bet · H901KU34 · 2022-05-13 00:00:00 — Med hänsyn till att resultatet av det pågående arbetet inte bör föregripas avstyrker utskottet motionsyrkandena. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om åtgärder för ökad kommun-samverkan och kommunsammanslagningar. Jämför reservation 4 (L). m.fl. (L) föreslår i kommittémotionerna 2020/21:3247 och 2021/22:3379 (båda yrkande 6) ett tillkännagivande om att regeringen bör skapa förutsättningar för kommunsammanslagningar på frivillig väg och undanröja hinder för ökad samverkan mellan kommunerna. Motionärerna anser att ett ökat samarbete mellan kommunerna är positivt och att regeringen bör uppmanas att bedriva ett utvecklingsarbete inriktat mot att åstadkomma en mer strategisk samverkan eller frivilliga sammanläggningar utöver den omfattande kommunala samverkan som bedrivs . I motion 2020/21:1416 av (L) begärs att frågan om en riksomfattande kommunsammanslagningsreform utreds. Motionären anför att alltför stora kapacitetsskillnader mellan kommunerna i förlängningen inverkar negativt på enskilda individers förutsättningar. Det lokala medbestämmandet och den samhällsservice som kommunerna ansvarar för bör därför organiseras på ett sätt som svarar mot de utmaningar landet står inför. är enligt 1 kap. 1 § kommunallagen (2017:725), förkortad KL, indelat i kommuner och regioner. Av 14 kap. 6 § RF följer att grunderna för ändring i kommunindelningen meddelas i lag. Enligt 1 kap. 1 § lagen (1979:411) om ändringar i indelning i kommuner och regioner (indelningslagen), får regeringen besluta om ändringar i rikets indelning i kommuner, om ändringen kan antas medföra en bestående fördel för en kommun eller en del av en kommun eller andra fördelar från allmän synpunkt. Vid en prövning av frågan om indelningsändring ska särskild hänsyn tas till önskemål och synpunkter från den eller de kommuner som närmast berörs av ändringen. Om en sådan kommun motsätter sig en indelningsändring, får beslut om ändringen fattas endast om det finns synnerliga skäl. Särskild hänsyn ska också tas till befolkningens önskemål och synpunkter. Enligt 1 kap. 20 § indelningslagen kan en fråga om ändring i den kommunala indelningen väckas av en kommun eller medlem av en kommun som skulle beröras av ändringen. En ansökan om en sådan ändring ska lämnas in till Kammarkollegiet. Regeringen, Kammarkollegiet och kan också ta upp en fråga om indelningsändring på eget initiativ. Av 2 kap. 1 § KL följer att en åtgärd måste vara knuten till kommunens eller regionens eget område eller dess medlemmar (lokaliseringsprincipen). I 9 kap. KL finns bestämmelser om samverkan genom kommunalförbund, gemensamma nämnder och avtalssamverkan. En generell möjlighet för kommuner och regioner att avtalssamverka infördes i kommunallagen (prop. 2017/18:151, bet. 2017/18:KU30, rskr. 2017/18:304). Av 37 § följer att en kommun eller en region får ingå avtal om att någon av dess uppgifter helt eller delvis ska utföras av en annan kommun eller en annan region utan hinder av lokaliseringsprincipen. Bestämmelser av betydelse för möjligheten till samverkan finns även i andra kapitel i lagen, t.ex. i 10 kap. som bl.a. reglerar kommunala bolag. Regler om samverkan finns också i speciallagstiftning, t.ex. i 4 kap. 1 § lagen (2006:544) om kommuners och regioners åtgärder inför och vid extraordinära händelser i fredstid och höjd beredskap. Enligt regleringen i den lagen får kommuner och regioner på begäran bistå andra kommuner och regioner som drabbats av en extraordinär händelse. Vidare finns det reglering som möjliggör för kommunala bolag att på vissa områden, t.ex. i fråga om elproduktion, bedriva verksamhet med undantag från lokaliseringsprincipen. , som tillkallades , hade i uppdrag bl.a. att analysera i vilken utsträckning strukturella åtgärder, som exempelvis samverkan mellan kommuner och frivilliga kommunsammanläggningar, kan stärka kommunernas strategiska kapacitet. I direktiven angavs att eventuella förslag om kommunsammanläggningar skulle bygga på