urf · H9A5URF2 · 2022-05-18 00:00:00 — än vad som varit avsikten när ordningen med ställföreträdande ombudsmän Såvitt framgått har emellertid behovet av att kunna anlita de ställföre- trädande ombudsmännen varit mer eller mindre i samtliga nu nämnda situationer, även om de enskilda justitieombudsmännens behov av att anlita ställföreträdare har varierat. Det har inte framkommit någon omständighet som talar för att behovet att kunna anlita de ställföreträdande ombudsmännen i nu angivna situationer skulle ha minskat, än mindre att det skulle ha upphört. Snarare finns det indikationer på att behovet av deras tjänstgöring har varit betydligt mer omfattande än vad som möjligen rymts i nuvarande regelverk (jfr redog. 2018/19:JO1 s. 12). är därför att ordningen med ställföreträdande ombudsmän ska bestå. som kommittén ska ta ställning till är dock om regelverket för de ställföre- trädande ombudsmännen och deras tjänstgöring bör förtydligas eller förändras i något avseende. Härvid görs följande överväganden. Som har angetts ovan framgår det av kommitténs kartläggning att ställföre- trädande ombudsmän har anlitats hos JO vid sjukdom, vakanser när en ordinarie ombudsman har avslutat sitt uppdrag och den nya ombudsmannen ännu inte har tillträtt, semestrar eller andra ledigheter och arbetsanhopning. Det är inte alldeles uppenbart hur rekvisitet ”annat särskilt skäl” i nuvarande 15 § JO-instruktionen ska tolkas och tillämpas i praktiken, vilket kan ge upphov till en osäkerhet om i vilken utsträckning de ställföreträdande ombuds- männen får anlitas för tjänstgöring på denna grund. Vidare förefaller det som att det i någon mån har uppstått en diskrepans mellan regelverket och den ordning som tillämpas hos JO. Det grundläggande syftet med systemet med ställföreträdande ombudsmän är att säkerställa att JO:s löpande verksamhet kan fortgå utan allvarliga störningar även när en justitieombudsman – helt eller delvis – är förhindrad att utföra sitt uppdrag. För att på ett adekvat sätt kunna tillgodose detta syfte bör regelverket medge att ställföreträdande ombudsmän anlitas för tjänstgöring vid sjukdom, vakanser när en ordinarie ombudsman har avslutat sitt uppdrag och den nya ombudsmannen ännu inte har tillträtt samt vid Det står också klart att det i vissa fall kan vara motiverat att en ställföreträdande ombudsman tjänstgör parallellt med en ordinarie justitieombudsman, exempelvis om den ordinarie justitie- ombudsmannen på grund av ett exceptionellt arbetsläge tillfälligt inte kan utföra samtliga sina tillsynsuppgifter på ett ändamålsenligt sätt. bör därför även fortsättningsvis ge visst utrymme för att ställföreträdande ombudsmän ska få anlitas för tjänstgöring i sådana fall. I likhet med vad som gäller bör det röra sig om begränsade perioder av extraordinär karaktär, exempelvis att en ombudsman behöver arbeta koncentrerat med ett eller flera ärenden som på grund av sin storlek eller komplexitet eller av annan orsak är osedvanligt krävande. De ställföreträdande ombudsmännen ska alltså inte utnyttjas som en stående resurs i verksamheten vid arbetstoppar och ska inte tjänstgöra parallellt med en ordinarie justitie- ombudsman mer eller mindre permanent än vad som är motiverat utifrån omständigheterna i det enskilda fallet. ChefsJO är administrativ chef för myndigheten och ansvarar inför riks- dagen för verksamheten. ChefsJO ska också se till att verksamheten bedrivs effektivt och enligt gällande rätt samt att myndigheten hushållar väl med statens medel. Mot denna bakgrund bör det även i fortsättningen vara en uppgift för chefsJO att fatta beslut om ställföreträdande ombudsmäns tjänst- . Författningstexten i JO-instruktionen bör förtydligas i enlighet med det som har anförts. 