bet · H901UU12 · 2022-05-25 00:00:00 — Under ordförandeskap i 2021 var det därför naturligt för oss att utgå från dessa principer som grund för våra prioriteringar. Vi kallade vårt försvar av den europeiska säkerhetsordningen och breda säkerhetsbegrepp för att återgå till grunder eller back to basics. Med våra prioriteringar som stöd arbetade vi med utgångspunkt i det breda säkerhetsbegreppet och i alla tre dimensionerna av säkerhet. Vi var starkt engagerade i mekanismer för konfliktlösning genom våra ordförandeskapsrepresentanter och olika former av fältnärvaro. I den andra dimensionen fokuserade vi på kvinnors ekonomiska egenmakt och klimatfrågor medan vi i den tredje dimensionen fokuserade på främjandet av demokratiska processer samt yttrande- och mediefrihet liksom att värna autonoma institutioner. Ökad jämställdhet leder till stärkt säkerhet. Genomförandet av agendan för kvinnor, fred och säkerhet liksom att verka för kvinnors ekonomiska egenmakt var därför centrala prioriteringar för vårt ordförandeskap. Konkreta exempel på vårt arbete är det referensråd som tillsattes för att ge råd om hur WPS-agendan kunde genomföras, besöket från militärrådgivare till in Military Operations liksom min resa till tillsammans med UN Women. Där följde vi upp konkreta exempel på hur WPS-agendan gör skillnad på marken. Efter aggressionerna mot 2008 och 2014 har agerande blivit alltmer konfrontatoriskt, och samarbetet inom har blivit allt svårare. Över tid har det påverkat möjligheterna att nå konsensus, exempelvis avseende budget och andra administrativa frågor men också avseende vilka olika möten och beslut som kan fattas vid det årliga ministerrådsmötet. Mot denna bakgrund var det viktigt för oss att gå in i ordförandeskapet med realistiska förväntningar. Detta var jag tydlig med då jag och kollegor från höll utrikesutskottet och OSSE-delegationen uppdaterade inför och under ordförandeskapet. Med vetskapen om att konsensus i många fall skulle bli omöjligt att nå vinnlade vi oss om att våra prioriteringar skulle få genomslag i alla våra aktiviteter under hela ordförandeskapet snarare än att fokusera på antalet beslut vid det avslutande ministerrådsmötet. Detta innebar att vi där det var relevant försvarade den europeiska säkerhetsordningen och verkade för det breda säkerhetsbegreppets aktiva genomförande såväl i politiska förhandlingar i som under konferenser och möten men också i omfattande fältnärvaro. Som ordförande inskärpte jag till deltagarstaterna, institutionerna och fältmissionerna hur vi skulle arbeta med fokus på säkerhetsordningen och mänskliga rättigheter, demokrati, rättsstatens principer och jämställdhet. Jag betonade särskilt starka tradition av öppenhet mot och samarbete med civilsamhället. Dessa budskap följdes upp under resor och möten. Resorna stärkte roll till stöd för fred och säkerhet från västra till södra , och . hann jag besöka samtliga länder med fältnärvaro bortsett från , som tyvärr inte var möjligt att besöka på grund av covidrestriktioner. Resultaten från ordförandeskapet syns också i det stora antal möten och konferenser som ordnade inom hela ansvarsområde. Bland annat genomfördes konferenser om antisemitism, antiterrorism, cybersäkerhet och mediefrihet. Vi nådde också konsensus om årliga flaggskeppskonferenser i den första och den andra dimensionen. Det är också värt att notera att vi som ordförande höll 49 möten i det permanenta rådet, där den ryska aggressionen mot och andra allvarliga säkerhetsutmaningar i regionen togs upp. I en organisation som kretsar kring dialog och ansvarsutkrävande är dessa möten och konferenser helt centrala och själva kärnan i verksamheten. Ministerrådsmötet i genomfördes i ett delvis nytt format med fokus på den politiska dialogen mellan ministrarna. Det var glädjande att 48 utrikesministrar, däribland och , deltog. Vid mötet stod jag värd för en middag som gav tillfälle till ett rakt meningsutbyte mellan ministrarna. Lavrovs inlägg vid middagen kan i efterhand ses som en tidig