urf · H9A5URF2 · 2022-05-18 00:00:00 — Frågan om ombudsmannainstitutionernas förhållande till dataskyddsför- ordningen har även diskuterats i bl.a. den nordiska ombudsmannakretsen.284 Det har här framkommit att det råder skillnader i inställning till om respektive lands ombudsman kan stå under tillsynsmyndighetens övervakning. I har man exempelvis funnit att justitieombudsman inte står under en sådan myndighets tillsyn. Således har i i den lag som kompletterar dataskyddsförordningen tagits in en bestämmelse som anger att tillsyns- myndigheten, dataombudsmannen, inte övervakar justitieombudsmannen eller statsrådets justitiekansler (se 3 kap. 14 § dataskyddslagen [5.12.2018/1050]). Undantaget motiverades bl.a. med att justitieombudsmannen enbart kan granskas av och dess grundlagsutskott samt att den konstitutionella hierarkin i medför att en myndighet under regeringen inte kan granska en myndighet under (se grundlagsutskottets utlåtande GrUU 14/2018 rd). I sammanhanget kan nämnas att det för svensk del inte fördes någon mot- svarande diskussion om JO vid behandlingen av den föreslagna dataskydds- lagen (jfr prop. 2017/18:105 och bet. 2017/18:KU23). Enligt 1 kap. 2 § data- skyddslagen har vidare såväl dataskyddsförordningens som dataskyddslagens tillämpningsområde utökats, med de undantag som anges i 1 kap. 3 § data- skyddslagen, till att även avse bl.a. behandling av personuppgifter som utgör ett led i en verksamhet som inte omfattas av unionsrätten. Även om man, med avvikelse från kommissionens ställningstagande, skulle finna att JO:s verk- samhet inte omfattas av unionsrätten, skulle behandlingen av personuppgifter i verksamheten således ändå omfattas av dataskyddsförordningen och data- skyddslagen. 282Se dom i målet VQ mot Land (C‑272/19). 283Se Europeiska ombudsmannens avslutande rapport i frågeställningsärendet Q5/2017/JN om hur EU:s allmänna dataskyddsförordning tillämpas på nationella ombudsmän. 2019/20:JO1 s. 47. Arbetsmiljölagstiftningen har som syfte att förebygga ohälsa och olycksfall i arbetet samt i övrigt uppnå en god arbetsmiljö. En arbetsgivare ansvarar bl.a. för att vidta alla åtgärder som behövs för att förebygga att en arbetstagare utsätts för ohälsa eller olycksfall. Arbetsgivaren ska systematiskt planera, leda och kontrollera verksamheten på ett sätt som leder till att arbetsmiljön upp- fyller föreskrivna krav på en god arbetsmiljö (1 kap. 1 § och 3 kap. 2 och 2 a §§ arbetsmiljölagen [1977:1160]). Genom bemyndiganden i arbetsmiljö- lagen delegeras en rätt till regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer, att meddela föreskrifter om arbetsmiljön och allmänna skyldig- heter i fråga om denna som behövs för att förebygga ohälsa och olycksfall i arbetet. Regeringen har i arbetsmiljöförordningen (1977:1166) bemyndigat att meddela föreskrifter inom ett flertal områden som omfattas av arbetsmiljölagen. Dessa bestämmelser omfattar även JO i egen- skap av arbetsgivare. Genom de nu nämnda författningarna har implementerat rådets direktiv om åtgärder för att främja förbättringar av arbetstagarnas säkerhet och hälsa i arbetet (89/391/EEG). har enligt sin instruktion ansvar för bl.a. arbetsmiljö- och arbetstidsfrågor. Myndigheten har särskilt i uppgift att ha tillsyn över att lag- stiftningen på dessa områden följs (1 och 2 §§ förordningen [2007:913] med instruktion för ). Enligt 7 kap. 1 § arbetsmiljölagen har tillsyn över att arbetsmiljölagen och föreskrifter som meddelas med stöd av lagen följs. Av arbetsmiljölagen följer att en arbetsgivare har ett antal skyldigheter. En av de mer grundläggande skyldigheterna är att arbetsgivaren ska vidta alla åtgärder för att förebygga att arbetstagaren utsätts för ohälsa eller olycksfall. I lagen ställs även krav på arbetsmiljöns beskaffenhet. Bland annat ska en arbetslokal vara så utformad att den är lämplig ur arbetsmiljösynpunkt (2 kap. 3 § arbetsmiljölagen). Vidare ska de arbetshygieniska förhållandena när det gäller luft, ljud, ljus, vibrationer