9 Ny lag med instruktion för ombudsmän Den nuvarande JO-instruktionen utfärdades och har ändrats vid ett flertal tillfällen.1045 JO-instruktion byggde till såväl sin struktur som sitt innehåll i stor utsträckning JO-instruktion. Som framgår av redovisningen i flera av detta betänkandes avsnitt har ett antal bestämmelser sitt ursprung i ännu tidigare instruktioner och har förts över i mer eller mindre oförändrat skick (se t.ex. avsnitt 6.1.1 och 8.2.2). I direktiven för utredningen anges att översynen bör inbegripa en språklig och redaktionell genomgång av relevanta bestämmelser för i riks- dagsordningen och JO-instruktionen, varvid också författningsförslag bör lämnas. En fråga som då uppkommer är om ändringar ska göras i den befintliga JO-instruktionen eller om en helt ny JO-instruktion bör tas fram. Kommitténs överväganden i den frågan redovisas i avsnitt 9.2. Utöver frågan om huruvida en ny JO-instruktion bör tas fram eller om det är endast en språklig och redaktionell översyn av den nuvarande JO-instruk- tionen som bör göras, finns det skäl att särskilt överväga i vilken utsträckning det i instruktionen förekommer bestämmelser som är obsoleta eller som av andra skäl är överflödiga eller behöver omformuleras. Vissa sådana bestämmelser har redan behandlats i andra sammanhang, bl.a. i fråga om föreskrifterna om personalförteckning i 13 § JO-instruktionen och beslut om ombudsmannaexpeditionens öppettider i 26 § JO-instruktionen (se avsnitt Kommittén lämnar också i ett flertal andra avsnitt i detta betänkande förslag till ändringar i bestämmelser liksom förslag till nya bestämmelser i . I fråga om kommitténs överväganden när det gäller dessa bestämmelser hänvisas till respektive avsnitt. I avsnitt 9.3 nedan redovisas sålunda kommitténs överväganden enbart i fråga om sådana bestämmelser som inte har berörts i tidigare avsnitt. 1045 Vid införandet av lagen (1986:765) med instruktion för ombudsmän skrevs ombudsmän med ett gement r i rubriken. I samband med följdändringar i JO- instruktionen vid införandet av lagen (1994:260) om offentlig anställning skrevs dock Riks- dagens ombudsmän i rubriken med ett versalt R. Ändringen berördes dock inte i förarbetena (jfr prop. 1993/94:65, bet. 1993/94:AU16). Rubriken har behållit den utformningen . NY LAG MED INSTRUKTION FÖR OMBUDSMÄN 9.2En ny lag med instruktion för ombudsmän Kommitténs förslag: Det ska införas en ny lag med instruktion för ombudsmän. Bestämmelser i gällande författningar som hänvisar till den nuvarande lagen med instruktion för ombudsmän ska ändras och anpassas till den nya lagen. Under de som gått sedan 1975 års JO-reform och JO-reform har bestämmelser i dels tillkommit, dels ändrats. Vissa bestämmelser, t.ex. 6 § JO-instruktionen, har kommit att bli alltför omfångsrika och svårtillgängliga. En omstrukturering och uppdelning av vissa bestämmelser i flera paragrafer skulle kunna bidra till att underlätta förståelsen för regleringen. Överblickbarheten i instruktionen skulle även främjas av att det infördes fler rubriker. De förslag som kommittén lämnat i avsnitt 5–8 medför vidare att vissa av de nuvarande bestämmelserna inte bör ingå i JO-instruktionen men även att vissa nya bestämmelser bör införas. Till detta kommer att det ligger i utredningens uppdrag att göra en redaktionell och språklig översyn av relevanta bestämmelser i bl.a. JO-instruktionen. Härtill kommer att nästa större översyn av JO-instruktionen torde ligga förhållandevis långt fram i tiden. Det framstår vid dessa förhållanden som lämpligt att föreslå en ny JO- instruktion. Eftersom den nuvarande JO-instruktionen i grunden har visat sig välfungerande bör en ny instruktion utgå från den nuvarande instruktionen. Vid utformningen av den nya JO-instruktionen bör beaktas såväl de ändringar som föreslås i avsnitt 5–8 som de förändringar som skett i fråga om språkbruk och författningsskrivning sedan 1986 års JO-reform. En målsättning med den nya instruktionen bör vara att föreskrifterna för JO ska vara mer tydliga och lättillgängliga genom användningen av bl.a. rubriker och uppdelning av paragrafer. I vissa fall kan det även finnas anledning att flytta bestämmelser till andra sammanhang. I den mån den nya JO-instruktionen medför ändringar i struktur, form eller ordalydelse som inte behandlas