bet · H901MJU23 · 2022-04-29 00:00:00 — Insatser ska omfatta hela livscykeln för plast, t.ex. hållbar design, standardisering, återanvändning, alternativa material, återvinning och minskat läckage av plast. Enligt regleringsbrevet ska redovisa sitt arbete för att öka den cirkulära plastanvändningen samt för att minska plast och mikro- och nanoplast i hav och natur. Myndigheten ska också redovisa vilka insatser som har gjorts för att driva frågan inom EU och globalt. Miljöövervakning ger en lägesbeskrivning av tillståndet i miljön och varnar för störningar. Arbetet bygger på återkommande, systematiskt upplagda undersökningar som visar miljötillståndet genom att registrera eventuella förändringar i naturmiljön. Syftet med miljöövervakning är att följa tillståndet i miljön, upptäcka nya miljörisker och vara ett underlag för att bedöma arbetet för att nå nationella miljökvalitetsmål. Genom att jämföra aktuella lägesbeskrivningar med tidigare mätningar kan förändringar i miljön upptäckas. På så vis kan man se om genomförda åtgärder får önskad effekt eller inte. behövs ytterligare undersökningar för att ta reda på om förändringen innebär ett problem eller inte. Det är många aktörer som utför arbetet inom miljöövervakningen. samordnar tillsammans med Havs- och vattenmyndigheten svensk miljöövervakning. Regeringen beslutade (dir. 2017:58) att låta en särskild utredare göra en översyn av miljöövervakningen på lokal, regional och nationell nivå, föreslå en lämplig avgränsning mellan miljöövervakning och närliggande verksamheter samt bedöma behovet av framtida miljöövervakning. Syftet var att identifiera synergier och lösningar som kan leda till en mer kostnads- och resurseffektiv miljöövervakning, hur övrig miljöinformation skulle kunna komplettera miljöövervakningen och hur miljöinformationen ska bli mer tillgänglig. Genom ett regeringsbeslut förlängdes utredningstiden för betänkandet till (dir. 2018:104). I utredningens betänkande miljöövervakning – dess uppgift och organisation för en god miljöförvaltning (SOU 2019:22) anförs bl.a. att det produceras stora mängder underlag från miljöövervakningen som borde användas mer för att beskriva och analysera tillståndet i miljön. Hanteringen av data från miljöövervakning är central för att de ska komma samhället till nytta. Utredningen visar dock att det finns oklarheter i ansvar, brister och flaskhalsar i den statliga datahanteringen inom miljöövervakningen. Möjligheterna att upptäcka nya miljörisker är också begränsade. Det beror bl.a. på att stora mängder data inte tas omhand och används i analyser. Dessutom är miljöövervakningen traditionellt inte, med vissa undantag, utformad för att upptäcka nya miljörisker. Vidare redovisas i betänkandet att flera myndigheter menar att det behövs ytterligare resurser för att tillgodose ökade behov av miljöövervakning inom ett antal områden, särskilt inom vattenförvaltningen och den hälsorelaterade övervakningen. Eftersom det saknas en överblick över vilken miljöövervakning som bedrivs är det inte möjligt att bedöma i vilken mån det behövs resurstillskott till den statligt finansierade miljöövervakningen. Det är inte heller möjligt att bedöma i vilken utsträckning ett ökat samutnyttjande av befintliga resurser kan täcka behoven. Utredningen föreslår bl.a. att regeringen ska fatta beslut om en strategisk plan för miljöövervakningen som uppdateras . Planen ska peka ut samhällets behov av miljöövervakning, hur myndigheter ska samordnas, prioriterade utvecklingsinsatser samt framtida utmaningar. Utredningen föreslår även att ett Miljöövervakningsråd inrättas vid som ska samordna miljöövervakningen, ta fram underlag för den strategiska planen samt rapportera till regeringen. Vidare föreslås att regeringen ska ange miljöövervakning som en uppgift i instruktionen för de myndigheter som bedriver miljöövervakning och att ansvaret för de nationella datavärdarna vid myndigheterna bör anges i instruktioner och finansieras genom ramanslag. Utredningen