varning om vart var på väg. Det var glädjande att ministerrådsmötet kunde fatta beslut om ett åtagande gällande de utmaningar som klimatförändringarna medför. Beslutet var banbrytande, eftersom det var första gången som gavs mandat att arbeta med denna helt avgörande säkerhetsfråga. Trots svåra utmaningar i organisationen går det att göra viktiga framsteg. Jag har fått en rad bevis på att det var viktigt att man hade en öppen debatt under ministerrådsmötet, och en rad ministrar har tackat för det väl genomförda ministermötet. Som förväntat visade upprepade gånger prov på hur de försökte frångå sina åtaganden. agerande innebar att möten behövde ställas in, och beslut försenades eller uteblev. Ett tydligt exempel är nedstängningen av gränsobservationsmission vid den rysk-ukrainska statsgränsen och blockeringen av den tredje dimensionens flaggskeppskonferens, HDIM. blev syn på den europeiska säkerhetsordningen än tydligare när krav som var oförenliga med säkerhetsordningens grundläggande principer ställdes på och Nato. Trots de utmaningar som agerande innebär erbjuder fortfarande former för samarbete om breda säkerhets- och rättsstatsfrågor, bland annat på västra och i . För de sistnämnda staterna utgör även en viktig plattform för kontakter med de europeiska länderna, och . har en lång tradition av bred politisk samsyn i utrikes- och säkerhetspolitiska frågor. Denna samsyn har varit viktig för internationella trovärdighet och har återigen tydliggjorts under den säkerhetspolitiska process som genomfördes i fråga om Natomedlemskap. Samsynen var också en förutsättning för att skulle ta på sig rollen som ordförande för , trots att vi visste att det var ett mycket svårt uppdrag . Den möjliggjorde för att kliva fram och ta ansvar för europeisk säkerhet när det fanns få andrakandidater. Jag vill därför rikta ett tack till den svenska OSSE-delegationen och alldeles särskilt till och , som jag genomförde olika resor och evenemang tillsammans med. Samarbetet inom är nu allvarligt utmanat. Det polska ordförandeskapet har med stöd av i stort sett samtliga deltagarstater gjort klart att verksamheten inte kan pågå som vanligt mot bakgrund av invasion av . Kriget påverkar alla delar av verksamhet, och det är än svårt att säga vilka långsiktiga konsekvenser det kommer att bli. I detta svåra läge bygger vidare på erfarenheterna från ordförandeskapet som medlem av ordförandeskapstrojka och som ansvariga för asiatiska partnerskap. Vi samarbetar nära med det polska ordförandeskapet för att stötta och fortsätter att följa upp våra prioriteringar och resultat från ordförandeskapet, inklusive beslutet om klimat och säkerhet. I den mycket allvarliga situation som befinner sig i har ordförandeskapet tydligt stärkt ställning som säkerhetspolitisk aktör i vår region. Det är särskilt betydelsefullt i en situation där säkerhet står inför den allvarligaste utmaningen sedan . I detta anförande instämde och (båda S). Som jag nämnde i mitt anförande ingår 57 länder i . Det finns alltså hur mycket som helst som skulle kunna lyftas upp, speciellt i ljuset av folkrättsvidriga invasion av . Just därför är det viktigt med ett livskraftigt civilsamhälle. Eftersom jag beskrev civilsamhällets roll redan i mitt anförande kommer jag inte att upprepa det. Men jag har några fördjupande frågor om det som kortfattat nämns i regeringens skrivelse om ordförandeskap. Det står exempelvis att under ordförandeskapet värnade "det civila samhällets deltagande i relevanta möten och format". Vidare kan vi i regeringens skrivelse läsa: "Utrikesminister träffade i sin roll som ordförande under samtliga resor i regionen civilsamhällesorganisationer, inklusive organisationer och personer som arbetar med kvinnors och hbtqi-personers fulla åtnjutande av mänskliga rättigheter." Det är ju jätteviktigt, och det var något som också jag tryckte på inför ordförandeskapet. Det är väldigt bra att har lyft fram civilsamhällets möjlighet att delta i OSSE-arbetet. Jag är nyfiken på vilka frågor