mot · H9024582 · 2022-04-06 00:00:00 — Regeringen föreslår vidare att det ska införas en möjlighet för socialnämnden att besluta att en vårdnadshavare eller förälder till ett barn som vårdas enligt LVU ska uppmanas att lämna drogtest inför umgänge och det föreslås också att det ska införas en möjlighet för socialnämnden att besluta att en vårdnadshavare ska uppmanas att lämna drogtest inför prövningen av om vård enligt LVU ska upphöra. Dessa förslag anser vi är otillräckliga. Drogtest i samband med att säkerställa barns bästa i dessa sammanhang ska vara obligatoriska. Flera remissinstanser såsom Kommuner och Regioner anser att det tydligare ska framgå att ett uteblivet prov kan leda till att umgänge ställs in respektive Vårdföretagarna som anser att det bör övervägas om det bör införas krav på upprepade negativa drogtester för att säkerställa om narkotikaanvändning förekommit. Vi föreslår att tar fram lagstiftning som innebär ett lagstadgat krav på obligatoriska drogtest av förälder eller vårdnadshavare vid ansökan om umgänge eller omprövning av vård enligt lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU), samt i samband med vårdens upphörande. Det ska genomföras lagstadgade obligatoriska drogtester i de fall där missbruk är eller har varit anledningen eller en av anledningarna till en placering av barn till ett familjehem. Av denna lagstiftning ska framgå dels att socialnämnden ska ha skyldighet att genomföra obligatoriska drogtest, dels att om berörda personer nekar att genomgå drogtest anses det vara likvärdigt med ett positivt testsvar. Införandet av ett lagstadgat krav på obligatoriska drogtest skulle t.ex. kunna utformas i 3 kap. § 8 i socialtjänstlagen (2001:453) där det framgår att socialnämnden ska genomföra obligatoriska drogtest av förälder eller vårdnadshavare inför umgänge eller vid ansökan och omprövning av vården enligt lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga. Och att nekande att genomgå drogtest ska innebära att personen anses erhållit ett positivt testsvar. Domstol med särskild kompetens gällande barn ska besluta i ärenden om vårdnadsöverflyttning Vi föreslår att mål om vårdnadsöverflyttning av placerade barn och unga ska prövas av domstolar med särskild kompetens gällande barn i stället för allmänna domstolar. Mål om vård enligt lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU) och andra socialrättsliga mål prövas i förvaltningsdomstol. Mål om vårdnadsöverflyttning prövas däremot i allmän domstol, alltså i första hand i tingsrätt och hovrätt. Det finns starka skäl för att mål om vårdnadsöverflyttning ska prövas av domstolar med erfarenhet av placerade barn och unga. Det allra viktigaste handlar om att barnets ställning och rätt behöver stärkas i domstolsprocessen. Den brist på specialkompetens som finns i allmänna domstolar rörande placerade barn påtalades redan i samband med införandet av lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård, samt lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård när övergång genomfördes från utskrivningsnämnderna till domstolar. Det är graverande uppgifter som en granskning visar att endast drygt hälften av de barn som var involverade i vårdnadstvister blev lyssnade till, hörda och sedda. Det visar en genomgång av 144 vårdnadstvister . [10] Det visar de utredningar som genomfört inför beslut och dom. Det vanligaste skälet till att barn inte blir hörda är att det anses vara för ungt. Barn som är fem eller har inte blivit lyssnade till. Det är inte rimligt. Genomför licensiering av familjehem och jourhem – stärkt kvalitet och trygghet Merparten av alla placerade barn och ungdomar bor i familjehem eller jourhem. De familjer som engagerar sig i barns och ungdomars liv måste kunna