bet · H901MJU22 · 2022-04-25 00:00:00 — , och arbetar tillsammans och kontinuerligt för att sprida information och kunskap om risker och metoder som de oseriösa aktörerna använder sig av och om vad man ska tänka på i samband med att man köper en hund. Det är min uppfattning att samarbetet fungerar väl. I betänkande 2020/21:SkU12 Tullfrågor och utökade möjligheter att besluta om postspärrar behandlade skatteutskottet två motionsyrkanden om att regeringen bör ge i uppdrag att föreslå åtgärder för att begränsa djursmuggling och att regeringen inom ramen för EU-samarbetet ska arbeta för att gemensamma åtgärder vidtas för att minska smugglingen av djur över gränser och inom länder. avstyrkte yrkandena och anförde bl.a. följande i sitt ställningstagande: Utskottet ser givetvis allvarligt på smuggling och annan brottslighet i samband med in- och utförsel av varor. Det är av största vikt att och samarbetar så långt det är möjligt i de fall där inte har befogenhet att ingripa. Utskottet uppfattar att myndigheterna har ett nära samarbete i dessa frågor och att samarbetet utvecklas ständigt. biföll utskottets förslag (rskr. 2020/21:165). Vidare svarade dåvarande landsbygdsminister på skriftliga frågor (fr. 2020/21:2316, 2020/21:2319 och 2020/21:2330) med koppling till hundsmuggling och anförde bl.a. detta: , och […] håller vidare kontakt med kollegor i andra medlemsstater inom EU för att upptäcka och förhindra illegal handel med djur. De följer också upp och vidtar åtgärder när illegalt införda djur upptäcks. Från svensk sida driver vi på i alla EU-forum som vi kan för att djurskyddet inom EU generellt ska höjas. Om veterinärer upptäcker djurskyddsproblem ska de underrätta , som har till uppgift att kontrollera efterlevnaden av djurskyddslagstiftningen. Veterinärer ska även anmäla fall där man misstänker att ett djur är smittat med någon allmänfarlig djursjukdom som kan spridas genom smitta bland djur eller från djur till människor. beslutade regeringen att ge en särskild utredare i uppdrag att genomföra en samlad översyn av reglerna om befogenheter inom kontrollverksamheten och den brottsbekämpande verksamheten (dir. 2021:28). Syftet med översynen är att skapa en överskådlig, ändamålsenlig och enhetlig reglering av befogenheter. En sådan reglering skulle ge bättre förutsättningar för att utföra sitt uppdrag på ett effektivt sätt. • redogöra för och analysera befintliga befogenheter och överväga om myndigheten bör ges ytterligare befogenheter samt, i så fall, föreslå sådana • föreslå en ny sammanhållen författningsreglering som innehåller de bestämmelser som bedöms nödvändiga och lämpliga för att reglera befogenheter inom kontrollverksamheten och den brottsbekämpande verksamheten • i övrigt lämna nödvändiga författningsförslag. Enligt utredningsdirektiven ska utredaren, i den utsträckning som bedöms lämpligt, samråda med och inhämta upplysningar från , , , och samt andra myndigheter som berörs av frågorna. Utredaren ska hålla sig informerad och beakta relevant arbete som pågår inom , kommittéväsendet och EU. Förslagen som utredaren lämnar ska vara förenliga med och övriga internationella åtaganden. Uppdraget ska redovisas till () . beslutade att inom utgiftsområde 3 Skatt, tull och exekution för anslå 2 till anslaget 1:2 (prop. 2021/22:1 utg.omr. 3, bet. 2021/22:SkU1, rskr. 2021/22:100). Genom beslutet anslog mer till än vad regeringen hade föreslagit i budgetpropositionen. Enligt regleringsbrev ska myndigheten redovisa hur den har stärkt arbetet med att förebygga brottslighet i samband med in- och utförsel av varor. Inför ministerrådets jordbruks- och fiskeråd den 21–gav in ett dokument med information om sitt arbete i frågan och den danska lagstiftningen om skötsel och hantering av hundar för kommersiella ändamål. I dokumentet uppmanar också kommissionen att införa gemensam EU-lagstiftning för kommersiell skötsel och försäljning av hundar som en del av den planerade översynen av EU:s djurskyddslagstiftning. Vid