civilsamhället själva lyfte fram då de fick vara med på de möten och träffar som utrikesministern hade med olika organisationer och personer på sina resor i regionen. Jag vill veta vad de själva menar behövs för att stärka det civila samhällets möjlighet att verka inom . Tack för frågan, ! De frågor som vi framför allt diskuterade med organisationerna gällde huvudsakligen den tredje dimensionen, alltså mänskliga rättigheter, demokrati och så vidare. Flera organisationer vittnade om svårigheter med att genomföra aktiviteter. Jag träffade journalistförbund och sådana organisationer men även fackliga organisationer. Även i länder där man tycker att det är hyfsat okej kunde vissa organisationer peka på att de inte hade möjlighet att fullt ut verka demokratiskt och med fulla mänskliga rättigheter. Jag skulle vilja säga att detta var det största intrycket. Sedan var det väldigt problematiskt att ett land, nämligen , lade in veto mot att hålla flaggskeppskonferensen i den tredje dimensionen, om mänskliga rättigheter och så vidare. Vi utnyttjade tillfället att ODIHR fyller och höll ändå en stor konferens där civilsamhället deltog. Men det var inte inom ordinarie format, där man bör ha en sådan konferens . Tack, utrikesminister , för svaret! Det var lite som jag misstänkte. Vi träffar ju ständigt civilsamhällets organisationer på våra delegationsresor, och då lyfter de dessa saker. ingår ju i trojkan än så länge, så regeringen har fortfarande ett visst inflytande över det arbete som drivs. Jag undrar därför om civilsamhällets möjlighet att verka inom är med på agendan. Jag är även nyfiken på hur utrikesminister tror att detta arbete kommer att fortskrida . Kommer att trycka på för att civilsamhället inte bara ska kunna verka inom utan även ska kunna ha ett visst inflytande i de frågor som faktiskt jobbar med? Detsamma gäller det internationella referensrådet för kvinnor, fred och säkerhet, som så förtjänstfullt inrättades under det svenska ordförandeskapet och som enligt skrivelsen ska fortsätta även . Jag vill veta hur utrikesministern ser på framtidsutsikterna för rådet efter detta års slut. När det gäller hur frivilligorganisationer, civilsamhället, fria medier och så vidare kan vara med är det bland annat vid de stora konferenserna, där det får plats väldigt många. På den mediekonferens som det svenska ordförandeskapet ordnade hade vi 500 deltagare. Det finns alltså stor möjlighet att delta. Dessutom hade vi till exempel på ministerkonferensen sidoevent, som organiserades av och med frivilligorganisationer. Vi hade också inför ordförandeskapet möten med civilsamhället. Jag menar alltså att det finns stora möjligheter för civilsamhället att delta. När det gäller referensrådet för kvinnor, fred och säkerhet ingick vi en överenskommelse med det nuvarande ordförandeskapet om att sköter administration, kostnader och så vidare under detta år. Sedan har vi ingått en överenskommelse med det kommande ordförandeskapet om att de tar över detta. Jag hoppas därför att det här ska fortsätta. Rådet har faktiskt kommit med väldigt bra råd och förslag om hur vi kan förbättra arbetet med agendan för kvinnor, fred och säkerhet. när vi har utrikesministern på plats i kammaren och diskuterar skulle jag vilja ta tillfället i akt att ställa en fråga. Inför årets sommarmöte med den parlamentariska församlingen i har jag skrivit ett förslag, ett så kallat supplementary item, där jag tycker att man ska jobba för att få med som en partner for cooperation i . innefattar ett begränsat område; det är och stater, , och länderna i som ingår. Utöver detta finns partners for cooperation: , , , , , , , , , och . I till exempel Astana Commemorative Declaration pratar man om och uppmanar man till en ökad interaktion med Medelhavsländer och för del. I Decision on Partners for Cooperation pratar man också om utökat partnerskap för samarbete. Den parlamentariska församlingen kan inte själv ta ett beslut om att man vill ha en ny partner for cooperation, utan det måste tas på