bet · H901JuU24 · 2022-03-22 00:00:00 — Det är därför angeläget att regeringen fullföljer lagstiftningsarbetet och återkommer till med ett lagförslag som innebär att en sådan möjlighet införs. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. Utskottet tillstyrker därmed motionerna 2021/22:2556 (SD) yrkande 1, 2021/22:3579 (C) yrkande 26, 2021/22:3656 (C) yrkande 18 och 2021/22:3974 (L) yrkande 55. När det gäller anonyma vittnen konstaterar utskottet att regeringen i lagrådsremissen En stärkt rättsprocess och en ökad lagföring gör bedömningen att det inte finns tillräckligt starka skäl för att införa ett sådant system och att det inte heller finns skäl att utreda frågan ytterligare. Utskottet delar regeringens bedömning och avstyrker därför motionerna 2021/22:278 (SD) yrkande 5, 2021/22:576 (M), 2021/22:1513 (M) yrkande 3, 2021/22:2052 (M), 2021/22:2556 (SD) yrkande 3, 2021/22:4031 (M) yrkande 11, 2021/22:4187 (KD) yrkande 19 och 2021/22:4212 (KD) yrkande 39. Utskottet anser att det är viktigt att åtgärder vidtas för att människor ska våga vittna. har också, på förslag av utskottet, riktat tillkännagivanden till regeringen om att vidta åtgärder för att stärka skyddet av vittnen. Som framgår ovan har Utredningen om en stärkt rättsprocess och en ökad lagföring nu lämnat vissa förslag om ett förbättrat stöd och skydd för vittnen, och regeringen har också beslutat om en lagrådsremiss. Enligt utskottets uppfattning är detta ett steg i rätt riktning men mer måste göras för att stärka vittnesskyddet. Som utskottet tidigare uttalat har polisens arbete med personsäkerhet och vittnesskydd en grundläggande betydelse för att skydda vittnen och målsägande som riskerar att utsättas för allvarliga repressalier. Möjligheterna till vittnesskydd måste därför utökas och förbättras. Utredningen har emellertid inte lämnat några förslag som rör arbete med skydd för förhörspersoner. Det finns därför anledning för att rikta ett nytt tillkännagivande till regeringen om att vidta åtgärder för att stärka skyddet av vittnen i enlighet med det som har gett regeringen till känna i denna fråga. Utskottet tillstyrker därmed motionerna 2021/22:455 (V) yrkande 13, 2021/22:1053 (S), 2021/22:2556 (SD) yrkande 2, 2021/22:3449 (M), 2021/22:3579 (C) yrkande 73, 2021/22:3656 (C) yrkande 17, 2021/22:3974 (L) yrkande 56 och 2021/22:4212 (KD) yrkande 40 samt tillstyrker delvis motion 2021/22:1513 (M) yrkande 1. När det gäller övriga förslag om bl.a. stöd till vittnen vid förhandlingar och sekretess för kontaktuppgifter anser utskottet att den fortsatta beredningen av utredningens förslag inte bör föregripas. Utskottet avstyrker därför motionerna 2021/22:455 (V) yrkandena 7 och 10, 2021/22:1511 (M), 2021/22:3656 (C) yrkande 20, 2021/22:3974 (L) yrkandena 47 och 48 samt 2021/22:4026 (S). Utskottets förslag i korthet ställer sig bakom det som utskottet anför om konsekvenser för den som inte infinner sig till rättegång och tillkännager detta för regeringen. avslår motionsyrkanden om delgivning. Jämför reservation 36 (S, C, V). I motion 2021/22:2199 av (M) anförs att delgivningslagen bör moderniseras för att underlätta delgivning mellan myndigheter, företag och medborgare via e-post. I motion 2021/22:376 av (SD) anförs att reglerna för delgivning bör ändras så att förenklad delgivning kan användas i större utsträckning. I motion 2021/22:128 av (KD) anförs att regeringen bör se över hur delgivning kan ske på ett rättssäkert och betryggande sätt. Enligt motionären bör det t.ex. alltid krävas någon form av mottagningsbevis när en person kallas till domstol. I kommittémotion 2021/22:3779 av m.fl. (M) yrkande 8 anförs att de konsekvenser som kan drabba brottsmisstänkta som inte infinner sig till rättegång är otillräckliga och att regelverket bör ändras. trädde nya bestämmelser om delgivning i kraft; bl.a. ersattes delgivningslag av delgivningslagen (2010:1932). Syftet med reformen var att ge bättre förutsättningar för en effektiv och säker hantering av delgivningar, bl.a. genom