miljö- och jordbruksutskottets sammanträde välkomnade landsbygdsminister det danska inspelet och uppgav att regeringen vid lämpligt tillfälle kommer att återrapportera i frågan. Syftet med EU:s djurhälsoförordning[1], som tillämpas fr.o.m. , är att förebygga och bekämpa djursjukdomar som kan överföras till djur eller till människor. Av förordningens skäl 7 framgår bl.a. att förordningen inte innehåller några bestämmelser som reglerar djurskydd men att det finns ett samband mellan djurhälsa och djurskydd eftersom bättre djurhälsa främjar bättre djurskydd och vice versa. beslutade regeringen att ge en särskild utredare i uppdrag att göra en översyn av lagstiftningen på djurhälsoområdet i syfte att anpassa lagstiftningen till EU:s djurhälsoförordning (dir. 2018:111). Utredningen (djurhälsolagsutredningen) överlämnade sitt slutbetänkande En samlad djurhälsoreglering till regeringen (SOU 2020:62). I utredningen, som är omfattande, föreslås bl.a. att det införs en ny djurhälsolag och en tillhörande djurhälsoförordning som ersätter epizootilagen, zoonoslagen och bisjukdomslagen och de förordningar som beslutats med stöd av dessa lagar. Vidare föreslås att alla bestämmelser om djurhälsa i provtagningslagen, lagen om kontroll av husdjur och de förordningar som meddelats med stöd av respektive lag flyttas över till den nya djurhälsolagen och dess förordning, om bestämmelsen i fråga ska behållas. Samma sak föreslås för införsel- och utförselförordningarna. Utredningen föreslår också att djurhälsolagen ska komplettera EU-lagstiftningen på området. EU:s djurhälsoförordning och de delegerade akterna och genomförandeakterna innehåller till stor del bestämmelser som är direkt tillämpliga. Samma sak gäller i fråga om EU:s kontrollförordning[2]. När det gäller frågan om befogenheter att genomföra kontroller framgår följande av utredningen (s. 621): När det gäller kontrollmyndighetens befogenheter finns det bestämmelser i artikel 14 i EU:s kontrollförordning om att kontrollen får innefatta inspektion av exempelvis utrustning, transportmedel, djur och produkter. Dessutom får dokument granskas och frågor ställas till aktörer. Aktörerna är enligt artikel 15 skyldiga att ge behöriga myndigheter tillgång till utrustning, transportmedel, djur, dokument etc. Med aktör avses enligt artikel 3.29 i EU:s kontrollförordning varje fysisk eller juridisk person som har en eller flera av de skyldigheter som fastställs i de bestämmelser som avses i artikel 1.2, dvs. exempelvis bestämmelser om djurhälsokrav. Sällskapsdjurshållare omfattas alltså av definitionen av aktör enligt EU:s kontrollförordning till skillnad från vad som gäller enligt definitionen i artikel 4.24 i EU:s djurhälsoförordning. Bestämmelserna i kontrollförordningen bedöms därför tillräckliga för den kontroll som kan bli aktuell när det gäller förflyttning av sällskapsdjur. Det bör därmed inte heller få några större konsekvenser att bestämmelserna om befogenheter i inregränslagen inte tillämpas vid förflyttning av hundar och katter i icke-kommersiellt syfte. Begreppet sällskapsdjur omfattar enligt artikel 4.11 i EU:s djurhälsoförordning djur som hålls för privata ändamål utan kommersiellt syfte och som tillhör de arter som anges i förordningens bilaga I (bl.a. hund). I artikel 4.14 definieras begreppet förflyttning utan kommersiellt syfte som en förflyttning där djuret åtföljer sin ägare och där förflyttningen inte syftar till ägarbyte. förslag har remissbehandlats. har yttrat sig över utredningen och av remissvaret framgår bl.a. följande (dnr STY 2020-722): I utredningen föreslås att 3 § 8, 10 och 11 tas bort från lagen (1996:701) om befogenheter vid gräns mot ett annat land inom Europeiska unionen (inregränslagen). Dessa punkter berör sällskapsdjur, nötkreatur, svin, får, getter, fjäderfän, fisk och reptiler. Även andra djur och produkter av djur berörs, om det finns särskild anledning att misstänka att smittsam sjukdom förekommer, att djuret eller djurprodukten på