särskilt i andra sammanhang är någon ändring i sak inte avsedd. De närmare förhållandena i fråga om detta behandlas i för- fattningskommentaren i avsnitt 13. Det har tagits fram två tabeller för att underlätta jämförelser mellan bestämmelser i den nuvarande JO-instruktionen och den föreslagna JO- instruktionen (se bilaga 3 och 4). Införandet av en ny lag med instruktion för ombudsmän kommer att kräva följdändringar i flera lagar och förordningar som hänvisar till JO-instruktionen. Förslag till ändringar i relevanta lagar finns i avsnitt 1. NY LAG MED INSTRUKTION FÖR OMBUDSMÄN Hänvisningar till JO-instruktionen finns i följande förordningar: –förordningen (1976:1021) om statliga kollektivavtal, m.m. –förordningen (1980:1030) med hyresnämndsinstruktion –förordningen (1996:379) med hovrättsinstruktion –förordningen (1996:380) med kammarrättsinstruktion –förordningen (1996:381) med tingsrättsinstruktion –förordningen (1996:382) med förvaltningsrättsinstruktion. Några förslag till förordningsändringar lämnas inte i detta betänkande. 9.3Ändringar av vissa föreskrifter vid införandet av en ny JO-instruktion Kommitténs bedömning: Det bör inte föreskrivas en skyldighet för JO att på anmälarens begäran utfärda bevis på att en anmälan kommit in. I 17 § tredje stycket JO-instruktionen föreskrivs att ”på klagandens begäran skall på expeditionen utfärdas bevis att hans klagoskrift inkommit dit”. En motsvarande bestämmelse har funnits intagen i JO-instruktionerna sedan 1810 års JO-instruktion i vilken det föreskrevs att ”… börandes wid alla tillfällen, då klaganden sådant äskar, Justitiae-Ombudsmannen låta meddela honom bewis at han klagoskriften emottagit” (se 9 §). Regleringen utgjorde, tillsammans med kravet på att klagomålen skulle vara skriftliga, en garanti för att enskildas klagomål skulle beaktas av JO och för att samtliga inkomna klagomål behandlades.1046 Någon liknande bestämmelse finns inte för den offentliga förvaltningen i allmänhet.1047 1046 Se (1935) s. 40 f. och (2003) s. 56. Det fanns inkomna klagoskrifter som inte var diarieförda bland de enskilda handlingar som den första ombuds- mannen som innehade ämbetet efterlämnade (se [1935] s. 107). 1047 , vars betänkande En ny förvaltningslag (SOU 2010:29) ligger till grund för förvaltningslagen, föreslog dock att det i lagens bestämmelse om myndig- heters tillgänglighet skulle tas in en föreskrift om att en myndighet på lämpligt sätt skulle anvisa den e-postadress eller annat elektroniskt mottagningsställe dit meddelanden kunde sändas samt att myndigheten, om ett meddelande anlänt till det anvisade mottagningsstället och inte särskilt hinder mötte, skulle underrätta avsändaren om detta och ange tid- punkten för mottagandet. Regeringen fann vissa fördelar med en sådan ordning. Regeringen bedömde dock att en sådan generell bestämmelse inte borde införas utan att det var lämp- ligare att i stället vid behov knyta en eventuell skyldighet till de fall där enskilda har ett mer konkret och praktiskt behov av att få en sådan bekräftelse. Om en myndighet anvisade ett särskilt mottagningsställe för elektroniska handlingar och då också hade möjlighet att säker- ställa tillförlitliga och säkra system för bekräftelse av mottagna handlingar på ett sådant mottagningsställe, var det emellertid något som regeringen på ett övergripande plan ansåg borde uppmuntras. (Se prop. 2016/17:180 s. NY LAG MED INSTRUKTION FÖR OMBUDSMÄN Den som lämnar ett klagomål till JO har sedan inrättades haft en föreskriven rätt att få ett bevis på att JO tagit emot skrivelsen. Som framgår av redovisningen ovan var syftet med bestämmelsen att anmälningar inte skulle ”försvinna”, vilket skulle kunna tolkas som om någon hos JO skulle välja att undanhålla ett klagomål från JO:s prövning. Att så skulle ske framstår som främmande och helt osannolikt, vilket i sig talar för att bestämmelsen är överflödig. Det är vidare inte uppenbart varför en sådan bestämmelse skulle behövas för JO när någon liknande bestämmelse inte bedömts vara