bet · H901JuU23 · 2022-04-12 00:00:00 — I betänkandet konstaterar utredaren att det vore åtminstone ett sex gånger så högt straffvärde som , och att bedöma en knuff, ett slag eller en spark med bara smärta som följd till ett straffvärde framstår som främmande. En sådan straffskärpning skulle enligt utredaren riskera att rubba proportionaliteten i systemet. Vidare görs bedömningen att det inte kategoriskt går att säga att våld alltid är allvarligare än hot. Den sammantagna bedömningen i betänkandet är därför att 17 kap. 1 § inte bör ändras. Betänkandet bereds inom . Våld och hot mot tjänsteman Utskottet har tidigare behandlat motionsyrkanden om att upprätthålla respekten för polisen och rättsväsendet. I betänkande 2016/17:JuU16 (s. 51 f.) föreslog utskottet ett tillkännagivande om att våld mot tjänsteman bör få en egen brottsrubricering där straffet ska vara minst sex månaders fängelse. ställde sig bakom förslaget (rskr. 2016/17:211). Även i betänkande 2019/20:JuU8, som behandlade regeringens förslag om sabotage mot blåljusverksamhet, föreslogs ett motsvarande tillkännagivande. Utskottet anförde följande: behandlas våld och hot mot tjänsteman i samma straffstadgande. Våld mot tjänsteman är dock ett allvarligare brott än ett muntligt hot. För att fånga upp allvaret i den här brottsligheten anser utskottet att våld mot tjänsteman bör få en egen brottsrubricering där straffet ska vara minst sex månaders fängelse. Detta har, som framgår ovan, också tillkännagett för regeringen . Regeringen har i propositionen redovisat att tillkännagivande i denna del bereds vidare inom . Några åtgärder för att tillmötesgå tillkännagivandet har, såvitt känt, inte vidtagits. Utskottet finner mot den bakgrunden anledning att föreslå ett tillkännagivande till regeringen om att regeringen skyndsamt ska återkomma till med ett lagförslag som innebär att våld mot tjänsteman får en egen brottsrubricering där straffet ska vara minst sex månaders fängelse. följde utskottets förslag (rskr. 2019/20:43). avstyrkte utskottet ett motsvarande yrkande med hänsyn till tidigare tillkännagivanden till regeringen och att ärendet bereds inom . Utskottet noterade i sammanhanget att den höjning av minimistraffet för grovt våld eller hot mot tjänsteman som infördes torde skapa utrymme för en strängare straffmätning även för brott av normalgraden. följde utskottets förslag (bet. 2019/20:JuU26 s. 49 f., rskr. 2019/20:258). Även avstyrkte utskottet liknande yrkanden med hänvisning till den pågående utredningen, vilket ställde sig bakom (bet. 2020/21:JuU24 s. 56 f., rskr. 2020/21:344). Straffrättsligt skydd för vårdpersonal Utskottet har tidigare behandlat motionsyrkanden om straffrättsligt skydd för personal inom hälso- och sjukvården och om skärpta straff för våld mot personal inom hälso- och sjukvården och andra vitala samhällsfunktioner. har bl.a. tillkännagett att våld eller hot mot personal inom räddningstjänsten och hälso- och sjukvården bör straffas lika hårt som våld eller hot mot polisen och att det bör införas ett nytt brott, våld mot alarmeringstjänstpersonal, där det inte uppställs något krav på att angreppet sker mot någon i dennes myndighetsutövning, och att det även bör införas en särskild straffskärpningsgrund som innebär att alla brott som innefattar ett angrepp mot viktiga samhällsfunktioner leder till skärpta straff (bet. 2016/17:JuU16 s. 51 f., rskr. 2016/17:211). I betänkande 2017/18:JuU14 (s. 45 f.) konstaterade utskottet att många av de tillkännagivanden som gjort på området återfanns bland de förslag som den pågående utredningen om stärkt straffrättsligt skydd för blåljusverksamhet och andra samhällsnyttiga funktioner presenterat, men att andra delar saknades. Utskottet vidhöll därför sin uppfattning att ett särskilt brott skulle omfatta angrepp mot personal inom hälso- och sjukvården och att våld mot personal inom hälso- och sjukvården och andra vitala samhällsfunktioner skulle ha ett minimistraff på sex månaders fängelse. Utskottet