och liknande vara tillfredsställande (2 kap. 4 § arbetsmiljölagen). Lagens bestämmelser är allmänt hållna men preciseras genom de föreskrifter som meddelat. En stor del av dessa föreskrifter rör mer riskfyllda kategorier av yrken och arbetsplatser. Vissa skulle dock även kunna omfatta JO:s verksamhet och lokaler. Som exempel kan nämnas att föreskrifter ställer krav på lokalernas utformning för att så långt som det är möjligt förebygga risk för våld och hot om våld. Vidare finns t.ex. gränsvärden för hur mycket radon som får före- komma i en lokal. En arbetsgivare ska utan dröjsmål underrätta om döds- fall eller svårare personskada som har inträffat i samband med arbetets utförande. En arbetsgivare ska också utan dröjsmål underrätta Arbetsmiljö- verket om skador i samband med arbetet som drabbat flera arbetstagare och om tillbud som inneburit allvarlig fara för liv och hälsa. (2 § arbetsmiljöförordningen.) JO har anmält fyra tillbud och olyckor till . Anmälningarna har inte föranlett några närmare åtgärder från Arbetsmiljö- verkets sida. ska ges tillträde till ett arbetsställe för tillsyn enligt arbetsmiljölagen (7 kap. 5 § arbetsmiljölagen). För sin tillsyn har Arbets- miljöverket även rätt att bl.a. erhålla de upplysningar och handlingar som behövs (7 kap. 3 § arbetsmiljölagen). Även om det skulle kunna vara motiverat att i vissa situationer tar del av handlingar i ett tillsyns- ärende, t.ex. om en anmälare framfört hot mot en tjänsteman hos JO, bör myndigheten i regel inte behöva ta del av handlingar och uppgifter som före- kommer i JO:s tillsynsverksamhet för att utföra sitt uppdrag. Om uppgifterna inte behövs för tillsyn får JO pröva om eventuell sekretess skulle kunna upprätthållas gentemot verket (jfr 10 kap. 17 och 28 §§ OSL). I den utsträckning , med eller utan avsikt, skulle ta del av uppgifter i JO:s tillsynsverksamhet följer av 11 kap. 1 § OSL att den eventuella sekretess som gäller hos JO för uppgifterna överförs till . Om vid sin granskning skulle finna brister har myndig- heten möjlighet att meddela de förelägganden och även de förbud som behövs för att arbetsmiljölagen eller föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen ska följas. Ett föreläggande kan förenas med vite (7 kap. 7 § arbetsmiljölagen). Sådana beslut kan överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Arbetsmiljö- verket kan dock förordna att ett beslut ska gälla trots att det inte vunnit laga kraft (9 kap. 1 och 5 §§ arbetsmiljölagen). Det finns således en möjlighet för att med omedelbar verkan förbjuda JO att använda sina lokaler om verket skulle bedöma att det fanns en omedelbar fara för de anställdas liv och hälsa. Ett sådant förbud skulle, åtminstone på kort sikt, påverka ombudsmännens möjligheter att bedriva sin tillsynsverksamhet. Den som med uppsåt eller av oaktsamhet bryter mot ett föreläggande eller förbud kan dömas till ansvar. I straffskalan finns såväl böter som fängelse upp till . (Se 8 kap. 1 § arbetsmiljölagen.) har även bemyndigats att meddela föreskrifter om påförande av sanktionsavgifter om en arbetsgivare överträder vissa av verkets skyddsföreskrifter (8 kap. 3 § arbetsmiljölagen och 18 § arbetsmiljöförord- ningen). De skyddsföreskrifter som i första hand skulle kunna omfatta JO:s verksamhet har dock inte förenats med någon föreskrift om sanktionsavgift. Tillsyn enligt lagen (2021:890) om skydd för personer som rapporterar om missförhållanden Vid sidan av sitt uppdrag att utöva tillsyn över att arbetsmiljölagen och föreskrifter som meddelas med stöd av den lagen följs ska se till att verksamhetsutövare285 uppfyller sina skyldigheter att ha interna rapporteringskanaler och förfaranden för rapportering och uppföljning enligt lagen (2021:890) om skydd för personer som rapporterar om missförhållanden (visselblåsarlagen) som trädde i kraft . införandet av lagen genomfördes och rådets direktiv (EU) 2019/1937 av om skydd för personer som rapporterar om överträdelser av unionsrätten. Visselblåsarlagen ger under vissa förutsättningar skydd för den som i ett arbetsrelaterat sammanhang rapporterar om missförhållanden som det finns ett allmänintresse av att de kommer fram. En verksamhetsutövare får, under de förutsättningar som anges i lagen, inte hindra eller försöka hindra rapportering eller på grund av rapportering vidta repressalier. En överträdelse av förbuden mot hindrande åtgärder och repressalier kan leda till skadeståndsansvar. 