bet · H901SoU19 · 2022-04-22 00:00:00 — har i uppdrag att utöva tillsyn av våra myndigheter. Det gör de för det mesta bra, men de behöver också bättra sig. Och när de gör det måste de också kunna samla på sig goda exempel där man har bra metoder för att sedan lära ut till andra så att det blir bra överallt. Barn i skyddat boende måste få vara sig själva. Barn är aldrig någons egendom, inte heller i ett skyddat boende. Därför måste barnen få sitt eget fokus i det skyddade boendet så att vi skyddar både den som har behov av skyddat boende och barnet. Jag tänker nu gå över till ett annat ämne som inte direkt rör - jo, det gör det, för annars skulle det inte vara med i det här betänkandet - och det handlar om internationella adoptioner. Det här är en fråga som jag när jag kom in i 2018 upplevde inte fanns så högt upp på regeringens agenda. Jag uppmärksammade att det fanns bekymmer - det var inte bara jag, utan jag har en kollega, en vänsterpartist, som också uppmärksammade detta ganska tidigt - och oegentligheter i samband med internationella adoptioner som hade skett tidigare. Jag började ställa frågor till regeringen: Vad gör vi? Hur ska vi se till att det här inte händer igen? Hur kan vi stötta de här personerna som faktiskt har fått sin barndom stulen? Min upplevelse var att regeringen inte var sådär himla närvarande utan tyckte: Nej, vi kan inte göra något, för vi väntar på en utredning i ett annat land och kan inte göra något på individnivå. Men det har börjat hända saker, och jag hoppas att det här kommer att bli bra. För finns det faktiskt ett mer organiserat individuellt stöd, på projektnivå, till personer som är internationellt adopterade. Det finns förslag från som kom alldeles om att permanenta detta. föreslår också att man ska utveckla föräldrautbildningen och permanenta stödet för att som adopterad söka sitt eget ursprung. kom det även ett besked om att regeringen ska utreda och klargöra på vilket sätt vi har varit inblandade i eventuella oegentligheter i andra länder för att se hur vi har agerat och vad vi kan lära för framtiden. Jag hoppas innerligt att regeringen klarar av att göra verkstad av det resultatet, för vi kan inte riskera att fler barn hamnar i oegentligheter. Jag står bakom samtliga motioner som vi har lagt tidigare och så vidare men yrkar bifall till reservation 8 och ber om ursäkt för att jag drog över min talartid lite grann. Jag vill börja med att yrka bifall till reservation 3. , innan den här mandatperioden började, uppmärksammade misstänkta oegentligheter vid adoptioner från . Nyheten passerade dock ganska snabbt och försvann från nyhetsrubriker och tv-sändningar. Men kvar fanns de som hade frågor och funderingar, de som hade misstankar om att allt inte gått rätt till och de som redan hade letat . De hade letat efter föräldrar, syskon och barn. För många var det ingen enkel uppgift att nysta upp trådarna i sina adoptioner. Förfalskade dokument och förvanskade identiteter gjorde det svårt. Språket kan också vara ett hinder i arbetet med olika dokument och myndigheter i ursprungslandet. I exempelvis sker allt utredningsarbete på spanska och alla dokument är på spanska. Det som uppdagats i är inte bara allvarligt på grund av det lidande som åsamkats barnen, de biologiska föräldrarna och adoptivföräldrarna, utan det strider även mot och barns rätt till sitt ursprung. I blev det till en början ingen utredning om de internationella adoptionerna. Vi i lade fram förslag om en utredning men fick till en början inget gehör. Men vi fortsatte att driva frågorna rörande de internationella adoptionerna, vilket även bland annat förtjänstfullt gjort. När DN gjorde en stor och prisbelönt artikelserie om de illegala adoptionerna fick frågan ny fart i medierna, och fattade beslut om en utredning av de internationella adoptionerna till , vilket jag är väldigt glad över. Utredningen ska inte bara fokusera på adoptionerna från utan på alla internationella adoptioner. Larmsignaler har kommit angående adoptioner också från andra länder, även om det än så länge bara är som ursprungsland som har utrett