frivillighet. I uppdraget ingick bl.a. också att utreda utvidgade och förenklade möjligheter till avtalssamverkan. Kommittén överlämnade delbetänkandet En generell rätt till avtalssamverkan (SOU 2017:77). I enlighet med förslagen i betänkandet infördes nya bestämmelser om generella möjligheter till avtalssamverkan i kommunallagen (jfr ovan). överlämnade kommittén sitt slutbetänkande, Starkare kommuner – med kapacitet att klara välfärdsuppdraget (SOU 2020:8) med ett flertal förslag som syftar till att stärka den kommunala kapaciteten. I fråga om strukturella åtgärder gör utredningen följande bedömning (s. 597): Samverkan mellan kommuner skapar förutsättningar för stärkt driftskapacitet i kommunerna. En mer strategisk samverkan bör dock utvecklas för att större effekter på kommunernas kapacitet ska erhållas. Sammanläggningar av kommuner kan stärka både kommunernas drifts- och utvecklingskapacitet. Utvecklingen i ett framtidsperspektiv pekar på ett behov av förändringar i kommunstrukturen för att värna den decentraliserade samhällsmodellen. En förutsättning för kommunsammanläggningar är att de bygger på frivillighet. Staten bör främja en utveckling som leder till att kommuner utvecklar mer strategisk samverkan eller genomför frivilliga kommunsammanläggningar. För att stimulera strategisk samverkan och frivilliga sammanläggningar föreslår utredningen att regeringen initierar en försöksverksamhet där kommuner får ges undantag från bestämmelser i lagar, förordningar eller myndighetsföreskrifter för att pröva nya strukturförändrande eller verksamhetsanknutna åtgärder. För dialog med kommuner om kapacitetsstärkande åtgärder, särskilt om strategisk samverkan och frivilliga sammanläggningar, samt för att sköta uppdraget om försöksverksamhet föreslås att en kommundelegationen inrättas inom . Vidare bör Statskontoret, enligt utredningen, ges ett kunskapsutvecklande uppdrag för att identifiera och belysa behov av åtgärder vad gäller effektivisering och strukturförändringar för kommunerna med hänsyn till utvecklingen inom kommunsektorn och dess omvärld. Uppdraget bör innefatta bl.a. att följa utvecklingen och effekterna av olika kommunala samverkansformer. Utredningen föreslår även att ett statsbidrag införs för kommuner som vill bedriva utvecklingsarbete för att åstadkomma en mer strategisk samverkan eller en frivillig sammanläggning samt att staten tar över skulder från kommuner som frivilligt genomför kommunsammanläggningar. Betänkandet bereds inom . Utskottet har behandlat frågor om kommunsammanslagningar och frågor om samverkan. behandlade utskottet motionsyrkanden om en kommunreform och frivilliga kommunsammanslagningar (bet. 2014/15:KU18). Utskottet konstaterade att en fråga om ändring i den kommunala indelningen enligt indelningslagen kan initieras såväl av en kommun eller medlem av en kommun som skulle beröras av ändringen som av regeringen, Kammarkollegiet och , vilka kan ta upp en fråga om indelningsändring på eget initiativ. Utskottet fann därför inte anledning att ställa sig bakom motionerna. Utskottet vidhöll i betänkande 2016/17:KU17 sitt tidigare ställningstagande och avstyrkte motionsyrkanden om att utreda förutsättningarna för en ny kommunreform. Motionsyrkanden om kommunsammanslagningar behandlades av utskottet även , och (bet. 2017/18:KU33, bet. 2018/19:KU31 och bet. 2019/20:KU15). Utskottet avstyrkte motionerna med hänvisning till att pågående arbete inte borde föregripas. Frågan om nya former av kommunala samarbeten behandlades av utskottet i samband med beredningen av regeringens proposition 2016/17:171 En ny kommunallag (bet. 2016/17:KU30). Utskottet ansåg att det då pågående utredningsarbetet om avtalssamverkan inte borde föregripas och avstyrkte motionsyrkandena. Frågan om nya former av kommunala samarbeten behandlades även av utskottet i betänkande 2017/18:KU33. Utskottet hänvisade till förslagen i proposition 2017/18:151 om en generell möjlighet att avtalssamverka och till att det i fortsatta arbete ingick att