlamentets ledamöter som ska komma från minst två medlemsstater. Nomineringarna ska vidarebefordras till ansvarigt utskott. En fullständig förteckning över de ledamöter som gett sitt stöd till kandidaterna ska offentliggöras utan onödigt dröjsmål. Det ansvariga utskottet får begära att höra kandidaterna vid utfrågningarna som ska vara öppna för parlamentets ledamöter. Ombudsmannen ska väljas av parlamentet med en majoritet av de avgivna rösterna. Minst hälften av parlamentets ledamöter måste vara närvarande vid omröstningen. Justitieombudsmän och ställföreträdande ombudsmän väljs var för sig, varvid bereder valet (13 kap. 3 § RO och tilläggs- bestämmelse 13.3.1 i riksdagsordningen). Som framgår av redogörelsen i avsnitt 5.2.1 offentliggör att arbetet med att rekrytera en 224Med tjänsteföreskrifterna avses förordningen nr 31 (EEG), nr 11 (EKSG) om tjänsteföre- skrifter för tjänstemän och anställningsvillkor för övriga anställda i Europeiska ekonomiska gemenskapen och Europeiska atomenergigemenskapen. ny JO har inletts, men processen i utskottet och dess beredningsdelegation är Vid omröstningen i kammaren är det tillräckligt med en enkel majoritet av de avgivna rösterna för att välja en ombudsman (jfr 13 kap. 3 § och 3 kap. 4 § RO). Europeiska ombudsmannen ska enligt artikel 11.2 i stadgan utses bland personer som är unionsmedborgare som fullt ut äger medborgerliga och politiska rättigheter, som uppvisar alla erforderliga bevis för oavhängighet, som uppfyller kraven för utövandet av det högsta domarämbetet i sitt land eller besitter en sådan erkänd kompetens och sådana erkända kvalifikationer som krävs för att utöva ombudsmannaämbetet och som inte har varit nationella regeringsmedlemmar eller ingått bland ledamöter, Europeiska rådets medlemmar eller Europeiska kommissionens ledamöter före offentliggörandet av begäran om nomineringar. Några formella författningsreglerade krav på kandidaters egenskaper och kvalifikationer finns inte i den svenska rättsordningen, utöver att ombuds- männen ska vara svenska medborgare (12 kap. 6 § RF). krav finns dock i andra rättskällor, däribland i förarbetena till regeringsformen vad gäller juridisk utbildning.225 Båda rättsordningarna tillåter att ombudsmännen omväljs efter en avslutad För Europeiska ombudsmannens del framgår det uttryckligen av fördraget och stadgan att återval är möjligt (artikel 228.2 i FEUF och artikel 11.1 i stadgan). Någon motsvarande bestämmelse finns inte i riksdags- ordningen eller annan författning. Varken Europeiska ombudsmannen eller justitieombudsmännen har någon rätt att bli omvald. Europeiska ombudsmannen ska enligt artikel 228.2 FEUF i stadgan väljas efter varje val till för dess valperiod. mannens mandatperiod är därmed nära knuten till parlamentets valperiod som i regel är . Processen med att utse en ny ombudsman ska enligt artikel 231.1 i arbetsordning inledas vid början av varje val- period, alternativt när en tidigare ombudsman av något skäl behöver ersättas. Europeiska ombudsmannen ska enligt artikel 12 i stadgan upphöra att utföra sina uppgifter antingen vid slutet av sin ämbetsperiod eller vid frivillig avgång eller avsättning. Ombudsmannen ska enligt samma bestämmelse stanna i sitt ämbete till dess att en ny ombudsman har valts, utom vid Den tid som ombudsmannen kan behöva tjänstgöra kan således bli beroende av när processen med att utse en ny ombudsman avslutats. Även en justitieombudsman väljs för en period som är lika lång som valperiod, dvs. (13 kap. 3 § RO). annan koppling till varandra då valet av en justitieombudsman gäller från valet av ombudsmannen, eller den senare tidpunkt som bestämmer, till 225 Se prop. 1973:90 s. 432. dess att ett nytt val har genomförts under fjärde året därefter och den då valde har tillträtt uppdraget, dock aldrig längre än till utgången av . För justitieombudsmännen finns det således en bortre gräns för hur lång mandat- perioden kan bli som inte är beroende av om det valts någon ny ombudsman. Valet av en ställföreträdande justitieombudsman gäller för av från valet eller den senare tidpunkt som bestämmer. Ombudsmännen väljs normalt sett inte , vilket medför att de i regel har överlappande mandatperioder i förhållande till varandra. Grunden för att entlediga en av ombudsmän är att ombudsmannen har förlorat förtroende (13 kap. 4 § RO). Begäran om entledigande framställs av . Vid en omröstning om entledigande är det tillräckligt att förslaget om entledigande får en enkel majoritet av de avgivna rösterna (jfr 4 kap. 7 § RF). Till skillnad från den svenska ordningen, där en justitieombudsman således entledigas av på begäran av , är det EU- domstolen som på talan entledigar ombudsmannen i det fall där han eller hon inte uppfyller de krav som ställs eller gör sig skyldig till allvarlig försummelse (artikel 228.2 i FEUF).226 Proceduren för att avsätta ombudsmannen regleras i artikel 233 i arbetsordning och artikel 13 i stadgan. Enligt arbetsordningen krävs att minst en tiondel av parla- mentets ledamöter begär att ombudsmannen ska avsättas. En sådan begäran ska översändas till ombudsmannen och till ansvarigt utskott som, om en majoritet av dess ledamöter anser skälen vara välgrundade, ska förelägga parlamentet ett betänkande. Parlamentet ska efter en debatt fatta beslut med sluten omröstning där minst hälften av parlamentets ledamöter måste vara närvarande. Enligt artikel 13 i stadgan ska parlamentet höra ombudsmannen innan en begäran görs. Europeiska ombudsmannens uppdrag är att undersöka och rapportera om klagomål om missförhållanden i unionsinstitutionernas, unionsorganens eller unionsbyråernas verksamhet, med undantag för Europeiska unionens domstol då den utövar sina domstolsfunktioner.