3 kap. 1 och 4 §§ visselblåsarlagen.) I 5 kap. 2 § visselblåsarlagen föreskrivs att en verksamhetsutövare som vid ingången av kalenderåret hade 50 eller fler arbetstagare är skyldig att ha interna rapporteringskanaler och förfaranden för rapportering och uppföljning. Kravet på interna rapporteringskanaler och förfaranden för rapportering och uppföljning ska tillämpas först för verksamhetsutövare som driver privat verksamhet och som har 50 till 249 arbetstagare. verksamhetsutövare ska kravet tillämpas första gången (se punkt 2 i övergångsbestämmelserna till visselblåsarlagen). övare ska också vid den angivna tidpunkten ha utsett oberoende och själv- ständiga personer eller enheter som ska vara behöriga att på verksamhets- utövarens vägnar ta emot rapporter och ha kontakt med rapporterande personer, följa upp det som rapporteras och lämna återkoppling om upp- följningen till rapporterande personer (se 5 kap. 5 § visselblåsarlagen). uppdrag att utöva tillsyn över verksamhetsutövarna har lämnats till myndigheten i 3 kap. 1 § förordningen (2021:949) om skydd för personer som rapporterar om missförhållanden. En verksamhetsutövare som är föremål för tillsyn ska på begäran av en tillsynsmyndighet lämna de upplysningar och handlingar som behövs för får besluta de förelägganden som behövs för att verksamhetsutövaren ska fullgöra sin uppgiftsskyldighet eller för att verk- samhetsutövaren ska fullgöra de krav som ställs på de interna rapporterings- kanalerna och förfarandena för rapportering och uppföljning. om föreläggande får förenas med vite. Ett beslut om föreläggande som förenas med vite får överklagas till allmän förvaltningsdomstol. tillsynsmyndigheten enligt visselblåsarlagen får inte överklagas. (Se 10 kap. 1–5 §§ visselblåsarlagen.) Det kan i sammanhanget noteras att JO i sitt remissyttrande över det betänkande som låg till grund för regeringens förslag om införandet av vissel- 285 Med verksamhetsutövare avses i allmän verksamhet en statlig förvaltningsmyndighet, domstol eller kommun (se 1 kap. 8 § 3 visselblåsarlagen). blåsarlagen framförde att det inte var en självklar ordning att JO skulle stå under tillsyn av en myndighet som ombudsmannen i sin tur hade tillsyn över. Regeringen ansåg dock att det inte fanns anledning att i det lagstiftningsarbetet förekomma den bedömning som JO-utredning skulle göra bl.a. i fråga om huruvida JO:s oberoende och ombudsmännens självständighet alltigenom tillgodoses genom gällande regelverk när det gäller myndigheter som utövar tillsyn över JO. Regeringen föreslog därför att den aktuella tillsynen enligt visselblåsarlagen även skulle omfatta JO i dess egenskap av verksamhets- utövare precis som annan tillsyn som utövas av bl.a. Arbetsmiljöverket.286 DO:s uppdrag regleras i huvudsak i diskrimineringslagen (2008:567) och lagen (2008:568) om . Enligt dessa ska DO utöva tillsyn över att diskrimineringslagen följs och bl.a. verka för att diskri- minering som har samband med kön, könsöverskridande identitet eller uttryck, etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning, funktionsnedsättning, sexuell läggning eller ålder inte förekommer på några områden av samhälls- livet. Genom diskrimineringslagen genomfördes flera EU-direktiv slutligt i svensk rätt, likabehandlingsdirektivet (direktiv /207/EEG, ändrat genom direktiv /73/EG), direktivet mot etnisk diskriminering (direktiv /43/EG) och arbetslivsdirektivet (direktiv /78/EG). För myndigheten del träffar diskrimineringslagens bestämmelser dels JO som arbetsgivare, dels de anställdas bemötande