anser även att länsstyrelsernas regionala miljöövervakning bör finansieras genom anslag och inte som genom bidrag. Betänkandet har remissbehandlats och är nu under beredning inom . Enligt budgetpropositionen (prop. 2021/22:1 utg.omr. 20) gör SGU:s utökade kartläggning av grundvattenresurser att kunskapen om grundvatten och strukturen i arbetet förbättras efter hand. Den mer omfattande övervakningen av både grundvattennivåer och grundvattnets kvalitet bidrar positivt till arbetet med miljökvalitetsmålet Grundvatten av god kvalitet. Det utökade kunskapsunderlaget om kvantitet och kvalitet bedöms även göra nytta i klimatanpassningsarbetet. Tillgången på grundvatteninformation i databaser har förbättrats, men övervakningen har fortfarande luckor i hela landet. Vidare anför regeringen att livsmedelsresurserna, inklusive dricksvattnet ska skyddas bättre. PFAS-ämnen förekommer i livsmedel, bl.a. i dricksvatten och fisk, men kunskapen är otillräcklig. För att få bättre kunskap föreslog regeringen att anslaget för miljöövervakning m.m. skulle ökas med 2022 för särskilda insatser inom miljöövervakningen riktade mot kopplingen mellan miljö och livsmedelsproduktion. beräknades anslaget ökas med motsvarande belopp. biföll regeringens förslag (bet. 2021/22:MJU1, rskr. 2021/22:109–111). I och länsstyrelsernas praktiska vägledning Operativ övervakning av miljögifter redovisas att effektbaserade metoder kan vara lämpliga för att – bekräfta att åtgärder behövs då förhöjda halter uppmätts men substansernas biotillgänglighet är osäker (t.ex. för uppföljning av sedimentanalys) – underlätta prioritering av lokaler och källor att undersöka vidare i ett operativt övervakningsprogram (närvaro av effekter ger anledning att prioritera undersökningar) – undersöka påverkan i områden med komplexa föroreningssituationer, i synnerhet om utsläppta substanser omvandlas (där riktad kemisk analys försvåras) – underlätta val av vilka ämnen som behöver övervakas framöver (genom effektstyrd kemisk analys) – identifiera källor som står för utsläpp av farliga ämnen men där det är oklart vilka substanser som kan tänkas förekomma – ge tidig varning om förändringar i miljön. I betänkandet Framtidens kemikaliekontroll (SOU 2019:45) anförs att ett problem med den nuvarande utformningen av vattendirektivet när det gäller kemikaliekontroll är inriktningen på ett begränsat antal prioriterade ämnen. Risken är att åtgärder för miljöövervakning och riskhantering prioriteras för dessa ämnen medan vattnet kan innehålla hundratals organiska ämnen, många av dem okända. Prioriteringen av individuella ämnen (miljökvalitetsnormer för ämnen på EU-nivå respektive nationell nivå) borde därför kompletteras genom att införa effektbaserade åtgärder (EBM) i direktivet, i syfte att etablera gränsvärden/kvalitetsnormer eller som instrument för screening eller för miljöövervakning. Möjligheten att besluta om normer baserat på EBM borde införas i lagstiftningen och kompletteras med vägledning. Utredningen anför att möjligen kan EBM inledningsvis användas för miljöövervakning och som en bas för framtida screening och ett underlag för mer utvecklade riskbedömningar. Betänkandet är under beredning inom . Som en del av programmet Giftfri miljö inom SLU:s fortlöpande miljöanalys har ett projekt drivits om biologiska analyser av dricksvatten (s.k. effektbaserade metoder). Nya metoder har utvecklats så att vattenverken snabbt kan se hur effektiv reningen av hälsofarliga ämnen i dricksvattnet är. Resultaten kan också enligt SLU fungera som stöd i reningsverkens framtida investeringsbeslut. I regleringsbrev fick Havs- och vattenmyndigheten i uppdrag att tillsammans med de länsstyrelser som är vattenmyndigheter utveckla en metod för uppföljning av miljötillståndet i vattenförekomster. Metoden skulle utgå från vattenförvaltningens system för statusklassificering och bl.a. leda till att de statusklassningar som genomförs blir jämförbara. I Havs- och vattenmyndighetens redovisning