att det skapades större möjligheter att använda elektronisk kommunikation (prop. 2009/10:237). Delgivning enligt delgivningslagen kan bl.a. ske genom vanlig delgivning (16–18 §§) och förenklad delgivning (22–26 §§). Delgivningssätt ska enligt 4 § väljas med utgångspunkt från att det ska vara ändamålsenligt med hänsyn till handlingens innehåll och omfattning och medföra så lite kostnader och besvär som möjligt. Delgivning får inte ske på ett sätt som är olämpligt med hänsyn till omständigheterna i delgivningsärendet. Vanlig delgivning får användas vid all delgivning och sker genom att handlingen som ska delges skickas eller lämnas till delgivningsmottagaren. En myndighet får vid vanlig delgivning skicka handlingen på elektronisk väg, t.ex. med e-post eller sms. Vid prövningen av om en handling bör skickas på elektronisk väg gäller 4 §. När det gäller handlingens innehåll bör särskilt uppgifternas känslighet beaktas och ställas i relation till hur säker överföringsmetoden är (prop. 2009/10:237 s. 238). Vanlig delgivning har skett när delgivningsmottagaren har tagit emot handlingen. Det vanligaste sättet att få bevis om att handlingen har kommit delgivningsmottagaren till handa är att han eller hon bekräftar mottagandet. Förenklad delgivning sker genom att handlingen som ska delges skickas till delgivningsmottagaren och att det närmast följande arbetsdag skickas ett kontrollmeddelande om att handlingen har skickats. Handlingen och kontrollmeddelandet skickas till delgivningsmottagarens senast kända adress. Bestämmelserna är teknikneutrala och hindrar inte att handlingen eller kontrollmeddelandet skickas till delgivningsmottagaren på något annat sätt än med post (prop. 2009/10:237 s. 242). Förenklad delgivning får användas av en myndighet vid delgivning med den som är part eller har liknande ställning i ett mål eller ärende, om han eller hon har fått information av myndigheten om att delgivningssättet kan komma att användas i målet eller ärendet. Förenklad delgivning har som utgångspunkt skett när har förflutit från det att handlingen skickades. För att förenklad delgivning ska få användas för att delge stämning i brottmål krävs att den tilltalade har delgetts information vid ett personligt sammanträffande med en åklagare, polis eller annan särskilt föreskriven tjänsteman om att delgivningssättet kan komma att användas (33 kap. 6 § , RB). Det får inte heller ha gått från det att informationen lämnades till dess att handlingarna skickas. infördes ett nytt delgivningssätt genom lagen (2018:160) om försök med tillgänglighetsdelgivning i brottmål (prop. 2017/18:67, bet. 2017/18:JuU23, rskr. 2017/18:206). Lagen är tidsbegränsad och gäller till utgången av 2022. Tillgänglighetsdelgivning innebär att delgivning sker genom att stämning och andra handlingar i ett brottmål hålls tillgängliga vid tingsrätten fr.o.m. en i förväg bestämd tidpunkt. Den tilltalade ska vid ett personligt möte med en polis eller åklagare ha delgetts information om denna tidpunkt och om vid vilken tingsrätt handlingarna hålls tillgängliga. Regeringen gav en särskild utredare i uppdrag att utreda ett permanent snabbförfarande i brottmål och andra åtgärder för en snabbare lagföring av brott (dir. 2020:6). Utredningen, som tog namnet Utredningen om snabbare lagföring, överlämnade betänkandet Snabbare lagföring – ett snabbförfarande i brottmål (SOU 2021:46). I betänkandet lämnas flera förslag som rör delgivningsförfarandet. Utredningen föreslår bl.a. att regleringen om tillgänglighetsdelgivning införs i delgivningslagen och att delgivningssättet ska få användas i brottmålsprocessen, under förundersökningen för slutunderrättelse och för talan om undanröjande av villkorlig dom och skyddstillsyn. Utredningen föreslår även utökade möjligheter att använda förenklad delgivning i brottmålsprocessen. Bland annat föreslås en förlängning av tidsfristen för förenklad delgivning när handläggningen av åtalet inleds och att delgivningssättet anpassas till modern kommunikation. Vissa