hur det har gått till. Där utreder myndigheterna över 600 fall av adoptioner till . Detta är en del i att lyfta upp frågan, ge de drabbade upprättelse och från samhällets sida ge hjälp och stöd. Vi har ett ansvar för hur det här har gått till och för de människor som har kommit hit eller har påverkats av adoptionerna. Regeringen gav 2020 Myndigheten för familjerätt och föräldraskapsstöd, MFoF, i uppdrag att genomföra ett pilotprojekt om stöd till adopterade i samband med ursprungssökning. MFoF fick använda för genomförandet av uppdraget. Det är bra. Regeringen har sedan ökat anslaget något för detta stöd, och MFoF ska fortsätta med stödet under 2022-2023. Det finns också ett projekt med samtalsstöd . Det är bra. Men vi kan göra mer. finns omkring 60 000 internationellt adopterade i , enligt MFoF. De internationella adoptionerna började ta fart , men de förekom också tidigare och har fortsatt fram till . De flesta adopterades då som mest 1 776 personer adopterades . Det gör att det i finns personer som är adopterade från andra länder i alla åldrar, från små barn till pensionärer. Vi behöver därför se på adoptioner utifrån ett livslångt perspektiv. De som är adopterade är adopterade hela livet med allt vad det innebär. Olika skeden i livet har olika prövningar, och det är viktigt att de som så behöver kan få adekvat stöd utifrån sin livssituation. Flera studier har funnit en överrepresentation av psykisk ohälsa och sociala problem hos landets vuxna utlandsadopterade. Dessutom är suicidalrisken större hos adopterade än hos genomsnittsbefolkningen. Det är problem som måste tas på allvar. är kommunerna ansvariga för att förbereda och utreda lämpligheten hos dem som ansöker om att få genomföra en adoption. Det är också kommunerna som är ansvariga för att följa upp adopterade i deras familjer. Det blir många huvudmän, och en utredning från Statskontoret , Organiseringen av den internationella adoptionsverksamheten, visar på bristande kvalitet och likvärdighet. släppte dessutom en rapport som handlar om samhällets stöd till de adopterade. Enligt en övergripande analys och bedömning möter de vård- och stödinsatser som erbjuds adopterade och deras adoptivföräldrar inte de behov som finns. Kartläggningen visar att adopterade kan ha behov under hela livet som kan härledas till adoptionen. Behoven kan kräva särskild uppmärksamhet, och barn och föräldrar kan behöva adoptionsspecifikt stöd. Forskning har visat att stöd efter adoption på de områden som är adoptionsspecifika ger positiva resultat och har kopplat samman ouppfyllda stödbehov med ett sämre utfall. redovisar en lista på saker som behöver utvecklas, bland annat att ta fram en modell för PAS, post adoption service. Avslöjandena om illegala adoptioner visar på vilka problematiska situationer adopterade och anhöriga kan ställas inför, och där det kan behövas speciellt stöd och speciella kompetenser utöver det jag redan har talat om. En adoption är en genomgripande och stor process för alla inblandade, och det är viktigt att det finns ordentligt stöd och kompetens för att möta dessa personer genom hela livet. Vi behöver ta fram hur ett statligt center kan utformas och fungera för att ge adopterade ett livslångt stöd. Det har vi ett ansvar för. debatterar vi arbete. Det är en otroligt viktig myndighet för alla de barn och unga som utsätts av närstående men också för vårdnadshavare som av olika skäl har svårt att hantera den viktigaste uppgiften i livet, nämligen att ge sina barn en trygg och tillitsfull barndom. När man debatterar arbete är det otroligt viktigt att belysa den situation som socialsekreterare befinner sig i. före det fruktansvärda kriget i skedde en enorm påverkanskampanj riktad mot . Krafter utanför men definitivt även i ville ge en bild av att kidnappar barn och säljer barn till personer som utnyttjar barnen sexuellt. Det var en fruktansvärd hat- och hotkampanj som också är ett hot mot hela vår demokrati. Vi har också kunnat ta del av beskrivningar från socialsekreterare som berättar hur de redan före denna kampanj har känt sig hotade i deras