urf · H9A5URF2 · 2022-05-18 00:00:00 — kunde leda till att JO-institutionen förlorade i saklig betydelse.770 Eftersom JO-utredning såg som sin främsta uppgift att söka komma till rätta med JO:s stora arbetsbörda blev det naturligt för utredningen att ifrågasätta bl.a. omfattningen av inspektionsverksamheten och prioriteringen mellan klagomålsprövningen och inspektionsverksamheten. konstaterade bl.a. att justitieombudsmännen hade olika uppfattningar om inspektionsverksamheten var en så värdefull metod för att utöva tillsyn över myndigheterna att den borde bibehållas i dess dåvarande omfattning.771 Enligt utredningen ansåg JO att inspektionsverksamheten var så viktig att han skulle vilja minska klagomålsprövningen för att få mer tid åt Utredningen noterade att JO var tämligen nöjd med den dåvarande inspektionsverksamheten och att JO ansåg det väsentligt att ombudsmannen besökte myndigheterna och lärde känna deras arbetsförhållanden, om han skulle kunna fungera väl Även ställföreträdande JO fann att inspektionsverksamheten var betydelsefull. ansåg emellertid för sin del att klagomålsprövningen var viktigast och menade att ämbetet borde organiseras med hänsyn till denna, varefter man fick se om det blev någon tid över åt inspektioner. han att JO borde inspektera endast om anledning förekom i ett särskilt ärende. Vad som enligt JO-utredning främst motiverade inspektions- verksamheten var dess troliga preventiva effekt. Utredningen uttalade bl.a. att redan det förhållandet att en myndighet vet att den blir utsatt för en inspektion av JO torde åtminstone i någon mån vara ägnat att öka tjänstemännens noggrannhet och strävan att iaktta gällande bestämmelser.772 Därutöver var inspektionerna enligt utredningen ett sätt för JO att upptäcka begångna fel och utgjorde således ett led för att beivra dessa. 769 Se bet. KU1LU 1967:1 s. 10 f. 770 Se bet. KU1LU 1967:1 s. 8 f. 771 Se SOU 1975:23 s. 119. 772 Se SOU 1975:23 s. 119. konstaterade utredningen att inspektioner var både tids- och resurskrävande samt att det var samma medarbetare hos JO som ägnade sig åt såväl klagomålsprövning som inspektioner. Utredningen fann att inspektions- verksamheten inkräktade på arbetet med att pröva klagomål och att inspektioner inte tillgodosåg den enskildes behov av rättssäkerhetskontroll på samma omedelbara sätt som vid klagomålsprövning. Enligt utredningen fanns en risk att JO under inspektioner främst upptäckte formella fel, men inte ”allvarligare sakliga fel”.773 Vidare noterade utredningen att antalet myndig- heter under JO:s tillsyn var så stort att det var en övermäktig uppgift för JO att under en rimlig tidsrymd besöka dem alla. Inspektioner inträffade därför sällan på en myndighet. Utredningens avslutande anmärkning var att JO i första hand borde ägna sig åt inspektioner på förekommen anledning, men att andra inspektioner borde ske i viss utsträckning och då företrädesvis inriktade på särskilt utvalda frågor.774 Sammanfattningsvis föreslog JO-utredning en rad åtgärder för att åstadkomma en lättnad i JO:s arbetsbörda, såsom förändringar i klagomåls- prövningen och inspektionsverksamheten, omorganisation av och delegation av beslutanderätt (se avsnitt 3.2.2). Vissa förslag som lades fram av utredningen godtogs inte av . Sålunda föreslog exempelvis utredningen att generalklausulen skulle behållas, men att dess lydelse skulle ändras i viss mån.775 fann dock vid sin behandling av utredningens förslag att någon generalklausul inte var påkallad och att det i stället helt skulle överlämnas åt JO att avgöra om ett ärende skulle tas upp till prövning.776 Någon bestämmelse motsvarande den tidigare generalklausulen togs därför inte in i instruktionen vid JO-reform. Däremot infördes den s.k. tvåårsregeln som alltjämt finns i 20 § JO-instruktionen och som innebär att JO inte bör ta upp sådana förhållanden till utredning som ligger om det inte finns särskilda skäl för det. underströk vid JO-reform att klagomåls- prövningen var JO:s viktigaste uppgift och mest ägnad att tillgodose syftet med JO:s verksamhet i stort.777 För att en lättnad i arbetsbördan skulle uppnås rekommenderade utskottet att JO i större utsträckning än tidigare skulle utnyttja möjligheten att överlämna klagomål till en annan myndighet för utredning och prövning.778 Det underströks också att JO borde underlåta att ta upp klagomål till prövning när ordinarie överklagandemöjligheter fortfarande stod öppna.779 Mot bakgrund av den betydelse som utskottet tillmätte klago- målsprövningen, ansågs en inskränkning av inspektionsverksamheten – och då 773Se SOU 1975:23 s. 120. 