annat sätt utgör en allvarlig hälsorisk för människor eller djur, att medföljande dokument är ofullständiga eller felaktiga, att erforderliga dokument saknas eller att de villkor som i övrigt gäller för införseln inte är uppfyllda. Även anmälningsskyldigheten som finns i 4 § inregränslagen för dessa djur och produkter av djur föreslås tas bort. En följd av dessa förslag är att möjligheten att eftersöka djur som finns i 7 § inregränslagen och möjligheten till omhändertagande av djur som finns enligt 17 § inregränslagen försvinner. finner det olyckligt att 3 § 8 och 11 föreslås tas bort från inregränslagen. I [föreslagna]10 kap. djurhälsolagen (2021:000) föreslås visserligen bestämmelser om offentlig kontroll som bl.a. ska utföras av . ska övervaka att införsel, export och återexport av djur och avelsmaterial sker i enlighet med djurhälsolagstiftningen. Trots detta innebär förslaget försämringar för möjlighet att utföra kontrollen. Enligt uppfattning ger de nya bestämmelserna t.ex. inte stöd för att får befogenhet att eftersöka sällskapsdjur, andra djur eller animaliska produkter vid införsel från ett annat EU-land på det sätt som kan göras med stöd av 7 § inregränslagen. De ger heller inte stöd för att omhändertagande ska få göras på sätt som kan ske enligt 17 § inregränslagen. anser att det är angeläget att de nämnda bestämmelserna även framledes kommer att omfatta sällskapsdjur. Vid olovlig införsel av sällskapsdjur från ett annat EU-land får djuret enligt förslaget i betänkandet inte komma in i landet utan beslut från . I sådant fall kommer inte ha någon laglig rätt att omhänderta djuret, vilket kommer att medföra problem eftersom inte kommer kunna hålla kvar djuret och djurägaren till dess att en officiell veterinär är på plats. Om däremot sällskapsdjur fortfarande omfattas av inregränslagen kan djuret omhändertas med stöd av 17 § inregränslagen. Om våld behöver användas finns i sådant fall också stöd för detta i 10 § 4 polislagen (1984:387). ifrågasätter om inte bestämmelserna som finns i den nationella lagstiftningen kan finnas kvar. Dessa bestämmelser reglerar hur den överordnade EU-lagstiftningen ska utföras. Det måste vara praktiskt möjligt att genomföra de överordnade regleringar som finns. anser därför att inregränslagen fortfarande bör omfatta sällskapsdjur för annat ändamål än handel. Det skulle ytterligare förbättra möjligheten att utföra kontrollen om begränsningen i 3 § 8 till att avse endast sällskapsdjur för annat ändamål än handel tas bort, så att även sällskapsdjur för handel, eller mer än fem sällskapsdjur kan omfattas. Även har yttrat sig över utredningen och myndigheten har anfört bl.a. följande (dnr 5.1.17-19335/2020): Vi delar uppfattning (se yttrande angående betänkandet, dnr STY 2020-722) att det finns en stor problematik med olovlig införsel av hundar till . Vi arbetar tätt tillsammans med i händelser om illegal införsel av hundar. Det är en ur smittskydds- och djurskyddsperspektiv mycket allvarlig brottslig verksamhet som kan leda till stora konsekvenser för djur- och folkhälsa i . Vi ser med mycket stort allvar på den växande problematiken kring olovlig införsel av hundar till . Det är av allra största vikt att har de verktyg som krävs för att kunna upptäcka och beivra dessa brott samt att myndigheten fortsatt har det handlingsutrymme de behöver. I fråga om illegal införsel av hundar vill vi även framföra att det vore önskvärt med en anmälningsplikt för veterinärer som finner anledning att anta att djur förts in i landet illegalt (en beskrivning av nu gällande rätt kopplat till sekretess i denna fråga finns i skrivelse till med dnr 5.7.17-13130/2020). Hundar som förs in illegalt kan bära på rabies, som inte funnits i . Sjukdomen kan smitta även om hunden som bär på sjukdomen inte uppvisar några symptom och det är heller inte möjligt att påvisa smitta hos levande djur. Eftersom rabies är en dödlig sjukdom, trots intensivvård, anser vi att det är mycket viktigt att relevanta myndigheter får information om att en hund kan ha förts in illegalt så att dessa kan utreda och eventuellt agera. Bestämmelsen bör kunna utformas på ett liknande sätt som 8 kap. 18 § djurskyddslagen (2018:1192), som anger en skyldighet för den som tillhör djurhälsopersonal att göra anmäla om han eller hon finner anledning att anta att djur vanvårdas. Som framgår ovan berör i sitt remissvar även frågan om veterinärers anmälningsskyldighet. I den skrivelse med svar på frågor från som hänvisar till redogör myndigheten för regler om sekretess och tystnadsplikt för veterinärer, bestämmelser i dataskyddsförordning (GDPR)[3] och uppgiftsskyldighet som bryter sekretess eller tystnadsplikt och skydd för personuppgifter. I skrivelsen anför bl.a. följande: har inkommit med ett öppet brev till , där förbundet uppmanar att klargöra huruvida misstanke om illegal införsel av hund omfattas av en veterinärs anmälningsplikt enligt epizootilagen eller inte. Frågan har uppkommit då en veterinärklinik har kritiserats av en kund för att ha röjt personuppgifter i strid med GDPR (Protection Regulation) vid en sådan anmälan. En misstanke om illegal införsel är inte samma sak som en misstanke om epizootisk sjukdom. Det är misstanken om epizootisk sjukdom som omfattas av anmälningsplikten i epizootilagen. Endast den uppgiften att det rör sig om ett djur som förts in i strid med införselreglerna bryter inte uppdragssekretessen eller tystnadsplikten och skyddet för personuppgifter. Veterinären kan därför inte anmäla en misstanke om att ett djur har förts in i landet i strid mot gällande införselregler till eftersom det gäller sekretess eller tystnadsplikt för uppgiften om det kan antas att uppdraget lämnats under förutsättning av att sekretess gäller för uppgiften och uppdragsgivaren inte har medgett att uppgiften kan anmälas. Sekretessen eller tystnadsplikten och skyddet för personuppgifterna bryts först när veterinären, efter en bedömning av samtliga omständigheter i det enskilda fallet, kommit fram till att det föreligger en misstanke om epizootisk sjukdom. Misstankegraden kan vara låg, men det ska utgöra en misstanke eftersom det är först då som det föreligger en uppgiftsskyldighet i lag eller förordning, i detta fall anmälningsplikten i 3 a § epizootilagen. Att ett djur inte uppfyller införselkraven i form av t.ex. rabiesvaccination kan vara en av flera uppgifter som ligger till grund för veterinärens bedömning om det föreligger en misstanke om rabies. I de fall veterinären kommer fram till att de föreligger en misstanke om epizootisk sjukdom bryts alltså sekretessen eller tystnadsplikten samt skyddet för personuppgifter och veterinären ska skyndsamt anmäla misstanken om sjukdomen till . Veterinärer har en skyldighet att alltid anmäla misstankar om epizootisk sjukdom. Samma gäller även för andra sjukdomar där det föreligger en anmälningsplikt för veterinärer. svarade dåvarande landsbygdsminister på två frågor om åtgärder mot hundsmuggling och om olaglig införsel av hundvalpar (fr. 2020/21:2020 och 2020/21:2039) och anförde följande: har frågat mig vilka åtgärder jag ämnar vidta för att få stopp på den omfattande hundsmuggling som pågår och för att förhindra utbredningen av oseriösa hunduppfödare. Boriana har frågat mig om jag tänker vidta några åtgärder för att stoppa den olagliga införseln av hundvalpar. Jag väljer att besvara frågorna i ett sammanhang. Först av allt vill jag understryka att jag ser väldigt allvarligt på oseriös hunduppfödning, illegal införsel av djur och smuggling av djur. Det lidande och de risker för smittspridning som sådan verksamhet medför är oacceptabla. Oseriös uppfödning och hundsmuggling drivs framför allt av att det finns en högre efterfrågan på vissa hundar än vad den seriösa och legala marknaden kan möta. Utan köpare och en marknad för illegalt införda eller uppfödda hundar finns det ingen lönsamhet och inga incitament för personer att bedriva sådan verksamhet. Därför är det oerhört viktigt att