av förslagen avser generella reformer för förenklad delgivning och innebär en möjlighet att förbättra och underlätta elektronisk kommunikation för samtliga myndigheter i den offentliga förvaltningen. Det föreslås t.ex. att kravet på kontrollmeddelande avskaffas när handlingen skickas på elektronisk väg och att bestämmelserna om förenklad delgivning anpassas för att kunna fungera med tjänsten Mina meddelanden. Tjänsten är en infrastruktur för digital post som innebär att mottagaren har en digital brevlåda, t.ex. Min myndighetspost eller Kivra. Förslagen i betänkandet har remitterats. Av regeringens propositionsförteckning framgår att en proposition om ett permanent snabbförfarande i brottmål och andra åtgärder för en snabbare lagföring av brott är avsedd att lämnas . Av 46 kap. 15 § RB framgår vilka åtgärder rätten ska vidta när den tilltalade uteblir från ett rättegångstillfälle för huvudförhandling. Rätten ska i första hand pröva om målet ändå kan avgöras. Om det inte är möjligt ska rätten ta ställning till om ett förelagt vite ska dömas ut. Rätten ska också ta ställning till om den tilltalade ska hämtas till domstolen, antingen eller till en senare dag, eller häktas, om det finns förutsättningar för det. Om rätten inte beslutar om hämtning eller häktning ska den tilltalade kallas på nytt vid vite till en senare dag. De närmare förutsättningarna för när ett brottmål kan avgöras trots att den tilltalade inte inställt sig till huvudförhandlingen finns i 46 kap. 15 a § RB. En grundläggande förutsättning är att saken kan utredas tillfredsställande. Vid sidan av det måste en av tre alternativa förutsättningar vara uppfylld. Enligt den första får det inte finnas anledning att döma till någon annan påföljd än böter, fängelse , villkorlig dom eller skyddstillsyn eller sådana påföljder i förening (punkt 1). De två andra förutsättningarna avser situationer då den tilltalade avvikit eller håller sig undan på ett sådant sätt att han eller hon inte kan hämtas till huvudförhandlingen samt då den tilltalade lider av en allvarlig psykisk störning och hans eller hennes närvaro därför inte är nödvändig (punkt 2 och 3). I de två senare alternativen uppställs ingen begränsning av vilken påföljd som kan bli aktuell i målet. Motioner om att modernisera delgivningslagen och om utökade möjligheter att använda förenklad delgivning behandlades av utskottet i betänkande 2020/21:JuU25. Utskottet konstaterade att en utredning hade fått i uppdrag att utreda vissa frågor om delgivning. Utskottet ansåg att utredningens arbete inte borde föregripas och avstyrkte motionerna (s. 88). följde utskottets förslag (rskr. 2020/21:289). I samma betänkande föreslog utskottet ett tillkännagivande till regeringen om konsekvenser för den som inte infinner sig till rättegång. Utskottet anförde bl.a. följande (s. 88 f.): Det förekommer att personer som är misstänkta för brott inte infinner sig till rättegång. En person kan kallas upprepade gånger utan att dyka upp, och kan passera utan att det brott som personen har begått får några konsekvenser. Det här leder till stort lidande inte minst för brottsoffret och hans eller hennes anhöriga som det står i motsats till ambitionen om en snabb och effektiv verkställighet. Att vägra att komma till en rättegång och på så sätt undanhålla sig rättvisan måste enligt utskottet leda till betydligt mer ingripande konsekvenser för den enskilde än vad som är fallet . Höga vitesbelopp bör dömas ut om den som är kallad till en rättegång inte dyker upp och saknar giltig ursäkt, s.k. laga förfall, för det. Vidare bör fler rättegångar avgöras i den tilltalades utevaro om han eller hon medvetet håller sig undan rättvisan. Den ordning som gäller är enligt utskottet inte tillfredsställande och bör ändras. Utskottet föreslår att tillkännager detta för regeringen. följde utskottets förslag (rskr. 2020/21:289). Tillkännagivandet bereds inom . Som framgår ovan har Utredningen om snabbare lagföring lämnat flera förslag som innebär förändringar av