yrkesutövning. De har känt rädsla för att fatta viktiga och avgörande beslut. Under de fruktansvärda händelserna under påsken kunde vi se barn som även tillsammans med vårdnadshavare var ute och hatade och hotade polisen. De kastade sten och betedde sig på ett fruktansvärt sätt. Även det är ett hot mot hela vår demokrati. Jag har arbetat tillsammans med . Vi ansvarade för en nationell stödtelefon som riktade sig till myndighetspersoner som hade kommit i kontakt med barn och unga som var utsatta för hedersrelaterat våld och förtryck. Även där fick vi höra, herr ålderspresident, att det fanns en rädsla för att fatta avgörande beslut. Man kände inte det stöd som man önskade från chefer på den lokala nivån. Man kände tyvärr heller inte det stöd som man önskade från politiker. Snarare fick man i stort sett kriga för både rätten och möjligheten att fatta beslut som skulle ge barn och unga den frihet, den trygghet, det stöd och det skydd som de har rätt till och behov av. Av denna anledning menar vi i Liberalerna att det inte räcker med bara kunskap. Kunskap är oerhört viktigt. Vi har pratat om utbildning. Varenda socialsekreterare ska få den utbildning som de är i behov av för att kunna göra sitt viktiga arbete. Men i vissa lägen måste man också ha en hållande struktur som gör att man verkligen med trygghet kan känna att man kan utföra sitt livsviktiga arbete. Liberalerna anser därför att det bör finnas en nationell stödstruktur. Det kommunala självstyret är här något självklart. Det här bygger på socialsekreterare och socialnämnder på den lokala nivån, herr ålderspresident, som ber om hjälp. Det här kan vi se när vi tar del av kommuners upplevelser av den gängkriminalitet som breder ut sig. Det sker en rekrytering av barn. En gängkriminell, som hade många barn på sitt samvete, kallade dem barnsoldater. Om man sätter ihop samhällsutvecklingen med den oro och rädsla som människor kan känna i sin yrkesutövning tror Liberalerna att detta är nödvändigt. I betänkandet tas även vikten av att tillsätta ett nationellt center för försvunna barn upp. När jag läste blev jag än mer övertygad om hur viktig den åtgärden är. I rapporten konstateras att det är 10 000 skolpliktiga barn som saknas i - 10 000 barn som vi inte vet var de är, 10 000 barn som ingen letar efter, 10 000 barn som inte kan svara på var de faktiskt befinner sig. Jag säger inte att alla dessa barn befinner sig i en extremt utsatt situation och har blivit utsatta för barnäktenskap eller könsstympning. Men jag vet att vi inte vet. Och det gör mig djupt oroad. Jag tänker ofta på vad som händer med dessa barn, och jag tänker än mer ofta på varför det inte är en större aktivitet bland politiker kring att ta reda på det. Om jag hade varit ansvarigt statsråd hade det varit bland det första som jag hade sett till att följa upp. Här var det fråga om välfärdens pengar. Jag utgår från barnen, barnen som är vår framtid. Nationella stödtelefonen har fått in samtal som rör 495 barn och som man har identifierat som barn som har blivit förda ut ur landet. Då är det viktigt att komma ihåg, herr ålderspresident, att detta är barn vars föräldrar sökt stöd och skydd i för att undkomma krig, förtryck och utsatthet. När barnen kommer hit vill de åtnjuta sina grundläggande fri- och rättigheter som de ser att andra barn har och som vår lagstiftning säger att varje barn ska ha tillgång till. När de åtnjuter dessa rättigheter blir det en bestraffning att ta tillbaka barnen till hemländerna och dumpa dem där i deras ensamhet. Jag kommer inte att ge mig. Jag kommer att söka stöd bland er andra politiker för att vi verkligen ska ta tag i dessa frågor på ett tillräckligt sätt. Att stå och säga att det är viktigt med arbetet för alla barns rätt till frihet är ganska enkelt. Men det är först när vi vidtar de åtgärder som krävs som det verkligen blir skillnad. Det finns ytterligare en skrämmande fråga som jag har drivit sedan jag kom in i och som jag har fått att ta in i en utredning. kan man upphäva barns svenska medborgarskap om de har dubbelt medborgarskap. Jag har mött barn som har blivit