framförde att regeringen därför borde ge ett tilläggsdirektiv om att ta fram ett lagstiftningsförslag i enlighet med det anförda. följde utskottets förslag (rskr. 2017/18:240). I betänkande 2019/20:JuU8, som behandlade den ovan nämnda propositionen om ett stärkt straffrättsligt skydd för blåljusverksamhet, anförde utskottet att det fanns anledning att överväga ett utökat straffrättsligt skydd även för personal i andra viktiga samhällsfunktioner. Samma personer som utsätter blåljuspersonal och personal från och för angrepp utgör även hot mot andra yrkeskategorier. Det förekommer t.ex. att personal på akutmottagningar och sjukhus utsätts för hot och påtryckningar. Detsamma gäller för ordningsvakter som anställts av kommuner för att bidra till ordning och trygghet på allmän plats. En utredning borde därför tillsättas i syfte att bredda det straffrättsliga skyddet även för andra samhällsviktiga yrkesfunktioner. Utskottet föreslog att skulle tillkännage detta för regeringen. Vidare anförde utskottet att det hade viss förståelse för att regeringen valde att inte gå vidare med förslaget om att införa en särskild straffskärpningsgrund i 29 kap. , men att behovet av ett sådant starkare straffrättsligt skydd mot angrepp på viktiga samhällsfunktioner inte hade bortfallit. Utskottet noterade att regeringen ansåg att frågan om vilka samhällsnyttiga funktioner som är i behov av ett förstärkt straffrättsligt skydd och hur ett förstärkt straffrättsligt skydd för dessa samhällsnyttiga funktioner kunde uppnås på ett annat och mer ändamålsenligt sätt krävde fortsatt utredningsarbete. Det var enligt utskottet emellertid angeläget att frågan skyndsamt blev föremål för fortsatta överväganden. Detta föreslog utskottet att skulle tillkännage för regeringen. följde utskottets förslag i dessa delar (rskr. 2019/20:43). avstyrkte utskottet motioner om ett stärkt straffrättsligt skydd för hälso- och sjukvårdspersonal och andra samhällsviktiga funktioner med hänvisning till att den pågående beredningen inom av tidigare tillkännagivanden inte borde föregripas. följde utskottets förslag (bet. 2019/20:JuU26 s. 49 f., rskr 2019/20:258). tillstyrkte utskottet åter motioner om ett starkare straffrättsligt skydd för vård- och omsorgspersonal. Utskottet konstaterade att frågan förvisso omfattades av den tillsatta utredningen, men för att säkerställa att utredningen också ledde fram till ett förslag som tillgodoser tidigare tillkännagivanden i denna fråga fanns det enligt utskottet anledning för att rikta ännu ett sådant tillkännagivande till regeringen. Detta ställde sig bakom (bet. 2020/21:JuU24 s. 56 f., rskr. 2020/21:344). Straffrättsligt skydd för skolpersonal behandlade utskottet en motion om ett stärkt straffrättsligt skydd för skolpersonal. Utskottet fann inte skäl att då ställa sig bakom motionen. följde utskottets förslag (bet. 2018/19:JuU11 s. 79, rskr. 2018/19:181). Utskottet har därefter behandlat liknande motionsyrkanden förenklat. Hot och våld mot tjänsteman m.m. Som utskottet har anfört återspeglar straffet för våld mot tjänsteman inte allvaret i denna typ av brott. Den som hindrar polis och annan blåljuspersonal från att fullfölja sina uppgifter skadar hela samhället och bör straffas därefter. Utskottet kvarstår därmed vid sin bedömning att våld mot tjänsteman bör få en egen brottsrubricering och att straffskalan ska börja på sex månaders fängelse. Utskottet delar således inte den bedömning som görs i den ovannämnda utredningen om att ett betydligt högre straffvärde framstår som främmande. Det finns därför anledning för att rikta ett tillkännagivande till regeringen om att i enlighet med tidigare tillkännagivanden återkomma med ett lagförslag som tillgodoser det som anförs. Utskottet tillstyrker således motionerna 2021/22:3781 (M) yrkandena 12 och 13 samt 2021/22:4031 (M) yrkande 36. Utskottet anser inte att det nu finns skäl för att ta något initiativ med anledning av motion 2021/22:3974 (L) yrkande 59 om grovt våld