förvänta sig tydliga hållbara regler. Regelverken som rör familjehem och jourhem bör därför genomgå en genomgripande översyn, där man ser över alltifrån certifiering, dokumentation, ersättningsmodeller och barns rätt till såväl utbildning som läkarvård. Till exempel är möjligheterna till psykiatrisk hjälp för jourhemsplacerade barn ibland begränsade. Vi föreslår att det införs en licensiering av familjehem och jourhem. Denna licensiering skulle kunna knytas till krav på deltagande i fortbildning och kontinuerlig utvärdering för att kunna behålla sin certifiering. En licensiering kommer i praktiken fungera som en trygghet och säkerhet för värdfamiljen, utöver det allra viktigaste att stärka de socialt mest utsatta barnens trygghet. Vi föreslår därutöver införande av ett nationellt register över familjehemmen. Ett sådant register skulle möjliggöra både uppföljning och rapportering om familjers lämplighet att vara familjehem. Det skulle dessutom bli lättare att följa detta över kommungränserna vid eventuella placeringar i andra kommuner. Dessa förslag om licensiering och ett nationellt register skulle sammantaget medföra en förbättrad kvalitet och rättssäkerhet avseende familjehem och jourhem. Professionalisera familjehem och jourhem – förbättra utbildning och dokumentation av varje placering av barn och unga Vi föreslår att familje- och jourhemmen professionaliseras genom att dokumentationen av varje placering förbättras. får familje- och jourhemmen ett skriftligt uppdrag om att påbörja en placering, men en skriftlig uppföljning sker . Att göra sådana uppföljningar obligatoriska – utan att de blir administrativt betungande – skulle tjäna flera goda syften. Först och främst skulle det placerade barnet få bättre möjligheter att förstå sin egen historia. När hon eller han får möjlighet att begära ut handlingar om sina placeringar, bör det finnas mer information än om var och när placeringen skett. Mer strukturerad dokumentation underlättar uppföljningar som skapar bättre förutsättningar för familje- och jourhemmen att utveckla samarbetet med . Dessa kan utgöra grund för att identifiera problem eller framgångsfaktorer på systemnivå. Familje- och jourhemmen måste få bättre möjligheter till vidareutbildning och handledning. Till exempel bör handledning vara möjligt även efter att en placering har avslutats. Familjehemsföräldrar ska inte behöva säga nej till vårdnadsöverflyttning på grund av byråkrati och bristande stöd Vi föreslår att det ska genomföras en bred översyn av regelverket avseende vårdnadsöverflyttning. När barnets bästa talar för en vårdnadsöverflyttning ska inte tveksamheter kring fortsatt råd och stöd utgöra hinder. En sådan bred översyn bör bl.a. beakta överväganden om att ge socialnämnden nya möjligheter att utge stöd och bistånd efter en vårdnadsöverflyttning bl.a. för att ersätta kostnader för juridiska processer. Det ska också finnas ett tydligt uttalat ansvar för socialnämnden att systematiskt och regelbundet följa upp hur överflyttningen av vårdnaden fungerar för barnet i fråga, t.ex. vad gäller hälsa, skolresultat och fritidsaktiviteter. Socialtjänstlagen (2001:453) anger att kommuner visserligen får fortsätta betala skälig ersättning till familjehemsföräldrar även efter att de blivit vårdnadshavare. Vidare ska socialnämnden ge råd och stöd. Men erfarenheter har visat att detta stöd inte är tillräckligt starkt. Såväl som har påpekat att ett av de största hindren avseende vårdnadsöverflyttning är familjehemsföräldrarnas tveksamhet. Ofta beror denna tveksamhet på att barnet har särskilda behov eller att kontakten med barnets biologiska föräldrar är svår. Om familjehemsföräldrarna blir vårdnadshavare, får de inte samma garantier för att barnet även får alla