ministerrådsnivå. Därför skulle jag vilja ställa frågan till utrikesministern hur ser på att försöka verka för att få med som partner for cooperation till . Tack, ledamoten, för frågan! Det krävs konsensus för att utöka det partnerskapet, och vi tror inte att konsensus föreligger i den frågan. Tack så mycket för svaret, utrikesministern! Jag är väl medveten om att det krävs konsensus, och det är också detta som ställer till problem för . Men utöver detta, skulle utrikesministern för del, om parlamentariska församling skulle ta ett sådant beslut och det finns stöd, kunna trycka på inom även om förutsättningarna kanske inte finns där just nu? Detta är en viktig signal att sända. Jag vet att utrikesministern i samband med alla mina frågor som gällt har återkommit till att gör vad man kan för att få med i de internationella samarbetena. Då är ju detta ett bra sätt att från svensk sida skicka en signal om att man också önskar ha med som en partner for cooperation till . När det kommer förslag från den parlamentariska församlingen kommer vi att hantera detta och komma med vårt svar. Jag har tidigare i debatten framfört att jag tycker att det är rimligt att vi utvärderar, lär och drar slutsatser för framtiden. Det är klart att det för vår del är mer intressant att fundera på detta när vårt medordförandeskap är över. Just nu befinner vi oss ju i ordförandekretsens gemenskap och har därmed ett medansvar. Jag är nyfiken på att höra hur utrikesministern ser på en utvärdering post den perioden. Det är naturligtvis intressant att veta hur dessa olika mekanismer har fungerat. Vi har ju haft en diskussion om tvåspårspolitiken gentemot . Fungerar den eller fungerar den inte? Behöver vi omvärdera synen på en del av de spår vi har använt? Jag tror att det är en viktig lärdom och en viktig debatt att föra, där ordförandeskapets erfarenheter är viktiga för oss alla att få ta del av. Det är min ena fråga. Den andra frågan rör ordförandeskapsåret och den deklaration som antogs gällande vid . För min del beklagar jag att inte stod bakom den deklarationen, som tidigare ordförandeländer har gjort. Det hade varit viktigt att markera. Jag vet att det ordnades sidoevent, men det är viktigt att markera. När jag läser texterna och skrivelsen ser jag att hållningen är att det är utbrytarregioner och annat, men från utrikesutskottets sida brukar vi omtala det som ockupation av georgiskt territorium. Det är den hållning vi i grunden har. Tack, , för frågorna! Jag tycker generellt sett självklart att man ska ha utvärderingar, oavsett på vilket sätt de görs, av det arbete som regeringen gör. Dessutom tycker jag att det är viktigt att man har en pågående diskussion om hur man kan förbättra arbetet där man är. Därför tillsatte jag under ministermötet en arbetsgrupp som jobbar under hela detta år, 2022, med hur vi kan fortsätta att upprätthålla arbetet i den tredje dimensionen, som handlar om mänskliga rättigheter och demokrati. Det är nämligen just i den dimensionen som de största svårigheterna har funnits. I både den första och den andra dimensionen kunde vi under vårt ordförandeskap - nu är ju situationen annorlunda - ändå genomföra flaggskeppskonferenserna, aktiviteter och så vidare. Det är den tredje dimensionen som har varit mest problematisk. Den arbetsgruppen har satt igång och börjat jobba. Under middagen på ministernivå vid ministerrådsmötet var konsensus en av tre dagordningspunkter - hur man ser på konsensus och om konsensus är negativt eller positivt för organisationen. Det var lite grann samma sak som diskuteras i EU:s utrikes- och säkerhetspolitik, där man ju också har konsensus som vi ibland tycker borde förändras. Jag tycker att det ska vara en pågående utvärdering på det sätt som jag har beskrivit men också . Däremot tycker jag inte att det ska ske på ett sådant sätt att det ifrågasätter hela existens. Då blir det fel narrativ. Jag håller helt med utrikesministern om att man inte ska göra det med en tajmning eller på ett sätt som spelar i