av allmänheten. Diskrimineringslagen innehåller förbud mot vissa former av diskriminering och repressalier i arbetslivet. Med diskriminering enligt diskrimineringslagen avses bl.a. missgynnande genom att någon behandlas sämre än någon annan, om missgynnandet har samband med kön eller någon annan av de företeelser som lagen är avsedd att skydda. Diskriminering omfattar även bl.a. bristande tillgänglighet och olika former av trakasserier. Med repressalier avses i sammanhanget exempelvis att arbetsgivaren utsätter den anställde för repressalier för att han eller hon anmält eller påtalat att arbetsgivaren handlat i strid med lagen. (Se 2 kap. 1 och 18 §§ diskrimineringslagen.) Lagen ställer också krav på arbetsgivare att vidta aktiva åtgärder för att motverka olika former av diskriminering, genom att bl.a. genomföra löne- kartläggningar samt anta riktlinjer och rutiner för att förhindra olika former av trakasserier. En arbetsgivare som vid ingången av kalenderåret sysselsatte 25 eller fler arbetstagare ska skriftligen dokumentera arbetet med aktiva åtgärder (3 kap. 1 och 13 §§ diskrimineringslagen). Diskrimineringslagen innehåller även ett allmänt förbud mot diskrimi- nering när den som helt eller delvis omfattas av lagen (1994:260) om offentlig anställning, , bistår allmänheten med upplysningar, vägledning, råd eller 2020/21:193 s. 229 f. annan sådan hjälp, eller på annat sätt i anställningen har kontakter med allmänheten (2 kap. 17 §). Eftersom anställda vid omfattas av gäller bestämmelsen även dem. Justitieombudsmännen omfattas dock inte av (se 3 § första stycket ) och därmed inte heller av diskriminerings- Den som omfattas av lagens förbud mot diskriminering och repressalier eller vissa andra bestämmelser i lagen är skyldig att på begäran lämna upp- gifter om förhållanden i verksamheten som kan ha betydelse för tillsynen och även lämna DO tillträde till verksamhetens lokaler (4 kap. 3 § diskriminerings- Om ett tillsynsobjekt inte rättar sig efter en sådan begäran har DO möjlighet att meddela ett vitesföreläggande att fullgöra skyldigheten. utsträckning DO här skulle ta del av uppgifter i JO:s tillsynsverksamhet följer av 11 kap. 1 § OSL att den eventuella sekretess som gäller hos JO för upp- gifterna överförs till DO. Om en arbetsgivare inte skulle fullgöra sina skyldigheter att bedriva ett arbete med aktiva åtgärder för att motverka diskriminering och verka för lika rättigheter och möjligheter, eller att dokumentera arbetet med dessa åtgärder, kan arbetsgivaren, efter framställan av DO, föreläggas att fullgöra dem av Detta föreläggande ska förenas med vite (4 kap. 5 § diskrimineringslagen). Nämndens beslut kan inte överklagas (4 kap. 16 § Däremot kan föreläggandet prövas i det fall att DO väcker talan om utdömande av vitet vid tingsrätt (4 kap. 17 § diskriminerings- Om nämnden skulle förelägga JO att vidta åtgärder är det först vid denna tidpunkt som JO kan få saken prövad i domstol. Att göra en framställan hos om ett vites- föreläggande mot JO är således den sanktion som finns att tillgå för DO om DO skulle bedöma att JO som arbetsgivare inte vidtagit föreskrivna aktiva åtgärder vid myndigheten. Om JO i stället överträtt vissa föreskrifter avsedda att skydda en enskild individ, exempelvis en anställd eller en anmälare, kan DO föra den enskildes talan vid domstol. Enligt diskrimineringslagen ska den som bryter mot förbuden mot diskriminering eller repressalier eller som inte uppfyller sina skyldigheter att utreda och vidta åtgärder mot olika former av trakasserier betala diskrimineringsersättning för den kränkning som över- En arbetsgivare som bryter mot vissa bestämmelser ska också betala ersättning för den förlust som uppkommer (5 kap. 1 § DO får med den enskildes medgivande föra talan om detta vid allmän domstol (6 kap. 2 § diskrimineringslagen). möjlighet att föra talan för enskilda arbetstagare mot deras arbetsgivare med stöd av föräldraledighetslagen (1995:584), t.ex. i de fall där arbetsgivaren brutit