analysera i vilken utsträckning bl.a. samverkan kan bidra till att stärka kommunernas förmåga att möta samhällsutvecklingen. Mot den bakgrunden ansåg utskottet att det inte fanns skäl till något tillkännagivande till regeringen. behandlade utskottet ett motionsyrkande om nya former av kommunala samarbeten (bet. 2018/19:KU31). Utskottet hänvisade till att nya bestämmelser som ger kommuner och regioner generella möjligheter att avtalssamverka införts i kommunallagen. Utskottet noterade vidare pågående uppdrag och ansåg att resultatet av det arbetet inte borde föregripas. Motionsyrkandet avstyrktes därmed. Nya bestämmelser som ger kommuner och regioner generella möjligheter att avtalssamverka infördes i kommunallagen . Vidare konstaterar utskottet att slutbetänkande Starkare kommuner – med kapacitet att klara välfärdsuppdraget (SOU 2020:8) innehåller ett flertal förslag som syftar till att stärka kommunernas kapacitet bl.a. genom åtgärder för att främja ökad strategisk samverkan och frivilliga kommunsammanslagningar. Med hänsyn till att betänkandet nu bereds, och att den beredningen inte bör föregripas, avstyrker utskottet motionsyrkandena. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om riskanalys vid kommunala investeringar, införande av ett regelverk för hanteringen när en kommun hamnar på obestånd, samt en utredning i syfte att begränsa hur kommuner får använda utdelning ur kommunala bolag. Jämför reservation 5 (SD). m.fl. (SD) begär i kommittémotionerna 2020/21:685 och 2021/22:3289 (båda yrkande 2) ett tillkännagivande om att en riskanalys alltid bör genomföras när en kommun eller region vill investera i verksamheter eller kommunala bolag som ligger utanför kärnverksamheterna. Utgångspunkten bör vara att det inte ska bli någon ekonomisk förlust för kommunens eller regionens invånare. Om analysen visar att projektet är alltför riskfyllt bör hinder föreligga. (SD) begär i motion 2021/22:3006 ett tillkännagivande om att ta fram ett regelverk för hanteringen när en kommun hamnar på obestånd. Motionären anför att många kommuner står inför ekonomiska utmaningar och att det finns en risk för kommunala konkurser. I motionen efterfrågas därför ett regelverk som bl.a. reglerar statens åtagande, om och när en kommun ska tillåtas göra konkurs, samt vad som händer med kommunala tillgångar och den lokala självstyrelsen. (KD) yrkar i motionerna 2020/21:153 och 2021/22:347 att en utredning bör tillsättas som syftar till att begränsa hur kommuner får använda utdelning ur kommunala bolag. Kommunalt ägda bolag ska inte kunna användas för att dölja att kommuner expanderar sin verksamhet på ett sätt som skatteintäkterna inte räcker till för. Kommunernas ställning och verksamhet Av 1 kap. 7 § RF följer att riket är indelat i kommuner på lokal och regional nivå. Beslutanderätten i kommunerna utövas av valda församlingar och kommunerna sköter lokala och regionala angelägenheter av allmänt intresse på den kommunala självstyrelsens grund. För skötseln av sina angelägenheter får kommunerna ta ut skatt (14 kap. 1–3 §§ RF). Grunderna för ändring i rikets indelning i kommuner ska enligt 14 kap. 6 § RF meddelas i lag. I enlighet med nämnda bestämmelse kan en kommun upplösas endast i den ordning och enligt de förutsättningar som anges i indelningslagen. I princip handlar det om sammanläggning eller delning av kommuner. I indelningslagen regleras hur kommunernas tillgångar och skulder ska regleras vid en indelningsändring. Enligt kommunallagen får kommuner och regioner driva näringsverksamhet, om den drivs utan vinstsyfte och syftar till att tillhandahålla allmännyttiga anläggningar eller tjänster åt medlemmarna. Kommunernas och regionernas verksamhet ska bedrivas enligt självkostnadsprincipen, dvs. de får inte ta ut högre avgifter än vad som motsvarar kostnaderna för de tjänster eller nyttigheter som de tillhandahåller (2 kap. 6 och 7 §§). Kommunernas och regionernas ekonomiska förvaltning I kommunallagen och lagen (2018:597) om bokföring och