nödvändig för den offentliga förvaltningen i övrigt. Det kan även konstateras att samtliga klagomål som kommer in till JO ska registreras enligt 5 kap. 1 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400), förkortad OSL. Även om ett mottagningsbevis ger en mer direkt bekräftelse på att en handling lämnats in har den som lämnar ett klagomål möjlighet att med stöd av offentlighetsprincipen kontrollera att handlingen tagits emot och också följa ärendets gång. Det kan i sammanhanget också beaktas att den som så önskar har möjlighet att använda rekommenderad postbefordran för sitt klagomål. Det bör vidare kunna förväntas att JO i det fall en anmälare önskar en skriftlig bekräftelse på att ett klagomål lämnats in också utfärdar en sådan. Vid dessa förhållanden förefaller det inte finnas något behov av att det även fortsättningsvis föreskrivs i JO-instruktionen att en anmälare har rätt att få ett mottagningsbevis. Omständigheterna talar för att bestämmelsen är överflödig. En motsvarande bestämmelse bör därför inte införas i den nya JO-instruk- tionen. 9.3.2 Besked om handläggningen och vissa beslut Kommitténs bedömning: Det bör inte föreskrivas att JO skyndsamt bör lämna anmälaren besked om handläggningen av eller beslut i ett ärende. Enligt 19 § JO-instruktionen bör en ombudsman skyndsamt lämna klaganden besked om huruvida klagomålet avvisas, avskrivs från handläggning, över- lämnas till någon annan enligt 18 § eller upptas till utredning. Bestämmelsen om att den klagande ska få besked om hur ett ärende hand- läggs infördes vid JO-reform. föreskrevs endast att klaganden skulle underrättas om ett klagomål överlämnades till en annan myndighet (jfr 9 § andra stycket JO-instruktion). Vid sin behandling av förslaget noterade att beslut om avvisning, avskriv- ning eller överlämnande brukade fattas tämligen efter det att klago- målet kommit in till JO, men att det kunde dröja avsevärd tid innan klaganden fick besked om ärendets handläggning. NY LAG MED INSTRUKTION FÖR OMBUDSMÄN kunde den föreslagna ordningen ses som en rimlig service till allmänheten.1048 Bestämmelsen lämnades i stort oförändrad vid JO-reform.1049 En liknande bestämmelse finns i 33 § första stycket förvaltningslagen (2017:900), förkortad FL, i vilket det föreskrivs att en myndighet som med- delar ett beslut i ett ärende ska underrätta den som är part om det fullständiga innehållet i beslutet, om det inte är uppenbart obehövligt. Det kan i sammanhanget noteras att skyldigheten att skyndsamt lämna besked till en klagande inte medför några särskilda krav på inom vilken tid en handläggningsåtgärd i ärendet ska vidtas. Några sådana föreskrifter har riks- dagen inte meddelat för JO:s del. Däremot har JO i sin verksamhetsplan för 2022 bl.a. satt som mål att av avskrivningsärendena ska vara avslutade ifrån det att de kom in samt att av de remitterade ärenden som avslutas ska vara högst 18 månader Av framgår att det hos JO finns fastställda rutiner för att underrätta anmälare vid remittering av ärenden och när ett ärende Bestämmelsen i 19 § JO-instruktionen avser alltså såväl besked om avvis- ning, avskrivning eller överlämnande – vilket normalt lämnas av JO genom ett beslut om att tillsynsärendet avslutas på någon av nu angivna grunder – som besked om huruvida ett tillsynsärende tas upp till utredning, vilket i allmänhet sker genom underrättelse om att ärendet har remitterats, men även under- rättelse om att ett ärende inte har remitterats kan lämnas. Besked enligt 19 § JO-instruktionen lämnas av JO antingen genom att anmälaren får del av JO:s beslut om att ett ärende avslutas genom avvisning, avskrivning eller överlämnande, eller genom att JO underrättar anmälaren i samband med att ett klagomålsärende remitteras. Vidare kan det förekomma att JO i vissa fall underrättar en anmälare om att hans eller hennes klagomåls- ärende inte har remitterats. Någon reglering motsvarande 19 § JO-instruktionen finns inte i förvalt- För förvaltningsmyndigheter finns dock en skyldighet att så snart som möjligt underrätta den som är part i ett ärende om det fullständiga inne- hållet i ett beslut (se 33 § FL). Denna bestämmelse skiljer sig emellertid i flera avseenden från regleringen i JO-instruktionen. En grundläggande skillnad är att en anmälare hos JO inte har ställning som part i ärendet (jfr avsnitt 5.5.1). En annan skillnad är att det av regleringen i förvaltningslagen inte följer någon 1048 Se bet. KU 1975/76:22 s. 75. 