alla som är intresserade av att köpa en hund har en god kunskap om de problem och risker som är förknippade med att köpa hundar som är illegalt införda eller som säljs av oseriösa uppfödare eller förmedlare av hundar. I har vi ett väl utvecklat djurskyddsregelverk som ställer krav på att valpar ska vara tillsammans med tiken i en trygg och lugn miljö. Valpar får inte säljas så länge de behöver sin mamma och den som yrkesmässigt säljer hundar måste ha tillstånd. Kravet på tillstånd gäller även privatpersoner som säljer hundar i större omfattning. Att sälja hundar utan tillstånd i fall där tillstånd krävs, är straffbelagt. Det är även straffbelagt att sälja och köpa smuggelhundar. Myndigheterna jobbar tillsammans och kontinuerligt för att sprida information och kunskap till hela samhället om hur man bör gå tillväga när man köper en hund. Myndigheterna håller vidare kontakt med kollegorna i andra medlemsstater inom EU för att sprida information i syfte att upptäcka och förhindra illegal handel. De arbetar också för att följa upp och vidta åtgärder när hundar har tagits in i landet i strid mot regelverket och där smittrisk föreligger. Om veterinärer upptäcker djurskyddsproblem ska de underrätta behöriga myndigheter, i detta fall länsstyrelserna, om detta. Veterinärer ska även anmäla fall där man misstänker att ett djur är smittat med t.ex. rabies eller någon annan allmänfarlig djursjukdom som kan spridas genom smitta bland djur eller från djur till människor. Det räcker inte med en enskild åtgärd för att stävja denna oseriösa verksamhet utan här behöver vi alla arbeta uthålligt, brett och tillsammans. Enligt artiklarna 108 och 109 i EU:s djurhälsoförordning är medlemsstaterna skyldiga att upprätta system för identifiering och registrering av hållna landlevande djur och att upprätta och underhålla en databas för ändamålet. Systemet ska säkerställa att de åtgärder för förebyggande och bekämpning av sjukdom som fastställs i förordningen kan genomföras effektivt. Det ska även vara anpassat till det elektroniska informationssystemet för anmälan och rapportering inom EU som ska upprättas och förvaltas av kommissionen enligt artikel 22 samt till EU:s integrerade veterinärdatasystem Traces. Enligt artikel 120 ska kommissionen i form av delegerade akter anta bestämmelser för enhetlig åtkomst till uppgifterna i medlemsstaternas databaser samt om tekniska specifikationer och om former för utbyte av data mellan medlemsstaternas databaser. Av artikel 109 framgår att medlemsstaterna ska upprätthålla en databas för registrering av vissa uppgifter om hållna nötkreatur, får och getter, svin och hästdjur och vilka uppgifter som åtminstone ska finnas i databasen. Kommissionen bemyndigas att vid behov anta delegerade akter om krav på införande i databasen av andra djurarter. Med stöd av artikel 120 ska kommissionen i en genomförandeakt anta närmare bestämmelser om bl.a. enhetlig åtkomst till uppgifter i databaserna och om tekniska villkor och former för utbyte av elektroniska data mellan medlemsstaternas databaser. Artikel 110 innehåller föreskrifter om den behöriga myndighetens skyldighet när det gäller identitetshandlingar, förflyttningsdokument och andra dokument för identifiering och spårning av hållna landlevande djur när så krävs enligt de bestämmelser som räknas upp i artikeln och i bestämmelser som antagits enligt artiklarna 118 och 120. Kommissionen har i förordning (EU) 2019/2035[4] meddelat närmare bestämmelser om de uppgifter som ska ingå i bl.a. förflyttningsdokument (bestämmelser om spårbarhet för hållna hundar, katter och illrar finns i femte avdelningen, 1 kap.). Bestämmelserna i artikel 110 och den delegerade akten riktar direkt till den behöriga myndigheten som alltså ska tillämpa dem direkt. bedömning är att det därutöver kan behövas nationella tillämpningsföreskrifter. Det kan inte uteslutas att det även kan behövas föreskrifter med krav som sträcker sig längre än vad som följer av den delegerade akten, något