urf · H9A5URF2 · 2022-05-18 00:00:00 — Bestämmelser med motsvarande innehåll finns bl.a. i artikel 1, 2.1, 2.7, 3.1, 3.2, 4.1 och 4.3 i stadgan (se även artikel 5.2, 6.3 och 8.1 i genomförande- bestämmelserna). Europeiska ombudsmannens uppdrag är således i korthet att hjälpa allmän- heten i kontakten med EU:s institutioner, organ och byråer. Merparten av ombudsmannens arbete gäller klagomålsbaserade ärenden, men ombudsmannen genomför också strategiska undersökningar och initiativ- ärenden framför allt vid misstanke om systemfel. Ombudsmannens klagomålshantering regleras i artikel 2 i stadgan och i artikel 2–13 i genomförandebestämmelserna. Regleringen i stadgan är mer övergripande, medan genomförandebestämmelserna innehåller detaljerade föreskrifter om bl.a. hur ombudsmannen ska ta emot och behandla klagomål, genomföra grundliga och opartiska undersökningar samt för att anpassa regleringen till Lissabonfördragets nya rättsliga grund. 89Europeiska ombudsmannens beslut om antagande av genomförandebestämmelser (2016/C 321/01). Genomförandebestämmelserna håller på att revideras med anledning av den nya stadgan. 90Ombudsmannens webbplats har adressen . NORDISKA OMBUDSMANNAINSTITUTIONER OCH INTERNATIONELLA ORGAN – ETT URVAL informationsinhämtning i samband med undersökningar, förslag till lösning, rekommendationer respektive slutsatser och procedurfrågor. Ombudsmannen har rätt att i sin verksamhet genomföra undersökningar, höra tjänstemän, ta del av information och handlingar från gemenskaps- institutioner och gemenskapsorgan samt från medlemsstaterna (artikel 3–5, 7 och 8 i stadgan samt artikel 4 i genomförandebestämmelserna). Av artikel 5 i stadgan framgår att ombudsmannens hantering av sekretessbelagda uppgifter kan vara villkorad eller omfattas av tystnadsplikt. Vidare anges i artikel 9.1 i stadgan att ombudsmannen och dennes personal inte får avslöja information eller innehåll i dokument som de får tillgång till i sina undersökningar. Om ombudsmannen inte får den hjälp som han eller hon har begärt får ombudsmannen underrätta , som ska ”agera i enlighet med detta” (artikel 5.11 i stadgan). Ombudsmannen ska så långt det är möjligt försöka att tillsammans med institutionen eller organet i fråga nå en lösning som undanröjer det admini- strativa missförhållandet (artikel 2.10 i stadgan och artikel 5.1 i genom- förandebestämmelserna). De klagomål som ombudsmannen hanterar kan avse exempelvis påståenden om bristande insyn i beslutsfattandet eller om kränkningar av grundläggande rättigheter, avslag på begäran om att få tillgång till handlingar samt avtalsfrågor. Ombudsmannen ska vidare göra de undersökningar på eget initiativ som han eller hon finner berättigade (artikel 8.1 i genomförande- bestämmelserna). Sålunda framgår exempelvis av Europeiska ombudsmannens årsrapport att centrala teman för det verksamhetsåret var –Undersökningar och initiativ rörande covid-19 –Öppenhet kring beslutsfattandet på miljöområdet –Ansvarsskyldighet i beslutsfattande –Öppenhet i fråga om lobbyverksamhet –Tillgång till handlingar Ombudsmannen kan under undersökningens gång ge förslag till förbättringar när det gäller frågor som är kopplade till undersökningen (artikel 6.1 i genom- förandebestämmelserna). Om ombudsmannen finner att det inte finns något administrativt miss- förhållande, att en lösning har nåtts eller att inga ytterligare undersökningar är motiverade ska undersökningen avslutas med ett beslut där slutsatser anges (artikel 6.2 i genomförandebestämmelserna). Om ombudsmannen konstaterar administrativa missförhållanden ska han eller hon lämna lämpliga rekommendationer till den berörda institutionen i enlighet med artikel 4.1 i stadgan. Den unionsinstitution, det unionsorgan eller den unionsbyrå som berörs ska sända ett detaljerat yttrande till ombudsmannen. I yttrandet ska det fastställas huruvida institutionen har NORDISKA OMBUDSMANNAINSTITUTIONER OCH INTERNATIONELLA ORGAN – ETT URVAL genomfört eller avser att genomföra rekommendationen