redovisning, förkortad LKBR, finns bestämmelser om hur kommuner och regioner ska sköta sin ekonomiska förvaltning. Enligt 11 kap. 1 § KL är målet för den ekonomiska förvaltningen att kommuner och regioner ska ha en god ekonomisk hushållning i sin verksamhet och i sådan verksamhet som bedrivs genom kommunala bolag, stiftelser och föreningar. Fullmäktige ska besluta om riktlinjer för god ekonomisk hushållning. Av förarbetena framgår att en god ekonomisk hushållning innefattar att på olika sätt skapa goda förutsättningar för att i ett mer långsiktigt perspektiv klara den kommunala verksamheten och ekonomin, även om det uppstår olika typer av störningar, t.ex. i form av försämrade skatteintäkter. Vidare uttalas att de lokala riktlinjerna bör ta sin utgångspunkt i kommunens eller regionens ekonomiska ställning, vilka faktorer som främst kommer att påverka dess verksamhet och ekonomi samt en bedömning av faktorernas betydelse och påverkbarhet. Det kan t.ex. gälla planerade investeringar och låneskulder. Riktlinjerna bör även innehålla en uttolkning av vad god ekonomisk hushållning betyder för kommunen respektive regionen och hur den mer konkret kan uppnås (prop. 2011/12:172 s. 31 f. och prop. 2016/17:171 s. 422 f.). Ett exempel på vad som utgör god ekonomisk hushållning finns i 11 kap. 2 § KL, som ställer krav på god avkastning och betryggande säkerhet i kommunernas och regionernas medelsförvaltning. Enligt förarbetena innebär kravet bl.a. att den kommunala förmögenheten inte får äventyras genom riskfyllda ekonomiska transaktioner och placeringar, samt att medlen ska hanteras så att det finns garantier för att kommunerna och regionerna ska kunna fullgöra sina uppgifter (prop. 2016/17:171 s. 423). Enligt 11 kap. 5 § KL ska kommuner och regioner upprätta en budget för nästa kalenderår. Budgeten ska som huvudregel upprättas så att intäkterna överstiger kostnaderna, det s.k. balanskravet. Införandet av balanskravet skulle förhindra en fortlöpande urgröpning av den kommunala ekonomin och skapa förutsättningar för en långsiktigt stabil finansiell utveckling (prop. 1996/97:52 s. 29 f.). Undantag från balanskravet får göras dels i den utsträckning som medel från en resultatutjämningsreserv tas i anspråk enligt 11 kap. 14 §, dels om det finns synnerliga skäl (prop. 2016/17:171 s. 424 f.). Om balanskravsresultatet för ett visst räkenskapsår är negativt ska det regleras under de närmast följande tre åren (11 kap. 12 § KL). Fullmäktige ska anta en åtgärdsplan för hur regleringen ska ske. Fullmäktige får enligt 11 kap. 13 § KL besluta att ett negativt balanskravsresultat inte ska regleras om det finns synnerliga skäl. För att utjämna intäkter över en konjunkturcykel får kommuner och regioner under vissa förutsättningar reservera medel till en resultatutjämningsreserv, som vid behov kan tas i anspråk för att täcka underskott i verksamheten (11 kap. 14 §). Kommuners och regioners förvaltningsberättelser ska enligt 11 kap. 10 § LKBR innehålla upplysningar om dels årets resultat efter balanskravsjusteringar, dels detta resultat med justering för förändring av resultatutjämningsreserven (balanskravsresultat). Om balanskravsresultatet för ett visst räkenskapsår är negativt, ska förvaltningsberättelsen ange när och på vilket sätt det negativa balanskravsresultatet ska regleras (11 kap. 11 §). Av 13 kap. 1 § LKBR följer vidare att en delårsrapport för verksamheten ska upprättas minst en gång under räkenskapsåret. Enligt 11 kap. 16 § KL ska delårsrapporten behandlas av fullmäktige. Överlämnande av kommunala angelägenheter Som angetts ovan får kommuner och regioner driva näringsverksamhet enligt vissa förutsättningar i kommunallagen. I 10 kap. KL finns bestämmelser om överlämnande av kommunala angelägenheter. Där framgår att fullmäktige i vissa fall får besluta att lämna över skötseln av en angelägenhet till en juridisk person, t.ex. kommunala bolag, eller en enskild individ. För helägda bolag samt kommunala stiftelser och föreningar finns det krav på att