insatser som behövs. De blir dessutom parter i eventuella ärenden rörande föräldrarnas umgänge med barnet och underhållsskyldighet. Allt detta sammantaget ger vid handen att det krävs en bred översyn av regelverket avseende vårdnadsöverflyttning. Fler nationella adoptioner – för barnets bästa och trygghet Vi föreslår att det ska tas fram riktlinjer för i vilka situationer möjligheten till adoption bör uppmärksammas. Inför en regel om att adoption ska övervägas efter att ett barn varit placerad i ett och samma hem , på liknande sätt som vårdnadsöverflyttning. Vidare bör det övervägas om adoption ska kunna vara möjligt, i vissa undantagsfall, t.ex. vid allvarligt våld i hemmet, även utan föräldrarnas samtycke. En sådan ordning har t.ex. införts i . I är nationella adoptioner ovanliga i jämförelse med både överflyttning av vårdnad och långa placeringar i familjehem, trots att det finns forskningsstöd för att adoption i många fall är gynnsammare för barnets fysiska, kognitiva, sociala, känslomässiga och beteendemässiga utveckling jämfört med långa placeringar i familjehem. var det 15 adoptioner av barn i familjehem som genomfördes av familjehemsföräldrarna, var det på motsvarande sätt 13 adoptioner som ägde rum och skedde 19 adoptioner, enligt . [11] Detta går att jämföra med statistik gällande insatser och placeringar: påbörjades 410 omedelbara omhändertaganden enligt LVU av barn i åldern 0–till följd av brister i hemmet. Per fick 1 137 barn i åldern 0–vård utanför hemmet enligt socialtjänstlagen eller LVU; familjehem var den vanligaste placeringsformen. I saknar barn en instans dit man kan vända sig om man behöver ha stöd att driva sin talan för att hävda sina rättigheter eller få upprättelse. I innebär det tredje tilläggsprotokollet till en klagomekanism. Det är 46 länder, varav 26 i , som har tillträtt detta tredje tilläggsprotokoll och våra grannländer och hör till dessa länder. kan inte ta emot och utreda enskilda klagomål från den grupp man representerar såsom andra ombudsmannafunktioner i kan. Det är den organisation som får anses ha absolut bäst förutsättningar för att utvecklas vidare mot en sådan viktig uppgift utifrån bland ursprungligt uppdrag och kompetens. Som påpekar så betyder detta i praktiken att de ”barn som befinner sig i de mest utsatta situationerna är de som har sämst möjlighet till upprättelse”. Därutöver påpekar man att de möjligheter som finns till upprättelse är på nationell nivå och att de flesta beslut som berör barn fattas på lokal och regional nivå. Genomför skyndsamt förslagen i Hagsgårds utredning Barnets bästa vid fortsatt vård enligt LVU Nedan följer en sammanfattning av de viktigaste förslagen i den utredning som socialutskott tillsatte . Vi föreslår att regering och riksdag skyndsamt efter genomförd analys och sammanställd remissrunda och yttrande av Lagrådet genomför och fattar beslut om utredningens nedan redovisade förslag. Vårdens upphörande ska prövas i två steg Utredningen har lämnat ett förslag som innebär att prövningen av om vården ska upphöra får ett tydligt tillvägagångssätt samt ett tydligare barnrättsperspektiv. Förslaget innebär att vårdens upphörande ska prövas i två steg. Det första steget knyter an till frågan om förutsättningarna för vård enligt 2 eller 3 § LVU är uppfyllda, medan det andra steget knyter an till frågan om det finns en risk för att ett barns hälsa eller utveckling allvarligt skadas genom att vården upphör. Vid den bedömningen ska vad som bedöms vara bäst för barnet vara avgörande. Säkerställ en ny grund för fortsatt vård enligt LVU Utredningens förslag om en prövning i två steg innebär att ett barn kan fortsätta att vårdas med stöd av LVU även om förutsättningar för vård enligt 2 eller 3 § LVU inte längre