1049 Se bet. KU 1986/87:2 s. 52. En följdändring gjordes i bestämmelsen med anledning av att JO med stöd av 18 § JO-instruktionen även skulle kunna lämna över klagomål till advokat- 1050 Se JO:s ärende med dnr ADM 31-2021. 1051 Se (JO:s ärende med dnr ADM 52-2014), avsnitt 3.5 och 4.1–4.3. NY LAG MED INSTRUKTION FÖR OMBUDSMÄN skyldighet för en myndighet att upplysa en part om allmänna handläggnings- åtgärder i ärendet, t.ex. att ett klagomål tas upp till utredning. Bestämmelsen i nuvarande 19 § JO-instruktionen infördes vid JO- reform eftersom det kunde dröja avsevärd tid innan anmälaren fick besked om ärendets handläggning när ett klagomål togs upp till prövning. anfördes i förarbetena till JO-reform att beslut om avvis- ning, avskrivning eller överlämnande brukar fattas tämligen efter det att klagomålet kommit in till . Regleringen om underrättelse till klaganden synes alltså ha avsett framför allt JO:s handläggning av sådana klagomålsärenden som togs upp till granskning. anger JO i sin verksamhetsplan vissa specifika tidsmål för ärende- handläggningen. Enligt nu fastställda mål ska exempelvis av avskrivningsärendena vara avslutade från det att de kom in till JO. Avskrivningsärenden handläggs alltså skyndsamt. JO har också väl- fungerande rutiner för att underrätta en anmälare när hans eller hennes ärende hos JO avslutas. När det sedan gäller handläggning av de klagomålsärenden som tas upp till utredning hos JO är de fastställda tidsmålen inom vilka ärendena ska vara avslutade betydligt längre. Det har dock inte framkommit att det dröjer innan en anmälare underrättas om ett beslut som innebär att JO tar upp ett klagomål till utredning genom att t.ex. remittera ärendet. I samman- hanget noteras att det finns särskilda rutiner hos JO även för sådana under- rättelser. En anmälare har också möjlighet att när som helst själv vända sig till JO och få besked om ärendets handläggningsstatus. Att JO skyndsamt bör lämna besked till en anmälare när hans eller hennes ärende på något sätt har avslutats hos JO är självklart. Detta följer bl.a. av allmänna krav på handläggningen av ärenden inom offentlig sektor och den goda förvaltningsstandard som bör känneteckna kontakterna mellan myndig- heter och enskilda. Sådana grundläggande principer om god förvaltning bör givetvis följas även av JO. Inte minst mot bakgrund av de förhållandevis långa handläggningstiderna i klagomålsärenden som tas upp till utredning hos JO finns det även goda skäl för att lämna en anmälare besked också i de fall när JO beslutar att ta upp anmälarens klagomål till utredning. Att en anmälare bör få ett sådant besked torde ligga i linje med JO:s egna uttalanden om innebörden av god förvaltningsstandard. I annat fall finns det risk för att anmälaren svävar i ovisshet om ärendets handläggningsstatus under en orimligt . JO bör alltså i regel ge anmälare besked i ovan nämnda fall. Med hänsyn till att JO själv har i uppdrag att bevaka att de som utövar offentlig verksamhet följer de regelverk och principer som syftar till att bl.a. främja den enskildes rättssäkerhet och en rimlig servicenivå inom offentlig verksamhet är det naturligt att JO även fortsättningsvis lämnar dessa besked. Vid dessa förhållanden framstår det inte som påkallat att fortsättningsvis särskilt föreskriva en rekommendation till JO om att skyndsamt ge anmälaren besked om hur hans eller hennes klagomål handläggs i enlighet med nuvarande reglering i 19 § JO-instruktionen. En sådan rekommendation bör därför inte tas in i den nya instruktionen. NY LAG MED INSTRUKTION FÖR