av ett regeringsuppdrag om en metod för uppföljning av miljötillståndet i vattenförekomster (, dnr 01696-2020) beskrivs ett arbetssätt som i sin helhet innebär en metod för uppföljning av miljötillståndet i ytvatten. Utgångspunkten för uppdraget har varit den övervakning och de syften med övervakningen som följer av 7 kap. 1 § vattenförvaltningsförordningen (2004:660). Den metod som beskrivs i rapporten kommer enligt Havs- och vattenmyndigheten att stärka möjligheten att följa utvecklingen av miljötillståndet även då metoder förändras och ny kunskap tillkommer, vilket kan ses som ett viktigt kvalitetsarbete inom vattenförvaltningen. Orsaken till att denna analys inte har genomförts tidigare är att vattenförvaltningen, genom prioriteringar på både EU-nivå och nationell nivå, valt att lägga stort fokus på statusklassificering och på att fastställa miljökvalitetsnormer i ett stort antal vattenförekomster. Betydelsen av övervakning och analyser med andra syften än statusklassificering har dock inte adresserats fullt ut i de inledande cyklerna. Det har också funnits en bristande medvetenhet om hur övervakningen är tänkt att fungera samt vad som faktiskt är möjligt utifrån de begränsningar som finns i information från övervakning – inte minst då det gäller den inneboende statistiska osäkerheten. I Havs- och vattenmyndigetens årsredovisningen anförs att slutrapporten kommer att vara en hjälp för att utveckla system för hantering av övervakningsdata som säkerställer att rätt data används för rätt analys. Det s.k. ekodesigndirektivet[3] är ett ramdirektiv, vilket innebär att det inte direkt fastställer ekologiska minimikrav. Dessa antas i stället genom särskilda genomförandeåtgärder för varje produktgrupp inom ramen för direktivet. Direktivet omfattar mer än 40 produktgrupper (t.ex. pannor, lampor, tv-apparater och kylskåp). utvidgades direktivets räckvidd till att även gälla för energirelaterade produkter som fönster, isoleringsmaterial och vissa vattenanvändande produkter. Det slutgiltiga målet med ekodesigndirektivet är att tillverkare av energianvändande produkter i designfasen kommer att vara skyldiga att minska produktkonsumtionens energiförbrukning och annan negativ miljöpåverkan. Kommissionen presenterade 2016 en arbetsplan för områdena ekodesign och energimärkning som en del i det s.k. vinterpaketet för energi. Arbetsplanen för ekodesign 2016–2019 (COM(2016) 773 final) fokuserade på cirkulära design- och produktionsprocesser, och kommissionen framhäver att smart design i början av en produkts livscykel är avgörande för att skapa cirkularitet. Enligt kommissionen har genomförandet av arbetsplanen lyft fram cirkulär design av produkter ytterligare, tillsammans med energieffektivitetsmål. omfattar ekodesign- och energimärkningsbestämmelserna för flera produkter krav på materialeffektivitet, t.ex. tillgång till reservdelar, hur lätt det är att reparera produkten samt förenklad hantering i slutet av livscykeln. I budgetpropositionen (prop. 2019/20:1 utg.omr. 20) anför regeringen att med framgång, i samband med arbete inom EU med nya eller reviderade ekodesign- och energimärkningskrav för flera produktgrupper, drivit att ekodesignkrav ska leda till större resurseffektivitet och att produkter ska gå att reparera. I för cirkulär ekonomi anför kommissionen att av produkters miljöpåverkan avgörs under designfasen. Enligt kommissionen ger dock linjära mönster enligt principen utvinna-tillverka-använda-bortskaffa (take-make-use-dispose) inte tillverkarna tillräckliga incitament att göra sina produkter mer cirkulära. Kommissionen anför vidare att EU:s initiativ och lagstiftning redan i viss utsträckning behandlar hållbarhetsaspekter för produkter, antingen på obligatorisk eller frivillig grund. Särskilt ekodesigndirektivet reglerar framgångsrikt energieffektivitet och vissa kretsloppsegenskaper hos energirelaterade produkter. Instrument som EU:s miljömärke eller EU:s kriterier för miljöanpassad offentlig upphandling