som är tillåtet enligt artikel 269.1 e. Utredningen föreslår därför att regeringen och, efter regeringens bemyndigande, därför bör ha bemyndigande att meddela föreskrifter om krav på förflyttningsdokument och andra dokument för identifiering och spårning av djur. förslag och de synpunkter och inspel som lämnats i remissyttrandena är nu under beredning i (). Försäljning av vissa produkter från djur Såväl EU som medlemsstaterna är part till europeiska konventionen om skydd av animalieproduktionens djur. Rådets direktiv /58/EG av om skydd av animalieproduktionens djur, som har utformats med stöd av konventionen, innehåller miniminormer för skydd av djur som hålls för produktion av livsmedel, ull, skinn eller pälsar eller för annan animalieproduktion. Enligt artikel 3 i direktivet ska medlemsstaterna fastställa bestämmelser så att ägarna eller uppfödarna vidtar alla rimliga mått och steg för att garantera välbefinnandet hos de djur de har hand om så att dessa djur inte utsätts för någon onödig smärta, onödigt lidande eller onödig skada. Medlemsstaterna ska enligt artikel 6 se till att den behöriga myndigheten utför inspektioner för att kontrollera att bestämmelserna i direktivet följs. Kommissionens veterinära experter får också, när det behövs för en enhetlig tillämpning av kraven i direktivet, tillsammans med behöriga myndigheter kontrollera att medlemsstaterna uppfyller kraven. Kommissionens veterinära experter får också göra kontroller på platsen för att säkerställa att kontrollerna utförs i enlighet med direktivet (artikel 7). I har direktivet genomförts i djurskyddslagen, djurskyddsförordningen och föreskrifter från . tillämpas EU:s kontrollförordning[5]. Förordningen, som innehåller ett stort antal detaljerade bestämmelser, ska tillämpas på offentlig kontroll som utförs för att verifiera efterlevnaden av bestämmelser på ett antal områden, bl.a. när det gäller djurskyddskrav (artikel 1.2.f). De behöriga myndigheterna i medlemsstaterna ska regelbundet och med lämplig frekvens utföra riskbaserad offentlig kontroll av alla aktörer med hänsyn till identifierade risker som är förbundna med bl.a. djurskydd (artikel 9.1. a iv). De behöriga myndigheterna ska, i den utsträckning som krävs för att säkerställa att bl.a. djurskyddskraven följs, utföra offentlig kontroll av djur och varor i alla produktions-, bearbetnings-, distributions- och användningsled samt av aktörer med avseende på verksamhet, inklusive djurhållning, utrustning, transportmedel, lokaler och andra platser under deras kontroll och deras omgivningar samt relaterad dokumentation (artikel 10.1 a och c). Kontrollen av djur och varor som tillhandahålls på unionsmarknaden ska utföras på samma sätt oavsett om de har sitt ursprung i den medlemsstat där den offentliga kontrollen utförs eller i en annan medlemsstat (artikel 9.6 a). Vid misstanke om eller konstaterad bristande efterlevnad är de behöriga myndigheterna i medlemsstaterna skyldiga att vidta de åtgärder som framgår av artiklarna 137 och 138. Medlemsstaterna ska enligt artikel 139 också fastställa regler om sanktioner för överträdelse av bestämmelserna i förordningen. För att skapa enhetlighet med den nya kontrollförordningen har vissa ändringar gjorts i bl.a. rådets direktiv /58/EG om skydd av animalieproduktionens djur (se skäl 93 i kontrollförordningen). En av huvuduppgifter är att kontrollera att medlemsstaterna i olika hänseenden fullgör sina EU-rättsliga åtaganden (jfr artikel 17 i fördraget om Europeiska unionen). Vid överträdelser kan kommissionen väcka talan mot en medlemsstat i . När det gäller de frågor som omfattas av kontrollförordningens tillämpningsområde ska kommissionen utföra kontroller och revisioner i varje medlemsstat för att säkerställa att bestämmelserna i förordningen följs (artiklarna 116–119). Vid allvarliga störningar i en medlemsstats kontrollsystem ska kommissionen enligt artikel 141 besluta om att vidta vissa åtgärder till dess att störningarna har undanröjts.