och i så fall hur. Ombudsmannen ska vidarebefordra yttrandet till den klagande som kan lämna in kommentarer om det inom en månad. (Se artikel 6.3 i genomförande- bestämmelserna, artikel 4.2 i stadgan och artikel 228.1 i FEUF.) När det exempelvis gäller beslutsfattandet i EU har Europeiska ombuds- mannen bl.a. lämnat rekommendationer till Europeiska unionens råd om hur det skulle kunna bli enklare för allmänheten att följa EU:s lagstiftningsprocess. Ombudsmannen har även uppmanat kommissionen att ge bättre tillgång till handlingar. En stor del av ombudsmannens arbete går ut på att göra EU:s förvaltning mer lyhörd för vissa frågor, bl.a. hur allmänhetens uppfattning om EU påverkas av den s.k. svängdörrssituationen, dvs. när EU-tjänstemän börjar arbeta för den privata sektorn eller någon från den privata sektorn börjar arbeta för en EU-institution. Sådana förflyttningar kan väcka farhågor om intresse- konflikter eller lobbyverksamhet gentemot tidigare kollegor. Ombudsmannen genomförde därför en undersökning av hur kommissionen hanterar sväng- dörrssituationer i fråga om personalen och presenterade förslag på hur kommissionen kunde förbättra sina förfaranden när det gäller att tillämpa bestämmelser på detta område. Ombudsmannen följde också upp i vilken utsträckning kommissionen hade genomfört förslagen. tillämpar Europeiska ombudsmannen ett påskyndat förfarande för att få tillgång till begärda handlingar. Förfarandet innebär att ombuds- mannens kansli beslutar från det att ett klagomål har kommit in om klagomålet kan undersökas. Ombudsmannen försöker sedan nå ett resultat i ärendet . Vid behov kan ombudsmannen exempelvis utfärda en rekommendation om att en institution ska ge allmänheten tillgång till vissa handlingar. Ombudsmannen hanterar också regelbundet klagomål som rör de grund- läggande rättigheterna, bl.a. frågor om jämlikhet och icke-diskriminering. En del av ombudsmannens arbete går ut på att göra EU-institutionerna mer medvetna om hur de – eller deras åtgärder – uppfattas av allmänheten. Ombudsmannen lägger också fram förslag till om hur det kan förbättra sina förfaranden för att hantera klagomål. Förutom att inleda klagomålsbaserade undersökningar eller undersökningar på eget initiativ försöker ombudsmannen bidra till förändring inom EU- institutionerna genom att exempelvis delta i offentliga samråd som berör ombudsmannens arbetsområde. Om det är nödvändigt för ombudsmannens ämbetsutövning får ombuds- mannen samarbeta med myndigheterna i medlemsstaterna, i enlighet med tillämplig nationell rätt och unionsrätt (artikel 10.1 i stadgan). Inom ramen för sin ämbetsutövning får ombudsmannen också samarbeta med unionens övriga institutioner, organ och byråer, i synnerhet med dem som ansvarar för att främja och skydda de grundläggande rättigheterna. Ombudsmannen ska undvika överlappningar och dubbelarbete i förhållande till dessa unions- NORDISKA OMBUDSMANNAINSTITUTIONER OCH INTERNATIONELLA ORGAN – ETT URVAL institutioners, unionsorgans eller unionsbyråers verksamhet. (artikel 10.2 i (Se även artikel 12 i genomförandebestämmelserna.) Europeiska ombudsmannen ingår också i det Europeiska ombudsmanna- Nätverket, som inrättades 1996 och består av 96 kanslier i 36 europeiska länder samt av utskott för framställningar, är en länk mellan Europeiska ombudsmannen samt nationella och regionala ombudsmän för att underlätta att klaganden får hjälp på rätt nivå. sprider också information om EU:s lagstiftning. ombudsmän kunna samarbeta för att skydda EU-medborgarnas och enskilda personers rättigheter i enlighet med EU:s lagstiftning. 