har ett mer omfattande tillämpningsområde, men de begränsningar som följer av frivilligheten gör dem mindre effektiva. Faktum är enligt kommissionen att det inte finns någon heltäckande uppsättning krav för att säkerställa att alla produkter som släpps ut på EU-marknaden blir alltmer hållbara och klarar testet för cirkularitet. För att anpassa produkterna till en klimatneutral, resurseffektiv och cirkulär ekonomi, minska avfallet och säkerställa att de mest hållbara produkternas prestanda successivt blir kommer kommissionen därför att lägga fram ett lagstiftningsinitiativ om en politik för hållbara produkter. Kärnan i detta lagstiftningsinitiativ kommer att vara att utvidga ekodesigndirektivet till att omfatta mer än energirelaterade produkter för att göra ekodesignramen tillämplig på ett så brett spektrum av produkter som möjligt och se till att den bidrar till cirkularitet. Som en del av detta lagstiftningsinitiativ, och vid behov genom kompletterande lagstiftningsförslag, kommer kommissionen att överväga att fastställa hållbarhetsprinciper och andra lämpliga sätt att reglera aspekter som bl.a. handlar om att – förbättra produkternas hållbarhet, återanvändbarhet, uppgraderbarhet och reparerbarhet samt att ta itu med förekomsten av farliga kemikalier i produkter och öka deras energi- och resurseffektivitet – öka innehållet av återvunnet material i produkter och garantera deras prestanda och säkerhet – begränsa engångsprodukter och motverka planerat åldrande – införa ett förbud mot destruktion av osålda hållbara produkter – mobilisera potentialen för digitalisering av produktinformation, inklusive lösningar som digitala pass, taggning och vattenmärken. Kommissionen kommer i detta sammanhang att ge prioritet åt de produktgrupper som har identifierats inom ramen för de produktvärdekedjor som ingår i handlingsplanen, t.ex. textilier och elektronik. Lagstiftningsinitiativet och alla andra kompletterande regleringsstrategier eller frivilliga strategier kommer att utvecklas för att förbättra samstämmigheten med befintliga instrument som reglerar produkter i olika faser av deras livscykel. Det är kommissionens avsikt att principerna om produkthållbarhet ska vara vägledande för en bredare utveckling av strategier och lagstiftning . I sitt arbetsprogram anförde kommissionen att den kommer att fortsätta att genomföra handlingsplanen för den cirkulära ekonomin med inriktning på ekodesign och hållbara produkter, särskilt cirkulär elektronik med ambitionen att förbättra insamling, återanvändning och reparation av mobiltelefoner, bärbara datorer och annan elektronik. Kommissionen presenterade ett meddelande om att göra hållbara produkter till norm (COM(2022) 140). Initiativet om hållbara produkter syftar till att säkerställa att en betydande del av de produkter som är tillgängliga för EU-konsumenterna ska vara utformade för att vara hållbara och energi- och resurseffektiva, reparerbara, återvinningsbara och helst omfatta återvunna material. Kommissionen antog även ett förslag till förordning om ekodesign för hållbara produkter (COM(2022) 142). Kommissionen anför i meddelandet att eftersom produktdesign står för av produkters miljöpåverkan under hela livscykeln innehåller förslaget till förordningen en utvidgning av ekodesignramens tillämpningsområde till att omfatta bredast möjliga utbud av produkter. Det kommer att fastställa minimikriterier, inte bara för energieffektiviteten utan också för cirkularitet och en övergripande minskning av produkternas miljömässiga och klimatmässiga fotavtryck. Fram tills att den nya ramen träder i kraft kommer det befintliga ekodesigndirektivet att fortsätta driva på förbättringar i energieffektivitet och cirkularitet. Kommissionen antog därför tillsammans med det nya förslaget en arbetsplan för ekodesign och energimärkning 2022–2024 för att omfatta nya energirelaterade produkter samt uppdatera och utöka ambitionen för redan reglerade produkter. fattades det beslut om kommissionens förordning (EU) 2019/2023 om bl.a. fastställande av krav på ekodesign för tvättmaskiner för hushållsbruk med krav som trädde i kraft . Enligt artikel 8 i förordningen ska kommissionen se över förordningen mot bakgrund av den tekniska utvecklingen och presentera resultaten av översynen, inbegripet ett utkast till ändringsförslag om så är lämpligt, . Vidare framgår att det i översynen bl.a. ska läggas särskilt fokus på genomförbarhet och lämplighet för nya krav, t.ex. på filter, som kan minska mängden mikroplaster i vattenutflödet. anför i redovisningen av regeringsuppdraget Mikroplaster i miljön 2019 (NV-08867-17) att det är en åtgärd med stor internationell potential att driva på utvecklingen av ekodesigndirektivet för tvättmaskiner. föreslår därför att det införs kriterier för att minska mikroplastutsläpp från tvättmaskiner i ekodesigndirektivet utreds vidare. Verket kommer att arbeta för att utveckla det underlag som behöver tas fram om regelverk, tekniklösningar och mätmetod. kommer att genomföra ett dialogmöte med aktörer för att främja teknikutveckling av integrerade filterlösningar i tvättmaskiner samt verka för att en standardiserad mätmetod för mikroplast från hushållstvättmaskiner tas fram, bl.a. genom aktiv representation i en lämplig arbetsgrupp för standardisering. Vidare anför att eftersom effekten av ett reviderat ekodesigndirektiv kommer att dröja vill uppmuntra marknadsintroduktion och användning av filter för tvättmaskiner i hushåll och gemensamma tvättstugor. Det finns olika lösningar på marknaden men deras reningseffekt och användarvänlighet är osäker. Genom att skapa en internationell innovationstävling vill bidra till att nya bättre lösningar når den svenska marknaden. Inom ramen för tävlingen krävs även att en mätmetod tas fram för att göra det möjligt att utvärdera inkomna tävlingsbidrag. genomfördes av forskningsinstitutet () i samarbete med (). anser att även om textiltvätt i hushåll utgör en större källa till utsläpp av mikroplaster än tvätterier bör insatser för de senare stimuleras, t.ex. vid storskalig tvätt av sjukhustextilier. Tvätterier som är positiva till att introducera filter som tar bort mikroplaster i utgående avloppsvatten bör uppmuntras. Effekterna av olika filterlösningar behöver verifieras, vilket skulle kunna göras genom uppdrag till konsulter. En mätmetod behöver utvecklas även här eftersom metoden för att mäta mikroplastutsläpp från tvätterier skiljer sig från den metod som behövs för tvättmaskiner. kommer även att utveckla vägledningen om åtgärder för att minska utsläpp av mikroplast från industriell produktion och hantering av plast, och tvätterier kommer att införlivas i denna. I redovisas att ska vara mottagare av det underlag som tas fram när det gäller tekniklösningar och mätmetod för mikroplastutsläpp från tvättmaskiner samt kommunicera det vidare till kommissionen. Myndigheten ska även bevaka översynsprocessen för att införa krav som minskar mikroplastutsläpp från hushållstvättmaskiner. har behandlat liknande yrkanden om ekodesigndirektivet och utsläpp av mikroplaster från tvättmaskiner, bl.a. i betänkande 2020/21:NU13 Handelspolitik. Utskottet anförde då följande: Utskottet har redan framhållit vikten av att den inre marknaden inte bör vara ett mål i sig utan ett medel. Ett sådant exempel är när det införs gemensamma kriterier för olika produkter inom ramen för EU:s ekodesigndirektiv. I motion 2020/21:2918 (C) yrkande 7 förordas att regeringen ska verka för att direktivet utökas till fler produktgrupper. Utskottet noterar att kommissionen avser att presentera ett initiativ för hållbara produkter, i vilket en översyn av ekodesigndirektivet ingår. Utskottet kan vidare konstatera att det av regeringens beslutade handlingsplan för cirkulär ekonomi framgår att regeringen kommer att verka för att ekodesigndirektivet utvecklas i riktning mot en cirkulär ekonomi. Av handlingsplanen framgår vidare att tillsammans med , och har fått i uppdrag att utarbeta förslag och