händerna. Det är vitalt. Om man ska upprätthålla säkerhetsordningen måste, precis som har sagts, förlora och vinna kriget. Det är en signal om att säkerhetsordningen håller, och det är naturligtvis en viktig utgångspunkt. Vi vill inte se en ny Jaltaordning i , även om det finns de som drömmer om detta. Det låter positivt att det finns en öppenhet för en utvärdering post ordförandeskapsperioden. Det är naturligtvis också bra att utvärderar sig själv. Jag ser fram emot att ta del av utvärderingen. Sedan är min kvarvarande fråga. För min del är det oerhört viktigt att vara tydlig, för vi missade, fru talman, att vara tydliga när det gällde ryskt agerande i . Vi missade att vara tydliga med att peka ut den krypande ockupation som pågår i . Vi bör se om man kan föra samtal om detta när uppenbart inte har det som intresse, vilket numera är väldigt klart. Det är viktigt med klarspråk i den här delen. Därför hade det varit väldigt bra om ordförandelandet hade stått bakom deklarationen när det gäller . Jag tror att vi har precis samma syn på händelserna i . Jag besökte , tror jag, på ganska just för att uttrycka stöd för deras territoriella integritet och för en lösning där också spelade en roll - tillsammans med EU, vill jag säga. Vi hade också ett särskilt sändebud, förra kabinettssekreteraren, som gjorde ett väldigt bra jobb med att föra en dialog på det sätt som har vid det som kallas informal meetings. Vi var också med i Friends of . Vi var med på det mycket symboliska fotografi som tas där. Där flankerade jag och utrikesminister utrikesminister på ett foto som kom ut överallt. Och i alla deklarationer gjorde vi bedömningar och kom fram till vilka deklarationer vi som ordförandeland inte skulle skriva på . Därmed inte sagt att vi inte har stöttat på alla möjliga sätt under och efter ordförandeskapet. När vi nu debatterar och fokuserar på verksamhet 2021 tycker jag att vi som svenskar kan vara väldigt stolta. Vi har i vår parlamentariska församling fått en president som är vår svenska kollega . Också rapportören för mänskliga rättigheter i den parlamentariska församlingen är svensk, . Vi har varit väldigt aktiva genom ordförandeskapet, vilket har berörts, och kan som svenskar vara väldigt stolta över våra insatser i . hade vi en liknande debatt. Då var jag uppe i denna talarstol och berättade om min mormor, som har bott i tre länder men alltid i ett och samma hus, om min farmor som höll min pappa i famnen när hon flydde från nazister, om min mor som dog som flykting och om min egen generation som tvingades att gå i krig och glömma allt vad drömmar heter. Jag berättade detta , helt övertygad om att jag berättade en historia som inte skulle komma att uppleva igen. Vi i var medvetna om annekteringen av och om andra konflikter som togs upp på vartenda sammanträde och varenda gång som vi ledamöter i parlamentariska församling samlades. Trots detta trodde jag att min berättelse var historia och aldrig skulle upprepas igen. Men satt jag med kollegan i ett rum och tittade på det brutala angreppet på ett helt självständigt land - ett angrepp på ett OSSE-medlemsland från ett annat OSSE-medlemsland. Vi två var helt tagna av detta. Det liknade en mardrömsupplevelse, för kollegan har ju anknytning till , och jag har ju mina upplevelser med mig. Det var en extremt dålig dag som vi upplevde då. med tre månaders avstånd till just den upplevelsen och känslan kan man ställa frågan, fru talman: Vad har vi för alternativ? Det ena är kristallklart att vi ska fördöma angrepp mot . Det andra är att vi när kriget väl tar slut, vilket vi hoppas blir snart, måste se till att de ansvariga ställs inför rätta. Men vi har också uppgiften att skapa rum för en dialog, att skapa rum för de två folken att mötas . Jag tror att det blir ett väldigt stort ansvar för de efter valet nyvalda till att fortsätta skapa rum för dialog. Det är exakt det bestämdes att alla i Prijedor i Bosnien som var icke-serber var tvungna att ha på sig ett vitt band. Det lokala styret där fick för