4.3.3 Kansli och delegation Ombudsmannen ska biträdas av ett kansli och ombudsmannen ska utse kansliets chefstjänsteman (artikel 16.2 i stadgan). Tjänstemännen och övriga anställda vid ombudsmannens kansli ska lyda under tjänsteföreskrifterna.91 Antalet tjänstemän i kansliet ska anpassas som ett led i budgetprocessen. (Se artikel 16.3 i stadgan.) När tjänstemän i unionen flyttas över till ombudsmannens kansli ska detta anses utgöra uppehållande av annan tjänst i tjänstens intresse i enlighet med artikel 37 första stycket a och artikel 38 i tjänsteföreskrifterna. (Se artikel 16.4 i stadgan). Ombudsmannen får delegera delar av klagomålshanteringen till sekre- tariatet. Sekretariatet ska informera den klagande om rätten att begära att ombudsmannen gör en omprövning av beslut som fattats av sekretariatet. (Se artikel 11 i genomförandebestämmelserna.) 4.3.4 , mandatperiod och entledigande I artikel 228.2 i FEUF anges att ombudsmannen ska väljas efter varje val till för dess valperiod och att ombudsmannen kan utses på nytt. En hänvisning till denna bestämmelse finns i artikel 11.1 i stadgan. Av artikel 11.2 i stadgan följer att valet av ombudsman ska föregås av ett nomineringsförfarande, varefter ombudsmannen ska utses bland personer som – fullt ut äger medborgerliga och politiska rättigheter – uppvisar alla erforderliga bevis för oavhängighet – uppfyller kraven för utövandet av det högsta domarämbetet i sitt land eller besitter en sådan erkänd kompetens och sådana erkända kvalifikationer som krävs för att utöva ombudsmannaämbetet och – inte har varit nationella regeringsmedlemmar eller ingått bland Europa- parlamentets ledamöter, rådets medlemmar eller Europeiska 91 Med tjänsteföreskrifterna avses förordningen nr 31 (EEG), nr 11 (EKSG) om tjänsteföre- skrifter för tjänstemän och anställningsvillkor för övriga anställda i Europeiska ekonomiska gemenskapen och Europeiska atomenergigemenskapen. NORDISKA OMBUDSMANNAINSTITUTIONER OCH INTERNATIONELLA ORGAN – ETT URVAL kommissionens ledamöter före offentliggörandet av begäran om nomineringar. Ombudsmannen ska upphöra att utföra sina uppgifter antingen vid slutet av sin ämbetsperiod eller vid frivillig avgång eller avsättning (artikel 12.1 i stadgan). På begäran av kan ombudsmannen avsättas av Europeiska unionens domstol om han eller hon inte längre uppfyller de krav som ställs för att kunna utföra sina uppgifter eller om han eller hon har gjort sig skyldig till allvarlig försummelse (artikel 228.2 i FEUF). Om Europa- parlamentet avser att begära avsättning av ombudsmannen i enlighet med artikel 228.2 i EUF-fördraget ska det höra ombudsmannen innan en sådan begäran görs (artikel 13 i stadgan). Ombudsmannen ska stanna i sitt ämbete till dess att en ny ombudsman har valts, utom vid avsättning (artikel 12.2 i stadgan). Om ämbetet frånträds ska en ny ombudsman från den tidpunkt då ämbetet blev vakant väljas för den resterande delen av valperiod. Fram till dess att en ny ombudsman har valts ska den chefstjänsteman som avses i artikel 16.2 ansvara för de brådskande ärenden som faller inom ombudsmannens ämbetsutövning. (Se artikel 12.3 i stadgan.) 4.3.5 Oberoende och självständighet Ombudsmannens oberoende och självständighet regleras i artikel 228.3 i FEUF. Där anges att ombudsmannen ska vara fullständigt oavhängig i sin ämbetsutövning. Då ombudsmannen fullgör sina uppgifter får han eller hon vare sig begära eller ta emot instruktioner från någon regering, någon institution, något organ eller någon byrå. En hänvisning till denna bestämmelse finns i artikel 14.1 i stadgan, där det även anges att ombudsmannen ska avhålla sig från alla handlingar som är oförenliga med ”de nämnda uppgifterna”. Vid ämbetstillträdet ska ombudsmannen avge en högtidlig försäkran inför domstolen om att han eller hon ämnar utöva de uppgifter som avses i fördragen och i denna förordning med fullständig oavhängighet och opartiskhet och att han eller hon ämnar respektera de förpliktelser som följer av ämbetet och efter dess utgång. Den högtidliga försäkran ska särskilt omfatta plikten att efter ämbetsperiodens utgång uppträda med integritet och omdöme när det gäller att acceptera vissa befattningar eller förmåner. (Se artikel 14.2 i stadgan.) Ombudsmannen får inte under sin ämbetstid utöva någon avlönad eller oavlönad yrkesverksamhet (artikel 228.3 i FEUF). En bestämmelse med motsvarande innebörd finns i artikel 14.3 i stadgan, som även innefattar ett förbud för ombudsmannen att åta sig en politisk eller administrativ uppgift. NORDISKA OMBUDSMANNAINSTITUTIONER OCH INTERNATIONELLA ORGAN – ETT URVAL Enligt artikel 15.1 i stadgan ska ombudsmannen ha samma ställning som en domare vid Europeiska unionens domstol när det gäller lön, traktamenten Vidare anges i artikel 15.2 i stadgan att artiklarna 11–14 och artikel 17 i protokoll nr 7 om Europeiska unionens immunitet och privilegier, fogat till fördraget om Europeiska unionen, fördraget om Europeiska unionens funk- tionssätt och till fördraget om upprättandet av Europeiska atomenergigemen- skapen ska tillämpas på ombudsmannen samt tjänstemännen och övriga anställda vid ombudsmannens kansli. I artikel 16.1 i stadgan anges att ombudsmannen ska tilldelas en lämplig budget som är tillräcklig för att säkerställa ombudsmannens oberoende och utförandet av hans eller hennes uppgifter. 4.3.6 Rapportering och efterlevnad av ombudsmannens förslag Enligt artikel 228.1 i FEUF ska Europeiska ombudsmannen överlämna en årlig rapport om resultatet av sina undersökningar till . Rapporten ska innehålla en bedömning av efterlevnaden av ombudsmannens rekommendationer, förslag till lösningar och förslag till förbättringar. Rapporten ska också, i förekommande fall, innehålla resultaten av ombuds- mannens undersökningar om trakasserier, visselblåsning och intressekon- flikter inom unionens institutioner, organ eller byråer. (Se artikel 4.5 i stadgan och artikel 7.2 i genomförandebestämmelserna.) Ombudsmannen får även lämna in en specialrapport till om undersökningar där ombudsmannen konstaterar administrativa miss- förhållanden och som han eller hon anser vara av betydande allmänintresse (artikel 7.3 i genomförandebestämmelserna). I samband med undersökningar kan ombudsmannen lägga fram förslag, förlikningar och rekommendationer till EU:s institutioner och organ om hur de kan hantera ett problem eller förbättra sina administrativa förfaranden. Ombudsmannen genomför en analys av hur institutionerna har ställt sig till de förslag i undersökningar som avslutades . Denna analys offentliggörs i en årlig rapport – Putting it ? – som ska visa efterlevnadsgraden och effekterna av och relevansen hos ombudsmannens arbete. Enligt den rapport som presenterades , och som avsåg , följde EU-institutionerna ombudsmannens förslag i av fallen, vilket var en minskning från för verksamhets- . I rapporten anges bl.a. att institutionerna reagerade positivt på 80 av ombudsmannens 99 förslag till förbättringar. Enligt rapporten hade åtta av de 14 institutionerna en efterlevnad på , medan kommissionen, som står för flest ärenden, enligt uppgift hade en efterlevnad på . I den rapport som presenterades , och som alltså avsåg , anges bl.a. att institutionerna reagerade positivt på 91 av ombudsmannens 118 förslag till förbättringar, vilket motsvarar . NORDISKA OMBUDSMANNAINSTITUTIONER OCH INTERNATIONELLA ORGAN – ETT URVAL Av rapporten som presenterades , och som avsåg verksam- , framgår bl.a. att institutionerna reagerade positivt på 93 av ombudsmannens 118 förslag till förbättringar, vilket motsvarar . (), som inrättades 1978, är en global organisation för internationellt samarbete mellan oberoende ombudsmanna- institutioner. I organisationen ingår drygt 200 oberoende ombudsmanna- institutioner från över 100 länder. IOI är indelat i sex regionala avdelningar: IOI arbetar för att sprida kunskap om ombudsmannabegreppet på olika sätt. Exempelvis uppmuntrar organisationen att ombudsmannainstitutioner inrättas i länder där sådana inte finns. Vidare arbetar den för att främja informations- och erfarenhetsutbyte genom internationella konferenser och utbildnings- insatser samt finansierar forskning och regionala projekt. IOI för även dialog med internationella organisationer och intressenter i ombudsmannarelaterade ämnen. Organisationen behandlar också politik- områden som är av särskild betydelse för medlemmarna och gör uttalanden i syfte att bidra till en förbättrad offentlig förvaltning globalt. IOI har tagit fram ett flertal riktlinjer och policydokument som behandlar frågor om ombudsmannainstitutioner. Nedan redogörs för innehållet i ett urval av dessa. 4.4.2Riktlinjer för utveckling och reformering av ombudsmannainstitutioner IOI:s riktlinjer om utveckling och reformering av ombudsmannainstitutioner92 syftar till att ge stöd när såväl nya ombudsmannainstitutioner inrättas, som befintliga institutioner reformeras. I riktlinjerna, som inte är uttömmande, behandlas frågor om bl.a. rättslig grund, utnämning, entledigande, mandatperiod, befogenheter, klagomåls- hantering, rekommendationer, rapportering och omval. 92Developing and Reforming Ombudsman – An IOI Guide for Those Under- taking These Tasks (IOI Best Practice Papers – Issue 1 – 2017). NORDISKA OMBUDSMANNAINSTITUTIONER OCH INTERNATIONELLA ORGAN – ETT URVAL Det anges att riktlinjerna i första hand tar sikte på ombudsmanna- institutioner med tillsyn över den offentliga förvaltningen, men att de också kan ha relevans för utveckling av konsumentombudsmannainstitutioner. Mot bakgrund av att IOI är en global organisation och att det bland dess medlemmar finns en stor variation av modeller för ombudsmannainstitutioner, lämnas i riktlinjerna förslag till alternativa lösningar och ges exempel på hur olika länder har löst skilda frågor. I riktlinjerna slås det bl.a. fast att oberoende är centralt för en ombudsmans legitimitet och att en ombudsman måste vara oberoende från andra organ inom Parisprinciperna93 nämns som en lämplig utgångspunkt för att säkerställa Enligt riktlinjerna bör ombudsmannens ställning i en konstitutionell demo- krati slås fast i grundlagen. I grundlagen bör också säkerställas att ombuds- mannen inte lyder under den verkställande maktens, dvs. regeringens, kontroll. Om så inte är möjligt, bör ombudsmannens ställning regleras genom lag. Under alla förhållanden bör ombudsmannen lyda under parlamentet och inte under regeringen eller ett departement. För att undvika en urvattning av begreppet ombudsman, rekommenderas att ombudsmannatiteln skyddas i lag. I riktlinjerna anges att utnämningen av en ombudsman bör ske under kontroll av den demokratiska församling som ombudsmannen svarar inför. ningen kan verkställas av detta organ, eller av statschefen, efter omröstning i en vald församling eller i ett parlament. För att undvika politisk partiskhet bör valet enligt riktlinjerna genomföras med stor kvalificerad majoritet, t.ex. två tredjedelar av alla röstberättigade. Enligt riktlinjerna bör rekryteringen ske öppet och tjänsten utannonseras. Vidare bör det finnas en tydlig beskrivning av uppdraget och av sökandens kravprofil när det gäller kompetens. Sökande bör bjudas in att lämna in sin ansökan eller sitt CV, och beslut om vem som ska kallas till intervju samt ingå i urvalsprocessen bör fattas genom en objektiv avvägning av sökandenas kvalifikationer mot kravprofilen. Rekryteringsprocessen bör ledas av en kommitté hos den valda försam- lingen, men även HR-specialister och experter inom ombudsmannens verk- samhetsområde bör involveras i processen. De som ingår i urvalsprocessen bör ha fått relevant utbildning för detta. Principer om lika möjligheter bör särskilt 93 Parisprinciperna antogs av (resolution 48/134) och anger riktlinjer för nationella institutioner med uppgift att främja och skydda de mänsk- NORDISKA OMBUDSMANNAINSTITUTIONER OCH INTERNATIONELLA ORGAN – ETT URVAL Enligt riktlinjerna får en ombudsman inte entledigas annat än på grund av arbetsoförmåga, misskötsel eller annat liknande skäl. Grunderna för entledigande bör alltid framgå av lagstiftningen. Endast det organ som utnämner en ombudsman bör ha rätt att entlediga ombudsmannen. Beslut om entledigande bör fattas med kvalificerad majoritet som åtminstone motsvarar den majoritet som krävs för ombudsmannens utnämning. Det är vidare av avgörande betydelse att ingen som står under ombudsmannens tillsyn ska ha rätt att entlediga ombudsmannen. Av riktlinjerna framgår att de flesta ombudsmännen har fasta mandatperioder. En alltför kort mandatperiod anses kunna påverka en ombudsmans möjlighet att på bästa sätt utveckla institutionen under hans eller hennes mandat, och därför blir mandatperioder allt vanligare. Det anges att man bör undvika mandatperioder som är kortare än . Det anförs att i de fall där ombudsmannens mandatperiod är knuten till den valda församlingens valperiod bör urvalsprocessen genomföras på ett sätt som innebär att man undviker en politisering av ombudsmannens utnämning. Det anges i riktlinjerna att en ombudsmans lön bör avspegla uppdragets tyngd och bidra till att attrahera sökande med lämplig erfarenhet och auktoritet. Som riktmärke används ibland lönen för en erfaren domare. Lönen ska inte kunna sänkas eller ändras av något organ som ingår i ombudsmannens verksamhets- område, och en fast löneskala bör tillämpas för hela mandatperioden. I riktlinjerna ges utförliga anvisningar om utformningen och innebörden av ombudsmannens befogenheter. Således anges i korthet bl.a. följande. Ombudsmannen bör kunna kräva samarbete med alla som kan bistå ombudsmannen i hans eller hennes utredningar. Ombudsmannen bör få till- gång till samtliga relevanta handlingar, även handlingar som annars är föremål för rättsligt förbehåll. Tjänstemän vid ombudsmannens kansli bör få tillträde till lokaler vid behov. De bör också kunna kräva samarbete med alla organ inom ombuds- mannens verksamhetsområde. Ombudsmannen bör ha rätt att behandla alla klagomål inom sitt verksam- hetsområde och avgöra vilka klagomål som ska granskas närmare. På mot- svarande sätt bör ombudsmannen när som helst kunna avbryta en utredning. Ombudsmannen bör också kunna vidta alla nödvändiga åtgärder för att uppnå en lösning i ett ärende, exempelvis träffa överenskommelser eller medla. NORDISKA OMBUDSMANNAINSTITUTIONER OCH INTERNATIONELLA ORGAN – ETT URVAL Ombudsmannen bör ha möjlighet att genomföra utredningar på eget Ombudsmannen bör kunna delegera sina uppgifter till tjänstemän vid hans eller hennes kansli, och i vissa fall bör en ställföreträdande ombudsman kunna En ombudsmannainstitution bör kunna samarbeta med andra och dela infor- mation när så är lämpligt och med beaktande av tillämpliga sekretessbestäm- Samarbete och informationsutbyte är särskilt viktigt när ombuds- mannen arbetar parallellt med andra tillsynsmyndigheter. Av riktlinjerna framgår bl.a. att ombudsmannainstitutionen bör vara kostnads- fri och lättillgänglig för samtliga anmälare. även för anmälare med funktionsnedsättningar. Vidare kan det finnas behov av särskilda åtgärder för vissa grupper av anmälare, exempelvis intagna i kriminalvårdsanstalt, som kan vilja kommunicera förtroligt och inte offentligt Anmälningar bör tas emot i varje lämpligt format: skriftligt, muntligt eller Det bör vara möjligt att lämna in en anmälan genom ombud, men det bör inte finnas något krav på att anmälaren ska företrädas av ett ombud. I riktlinjerna slås fast det att en ombudsman, utöver sin granskning av förvalt- ningens lagenlighet och regelefterlevnad, också bör arbeta för att främja mänskliga rättigheter och god förvaltning. tioner bör anlägga ett rättighetsperspektiv i sin ärendehantering. ombudsmannens uppdrag bör framgå av lagstiftning. medge att de organ som står under ombudsmannens tillsyn kan vidta åtgärder i enlighet med ombudsmannens rekommendationer, utan att behöva inhämta samtycke från någon annan institution, t.ex. mannen måste också kunna lämna rekommendationer om ändringar i lag- stiftning, praxis eller riktlinjer. Enligt riktlinjerna bör en ombudsman kunna lämna rekommendationer för att gottgöra oförrätter och få till stånd nödvändiga förbättringar. ska fastställas bör utgångspunkten vara att individen ska försättas i den situation som han eller hon skulle ha befunnit sig i om oförrätten inte hade Detta bör inbegripa ekonomisk gottgörelse för all form av förlust. Ekonomisk gottgörelse bör också kunna rekommenderas i de fall där