774Se SOU 1975:23 s. 122. 775Se SOU 1975:23 s. 106. KU 1975/76:22 s. 52. KU 1975/76:22 s. 51. KU 1975/76:22 s. 52. KU 1975/76:22 s. 53. i första hand de rutinmässiga inspektionerna780 – vara ofrånkomlig. uttalade att JO:s inspektionsverksamhet i första hand skulle inriktas på myndigheter som JO på grund av klagomålsfrekvensen eller andra orsaker fann anledning att särskilt kontrollera. I den mån arbetsbördan gjorde det möjligt borde enligt utskottet även andra inspektioner företas, regelbundet eller stickprovsvis, varvid inspektionerna lämpligen borde inriktas på studiet av särskilt utvalda frågor.781 Sedan 1975 års JO-reform anges i 5 § första stycket JO-instruktionen att ombudsmännens tillsyn bedrivs genom prövning av klagomål från allmän- heten samt genom inspektioner och andra undersökningar, som ombuds- männen finner påkallade. uttalade att innehållet i paragrafen motsvarade i stort sett första stycket i 2 § JO-instruktion, men att bestämmelsen hade omformulerats för att ”tydligare markera att klago- målsprövningen är det väsentligaste inslaget i ombudsmännens tillsyn”.782 Bestämmelsen har fortfarande samma lydelse. godtog utredningens förslag om en fjärde ombuds- man men avvisade ett förslag om en möjlighet att delegera beslutsrätt i avvisnings- och avskrivningsärenden till vissa tjänstemän.783 Enligt utskottet var det angeläget för allmänhetens förtroende för att ”de som klagar hos JO verkligen når fram till vederbörande ombudsman”.784 I direktiven JO-utredning angavs en viktig fråga vara avvägningen mellan klagomålsprövningen och inspektionsverksamheten.785 Där uttalades också att det var möjligt att en viss förskjutning av JO:s verksamhet till förmån för inspektionsverksamheten borde komma till stånd. utskottet hade utvecklingen visat betydelsen av JO:s insatser när det gäller granskningen av principiellt viktiga lagstiftningsområden. att justitieombudsmännen själva var överens om att sådana uppgifter borde komma mer i förgrunden. förklarades i direktiven att konstitutions- utskottet därmed inte ansåg att klagomålsprövningen var mindre betydelsefull. Tvärtom hörde klagomålsprövningen enligt till JO:s JO-utredning delade i allt väsentligt utskottets ståndpunkt. Utredningen noterade att JO utövade sin tillsyn genom inspektions- och projektverksamhet samt klagomålsprövning. samtliga dessa delar i JO:s verksamhet var nödvändiga för att JO skulle kunna 780 Historiskt har man vid diskussion av JO:s inspektionsverksamhet skilt på inspektioner som företas av en speciell anledning (inspektioner på förekommen anledning) och inspektioner som sker rutinmässigt (regelbundna inspektioner eller rutininspektioner). SOU 1985:26 s. 168. 781 Se bet. KU 1975/76:22 s. 54 f. 782 Se bet. KU 1975/76:22 s. 69. 783 Se bet. KU 1975/76:22 s. 63 f. 784 Se bet. KU 1975/76:22 s. 65. 785 Se bet. KU 1982/83:7 s. 8. fullfölja sin tillsynsverksamhet på ett riktigt sätt.786 Enligt utredningen var det inte i första hand klagomålsprövningen, utan inspektions- och projektverk- samheten – med undantag för rena rutininspektioner – som var mest effektiva när det gällde att förverkliga syftet med , att tillgodose rätts- säkerheten.787 Huvudsyftet med JO:s inspektions- och projektverksamhet borde alltså, enligt utredningen, vara att tillgodose allmänhetens behov av rättssäkerhet. Utredningen ansåg därför att antalet rutinartade inspektioner borde begränsas och undersökningar av en viss