sig att man skulle separera folk och enklare föra människor till läger. Vad är alternativet för dem som finns i Bosnien, i Prijedor, och på andra ställen ? Det är bara dialog och samarbete för att man ska kunna leva bredvid och med varandra, för det finns ingen annan väg att ta. Därför, fru talman, tycker jag att det är extremt viktigt att vi inte tappar fokus på detta. Vi ska till det yttersta fördöma anfallet på . Vi ska jobba för och stödja . Vi ska jobba för att kriget avslutas så fort som möjligt. Men när det väl är gjort finns det inget annat att göra än att jobba med dialog och samarbete, där vi får vara handen som binder samman. Jag ska avsluta mitt anförande , för min talartid är slut. Jag ska bara säga några saker. hade vi sex valobservationer. Jag vill ge riktigt mycket beröm till sekretariatet på RIK, internationella kansli. När vi åker till valobservationerna, fru talman, åker vi innan och möter det civila samhället. Vi möter människor av kött och blod som bor och har sin vardag i detta land. Vi hör alla berättelser. De blir jätteviktiga för oss i valobservationen och sedan i vår förståelse när vi samlas i den parlamentariska församlingen. Vilka frågor finns det som är viktiga i detta land? De som arbetar på RIK är värda all respekt. Det här är troligen min absolut sista debatt i . Jag kandiderar inte numera. Jag tror att jag inte kommer att ha förmånen att stå i den här talarstolen något mer. Jag vill tacka alla anställda. Det gäller alla anställda, från de som arbetar i Bankhallen och Infocenter till alla utskottsmedarbetare - alla som jobbar. De är en del av den demokrati som människor har valt oss hit för att representera och kämpa för. Jag vill verkligen tacka för alla de 16 åren i och för det stöd som jag har fått av alla tjänstemän. De är nästan värda en applåd för det. Jag vill börja med att rikta ett tack tillbaka till dig, . Vi har haft ett fantastiskt fint och trevligt samarbete. Jag har stor respekt för din kunskap och dina insatser. Jag ska börja mitt anförande med att tala om . Vi var i på vintermötet som en del av delegationen till , som jag sitter med i. Vi satt på ambassaden och diskuterade möjliga utvecklingar i . Så här efteråt slår det mig verkligen att vi allihop hade tvärfel. Vi satt med bästa Rysslandsexperter - och jag har själv en bakgrund i - och vi hade tvärfel. Vi hade fel på det sättet att vi verkligen inte kunde se Putins ambitioner framför oss. Vi kunde inte se hans våldsbenägenhet. Vi kunde inte se hans bristande omdöme, och vi kunde inte se hans bristande informationsläge. Det här var en chock för mig. Det är precis det som beskrev. Men vi var också med , dagen efter, när kriget startade. Vi var på de möten som var på och såg hur enigt var. Det var bara och till viss del som var på den sidan. Alla andra ställde sig upp och sa: Det här accepterar vi inte. Det ger mig lite hopp. När det handlar om roll framöver finns det på något vis inte något alternativ. Det ska vara den viktigaste fredsplattformen och säkerhetsorganisationen som finns, och det är det. Jag vet att det har varit diskussioner gällande om vi ska ha kvar eller inte. För mig är det självklart att ska vara kvar i organisationen. Det är snart det enda stället där man kan ha kvar . Jag vet historiskt att alla krig tar slut. Vi måste komma ihåg det. Vartenda krig tar slut. Då måste det finnas ett forum för dialog, och det forumet är . Det är nämligen så att de permanenta råden träffas ofta. Det förpliktar att sitta öga mot öga med krigförande parter. Jag ser att har en jättestor roll framåt. Det är givetvis ingen tvekan om att demokratin i världen inte har varit så hotad som den är . Men jag ser med rätt stor glädje på utvecklingen. Jag hade förmånen att vara med på tre valobservationer, i , och . Det är tre unga generationer av demokrati, men samtliga hyfsat bra på väg och rätt håll. De har många av reformerna på plats. Sedan lever de inte upp till allt, men alla strävar efter demokrati. Det är en viss glädje att se det.