vara pådrivande när det gäller resurseffektivitet i arbetet med utveckling av ekodesigndirektivets och energimärkningsförordningens produktförordningar. Det kan t.ex. handla om att ställa krav på att produkter ska vara lätta att reparera eller materialåtervinna. Det finns därmed enligt utskottet inte skäl för att rikta ett tillkännagivande till regeringen enligt det som förordas i motionen. I motion 2020/21:3348 (M) yrkande 19 efterfrågas ekodesignkrav på tvättmaskiner för att minska utsläppen av mikroplaster och i motion 2020/21:2920 (C) yrkande 12 efterfrågas tydliga ekodesignkrav på produkter som används vid vattenförbrukning i syfte att nå en mer effektiv vattenanvändning. Utskottet vill påminna om att det avstyrkte två likalydande yrkanden (bet. 2019/20:NU15) med hänvisning till pågående arbete inom EU. Utskottet ser ingen anledning att ompröva sitt ställningstagande men vill liksom då framhålla att det delar motionärernas uppfattning om vikten av att minska utsläppen av mikroplaster och uppnå en mer effektiv vattenanvändning. Därmed avstyrks samtliga motionsyrkanden. Statsrådet anförde som svar på skriftlig fråga 2020/21:1981 Gemensamma energieffektiva lösningar att är en aktiv och pådrivande part i EU:s arbete med ekodesign och energimärkning av energirelaterade produkter. Miljö- och jordbruksutskottet har behandlat frågor om förorenade områden i vatten tidigare, bl.a. i betänkande 2020/21:MJU11 Vattenvård. Utskottet anförde då följande: Utskottet vidhåller att minskade halter av miljögifter i hav och vatten är en angelägen fråga då de utgör en stor risk för människan och den miljön. Utskottet noterar att det finns ett stort behov av mer kunskap på området förorenade sediment, både om var de finns och hur de ska åtgärdas. Det är därför bra att och andra relevanta myndigheter har fått i uppdrag att genomföra insatser för att få bättre kunskap om dessa områden. Behovet av åtgärder för att sanera förorenade sedimentområden är stort och det är viktigt att det finns medel för detta arbete. Det är därför positivt att regeringen har avsatt ökade medel till sanering av förorenade områden, inklusive förorenade sediment. Utskottet noterar med glädje att antalet pågående åtgärder för att sanera förorenade sediment ökar. Det finns dock ett fortsättningsvis stort behov av att komma åt källorna till förekomsten av miljögifter i hav och vatten. I likhet med regeringen anser utskottet att det är prioriterat att flera förorenade områden, inklusive sediment, saneras och att de mest akut miljöfarliga vraken hanteras. arbetar med förorenade sediment inom ramen för sitt arbete med förorenade områden. Myndighetens anslag för att sanera förorenade områden innefattar även förorenade sediment i hav, sjöar och vattendrag. deltar tillsammans med Havs- och vattenmyndigheten, SGU och länsstyrelserna i åtgärd Förorenade sediment – samverkan för kunskap och prioritering av åtgärder. SGU driver åtgärden, och en rapport med syftet att beskriva nuläget samt identifiera kunskapsluckor och behov inom arbetet med förorenade sediment blev färdig . I rapporten sediment – behov och färdplan för en renare vattenmiljö (rapport 2018:21) uppmärksammar myndigheterna bl.a. att en nationell plan för inventeringen av förorenade sedimentområden behöver tas fram. Ansvariga myndigheter bör även identifiera vilka vägledningar och bedömningsgrunder som branschen behöver och prioritera arbetet med dessa. Regeringen gav , , , Havs- och vattenmyndigheten och länsstyrelserna i uppdrag att genomföra insatser för att få bättre kunskap om bl.a. utbredningen av förorenade sedimentområden, risken för att miljögifter sprids och vilka åtgärdsalternativ som lämpar sig bäst. Inom uppdraget ska myndigheterna även utveckla vägledningar för inventering och bedömning av hälso- och miljörisker vid förorenade sedimentområden. Uppdraget ska göra det möjligt för myndigheterna att ta fram en långsiktig nationell prioriteringsplan för att genomföra kostnadseffektiva åtgärder.