delgivningsförfarandet. Förslagen har remitterats och regeringen har aviserat att en proposition ska lämnas till . Mot den bakgrunden finns det enligt utskottets uppfattning inte skäl för att ta något initiativ med anledning av motionerna 2021/22:128 (KD), 2021/22:376 (SD) och 2021/22:2199 (M). Under det förra gjorde efter förslag från utskottet ett tillkännagivande till regeringen om konsekvenser för den som inte infinner sig till rättegång. Utskottet vidhåller sin tidigare uppfattning att den ordning som gäller inte är tillfredsställande och att den bör ändras. Utskottet föreslår därför att i ett nytt tillkännagivande uppmanar regeringen att vidta åtgärder i enlighet med det tidigare tillkännagivandet. Därmed tillstyrker utskottet motion 2021/22:3779 (M) yrkande 8. Rättsliga biträden, rättegångskostnader m.m. Utskottets förslag i korthet ställer sig bakom det som utskottet anför om att stärka rätten till målsägandebiträde i överrätt och tillkännager detta för regeringen. avslår övriga motionsyrkanden om bl.a. kostnader för offentliga försvarare, ansökningsavgift i mål om äktenskapsskillnad och rättegångskostnader i tvistemål. Jämför reservation 37 (C). I partimotion 2021/22:3666 av m.fl. (C) yrkande 65 begärs en utvärdering av lagändring om mer restriktiva regler för förordnande av målsägandebiträde i överrätt. Liknande yrkanden framställs i kommittémotionerna 2021/22:3778 av m.fl. (M) yrkande 11, 2021/22:3514 av m.fl. (C) yrkande 24 och 2021/22:3579 av m.fl. (C) yrkande 43. m.fl. (V) anför i kommittémotion 2021/22:455 yrkande 9 att regeringen bör se över ändringarna i lagen (1988:609) om målsägandebiträde i syfte att målsäganden ska ha rätt till målsägandebiträde i hovrätten som huvudregel. Kostnader för offentliga försvarare I motion 2021/22:626 av och (båda SD) efterfrågas en översyn i syfte att återfallsförbrytare som kan klassas som yrkeskriminella som regel ska anses skyldiga att betala för sin offentliga försvarare. Ansökningsavgift i mål om äktenskapsskillnad m.fl. (C) anför i partimotion 2021/22:3666 yrkande 62 att regeringen bör se över möjligheten att ta bort avgiften för ansökan om skilsmässa. Ett liknande yrkande framställs i kommittémotion 2021/22:3520 av m.fl. (C) yrkande 3. (M) anser i motion 2021/22:3816 yrkande 2 att regeringen bör utreda möjligheten att konsumenter som fått rätt i inte ska behöva ersätta motpartens rättegångskostnader vid en förlust om samma sak prövas i allmän domstol. (M) föreslår i motion 2021/22:1834 att regeringen ska utreda möjligheten att få fram prejudicerande domar genom virtuella rättsprocesser. Motionären anför att en rättsprocess ofta innebär stora påfrestningar för de företag eller individer som berörs av det enskilda ärendet. Om principiellt viktiga ärenden i stället kunde drivas som virtuella rättsprocesser skulle samhällets behov av prejudicerande domar kunna tillgodoses utan att hela bördan i rättsprocessen måste bäras av enskilda företag eller individer. När en förundersökning har inletts eller återupptagits ska, enligt 1 § lagen (1988:609) om målsägandebiträde, ett särskilt biträde för målsäganden (målsägandebiträde) förordnas i mål om • sexualbrott enligt 6 kap. , om det inte är uppenbart att målsäganden saknar behov av ett sådant biträde • brott mot liv eller hälsa enligt 3 kap. eller brott mot frihet och frid enligt 4 kap. , på vilket fängelse kan följa, eller om brottet rör rån enligt 8 kap. 5 eller 6 § eller försök, förberedelse eller stämpling till sådant brott, om det med hänsyn till målsägandens personliga relation till den misstänkte eller andra omständigheter kan antas att målsäganden har behov av ett sådant biträde • annat brott på vilket fängelse kan följa, om det med hänsyn till målsägandens personliga förhållanden och övriga omständigheter kan antas att målsäganden har ett särskilt starkt behov av ett sådant biträde. Målsägandebiträdets uppgifter regleras i 3 § i samma lag. Målsägandebiträdet ska ta till vara målsägandens intressen i målet samt lämna stöd och hjälp