typ av myndigheter eller av ett visst lagstiftningsområde intensifieras.788 Enligt utredningen skulle JO:s projektverksamhet fortsätta och intensifieras. Projektverksamheten innebar att JO kompletterade sin sedvanliga tillsyn med systematiska undersökningar av bestämda delar av en myndighets ansvarsområde för att bl.a. få en mer övergripande bild av om en viss lagstiftning fungerade och tillämpades enhetligt och effektivt.789 Vägledande vid inspektionerna skulle vara rätts- säkerhetsaspekten.790 Utredningen slog dock fast att detta inte borde ske på bekostnad av klagomålsprövningen, utan att JO borde ha resurser som medgav tillräckliga insatser på båda områdena.791 Utredningen konstaterade att JO visserligen borde vara i princip fri att välja vad som ska tas upp till närmare granskning och vad tillsynen ska inriktas på, men framhöll att klagomål inte bör avvisas för att JO ska hinna med annan verksamhet. Sålunda borde JO, enligt utredningen, utnyttja sin principiella frihet att bestämma inriktningen av sin tillsyn med stor försiktighet i fråga om klagomåls- prövningen.792 Utredningen konstaterade därvid att JO tillämpade en generös praxis som i hög grad var önskvärd att behålla.793 Vid sin behandling av utredningens betänkande anförde konstitutions- utskottet bl.a. att JO:s huvuduppgift är att tillvarata de enskildas intresse av en lagenlig och korrekt behandling från myndigheternas sida och att JO:s arbete med klagomål från enskilda ska ha prioritet i förhållande till andra uppgifter.794 I praktiken, anförde utskottet, är det i själva verket klagomålshandläggningen som i stor utsträckning styr JO-verksamheten. Utskottet fann att utrymmet för andra uppgifter var avhängigt av de resurser som klagomålshandläggningen krävde.795 Utskottet konstaterade att det inte går att dra någon skarp gräns mellan JO:s rutininspektioner och övriga slag av inspektioner liksom inte heller mellan JO:s ämnesinriktade inspektioner och JO:s projektverksamhet. Enligt utskottet fanns det inte anledning för att ange några närmare riktlinjer för i vilken omfattning JO skulle ägna sig åt de olika slagen av 786Se SOU 1985:26 s. 143. 787Se SOU 1985:26 s. 142. 788Se SOU 1985:26 s. 172 f. 789Se SOU 1985:26 s. 156 och 80. 790Se SOU 1985:26 s. 173. 791Se SOU 1985:26 s. 143. 792Se SOU 1985:26 s. 156. 793Se SOU 1985:26 s. 157. KU 1986/87:2 s. 10 och 19. KU 1986/87:2 s. 19 f. Utskottet anförde att det borde överlämnas åt JO:s egen bedömning att avgöra vilka verksamhetsformer som bäst gagnade syftet med JO-verksamheten. När det gällde inriktningen av JO:s inspektions- och projektverksamhet anslöt sig utskottet till utredningens bedömning, att en intensifiering borde ske av JO:s granskning av sådana kommunala och landstingskommunala organ som hade hand om uppgifter enligt statlig special- lagstiftning.796 Reformer 1995 och med anledning av JO-utredning Genom en ändring i organisation återinfördes en ordning med tjänstgörande ställföreträdande ombudsmän (se avsnitt 3.4). Bakgrunden var i huvudsak att ärendetillströmningen hade ökat och att det fanns en tendens till ökning av ärendebalanserna. Följaktligen infördes en bestämmelse i 15 § tredje stycket JO-instruktionen som alltjämt gäller, enligt vilken en ställföreträdande ombudsman får tas i anspråk för tjänstgöring om någon ombudsman på grund av en längre tids sjukdom blir förhindrad att utöva sin tjänst eller om det av annat särskilt skäl finns behov av en ställföreträdande ombudsmans tjänstgöring. I bestämmelsen anges även att det ankommer på chefsJO att besluta om en ställföreträdande ombudsmans tjänstgöring som ombudsman. Det kan härvid noteras att i sin bedömning uttalade bl.a. att möjligheten att använda ställföreträdande ombudsmän ska utnyttjas restriktivt (se bet. 1994/95:KU33). JO-utredning hade i uppdrag att göra viss översyn av JO- instruktionen mot bakgrund av den kontinuerligt ökande ärendetillströmningen av framför allt antalet klagomålsärenden.797 Som en följd av utredningen infördes en delegationsmöjlighet i 22 § JO-instruktionen för att möjliggöra en anpassning av JO:s handläggnings- och beslutsformer till den ökade tillströmningen av klagomål.798 Bestämmelsen, som alltjämt gäller, kom att utformas i enlighet med förslag. Sålunda får en justitieombudsman genom särskilt beslut bemyndiga tjänsteman vid ombuds- mannaexpeditionen att på ombudsmannens vägnar dels verkställa inspektion, dels fatta beslut i ärenden som väckts genom klagomål. Bemyndiganden får inte innefatta rätten att göra en framställning till eller regeringen, göra kritiska eller vägledande uttalanden, väcka åtal eller anmäla befattnings- havare till disciplinärt förfarande eller överlämna ett ärende till en annan myndighet. Vidare ska ärenden där ett skriftligt yttrande eller skriftliga upplysningar har inhämtats från en berörd myndighet eller tjänsteman alltid avgöras av en ombudsman, även om beslutet inte innefattar någon kritik. Av avgränsningen följer även att beslut i ärenden där det under handläggningen förekommit åtgärder såsom föreläggande eller utdömande av vite alltid bör fattas av en ombudsman.799 KU 1986/87:2 s. 20. 2009/10:KU24 och rskr. 2009/10:174–175. 2009/10:RS5, bet. 2010/11:KU7 och rskr. 2010/11:149. 2010/11:KU7 s. 10. Vissa uttalanden om avvägningen mellan klagomålsprövningen och inspektionsverksamheten Som framgått under rubriken JO-reform och JO-reform i framställningen ovan, har i samband med båda dessa reformer uttalat att klagomålsprövning från enskilda ska ha prioritet i förhållande till andra arbetsuppgifter eftersom den har ansetts vara mest ägnad att uppfylla syftet med JO:s verksamhet i stort.800 har senare – vid sin årliga behandling av JO:s ämbetsberättelse – vidhållit denna uppfattning och anfört bl.a. att dessa uttalanden är giltiga och att klagomåls- hanteringen därför bör prioriteras även i fortsättningen. Utskottet har emellertid framhållit att inspektioner självfallet också är en viktig del av ombudsmännens verksamhet.801 Utskottet har även uttryckt att utskottet ser positivt på JO:s ambition att utveckla inspektionsverksamhet.802 Vidare har utskottet uttalat att JO:s inspektionsverksamhet, inte minst de oanmälda inspektionerna, utgör ett viktigt komplement till JO:s löpande klagomåls- hantering.803 Avvägningen mellan JO:s klagomålsprövning och inspektionsverksamhet har även diskuterats i doktrinen. Sålunda har bl.a. tidigare chefsJO uttalat sin syn på frågan enligt följande.804 De begränsningar av JO:s möjligheter att agera som extraordinärt tillsynsorgan som kommer till uttryck bl.a. i KU:s uttalanden att JO bara kan göra punktvisa insatser och att klagomålshanteringen är JO:s viktigaste uppgift har varit bestämmande för dimensioneringen av och anslagstilldelningen till . Det utrymme som till äventyrs blir över för inspektioner och andra undersökningar är således helt beroende av hur mycket tid som går åt för handläggningen av klagomålen. Det föreligger här en gammal åsiktsskillnad mellan och justitieombudsmännen. JO:s klagomålshantering har naturligtvis en viktig psykologisk effekt; möjligheten att klaga till JO ger de enskilda en känsla av trygghet, och den bidrar omvänt till att myndigheternas befattnings- havare blir mer noggranna. JO:s repressiva instrument, åtalsrätten och rätten att göra disciplinanmälan, är här av särskild betydelse. Det kan med fog sägas att redan existensen av den enskildes rätt att klaga till JO har en betydande preventiv effekt. Klagomålen ger vidare JO värdefull kunskap om de problem som medborgarna möter i sina mellanhavanden med myndigheterna. Åandra sidan är JO:s möjligheter att hjälpa en klagande att komma till sin rätt synnerligen begränsade. JO kan inte ändra en myndighets beslut och inte heller ge bindande direktiv till en myndighet. Om JO försökte sig på att ge en rekommendation till en myndighet att den t.ex. skall göra en materiell omprövning av ett beslut, skulle det med fog kunna hävdas att JO inkräktade på området för myndigheternas grundlagsskyddade själv- ständighet i den rättstillämpande verksamheten. Ett sådant förfarande skulle vidare innebära att JO i strid med vad som gäller för JO:s uppdrag 800 Se bet. KU 1975/76:22 s. 51, rskr. 1975/76:27 och bet. KU 1986/87:2 s. 19, rskr. 1986/87:3. 2015/16:KU7 s. 17. 2017/18:KU11 s. 21. 2019/20:KU11 s. 25. 804Se (2005) s. 96 f. tog på sig en överprövningsuppgift som ankommer på förvaltnings- domstolarna. JO kan således inte som sina kolleger i många andra länder berömma sig av att ha sett till att en klagande får den pension, det bidrag eller det tillstånd som han eller hon enligt ombudsmannens uppfattning är berättigad till. Det bästa som klagomålshanteringen hos JO kan leda till för den enskilde är att handläggningen av hans ärende påskyndas, att han får tillfredsställelsen av att ha rätt och – i vissa fall – att han får ett beslut som han kan lägga till grund för en framställning om skadestånd. Endast någon enstaka gång leder ett klagomål till ett åtal eller en disciplinanmälan. Man måste vidare beakta att inte mer än 10–av alla klagomål – som uppgår till omkring 4 500 – leder till någon form av kritik; mellan av alla klagomål avskrivs i själva verket utan någon som helst utredning. Allmänhetens – och även mediernas – överdrivna föreställningar om JO:s möjligheter att ingripa är ägnade att leda till besvikelser och det föreligger därmed en icke försumbar risk för att under olyckliga omständigheter kan komma att hamna i en förtroendekris. JO:s kanske största betydelse som skydd för den enskildes rätts- säkerhet ligger i institutionens allmänt kvalitetshöjande roll; verksamheten är i första hand framåtsyftande och preventiv. JO har därför beskrivits som en ”riktlinjeproducerande klagomur”. [fotnot här utelämnad; utredningens anm.] Det är genom vägledande uttalanden, särskilt på de process-, förvaltnings- och offentlighetsrättsliga områdena, som JO i första hand har bidragit till att höja den rättsliga standarden hos myndigheternas verk- samhet. Av vad som har sagts framgår emellertid att endast en mycket liten del av klagomålen ger upphov till sådana uttalanden. Härtill kommer att urvalet av frågor som på detta sätt kommer under JO:s prövning är i hög grad slumpartat. Erfarenheten visar tydligt att en verksamhetsform som ger stort utbyte i JO:s allmänt kvalitetshöjande verksamhet är inspektionerna, särskilt systematiska sådana. [fotnot här utelämnad; utredningens anm.] Inspektionerna – och initiativ föranledda av iakttagelser vid inspektioner [fotnot här utelämnad; utredningens anm.] – ger JO möjlighet att finna systematiska fel i myndigheternas rutiner och brister i lagstiftningen som bör avhjälpas. Också frågor som gäller myndigheternas resurser och sätt att organisera sitt arbete kan uppmärksammas på detta sätt. Inspektionerna har också den positiva betydelsen att såväl myndig- heter som allmänhet kan se JO i arbete och få bättre förståelse för JO:s verksamhet som JO:s personal får bättre kunskap om myndigheternas verksamhet och arbetsvillkor. En annan arbetsform av stort värde utgörs av en systematisk användning på särskilda områden av JO:s rätt att ta upp ärenden på eget initiativ. I en specialundersökning kan ingå såväl klagomålsärenden som inspektioner och enskilda initiativärenden. Enligt min mening skulle allmänheten tjäna på att i någon mån omprövade sin syn på inriktningen av JO:s verksamhet. Även fort- sättningsvis bör klagomålshanteringen vara JO:s huvuduppgift. Det skulle emellertid vara av stort värde för skyddet för medborgarnas rättsäkerhet [sic!] om JO gavs större möjligheter att genomföra inspektioner och ta tvingas JO se det allra mesta av sina resurser tas i anspråk av en ström av klagomål som i de flesta inte ger något resultat av bestående värde vare sig för den enskilde eller för rättsutvecklingen. Detta är inte ett rationellt sätt att använda den juridiska kompetens och det engagemang i rättssäkerhetsfrågor som finns hos . En begränsad förändring av inriktningen av JO:s verksamhet av det slag som jag nu har nämnt skulle