mot tjänsteman eller motion 2021/22:2528 (SD) yrkande 34 om hot mot tjänsteman. Även motion 2021/22:3131 (M) om att hindra polis avstyrks. Straffrättsligt skydd för vård- och skolpersonal och vitala samhällsintressen Som framgår ovan har en utredning lämnat förslag på ett förstärkt straffrättsligt skydd för utövare av vissa samhällsnyttiga funktioner, innefattande vård- och skolpersonal. Det är förslag som utskottet välkomnar och som också har efterfrågats av . Då utskottet anser att det är särskilt angeläget att angrepp mot skolpersonal bedöms strängare än ställer sig utskottet bakom motionerna 2021/22:2527 (SD) yrkande 32, 2021/22:3222 (C) yrkande 5 och 2021/22:4178 (M) yrkande 37. Vad gäller motioner om att se över lagstiftning och regelverk för hot och våld mot vård- och omsorgspersonal finner utskottet att dessa i huvudsak tillgodoses genom den ovannämnda utredningen. Även motionerna om hot mot vitala samhällsintressen får anses till viss del tillgodosedda genom samma utredning. Utskottet avstyrker därför motionerna 2021/22:1476 (KD) yrkandena 1 och 2, 2021/22:3698 (M) yrkande 4, 2021/22:4189 (KD) yrkande 44 och 2021/22:4212 yrkande 37. Stärkt straffrättsligt skydd för journalister Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om det straffrättsliga skyddet för journalister. I kommittémotion 2021/22:4003 av m.fl. (L) yrkande 9 begärs en översyn av påföljderna för hot och våld mot journalister. Angrepp på den som utövar sin yttrandefrihet är straffbara genom olika bestämmelser, exempelvis misshandel, olaga hot, ofredande och förtal. För vissa brottsliga angrepp som sker i grundlagsskyddade medier kan särskilda straffbestämmelser i tryckfrihetsförordningen och yttrandefrihetsgrundlagen bli tillämpliga. Därutöver finns i viss utsträckning särskilda bestämmelser som innebär att brott som riktar sig mot någon som utövar sin yttrandefrihet kan bedömas strängare än motsvarande gärningar där något sådant motiv inte finns. Enligt 18 kap. 5 § döms den som utövar olaga tvång eller olaga hot med uppsåt att påverka den allmänna åsiktsbildningen eller inkräkta på handlingsfriheten inom politisk organisation eller yrkes- eller näringssammanslutning och därigenom sätter yttrande-, församlings- eller föreningsfriheten i fara, för brott mot medborgerlig frihet till fängelse i högst . Bestämmelserna i 18 kap. handlar om högmålsbrott, dvs. angrepp på statens bestånd eller på statsöverhuvudet. Det är alltså fråga om väldigt allvarliga och under mycket speciella förhållanden förekommande brott. Även vid straffvärdebedömningen finns utrymme för att bedöma brott som riktar sig mot någon som utövar sin yttrandefrihet strängare. Av doktrin och praxis framgår att ett överskjutande uppsåt att angripa någons yttrandefrihet eller den fria åsiktsbildningen, trots att det inte anges som en försvårande omständighet i 29 kap. 2 § , kan beaktas i straffskärpande riktning vid olika slag av brottsliga gärningar (se Jareborg m.fl., Straffrättens påföljdslära, 2017 s. 116 och RH 2015:46). gav regeringen en särskild utredare i uppdrag att bl.a. ta ställning till om det finns behov av ett förstärkt straffrättsligt skydd mot brott som riktar sig mot någon som utövar sin yttrandefrihet, särskilt inom ramen för yrkesmässigt bedriven nyhetsförmedling eller annan journalistisk verksamhet. Uppdraget redovisades genom betänkandet En skärpt syn på brott mot journalister och utövare av vissa samhällsnyttiga funktioner (SOU 2022:2). I betänkandet föreslås att en ny straffskärpningsgrund införs i 29 kap. 2 § , enligt vilken det vid bedömningen av straffvärdet för en gärning ska ses som försvårande att den brottsliga gärningen begåtts mot en person på grund av att han eller hon eller någon närstående yrkesmässigt bedrivit nyhetsförmedling eller annan journalistik. Förslaget föreslås träda i kraft . Vid behandlingen av regeringens lagförslag om brott mot förtroendevalda ställde sig utskottet bakom motioner med innebörden att regeringen borde utreda frågan om ett förstärkt straffrättsligt skydd för särskilt betydelsefulla yrkesgrupper i det demokratiska systemet såsom exempelvis journalister. följde utskottets förslag (bet. 2019/20:JuU6, rskr. 2019/20:42). fann utskottet att en liknande motion fick anses i huvudsak tillgodosedd med hänsyn till den pågående utredningen i frågan, och avstyrkte motionen. ställde sig bakom utskottets bedömning (bet. 2020/21:JuU24 s. 61 f., rskr. 2020/21:344). Genom det utredningsbetänkande som redogörs för ovan får motion 2021/22:4003 (L) yrkande 9 anses tillgodosedd. Brott mot tystnadsplikt m.m. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om bl.a. grovt brott mot tystnadsplikt. Jämför reservation 25 (SD). I kommittémotion 2021/22:2540 av m.fl. (SD) yrkande 51 begärs ett tillkännagivande om att skydda den avlidnes integritet genom lagstadgad skyldighet att hålla känsliga digitala dokument som tillhört den avlidne hemliga. I motion 2021/22:1488 av Boriana (M) yrkande 1 begärs skärpt straff för brott mot sekretesslagen, och i motion 2021/22:1500 av Boriana (M) begärs ett tillkännagivande om att införa en ny brottsrubricering, grovt brott mot tystnadsplikt. I 20 kap. 3 § anges att om någon röjer uppgift, som han är pliktig att hemlighålla enligt lag eller annan författning eller enligt förordnande eller förbehåll som har meddelats med stöd av lag eller annan författning, eller utnyttjar han olovligen sådan hemlighet, dömes, om ej gärningen eljest är särskilt belagd med straff, för brott mot tystnadsplikt till böter eller fängelse i högst . Den som av oaktsamhet begår gärning som avses i första stycket, dömes till böter. I ringa fall ska dock ej dömas till ansvar. I 4 kap. 9 c § anges att den som olovligen bereder sig tillgång till en uppgift som är avsedd för automatiserad behandling eller olovligen ändrar, utplånar, blockerar eller i register för in en sådan uppgift döms för dataintrång till böter eller fängelse i högst . Detsamma gäller den som olovligen genom någon annan liknande åtgärd allvarligt stör eller hindrar användningen av en sådan uppgift. Är brottet grovt, döms för grovt dataintrång till fängelse i lägst och högst . Vid bedömande av om brottet är grovt ska det särskilt beaktas om gärningen har orsakat allvarlig skada eller avsett ett stort antal uppgifter eller annars varit av särskilt farlig art enligt andra stycket av samma bestämmelse. Bestämmelsen om grovt brott lades till genom en lagändring som trädde i kraft (prop. 2013/14:92, bet. 2013/14:JuU27, rskr. 2013/14:244). gav regeringen en särskild utredare i uppdrag att bl.a. överväga och ta ställning till om straffskalan för brott mot tystnadsplikt bör skärpas. Uppdraget redovisades i betänkandet En skärpt syn på brott mot journalister och utövare av vissa samhällsnyttiga funktioner (SOU 2022:2). I utredningen förslås att straffskalan för brott mot tystnadsplikt skärps och ska vara böter eller fängelse , och att det införs ett särskilt brott – grovt brott mot tystnadsplikt – med en straffskala på fängelse upp till . Utskottet behandlade ett motionsyrkande om strängare straff för dataintrång i betänkandena /20:JuU26 (58 f.) Utskottet ansåg att de nuvarande bestämmelserna var väl avvägda och avstyrkte motionerna. följde utskottets förslag (rskr. 2019/20:258). I 2020/21:JuU24 (s. 66 f.) behandlades en motion om skärpt straff för brott mot tystnadsplikt. Utskottet konstaterade att frågan var under utredning och fann inte skäl att ta något initiativ med anledning av motionen. följde utskottets förslag (rskr. 2020/21:344). Genom det utredningsbetänkande som redogörs för ovan får motionerna 2021/22:1488 (M) yrkande 1 och 2021/22:1500 (M) yrkande 1 anses åtminstone delvis tillgodosedda. Utskottet anser inte heller att det finns skäl för att ta något initiativ med anledning av motion 2021/22:2540 (SD), vilken därför avstyrks. Införande av en civilkuragelag Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om att införa en lag om civilkurage. Jämför