mot det i den lagen intagna förbudet mot missgynnande av föräldra- lediga (16 § föräldraledighetslagen). DO har sedan myndigheten inrättades 2009 mottagit 16 anmälningar om diskriminering vid kontakt med JO. Ingen av anmälningarna har föranlett Flertalet av anmälningarna har avsett förhållanden som faller utanför Något bemyndigande för DO att meddela föreskrifter har inte meddelats. För upphandling som genomförs av en myndighet gäller lagen (2016:1145) om offentlig upphandling, . Lagen, som genomför LOU-direktivet,287 gäller för all offentlig upphandling av varor, tjänster och byggentreprenader som inte omfattas av någon annan upphandlingslag eller av något specifikt undantag som gäller i den enskilda upphandlingen. Regelverkets syfte är att öppna offentliga inköp för konkurrens och att offentliga medel ska användas så effektivt som möjligt. Regelverket syftar också till att främja fri rörlighet för varor och tjänster inom EU. Med upphandlande myndighet avses bl.a. statliga och kommunala myndig- heter. Regelverket omfattar således även JO när myndigheten genomför upp- handlingar. Detta medför att JO i regel måste tillämpa något av de förfaranden med föregående annonsering som föreskrivs i . Direktupphandlingar, där en upphandlande myndighet vänder sig direkt till en leverantör utan krav på anbud i viss form, är förbjudna, såvida inte värdet av upphandlingen ligger under vissa tröskelvärden eller någon av de särskilt föreskrivna undantags- situationerna föreligger. (Se bl.a. 1 kap. 4 och 22 §§, 6 kap. 1 och 12–19 §§, 10 kap. 1–3 §§ och 19 kap. 1–3 §§ .) I föreskrivs också att en myndighet ska utöva tillsyn över upphandling enligt den lagen (22 kap. 1 § ). Detta uppdrag har lämnats till Konkur- rensverket som enligt sin instruktion är tillsynsmyndighet för den offentliga upphandlingen (1 § förordningen [2007:1117] med instruktion för Konkur- rensverket). får med stöd av 22 kap. 2 § från en upphandlande myndighet begära in upplysningar som är nödvändiga för till- synsverksamheten. Om det behövs på grund av brådska, materialets omfång eller något annat förhållande, får upplysningarna begäras in genom besök hos den upphandlande myndigheten. I föreskrivs vidare att en upphandlande myndighet är skyldig att tillhandahålla de upplysningar som tillsynsmyndig- heten begär för sin tillsyn (22 kap. 3 § ). Om det behövs för att tillsynsmyndigheten ska kunna utöva sin tillsyn enligt , får myndigheten förelägga en upphandlande myndighet att lämna upp- gifter, visa upp en handling eller lämna över en kopia av handlingen. Till- synsmyndighetens föreläggande får överklagas till allmän förvaltningsdom- stol. (Se 22 kap. 4 och 5 §§ .) De uppgifter och handlingar som kan behöva ta del av bör i första hand avse handlingar som rör ett visst upphandlingsärende. JO får vid en begäran avgöra om uppgifterna, om de skyddas av sekretess, kan lämnas ut med stöd av 10 kap. 17 eller 28 §§ OSL, eller om begäran sträcker sig längre än tillsynsuppdrag. Om av någon anledning skulle ta del av uppgifter i JO:s tillsynsverksamhet följer av 11 kap. 287Europaparlamentets och rådets direktiv /24/EU av om offentlig upphandling och om upphävande av direktiv /18/EG. 1 § OSL att den eventuella sekretess som gäller för uppgifterna hos JO Om en upphandlande myndighet förfarit i strid med kan en allmän förvaltningsdomstol på talan av under vissa förhållanden påföra en upphandlingsskadeavgift på myndigheten. Av 21 kap. 1 § följer att en sådan avgift får påföras om en allmän förvaltningsdomstol i ett avgörande fastställt att ett avtal får bestå trots att det har slutits i strid med bestämmelserna om avtalsspärr, en allmän förvaltningsdomstol i ett avgörande fastställt att ett avtal får bestå på grund av tvingande hänsyn till ett allmän- intresse trots att det annars skulle ha ogiltigförklarats, eller den upphandlande myndigheten i strid med slutit avtal med en leverantör utan föregående ska ansöka om att en upphandlande myndighet ska betala upphandlingsskadeavgift i de fall där avtal slutits i strid med en avtalsspärr eller där avtal får bestå på grund av tvingande hänsyn till ett allmänintresse. de fall där den upphandlande myndigheten slutit avtal utan föregående annonsering får ansöka om påförande av en sådan avgift. Det finns således inte någon skyldighet för myndigheten att lämna in en sådan ansökan vid otillåten direktupphandling. (Se 21 kap. 2 § .) Upphandlingsskadeavgiften ska uppgå till lägst och högst Avgiften får dock inte överstiga av upphand- (Se 21 kap. 4 § .) Något bemyndigande för att meddela föreskrifter på upphandlingsområdet har inte lämnats.288 Kommitténs bedömning: Det finns inte anledning att föreslå en ändring i , eller tillsynsområden eller befogenheter i förhållande Det är inte möjligt att undanta JO från Integritetsskyddsmyndig- hetens tillsyn enligt dataskyddsförordningen. Det finns vid sådana förhållanden inte heller skäl att undanta JO från den tillsyn som kan utöva enligt brottsdatalagen. Den principiella frågan om tillsyn över JO JO är en myndighet under inför vilken JO svarar. som väljer ombudsmännen och som också har möjlighet att entlediga dem. Granskningen av JO:s tillsynsverksamhet utförs av och 288 De bemyndiganden som finns för att meddela föreskrifter avser konkurrensområdet (anmälningar om företagskoncentrationer), se 3 § konkurrensförord- ningen (2008:604). det är även som kan avgöra om åtal ska väckas mot en ombudsman i händelse av brott begånget vid tjänsteutövningen. Även rege- ringen ansvarar inför . Att myndigheter under regeringen utövar till- syn över JO får då ses som en avvikelse från den konstitutionella hierarkin. Detta gäller förstås inte bara JO utan även andra myndigheter under . En konsekvens av denna avvikelse är att JO och somliga myndigheter under regeringen med tillsynsfunktioner i viss utsträckning står under tillsyn av varandra. JO har ett brett uppdrag som omfattar att övervaka bl.a. att alla myndigheter under regeringen, och deras tjänstemän med undantag för justitie- kanslern, följer lagar och andra författningar. JO kan således övervaka att följer dataskyddsförordningen som granskar JO:s person- uppgiftsbehandling. Redogörelsen för hur frågan om dataombudsmannens tillsyn hanterats i visar ett annat förhållningssätt i fråga om hierarkin mellan myndig- heterna. Ingen myndighet under den finländska regeringen tillåts utöva tillsyn över ombudsmannen, utan denna uppgift kan bara utföras av och grundlagsutskottet, vare sig det är fråga om personuppgiftsbehandling eller arbetsmiljö. Konstitutionellt har det finländska ombudsmannainstitutet många likheter med det svenska. Såväl JO som den finländske justitieombudsmannen står oberoende och självständig under parlament och konstitutions- respektive grundlagsutskottet. Det är dessa utskott som granskar den redovisning som respektive ombudsman lämnar i sin årsberättelse. Det är vidare enbart dessa utskott som kan föranstalta om åtal mot en ombudsman. Under respektive ombudsmans tillsyn står den statliga och kommunala förvaltningen. En liknande motivering för varför JO inte skulle omfattas av IMY:s tillsyn skulle kunna formuleras även för svensk räkning, bl.a. med grund i den konstitu- hierarkin och uttalanden om JO:s extraordinära ställning utanför den offentliga förvaltningen. Den svenska linjen synes å sin sida i stor utsträckning beakta att JO till viss del är en myndighet som alla andra och som sådan ska underkasta sig samma regelverk och tillsyn som andra myndigheter. Som lagens väktare måste JO följa gällande lag. Det kan noteras att det regeringsform angavs att JO skulle vara ”underkastad samma ansvar och pligt, som allmän lag och rättegångsordning för aktorer utstaka” (se avsnitt 5.1). JO har inordnat sig i detta system och följer de föreskrivna skyldigheterna om bl.a. anmälning av incidenter till och . Den motsatta ordningen – att t.ex. JO:s tjänstemäns arbetsmiljö inte skulle omfattas av tillsyn – skulle kunna uppfattas som kontro- versiell i samhället.