finns. Detta är en förhållandevis stor förändring av grundläggande betydelse som tydligt bör framgå av lagen. Utredningen föreslår därför att en ny grund för fortsatt vård enligt LVU ska införas. ska fatta ett beslut som ska prövas av domstol Att tvångsvårda ett barn är en mycket ingripande åtgärd, och starka rättssäkerhetsgarantier är påkallade. En följd av detta är exempelvis att det är förvaltningsrätten som beslutar om att inleda vård enligt lagen, efter ansökan från socialnämnden. Utredningens förslag innebär att vården enligt LVU kan fortsätta på en annan grund än det underliggande beslutet om inledande av vård. I ett sådant fall har visserligen en domstol redan beslutat att ett barn ska vårdas med stöd av lagen, men utifrån andra omständligheter. Liknande rättssäkerhetsgarantier som vid inledande av vård är därför påkallade. Som en följd av detta lämnar utredningen ett förslag om att en socialnämnd ska fatta ett särskilt beslut om den finner att grunden för den fortsatta vården ska ändras. Beslutet ska därefter underställas förvaltningsrätten. ska ha en plan för den fortsatta vården Att ett barn vårdas med stöd av LVU kan normalt inte ses som en långsiktig lösning för att säkra ett barns behov av stabilitet och trygghet. Grundtanken är att ett barn ska kunna återförenas med sina föräldrar eller, om det inte är möjligt, t.ex. att en vårdnadsöverflyttning ska ske. För att tydliggöra vad som är tanken att vården ska utmynna i föreslår utredningen att en socialnämnd – om vården ska fortsätta med stöd av den föreslagna nya grunden för fortsatt vård – ges en skyldighet att revidera vårdplanen. Möjligheten att begära en hemtagningsutredning regleras och begränsas Det saknas helt begränsningar i en vårdnadshavares möjlighet att göra en hemtagningsbegäran. En vårdnadshavare kan alltså vid upprepade tillfällen begära att vården ska upphöra och på det sättet påkalla upprepade hemtagningsutredningar. Detta leder till att socialnämnden vid upprepade tillfällen kan behöva inleda en hemtagningsutredning. Upprepade hemtagningsutredningar riskerar att påverka ett barn negativt och hans eller hennes möjlighet att komma till ro och anpassa sig till sin miljö. Utredningen föreslår därför att det införs en begränsning av en vårdnadshavares möjlighet att begära att vård som har beslutats med stöd av 2 § LVU ska upphöra. En socialnämnd behöver inte pröva en sådan begäran om frågan om vård har prövats av nämnden eller rätten . Förslaget bedöms öka tryggheten och stabiliteten hos placerade barn. Flyttningsförbudet tas bort i LVU och flyttas till socialtjänstlagen Ett flyttningsförbud innebär att ett barns vårdnadshavare förbjuds att flytta barnet från exempelvis ett familjehem. För att förvaltningsrätten ska få meddela ett sådant förbud krävs att det finns en påtaglig risk för att ett barns hälsa eller utveckling skadas om han eller hon skiljs från hemmet. Utredningen föreslår att flyttningsförbudet tas bort i LVU och i stället flyttas till socialtjänstlagen (2001:453), förkortad SoL. Detta innebär att det inte längre ska vara möjligt att besluta om flyttningsförbud när det beslutats att vård enligt LVU ska upphöra. De situationer där flyttningsförbud hade kunnat meddelas ryms av förslaget till ändring i 21 § LVU och barnet ska i stället fortsätta att vårdas enligt LVU. Förslaget bedöms öka tryggheten och stabiliteten för tvångsvårdade barn. Av största vikt att arbetet aktivt fortsätter och vägs samman som en helhet Vi delar i grunden experternas synpunkter som formulerats i ett särskilt yttrande som bifogats i Hagsgårds utredning. I korthet beskrivs i yttrandet att utredningens förslag utgör en del av en förändring av grundtanken i lagstiftningen om tvångsvård, nämligen att vården ska upphöra när de förhållanden som ursprungligen föranledde tvångsomhändertagandet inte längre föreligger. Förslaget hänger också tätt samman med frågan om vårdnadsöverflyttning till familjehem för barn som varit placerade . Sådan överflyttning är en mer ingripande åtgärd än beslut om fortsatt vård med stöd av LVU. Dessa två frågor bör ses i relation till varandra men utreds separat i två olika utredningar, vilket är olyckligt. har vi sett ett lappande och lagande i barnavårdslagstiftningen, dels i form av utredningar som inte lett till lagstiftning eller bara smärre förändringar, dels i form av pågående utredningar som på olika sätt berör utsatta barns trygghet och välbefinnande. Både det faktum att vi tycks stå mitt i ett skifte inom den sociala barnavården och att andra förslag till ändringar i samma eller närliggande reglering är att vänta, gör att konsekvenserna av de förslag som läggs fram här är svåröverblickbara. [16] Detta som det inte skett några lagstiftningsåtgärder för att komma till rätta med grundläggande frågor som exempelvis att införa tydliga mål och krav för tvångsvården i LVU samt omarbeta lagen för ökad tydlighet och begriplighet. Det torde vara en grundläggande fråga om rättssäkerhet att såväl barnet som dess föräldrar kan utläsa av lagen vad man har rätt att kräva av vården och vad som ska känneteckna den. Tydliga mål för vården är rimligen också en förutsättning för en effektiv tillsyn och ett fungerande system för uppföljning och utvärdering. Vi har länge drivit frågan om att det behövs tas fram en ny modern framtidsinriktad socialtjänstlag. Vi anser vidare att det krävs ett helhetsgrepp gällande frågor som rör socialtjänstlagen och LVU samt det grundläggande perspektivet och synsättet om att säkerställa barnets bästa och att det synsättet ska väga allra tyngst i lagstiftningen gällande såväl den frivilliga vården enligt socialtjänstlagen som tvånget som ryms i LVU. Vi är helt övertygade om att detta kommer att kräva en övergripande utredning av den svenska sociala barnavården i syfte att bl.a. ytterligare stärka de familjehemsplacerade barnens rättigheter. Vi föreslår att regeringen tillsätter en sådan utredning. I annat fall lovar vi att göra det vid ett maktskifte . Det behövs en bred lex Lilla hjärtat och det arbetet är bara påbörjat. [1] Barns och ungas rätt vid tvångsvård. Förslag till ny LVU. [2] Regeringens proposition 2021/22:178 Barnets bästa när vård enligt LVU upphör – lex lilla hjärtat. [3] Barnets bästa vid fortsatt vård enligt LVU, 2022. Promemorian är författad av , presidenten för Hovrätten för , samt tidigare utredare av . Utredningen är genomförd på uppdrag av socialutskott. [4] Regeringens proposition 2021/22:178 Barnets bästa när vård enligt LVU upphör – lex lilla hjärtat. 23–24. [5] Ds 2021:7 – se bl.a. s. 74. [6] Regeringens proposition 2021/22:178 Barnets bästa när vård enligt LVU upphör – lex lilla hjärtat. Se s. 53. [7] Ibid., se s. 29–30. [8] Barnets bästa vid fortsatt vård enligt LVU, 2022. Promemorian är författad av , presidenten för Hovrätten för , samt tidigare utredare av . Utredningen är genomförd på uppdrag av socialutskott. [9] Omhändertagen – samhällets ansvar för utsatta barn och unga, SOU 2000:77. [10] , Ekot, . [11] . [12] över insatser för barn och unga. [13] påpekar i ”Dom tror att dom vet bättre - barnet som rättighetsbärare” (2020). [14] Barnets bästa vid fortsatt vård enligt LVU, 2022. Promemorian är författad av , presidenten för Hovrätten för , samt tidigare utredare av . Utredningen är genomförd på uppdrag av socialutskott och samtliga här redovisade förslag är hämtade i stort sett ordagrant ur utredningen. [15] Särskilt yttrande Bilaga 2 i utredningen bästa vid fortsatt vård enligt LVU, 2022. [16] Ibid.