förda ut ur landet. har vårdnadshavaren tryckt på en knapp och upphävt deras svenska medborgarskap. Då är det inte så enkelt som att barnen när de kommer tillbaka hit bara kan skrivas in igen, utan då får barnen söka asyl i landet som de fördes ut ur. När det gäller den livsviktiga uppgift som har - varje enskild socialsekreterare - har vi en skyldighet att se till att de har rätt förutsättningar att göra sitt arbete för att varje barn ska känna trygghet att leva ett liv i fritt från alla former av förtryck och våld. Jag står självklart bakom alla våra yrkanden, men för att vinna tid yrkar jag bifall endast till reservation 10 som handlar om bättre verktyg och kompetens i . finns det en del lagar och förordningar som styr arbete men som faktiskt kan motverka arbetet mot hedersrelaterat våld och förtryck. Exempel på det är återföreningsnormen, det vill säga om att en familj i konflikt i första hand ska återförenas, samt regeln om att föräldrarna alltid ska kontaktas vid en orosanmälan. Vi anser att det bör övervägas hur vi kan stärka möjligheter att motverka hedersrelaterat våld och förtryck och hur kompetens i hur man arbetar med hedersrelaterade ärenden kan stärkas. Vi i har drivit på för att ska bli svensk lag. är vi där, och det blir tydligare att barn är egna individer med egna rättigheter. Men det är inte så enkelt att bara för att har blivit svensk lag börjar alla barns rättigheter att tillgodoses. återstår den långa resan att säkerställa att alla som möter barn, alla som arbetar med barn men också vi som fattar beslut om barn, säkerställer att barns rättigheter omsätts i alla delar av vårt samhälle, och i detta fall inom hela . Jag vill också passa på att lyfta fram vikten av att man som barn känner ett stort förtroende för och att det ska kännas naturligt att vända sig dit. Vi kommer att återkomma till denna fråga när vi ska debattera och fatta beslut om lex Lilla hjärtat. Det finns mycket kvar att göra för att förbättra livssituationen för personer med funktionsnedsättning. Ett exempel som berör just socialtjänstlagen är vårt förslag om att du som individ ska kunna bidra till att kalla till en samordnad individuell plan, en så kallad SIP. får du, om du har behov av hjälp och stöd från både regionen och kommunen, vänta tills någon aktör agerar och kallar samman alla berörda. Vi tycker också att anhöriga, om den enskilde inte har något emot det, skulle kunna bidra till att kalla till en SIP. Det ökar individens egen makt, inflytande och delaktighet. Vi behöver göra mycket , men vi behöver också göra upp med vår historia. Individer och anhöriga har drabbats av den förda politiken mot personer med funktionsnedsättning, och de övergrepp som den har medfört har inneburit många trauman. Det är en historia med tvångssterilisering, omyndigförklarande och orättvis särbehandling. Institutionsvården är ett mörkt kapitel i vår historia, där våld, misskötsel och medicinska experiment förekom. Jag kan förstå att om man har drabbats personligen gärna skulle vilja glömma dessa hemska övergrepp och gå vidare. Men vi som samhälle har en skyldighet att minnas och säkerställa att historien inte upprepas. Jag anser att en stor del av den förda politiken i mångt och mycket har osynliggjorts. Men den förda politiken ger också eko in i nutiden och i hur vi ibland ser på personer med funktionsnedsättning och även i hur vi bygger vårt samhälle med ständiga särlösningar i stället för att göra rätt från början. Men om historien inte blir känd och om upprättelse inte ges, hur ska vi som samhälle då lära av vår historia? Det är därför väldigt viktigt med detta tillkännagivande. Inom ramen för detta hoppas jag att situationen för personer med funktionsnedsättning genom tiderna blir belyst på ett enhetligt sätt. En , en upprättelse, en ursäkt och en lärdom framöver är högst angelägna. Jag kan också konstatera att detta är min sista debatt i kammaren. Jag vill rikta ett varmt tack till utskottets ordförande och vice ordförande, hela utskottet, utskottskansliet och kanslipersonalen i kammaren. Jag kommer att bära med mig denna erfarenhet