OMBUDSMÄN Kommitténs bedömning: Det bör inte föreskrivas vilka som får föredra ett ärende för avgörande. I 23 § JO-instruktionen föreskrivs att ett ärende avgörs efter föredragning ”som ankommer på tjänsteman vid ombudsmannaexpeditionen eller särskilt utsedd föredragande”. Enligt bestämmelsen kan dock beslut att avvisa ett ärende eller avskriva ett ärende från handläggning fattas utan en sådan före- En ombudsman kan enligt bestämmelsen också avgöra andra ärenden utan föredragning, om särskilda skäl motiverar det. En likalydande bestämmelse hade intagits JO-instruktion utifrån ett förslag som JO-utredning hade lämnat. krävts särskilda skäl för att en ombudsman skulle kunna fatta andra beslut än beslut om avvisning eller avskrivning utan föredragning. emellertid i sitt betänkande att ett ärende normalt borde avgöras efter före- dragning, men att beslut att avvisa ett ärende eller avskriva ett ärende från handläggning borde kunna fattas utan föredragning. särskilt sådana fall då en byråchef beslutade att avskriva ett ärende som han eller hon själv förberett. Enligt utredningen torde föredragning vanligtvis behöva ske då en ombudsman fattade ett avskrivningsbeslut i ett ärende som förberetts av en tjänsteman och när en byråchef fattade ett avskrivningsbeslut i ett ärende som förberetts av en föredragande. Beslut som inte innebar avvisning eller avskrivning borde enligt utredningen kunna avgöras utan föredragning endast om det fanns särskilda skäl, mot bakgrund av att sådana beslut i allmänhet innefattade kritik och att ett föredragningsförfarande var ägnat att belysa ärendet på ett bättre sätt än avgörande utan föredragning.1052 Att ärendena skulle föredras av en tjänsteman vid ombudsmannaexpedi- tionen eller en särskilt utsedd föredragande föreskrevs redan i 15 § i 1967 års Bakgrunden var att JO-utredning hade föreslagit ändringar i den dåvarande JO-instruktionen men inte några föreskrifter om hur beslut i tillsynsärenden skulle fattas eller vad besluten skulle innehålla.1053 Regeringen bedömde att utformningen av en instruktion för JO var beroende av ställningstagande till frågan om antalet ombudsmän, alltså hur många ombudsmän ämbetet skulle ha. Regeringen lämnade därför inte något förslag till instruktion till . För att lättare kunna överblicka de alternativ som framförts under remissförfarandet upprättades dock en pro- memoria inom vilken bifogades regeringens proposi- tion.1054 För att belysa hur en instruktion kunde tänkas utformas, med utgångs- 1052 Se SOU 1975:23 s. 226 och KU 1975/76:22 s. 76. 1053 Jfr SOU 1965:64 s. 9 f. 1054 Se prop. 1967:32 s. 105 f. NY LAG MED INSTRUKTION FÖR OMBUDSMÄN punkt i vissa förslag och synpunkter från remissbehandlingen, upprättades ett utkast till instruktion som bifogades som bilaga till departementets pro- memoria. Utkastet hade disponerats efter samma grundprincip som allmänna verksstadgan1055 och de instruktioner för statliga myndigheter som utfärdades . Departementets utkast till instruktion för JO kom därmed att innefatta en föreskrift om att ärendena skulle avgöras efter föredragning av en tjänsteman vid ombudsmannaexpeditionen eller en särskilt utsedd före- dragande. I sammanhanget kan noteras att regeringen i fråga om bemanning av ombudsmannaexpeditionen bl.a. föreslog att det vid de respektive ombuds- männens kansli skulle inrättas ytterligare tjänster för byråchefer och byrå- direktörer, vars uppgifter skulle bestå i beredning och föredragning av ärenden. Vid sidan av denna ordinarie personal skulle ombudsmännen kunna anlita extra arbetskraft, t.ex. för att möta en tillfällig arbetsanhopning av göromål eller tillgodose behov av särskild expertis inom ett visst ämnes- område.1056 Vid sin behandling av propositionen fann att departe- mentets utkast till författningstext var väl ägnat att ligga till grund för en ny instruktion för JO och föreslog att alla paragrafer skulle antas, med undantag för fyra paragrafer som fick en annan avfattning och som inte är relevanta i detta sammanhang.