bl.a. fastställa det kommunala ändamålet med verksamheten, att se till att det fastställda kommunala ändamål och de kommunala befogenheter som utgör ram för verksamheten anges i bolagsordningen, att fullmäktige utser styrelseledamöter, att fullmäktige får ta ställning till sådana beslut i verksamheten som är av principiell art eller annars av större vikt innan de fattas, samt att fullmäktige ser till att bolaget ger allmänheten insyn i verksamheten (10 kap. 3 och 6 §§). För delägda bolag gäller att innan skötseln av en angelägenhet lämnas över ska fullmäktige se till att bolaget blir bundet av de villkor som gäller för helägda bolag i en omfattning som är rimlig med hänsyn till andelsförhållandena, verksamhetens art och omständigheterna i övrigt (10 kap. 4 §). Rättspraxis om möjligheten att försätta en kommun i konkurs Frågan om en kommun kan försättas i konkurs regleras inte uttryckligt i lag, men i rättspraxis har det inte ansetts möjligt. I ett rättsfall där en person ansökte om att en kommun skulle försättas i konkurs anförde tingsrätten att kommunernas existens och styrelseskick har ett starkt grundlagsskydd i regeringsformen och att det på grund av detta inte ansågs vara möjligt att genom ett konkursförfarande sätta den kommunala demokratin ur spel genom att ersätta kommunfullmäktige med en konkursförvaltare. Det ansågs inte heller möjligt att genom ett konkursbeslut, och därav följande avveckling av kommunen, ingripa i kommunindelningen som gjorts med stöd i regeringsformen. Beslutet överklagades, men lämnades utan bifall eftersom hovrätten gjorde samma bedömning som tingsrätten (RH 1996:75). Utredningen om en effektiv ekonomistyrning i kommuner och regioner överlämnade betänkandet En god hushållning (SOU 2021:75). Utredningens övergripande uppdrag var att bedöma om kommunallagens regelverk för ekonomisk förvaltning ger kommuner och regioner goda förutsättningar att möta framtida utmaningar. I betänkandet konstaterar utredningen att den inte ser några betydande ekonomiska problem på sektorsnivå men att det finns kommuner och regioner som haft en väsentligt sämre utveckling. Utredningen bedömer att det nuvarande regelverket i huvudsak har fungerat väl men att det behövs vissa förändringar, bl.a. för att stärka långsiktigheten i den ekonomiska planeringen och minska möjligheterna att skjuta upp nödvändiga anpassningsåtgärder när ekonomin är i dåligt skick. Utredningen föreslår bl.a. följande (kap. 6): • Begreppet god ekonomisk hushållning i kommunallagen ersätts med god hushållning för att tydliggöra att ekonomistyrningen omfattar både ekonomi och verksamhet och att det ytterst är ekonomin som sätter gränsen för verksamheten. • Kommuner och regioner ska en gång per mandatperiod anta ett tioårigt program med mål och riktlinjer för hur god hushållning ska uppnås. I programmet ska även riktlinjer för tillåten risk vid lån och placeringar anges. • Balanskravet skärps genom att undantag från kravet endast ska vara möjligt om kommunen eller regionen har en stark finansiell ställning av viss grad. • En statlig intäktsgaranti införs för att försäkra kommuner och regioner mot allvarliga intäktsbortfall vid en djup lågkonjunktur. • Kraven på budgetens innehåll förtydligas för att stärka ekonomistyrningen och insynen. Om fullmäktige beslutar om en kostnad som inte kan finansieras inom det budgeterade resultatet ska en ny budget fastställas. • För att stärka uppföljningen av verksamheten föreslås bl.a. att delårsrapporten tidigareläggs, som kraven på att vidta åtgärder vid avvikelser skärps. • Revisorerna föreslås få ett utökat uppdrag att granska regelefterlevnad inom den ekonomiska förvaltningen. En statlig myndighet föreslås också få i uppdrag att ge vägledning och stöd till kommuner och regioner i frågor som rör ekonomisk styrning och förvaltning och att följa den ekonomiska utvecklingen och tillämpningen av regelverket i sektorn. Betänkandet bereds inom . Motioner med krav på åtgärder för att förhindra kommuner och regioner från