reservation 26 (SD, KD). I kommittémotionerna 2021/22:2527 av m.fl. (SD) yrkande 21 och 2021/22:4187 av m.fl. (KD) yrkande 17 samt motion 2021/22:275 av m.fl. (SD) anförs att frågan om att införa en civilkuragelag bör utredas. lämnade betänkandet Allmän skyldighet att hjälpa nödställda? (SOU 2011:16). Utredaren avråder från att införa en straffsanktionerad allmän skyldighet att bistå nödställda personer, dvs. vad som även brukar benämnas en civilkuragelag. I enlighet med sitt uppdrag presenterar utredaren likväl en teknisk modell till en sådan lagstiftning. Utredaren har inte funnit något behov av att i övrigt förtydliga, utvidga, på annat sätt ändra eller samla gällande bestämmelser eller införa nya sådana om skyldighet att agera vid farliga situationer. I betänkandet anförs att svensk rätt inte statuerar en allmänt gällande plikt att bistå den som befinner sig i fysisk fara eller som löper risk att få sin egendom skadad. Underlåtenhet att hjälpa en nödställd person är alltså straffsanktionerat endast när så är särskilt föreskrivet eller följer av allmänna rättsprinciper. I alla andra fall är underlåtenheten straffri, således oavsett om den från moralisk synpunkt ter sig lika eller nästan lika straffvärd som ett aktivt orsakande av skadan. Betänkandet har remissbehandlats, men det har inte lett till något lagförslag. Utskottet har tidigare behandlat motionsyrkanden om att införa en civilkuragelag, bl.a. i betänkande 2018/19:JuU11 (s.93 f.), då utskottet inte ansåg att det fanns anledning att vidta någon åtgärd med anledning av motionsyrkandena. följde utskottets förslag (rskr. 2018/19:181). Utskottet har därefter behandlat liknande motionsyrkanden förenklat. Utskottet vidhåller sin tidigare inställning och avstyrker motionerna 2021/22:275 (SD), 2021/22:2527 (SD) yrkande 21 och 2021/22: (KD) yrkande 17. Åtgärder mot grov organiserad brottslighet Utskottets förslag i korthet ställer sig bakom det som utskottet anför om skärpt straff för brott kopplade till grov organiserad brottlighet och tillkännager detta för . avslår motionsyrkanden om bl.a. kriminalisering av rekrytering av barn till organiserad brottslighet och utvisning av gängkriminella. Jämför reservation 27 (V), 28 (SD, C, KD, L) och 30 (M, SD). Skärpta straff m.m. för brott kopplade till grov organiserad brottslighet I partimotion 2021/22:4031 av m.fl. (M) yrkande 1 begärs ett tillkännagivande om dubbla straff för vissa brott som har ett samband med uppgörelser i kriminella grupperingar. Motsvarande yrkanden finns i motionerna 2021/22:659 av (SD), 2021/22:1135 av (M) yrkande 5 och 2021/22:2997 av (SD) yrkande 2. Yrkanden om skärpta straff för denna typ av brottslighet framställs även i kommittémotionerna 2021/22:3579 av m.fl. (C) yrkande 3, 2021/22:4189 av m.fl. (KD) yrkande 6, 2021/22:3975 av m.fl. (L) yrkande 43 och i motion 2021/22:2248 av m.fl. (M) yrkande 1. I kommittémotionerna 2021/22:3974 av m.fl. (L) yrkande 61 och 2021/22:3975 av m.fl. (L) yrkande 44 begärs ett tillkännagivande om skärpta straffskalor för vissa brott med särskild koppling till gängbrottslighet, bl.a. för rån, grov misshandel och grov utpressning. I motion 2021/22:1135 av (M) yrkandena 6 och 7 efterfrågas bl.a. avskaffande av möjligheter till förtidsfrigivning och straffrabatter samt ökade möjligheter till brottsprovokation. Rekrytering av barn till kriminalitet I kommittémotionerna 2021/22:3579 av m.fl. (C) yrkande 28 och 2021/22:3975 av m.fl. (L) yrkande 7 begärs skärpta straff för den som rekryterar barn och unga in i kriminalitet. I samma motion yrkande 8 begärs ett tillkännagivande om att dömda gängkriminella under en prövotid ska kunna åläggas att inte interagera med minderåriga barn utanför den egna familjen. I partimotion 2021/22:4031 av m.fl. (M) yrkande 10 begärs ett tillkännagivande om att fler gängmedlemmar ska utvisas från oavsett om de dömts för brott. Motionärerna anför att de utländska medborgare som befinner sig i och är aktiva i kriminella gäng utgör ett