enligt min mening påtagligt öka effektiviteten i JO:s verksamhet och därmed ytterligare stärka allmänhetens och mediernas förtroende för ämbetet och dess verksamhet. När det gäller diskrepansen mellan allmänhetens – och mediernas – förvänt- ningar på JO och vad JO faktiskt kan göra har tidigare chefsJO uttalat att det kan finnas anledning att något nyansera beskrivning.805 har anfört att han för sin del tror att åtskilliga klagande kan känna en viss tillfredsställelse med att JO åtminstone, genom att infordra handlingar eller inhämta muntliga upplysningar, har tittat närmare på det ärende eller det handlande som klaganden är missnöjd med. Enligt kan nog många acceptera att JO sedan av olika skäl inte funnit anledning att gå vidare i saken. I fråga om avvägningen mellan klagomålsprövningen och inspektions- verksamheten har synpunkter liknande de som anförts av framförts av tidigare ombudsmän även i andra sammanhang. Vid ett offentligt seminarium som anordnades av under rubriken ”Kontrollmakten och JO ” övervägde exempelvis dåvarande JO ”metoderna för hur på bästa sätt ska fullgöra sitt uppdrag”.806 anförde därvid att det inte är främst genom klagomålshanteringen som ombudsmännen får underlag för en effektiv granskning av lagligheten i den offentliga verksamheten. I stället är det, enligt henne, ofta i samband med inspektioner som ombudsmännen i ett vidare perspektiv kan upptäcka systematiska fel i ärendehandläggningen och bristfälliga rutiner som i värsta fall kan drabba många människor. Enligt kan ombudsmännen genom en dialog med den berörda myndigheten också få kännedom om svårigheter i den konkreta rättstillämpningen och bli uppmärk- sammade på otydligheter och andra brister i lagstiftningen. Problemet är dock, enligt , att ombudsmännen inte har resurser för att ägna sig åt inspektionsverksamhet i tillnärmelsevis den utsträckning som vore önskvärt för att på bästa sätt fullgöra sitt uppdrag, varför behovet av en anpassning av granskningsverksamheten borde diskuteras. 7.2.4Ärendeutvecklingen under verksamhetsåren 2010/11–2019/20 Av nedanstående tabell, som är hämtad från JO:s ämbetsberättelse för /20, framgår att det totala antalet nyregistrerade ärenden 805Se (2009) s. 289. 806Se 2003/04:URD8 s. 10. hos JO – inklusive ärenden hos Opcat-enheten – har ökat stadigt från verksam- /11 till 2019/20, alltså under en tioårsperiod.807 har ärendeutvecklingen varierat för de olika ärende- kategorierna enligt, i huvudsak, följande. Antalet nyregistrerade klagomålsärenden uppgick till 6 872 under verksam- /13, och hade varit i princip oförändrat . Därefter vidtog en viss ökning, och /15 nyregistrerades 7 143 klagomålsärenden hos JO. Antalet ärenden ökade markant under de två påföljande verksamhetsåren. Således nyregistrerades 7 807 klagomålsärenden /16 och 8 531 ärenden /17. Ökningen av klagomålsärendena fortsatte även under verksamhetsåren 2017/18 och 2018/19, men öknings- takten avtog något. En ny kraftig ökning ägde dock rum /20, varvid 9 598 klagomålsärenden nyregistrerades hos JO. Den sistnämnda ökningen av nya klagomålsärenden kan i viss utsträckning härledas till coronapandemin. För att minska spridningen av covid-19 införde många statliga och kommunala verksamheter olika typer av restriktioner . Sådana restriktioner innebar bl.a. begränsningar i olika frihets- berövade gruppers möjligheter att ta emot besök, genomföra permissioner m.m.Enligt JO:s ämbetsberättelse för /20 var också de områden som ökade mest i absoluta tal under detta år ärenden som rörde 2020/21:JO1 s. 607. kriminalvård, hälso- och sjukvård samt socialtjänst.808 I ämbetsberättelsen anges även att det var en påtaglig ökning av antal ärenden fr.o.m. rörande framför allt kriminalvård och hälso- och sjukvård och att ca 330 nya klagomålsärenden helt eller till övervägande del bedöms vara relaterade till coronapandemin. När det gäller ärendeutvecklingen avseende JO:s initiativärenden och inspektioner under verksamhetsåren 2010/11–2019/20 noteras inledningsvis följande.