alltför riskfyllda investeringar har tidigare behandlats i utskottet. I samband med beredningen av regeringens proposition 2016/17:171 En ny kommunallag avstyrkte utskottet ett sådant yrkande med hänvisning till att regeringen inte föreslog någon förändring i sak av bestämmelserna om ekonomisk förvaltning och att utskottet inte fann skäl att ta något initiativ till sådana ändringar som yrkades (bet. 2016/17:KU30). Även avstyrkte utskottet ett motionsyrkande om kommunernas ekonomiska förvaltning med hänvisning till att kommunallagen hade varit föremål för en översyn och att utskottet inte fann skäl att ta något initiativ till ändringar i bestämmelserna (bet. 2018/19:KU31). En reservation lämnades (SD). avstyrktes ett motionsyrkande om riskanalys vid kommunala investeringar med samma lydelse som de nu aktuella yrkandena efter förenklad beredning (bet. 2019/20:KU15). I samma betänkande avstyrkte utskottet även ett yrkande om utdelning ur kommunala bolag motsvarande de som behandlas. Utskottet konstaterade att det finns ett regelverk för ekonomisk förvaltning i kommuner och regioner samt för överlämnande av kommunala angelägenheter till en juridisk person. Med det i beaktande ansåg utskottet inte att det fanns skäl att ta initiativ till en sådan utredning som yrkades. Utskottet finner inte skäl att ta något initiativ med anledning av motionsyrkanden om riskanalys vid kommunala investeringar och om införande av ett regelverk för kommunala konkurser. Utskottet kan vidare konstatera att kommunernas och regionernas ekonomiska förvaltning har varit föremål för en översyn av Utredningen om en effektiv ekonomistyrning i kommuner och regioner. Utredningen har lämnat förslag som syftar till att stärka kommunernas och regionernas förutsättningar att möta framtida utmaningar inom de ekonomiska ramar som står till förfogande. Förslagen är nu under beredning. Mot den bakgrunden avstyrker utskottet motionerna 2020/21:685 (SD) yrkande 2, 2021/22:3289 (SD) yrkande 2 och 2021/22:3006 (SD). När det gäller yrkanden om att se över hur utdelningen ur kommunala bolag kan begränsas hänvisar utskottet till sitt tidigare ställningstagande och avstyrker motionerna 2020/21:153 (KD) och 2021/22:347 (KD). Antalet ledamöter och ersättare i fullmäktige Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om en översyn av de bestämmelser som reglerar antalet ledamöter och ersättare i fullmäktige. Jämför reservation 6 (SD). I kommittémotionerna 2020/21:685 och 2021/22:3289 (båda yrkande 6) begär m.fl. (SD) en översyn av de bestämmelser som reglerar antalet ledamöter och ersättare i fullmäktige. Utgångspunkten för översynen ska vara att öka kommunernas och regionernas handlingsutrymme i detta avseende som en god medborgerlig förankring ska garanteras. I 5 kap. 5 § KL föreskrivs att fullmäktige bestämmer hur många ledamöter fullmäktige ska ha. Antalet ska bestämmas till ett udda tal och till minst – 21 i kommuner med högst 8 000 röstberättigade – 31 i kommuner med över 8 000 röstberättigade och i regioner med högst 140 000 röstberättigade – 41 i kommuner med över 16 000 röstberättigade – 51 i kommuner med över 24 000 röstberättigade och i regioner med över 140 000 röstberättigade – 61 i kommuner med över 36 000 röstberättigade – 71 i regioner med över 200 000 röstberättigade – 101 i kommuner med över 600 000 röstberättigade och i regioner med över 300 000 röstberättigade. För ledamöter i fullmäktige ska det finnas ersättare, enligt 5 kap. 8 § KL. Fullmäktige bestämmer hur många ersättarna ska vara. Antalet ska utgöra en viss andel, dock högst hälften, av det antal platser som varje parti får i fullmäktige. Syftet med lagens utformning är att säkra en god medborgerlig förankring och säkerställa att den beslutande församlingen fungerar på ett effektivt sätt (prop. 1975/76:187 s. 345). behandlade utskottet proposition 2013/14:5 demokrati. Utskottet och ställde sig bakom ett förslag med minskat antal fullmäktigeledamöter i de minsta kommunerna (bet. 2013/14:KU7, rskr.