kvalificerat säkerhetshot. Det bör därför övervägas om det ska införas en möjlighet att utvisa utländska medborgare som kan befaras begå eller medverka till brott inom ramen för organiserad brottslighet – oavsett om de dömts för brott eller inte. I kommittémotion 2021/22:3997 av m.fl. (L) yrkande 55 menar motionärerna att det borde finnas ett utökat ansvar för fastighetsägare att anmäla misstänkta brott som begås i deras fastigheter, i de fall som det är skäligt att begära det, med koppleribestämmelsen i 6 kap. 12 § som förebild. Allmänt om det straffrättsliga regelverket och organiserad brottslighet I finns det inte någon vedertagen definition av organiserad brottslighet. Enligt 29 kap. 2 § första stycket 6 ska som försvårande omständigheter vid bedömningen av straffvärdet särskilt beaktas bl.a. om ett brott utgjort ett led i en brottslighet som utövats i organiserad form eller systematiskt eller om brottet föregåtts av särskild planering. Utmärkandeför den organiserade brottsligheten är bl.a. att flera personer är delaktiga i den brottsliga verksamheten och att brottsligheten ofta är välplanerad. Systematiken är alltså en omständighet som – vid sidan av vad som gäller för varje särskild brottstyp – särskilt ska beaktas vid straffvärdebedömningen. Till ledning för hur systematiken närmare ska förstås anges följande i förarbetena (se prop. 2009/10:147 s. 43): Med brottslighet som utövats i organiserad form avses brottslighet som begåtts inom ramen för en struktur där flera personer samverkat under en inte helt obetydlig tidsperiod för att begå brott. Det är inte tillräckligt att brottet har skett i samverkan mellan flera gärningspersoner, utan personerna ska ha ingått i en sammanslutning eller ett nätverk av viss kontinuitet vars syfte att begå brott sträckt sig längre än till enbart det ifrågavarande brottet. Brottet måste vidare ha ett naturligt samband med den övriga brottsligheten. Däremot krävs det inte att brottet har begåtts av den eller de som organiserat brottsligheten. Som exempel på brottslighet som utövats i organiserad form nämns fickstölder som begåtts av en grupp personer. ikraftträdde lagändringar i det straffrättsliga regelverket som syftade till att mer effektivt motverka organiserad brottslighet (bet. 2015/16:JuU16, rskr. 2015/16:234). Ändringarna var i huvudsak följande: • Försök, förberedelse och stämpling till allvarliga brott kriminaliserades i större utsträckning . • Bestämmelsen om straff för förberedelse och stämpling ändrades så att högre straff än fängelse ska kunna dömas ut i fler fall. • Den som har ett bestämmande inflytande i en sammanslutning och låter bli att förhindra vissa allvarliga brott inom ramen för sammanslutningen ska kunna dömas för det. • Det infördes nya omständigheter som särskilt ska beaktas vid bedömningen av om ett brott är grovt. • Brottsbeteckningarna grovt brott och/eller ringa brott infördes för de brott som berördes av förslagen och som inte redan hade en sådan beteckning. Bestämmelser om utvisning på grund av brott finns i 8 a kap. utlänningslagen (2005:716). En utlänning som inte är EES-medborgare eller familjemedlem till en EES-medborgare får utvisas ur om han eller hon döms för ett brott som kan leda till fängelse (1 §). Utvisning får dock ske endast om utlänningen döms till svårare påföljd än böter och om • gärningen är av sådant slag och övriga omständigheter är sådana att det kan antas att han eller hon kommer att göra sig skyldig till fortsatt brottslighet här i landet eller • brottet med hänsyn till den skada, fara eller kränkning som det har inneburit för enskilda eller allmänna intressen är så allvarligt att han eller hon inte bör få stanna kvar. Normalt sett krävs i dessa fall att brottet har ett straffvärde som uppgår till fängelse . En utlänning som är EES-medborgare eller familjemedlem till en EES-medborgare får utvisas ur om de förutsättningar som anges i 1 § är uppfyllda och det sker av hänsyn till allmän ordning och säkerhet (5 §).