till målsäganden. Målsägandebiträdet ska även hjälpa målsäganden med att föra talan om enskilt anspråk med anledning av brottet, om inte åklagaren gör detta. infördes en ny bestämmelse, 1 a §, i lagen om målsägandebiträde (prop. 2017/18:86, bet. 2017/18:JuU24, rskr. 2017/18:288). Enligt den bestämmelsen ska målsägandebiträdets förordnande inte längre per automatik kvarstå i överrätt, utan det löper ut när tiden för att överklaga domen i målet har gått ut. Om åklagaren eller den tilltalade har överklagat domen i ansvarsdelen ska ett målsägandebiträde förordnas i högre rätt under de förutsättningar som anges i 1 §. Vid bedömningen av om målsäganden har behov av ett målsägandebiträde i högre rätt ska det även beaktas om målsäganden ska höras, vad som ska prövas i fråga om enskilt anspråk och om det finns något annat särskilt skäl som innebär att målsäganden har behov av ett biträde. I förarbetena till bestämmelsen anges att behovet av målsägandebiträde i hovrätten har minskat på grund av reformen En modernare rättegång. Reformen har lett till att målsäganden sällan deltar personligen i huvudförhandlingen i hovrätten och att den funktion som målsägandebiträdet kan fylla i hovrätten är begränsad (prop. 2017/18:86 s. 1). I samband med att utskottet behandlade motionsyrkanden från allmänna motionstiden /21 föreslog utskottet ett tillkännagivande till regeringen om en utvärdering av rätten till målsägandebiträde. Utskottet anförde bl.a. följande (bet. 2020/21:JuU25 s. 80): Nya bestämmelser om att ett målsägandebiträdes förordnande inte per automatik ska kvarstå i överrätt trädde i kraft . Det finns enligt utskottet indikationer på att de nya reglerna går ut över brottsoffer som har varit utsatta för traumatiska händelser. Det är viktigt att brottsoffer får det stöd och den hjälp i rättsprocessen som de behöver. Utskottet anser därför att regeringen bör göra en utvärdering av den lagändring som gjordes 2018 för att se hur den har fallit ut och vilka konsekvenser den har fått. Utskottet föreslår att tillkännager detta för regeringen. följde utskottets förslag (rskr. 2020/21:289). I regleringsbrevet för avseende Domstolar (ändringsbeslut ) anges att ska göra en utvärdering av den lagändring som gjordes 2018 och som innebär att ett målsägandebiträdes förordnande inte automatiskt kvarstår i överrätt. Uppdraget ges mot bakgrund av tillkännagivande. ska utvärdera om lagändringen har uppnått sitt syfte och andra eventuella konsekvenser av lagändringen. Uppdraget ska redovisas till regeringen . Kostnader för offentliga försvarare Förutsättningarna för att en offentlig försvarare ska utses regleras i 21 kap. 3 a § (RB). En offentlig försvarare ska på begäran utses för en person som är anhållen eller häktad. Offentlig försvarare ska också på begäran utses för den som är misstänkt för ett brott där det inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse . Därutöver ska en offentlig försvarare utses om det är tveksamt vilken påföljd som ska väljas och det finns anledning att döma till någon annan påföljd än böter, villkorlig dom eller sådana påföljder i förening. Även utredningen om brottet kan göra att den misstänkte är i behov av en försvarare. Om det i övrigt finns särskilda skäl med hänsyn till den misstänktes personliga förhållanden eller till det som målet rör ska en offentlig försvarare också utses. Om en misstänkt inte har fyllt ska en offentlig försvarare utses oavsett vilket brott det är fråga om såvida det inte är uppenbart att den unge saknar behov av försvarare (24 § lagen [1964:167] med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare). En offentlig försvarare har enligt 21 kap. 10 § RB rätt till skälig ersättning av allmänna medel för arbete, tidsspillan och utlägg som uppdraget har krävt. Ersättningen för arbete ska bestämmas med utgångspunkt i den tidsåtgång som är rimlig med hänsyn till uppdragets art och omfattning och med tillämpning av en timkostnadsnorm. Timersättningen får avvika från timkostnadsnormen, om den skicklighet och den omsorg som uppdraget utförts med eller andra omständigheter av betydelse ger anledning till det. När ersättningen bestäms ska i vissa fall en taxa tillämpas. Av 31 kap. 1 § RB framgår att om den tilltalade döms för brottet i ett mål där åklagaren för talan ska den tilltalade ersätta staten för det som betalats av allmänna medel i ersättning till försvarare. Den tilltalade ska också ersätta staten för kostnaden att hämta honom eller henne till rätten och för kostnaden för provtagning och analys av blod, urin och saliv som avser honom eller henne och som har gjorts för utredning om brottet. Ersättningsskyldigheten omfattar dock inte kostnader som inte skäligen varit motiverade för utredningen, eller kostnader som vållats genom vårdslöshet eller försummelse av någon annan än den tilltalade, hans eller hennes ombud eller försvarare som utsetts av honom eller henne. Ersättningsskyldigheten omfattar inte heller det som betalats i ersättning till en försvarare för utlägg för tolkning av en överläggning med den tilltalade. Den tilltalade är som huvudregel inte skyldig att betala mera av kostnaden för försvararen än vad han eller hon skulle ha fått betala i rättshjälpsavgift vid rättshjälp enligt rättshjälpslagen (1996:1619). Det som sägs i den lagen om kostnad för rättshjälpsbiträde gäller i stället kostnad för offentlig försvarare. Hur rättshjälpsavgiften beräknas framgår av 23 och 38 §§ rättshjälpslagen. Återbetalningsskyldigheten avser därmed vissa procent av kostnaderna för den offentlige försvararen. Den som har ett ekonomiskt underlag som överstiger kan inte få rättshjälp (6 § rättshjälpslagen). En tilltalad som fälls enligt åtalet och har ett ekonomiskt underlag som överstiger det beloppet ska därför ersätta hela kostnaden för den offentliga försvararen, om det inte finns skäl för jämkning enligt 31 kap. 1 § fjärde stycket RB. Enligt den bestämmelsen får det belopp som den tilltalade ska betala sättas ned helt eller delvis, om det finns skäl till det med hänsyn till den tilltalades brottslighet eller hans eller hennes personliga och ekonomiska förhållanden. har granskat om tingsrätterna och utövar en betryggande kontroll över hanteringen av ersättning till offentliga försvarare och målsägandebiträden i brottmål. Resultatet av granskningen redovisas i rapporten till rättsliga biträden i brottmål – allvarliga brister i uppföljning och kontroll (RiR 2021:27). Granskningen visar att tingsrätterna inte utövar en betryggande kontroll över hanteringen av ersättningen. Det beror enligt framför allt på att den interna kontrollen inte är ändamålsenligt utformad. Systemet för att hantera ersättningen är föråldrat och inte heller utformat så att det bidrar till en god hushållning med statens medel. lämnar med anledning av granskningen ett antal rekommendationer till regeringen och . Enligt bör hela regelverket för ersättning till rättsliga biträden i brottmål ses över. Regeringen överlämnade skrivelse 2021/22:109 om ersättning till rättsliga biträden i brottmål till . Regeringen framhåller att den vidtagit en rad åtgärder för att dämpa kostnadsutvecklingen och förbättra kontrollsystemet. Regeringen instämmer därför inte i bedömning att regeringen tidigare borde ha tagit initiativ till att förbättra systemet för ersättning och analysera kostnadsutvecklingen. har regeringen vidtagit ytterligare åtgärder. Det handlar bl.a. om ett analysuppdrag till , en förordningsändring som innebär att åklagare i större utsträckning ska yttra sig över ersättningsanspråk och att Justitiekanslern tillförs resurser för att bedriva en utökad tillsyn. Ansökningsavgift i mål om äktenskapsskillnad Bestämmelser om avgifter för ansökningar i allmän domstol finns i förordningen (1987:452) om avgifter vid de allmänna domstolarna. Ansökningsavgiftens storlek framgår av en bilaga till förordningen. Enligt bilagan ska en avgift om tas ut när någon inleder ett ärende om äktenskapsskillnad. Den nuvarande avgiftsnivån infördes . I budgetpropositionen (prop.