för resten av mitt liv. Herr ålderspresident och ledamoten ! Jag vill bara returnera tacket. Varmt tack, för att du har verkat i vårt utskott. Vi har haft glädjen att möta flera miljöpartister i utskottet. Du har precis som de andra bidragit med många erfarenheter som är viktiga i vårt gemensamma arbete. Vi har olika politiska uppfattningar, vi bryter dem mot varandra och ibland hittar vi gemensamma nämnare. Ett varmt tack för det arbete som du har gjort! Du kanske kommer tillbaka, vad vet jag. Lycka till i allt som kommer i din väg framöver! Jag tar tillfället i akt att replikera, för jag har inte haft så många sådana tillfällen här i kammaren. Jag skulle vilja säga att det när man som jag kommer in under en mycket är väldigt betydelsefullt att mötas av en varmhjärtad ordförande som bidrar och hjälper till. Man känner sig både välkommen och slipper trampa så mycket i klaveret. sa att varje samhälle bör bedömas efter hur det behandlar sina mest utsatta. Detta blev en grundvärdering som satte ut riktningen för vår gemensamma välfärd - för vårt . Jag kommer att tala enbart om det tillkännagivande som föreslås under punkt 5, Vanvård och övergrepp som skett vid statliga inrättningar, herr ålderspresident. har inte alltid varit till för alla sina medborgare, även om vi kanske lever i den tron. Ända fram , mycket nära i historien, finns det medborgare som har behandlats mycket illa. har de behandlats illa för att de tjänat som medel för kollektivets bästa, ibland har det sagts vara för deras eget bästa eller deras näras bästa. Institutionsvården är en del av historia som det sällan berättas om. Än tystas berättelsen ned och tas inte på allvar. är det att staten ger alla de människor som drabbats ett erkännande för det man har gjort möjligt och gräver djupt i sitt innersta efter hela sanningen bakom det som skedde och varför det återspeglas ända in . De drabbade, deras anhöriga och närstående behöver få upprättelse och ett erkännande, men de behöver kanske framför allt bli lyssnade på. I vårt land har vi så länge som vi kan minnas levt i uppfattningen att de starka inte ska trycka ned de svaga. De ska inte plundra de svaga eller skaffa sig fördelar på andras bekostnad. Men trots detta blev några människor ett medel för folkmajoritetens mål, herr ålderspresident. Några ansågs inte passa in. Andra ansågs underlägsna. De fick uppleva folkhemmets verkliga baksida och skuggsida. Det handlar om tvångssteriliseringar, lobotomier, tvångsomhändertaganden och medicinska experiment - kort sagt en människosyn som är förskräcklig och som vi tar avstånd ifrån. Men den återspeglas även i dagens syn på människor, herr ålderspresident. Det handlar om icke önskvärda människor som plockades bort och placerades på institutioner, och ja, ni känner igen vibbarna av vad som händer . Ett tydligt exempel på den människosyn som fanns i för inte så länge sedan är de experiment som genomfördes på sjukhuset i . Vipeholm öppnades och stängdes . När det var som störst fanns det plats för över 1 000 patienter. De människor som var intagna skulle benämnas som personer med intellektuell funktionsnedsättning, men då kallades de sinnesslöa, obildbara idioter och svårskötta. De ansågs ligga samhället till last. Dessa människor skulle låsas in och gömmas undan, och de kunde användas som försöksdjur - de kände och upplevde ju inget. Det är viktigt att minnas detta och för framtiden, inte bara övergreppen i sig utan även att de ansågs rättfärdiga därför att de ansågs gynna majoriteten. Institutionerna ansågs vara för den enskildes bästa. Vi ska minnas detta för att hedra de drabbade och deras nära, och vi ska minnas det för att undvika att göra liknande misstag. Därför behövs den här , herr ålderspresident, och den måste följas av en officiell ursäkt från statens sida för de övergrepp som skedde på Vipeholmsanstalten och liknande institutioner. Må det aldrig kunna hända igen. Jag ska bara göra en rättelse, då jag yrkade på fel reservation tidigare. Jag yrkar bifall till reservation nummer 22. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas .)