bet · H901JuU54 · 2022-06-02 00:00:00 — Åtgärder mot personer som blockerar vägar Utskottet föreslår att ställer sig bakom det som utskottet anför om åtgärder mot personer som blockerar vägar. Enligt utskottet bör regeringen vidta åtgärder för att säkerställa att de straffbestämmelser som kan tillämpas på personer som blockerar vägar eller genomför liknande aktioner är effektiva och ändamålsenliga. I betänkandet finns en reservation (S, C, V, MP) där det föreslås att inte ska göra något tillkännagivande till regeringen. Utskottet lägger på eget initiativ fram förslaget till tillkännagivande. Utskottets förslag till riksdagsbeslut Åtgärder mot personer som blockerar vägar Åtgärder mot personer som blockerar vägar (S, C, V, MP) Utskottets förslag till riksdagsbeslut Åtgärder mot personer som blockerar vägar ställer sig bakom det som utskottet anför om åtgärder mot personer som blockerar vägar, och detta tillkännager för regeringen. Reservation (S, C, V, MP) Följande ledamöter har deltagit i beslutet: (S), (KD), (S), (M), (SD), (S), (M), (SD), (S), (S), (L), (SD), (MP), (KD), (M), (C) och (V). Inom utskottet har det väckts en fråga om att utskottet, med stöd av sin initiativrätt enligt 9 kap. 16 § riksdagsordningen, ska ta initiativ till ett tillkännagivande till regeringen om åtgärder mot personer som blockerar vägar. Åtgärder mot personer som blockerar vägar Utskottets förslag i korthet ställer sig bakom det som utskottet anför om åtgärder mot personer som blockerar vägar, och detta tillkännager för regeringen. Jämför reservationen (S, C, V, MP). har flera aktioner genomförts i olika delar av i form av att personer har blockerat vägar genom att sätta sig på vägbanan, och på så vis stoppat trafiken. I vissa fall har personer enligt uppgift också limmat fast sig i underlaget. När de sedan blivit ombedda av polis att flytta på sig har de vägrat att göra detta. Syfte med aktionerna har varit att få uppmärksamhet för sitt budskap. Det finns flera straffbestämmelser som kan aktualiseras när det gäller sådana handlingar som nämns ovan, bl.a. sabotage, ohörsamhet mot ordningsmakten och brott mot ordningslagen. För sabotage kan t.ex. den dömas som genom skadegörelse eller annan åtgärd allvarligt stör eller hindrar den allmänna samfärdseln. Straffskalan för sabotage är fängelse i högst (13 kap. 4 § ). Straffskalan för grovt sabotage är fängelse , lägst två och högst , eller på livstid. Vid bedömande av om brottet är grovt ska särskilt beaktas om det därigenom framkallats fara för rikets säkerhet, för flera människoliv eller för egendom av särskild betydenhet (13 kap. 5 § ). I de fallen en person, trots uppmaning från polisen, vägrar att flytta på sig kan han eller hon göra sig skyldig till ohörsamhet mot ordningsmakten (16 kap. 3 § ). Enligt denna bestämmelse kan en deltagare i en folksamling som stör allmän ordning och som underlåter att efterkomma en för ordningens upprätthållande meddelad befallning dömas för ohörsamhet mot ordningsmakten till böter eller fängelse . I ordningslagen (1993:1617) finns bl.a. bestämmelser i 3 kap. 1 § om att en offentlig plats inom detaljplanelagt område inte utan tillstånd av får användas på ett sätt som inte stämmer överens med det ändamål som platsen har upplåtits för eller som inte är allmänt vedertaget. Tillstånd behövs dock inte, om platsen tas i anspråk endast tillfälligt och i obetydlig omfattning och utan att inkräkta på någon annans tillstånd. När det gäller allmänna vägar gäller kravet på tillstånd endast sådana åtgärder som inte är reglerade i väglagen (1971:948). Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter detta kan dömas till böter (3 kap. 22 §). Ordningslagen innehåller även bestämmelser om allmänna sammankomster, med vilket bl.a. avses sammankomster som utgör demonstrationer eller som annars hålls för överläggning, opinionsyttring eller upplysning i allmän eller enskild angelägenhet (2 kap. 1 §). För att en sammankomst ska anses som allmän krävs att den anordnas för allmänheten eller att allmänheten har tillträde till den eller att sammankomsten med hänsyn till de villkor som gäller för tillträde till den bör anses jämställd med en sådan sammankomst. För att anordna en allmän sammankomst på en offentlig plats krävs tillstånd (2 kap. 4 §). Den som i egenskap av anordnare bryter mot kravet på tillstånd kan dömas till böter eller fängelse (2 kap. 29 §). Av betydelse för möjligheterna att ingripa mot personer som blockerar vägar är även bestämmelserna om häktning. Reglerna om häktning finns i 24 kap. . På åklagarens begäran får den person häktas som på sannolika skäl är misstänkt för ett brott som kan ge fängelse . Dessutom krävs att – med hänsyn till brottets beskaffenhet, den misstänktes förhållande eller någon annan omständighet – någon av följande omständigheter föreligger (1 § första stycket): – Det finns en risk för att den misstänkte avviker eller på något annat sätt undandrar sig lagföring eller straff (flyktfara). Med detta menas att den misstänkte lämnar sin bostads- eller vistelseort eller på något annat sätt håller sig undan, i avsikt att undgå lagföring eller straff. – Det finns en risk för att den misstänkte genom att undanröja bevis eller på något annat sätt försvårar sakens utredning (kollusionsfara). Med detta avses att den misstänkte gör sig av med spår efter brottet eller förstör eller gömmer föremål som kommits åt genom brottet eller annars har betydelse för utredningen. Det kan även handla om att den misstänkte påverkar någon som kan lämna upplysningar i saken, t.ex. ett vittne, på ett sätt som är till nackdel för utredningen. – Det finns en risk för att den misstänkte fortsätter sin brottsliga verksamhet (recidivfara). Detta innebär att det finns risk för återfall inom en ganska kort tidsrymd. Det ska dessutom avse återfall i brott som är besläktade med eller har samband med det häktningsgrundande brottet. Om det inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse för brottet finns det en presumtion för häktning (1 § andra stycket). Presumtionen innebär att den misstänkte ska häktas om det inte är uppenbart att skäl till häktning saknas. Grunden till bestämmelsen är att det vid allvarlig brottslighet som regel finns risk för flykt, kollusion eller recidiv. För att undvika häktning måste det därför finnas omständigheter som visar att det är uppenbart att det saknas skäl till häktning. En prövning av häktningsskälen måste dock alltid göras i det enskilda fallet även i de fall presumtionsregeln är aktuell. Om det kan antas att den misstänkte kommer att dömas endast till böter får häktning inte ske (1 § fjärde stycket). Häktning får ske endast om skälen för detta uppväger det intrång eller men i övrigt som åtgärden innebär för den misstänkte eller för något annat motstående intresse (1 § tredje stycket). Denna regel kallas för proportionalitetsprincipen och ger uttryck för att minsta möjliga tvång ska användas för att nå det avsedda syftet med frihetsberövandet. Regeln innebär att häktning endast får användas om syftet med åtgärden inte kan tillgodoses genom mindre ingripande åtgärder. Häktning för mindre allvarliga brott får ske under de förutsättningar som anges i 2 §. Om en person som på sannolika skäl är misstänkt för brott är okänd och vägrar att uppge sitt namn och sin hemvist eller om hans eller hennes uppgift om detta kan antas vara osann får personen häktas oberoende av brottets beskaffenhet. Detsamma gäller om en person saknar hemvist i och det finns risk för att han eller hon undandrar sig lagföring eller straff genom att lämna landet. Även den som endast är skäligen misstänkt för brott kan häktas (3 §). Skälig misstanke är en lägre misstankegrad än sannolika skäl. För att en sådan häktning ska bli aktuell krävs, utöver att förutsättningarna för häktning i övrigt är uppfyllda, att det är av synnerlig vikt att den misstänkte tas i förvar i avvaktan på ytterligare utredning. Detta kallas utredningshäktning och får inte pågå än . För att fortsatt häktning därefter ska vara tillåten krävs att misstankegraden når upp till sannolika skäl. Flera fall där personer blockerat vägar är eller har varit aktuella inom rättsväsendet. Exempelvis pågår ett mål vid där flera personer åtalats för ohörsamhet mot ordningsmakten för att ha vägrat att lyda polisens uppmaning att lämna den gata de hade blockerat i mitt under rusningstrafik. anhölls även fyra personer misstänkta för flera fall av sabotage efter att ha blockerat vägar och i vissa fall limmat fast sig själva i vägbanan. Tingsrätten fann vid en häktningsförhandling som gällde den första av dessa personer att hon visserligen var på sannolika skäl misstänkt för flera fall av sabotage men att det inte fanns tillräckliga skäl för häktning. Hon försattes därför på fri fot, och åklagaren avstod därefter från att gå vidare med de övriga anhållna. överlämnade betänkandet Skärpta straff för brott i kriminella nätverk (SOU 2021:68) till regeringen. I betänkandet föreslås att en presumtion för häktning ska gälla vid misstanke om brott med ett minimistraff om fängelse och i stället för som fängelse. En sådan sänkning blir aktuell för brottet grov misshandel, men även för rån utifrån utredningens förslag om att höja minimistraffet för detta brott från fängelse till fängelse och . Utredningen föreslår också att minimistraffet för grov utpressning ska höjas från och till fängelse, vilket innebär att denna brottstyp även omfattas av den nuvarande bestämmelsen om presumtion för häktning. Betänkandet har varit ute på remiss och bereds nu inom . Utskottet behandlade ett förslag om att modernisera bestämmelsen om ohörsamhet mot ordningsmakten, så att den t.ex. skulle kunna tillämpas på gäng som vägrar följa polisens uppmaning att skingra sig (bet. 2020/21:JuU23). Utskottet fann inte något skäl att ta något initiativ med anledning av förslaget och avstyrkte motionsyrkandet. följde utskottets förslag (rskr. 2020/21:395). Ett likalydande motionsyrkande behandlades förenklat och avstyrktes av utskottet (bet. 2021/22:JuU22, rskr. 2021/22:270). Utskottet har återkommande behandlat motionsyrkanden om att gränsen för obligatorisk häktning bör sänkas, (bet. 2021/22:JuU24 s. 51). Utskottet avstyrkte motionsyrkandena med hänvisning till att utskottet inte ville föregripa den pågående beredningen av förslag. följde utskottets förslag (rskr. 2021/22:216). Utskottet ser allvarligt på de omfattande störningar av trafiken som har orsakats av att personer har blockerat vägar på olika ställen i landet. Utöver att många människor drabbas av praktiska olägenheter till följd av trafiksituationen vill utskottet understryka att sådana blockader också innebär risk för människors liv och hälsa eftersom utryckningsfordon och andra transporter inom samhällsviktig verksamhet kan förhindras eller drabbas av stora förseningar. Som framgår pågår förundersökningar och mål mot personer som blockerat vägar enligt flera olika brottsrubriceringar, bl.a. sabotage, ohörsamhet mot ordningsmakten och brott mot ordningslagen. Oavsett utgången i dessa anser utskottet att regeringen bör vidta åtgärder för att säkerställa att de straffbestämmelser som kan tillämpas på personer som blockerar vägar eller genomför liknande aktioner är effektiva och ändamålsenliga. Utskottet anser att regeringen bör tillsätta en utredning, som ska ges i uppdrag att överväga om de befintliga bestämmelsernas tillämpningsområde ska utvidgas och om det finns behov av att införa ytterligare bestämmelser, t.ex. ett grovt brott mot ordningslagen. Uppdraget bör också omfatta en översyn av straffen för dessa typer av brott i skärpande riktning och en uttrycklig begäran att ta fram ett förslag till straffskärpning som innebär att minimistraffet för sabotage höjs till fängelse när det rör sig om brott som begås systematiskt och i organiserad form. Eftersom det är vanligt att flera liknande aktioner i form av blockering av vägar genomförs på olika ställen inom ett kortare tidsintervall menar utskottet att det är angeläget att polis och åklagare har tillgång till de tvångsmedel som behövs för att utreda brotten skyndsamt samt att lagföring sker utan dröjsmål. Därför bör även frågan om tvångsmedel omfattas av utredningens uppdrag. Enligt utskottet bör t.ex. möjligheterna att häkta personer som blockerar vägar utredas, vilket skulle ge polisen bättre förutsättningar att agera mot pågående brottslighet. Med stöd av sin initiativrätt enligt 9 kap. 16 § riksdagsordningen föreslår utskottet att ställer sig bakom det som utskottet nu har anfört om åtgärder mot personer som blockerar vägar, och att tillkännager detta för regeringen. Åtgärder mot personer som blockerar vägar (S, C, V, MP) av (S), (S), (S), (S), (S), (MP), (C) och (V). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut borde ha följande lydelse: avslår utskottets förslag. Vi delar uppfattningen att blockering av vägar kan leda till allvarliga konsekvenser i vissa fall, t.ex. om utryckningsfordon och andra fordon som används i samhällsviktig verksamhet förhindras att ta sig avsedd adress eller försenas. Vi noterar att förundersökning pågår när det gäller ett stort antal personer som har deltagit i sådana aktioner och att brottsmisstankarna rör bl.a. sabotage, ohörsamhet mot ordningsmakten och brott mot ordningslagen. Enligt vår mening förtjänar det att påpekas att den befintliga bestämmelsen om sabotage uttryckligen tar sikte på åtgärder som allvarligt stör eller hindrar den allmänna samfärdseln. Därtill har bestämmelsen en vid straffskala, som för brott av normalgraden sträcker sig till fängelse i maximalt och för grovt sabotage till livstid, vilket också är det strängaste straffet som finns i svensk lagstiftning. I avvaktan på att åtal eventuellt väcks i dessa ärenden och att domstolarna prövar frågor om skuld, rubricering och påföljd anser vi att det saknas anledning för att göra ett sådant tillkännagivande till regeringen som föreslås. Det känns fantastiskt roligt att göra debut i justitieutskottets ärenden. Jag vill börja med att yrka bifall till reservationen i betänkandet. Vi socialdemokrater delar uppfattningen att blockering av vägar kan leda till allvarliga konsekvenser i vissa fall, till exempel om utryckningsfordon och andra fordon som används i samhällsviktig verksamhet förhindras att ta sig till avsedd adress eller försenas. Vi noterar att förundersökning pågår när det gäller ett stort antal personer som deltagit i den här typen av aktioner och att brottsmisstankar finns rörande bland annat sabotage, ohörsamhet mot ordningsmakten och brott mot ordningslagen. Enligt vår mening förtjänar det att påpekas att den befintliga bestämmelsen om sabotage uttryckligen tar sikte på åtgärder som allvarligt stör eller hindrar den allmänna samfärdseln. Därtill har bestämmelsen en vid straffskala som för brott av normalgraden sträcker sig till fängelse i maximalt och för grovt sabotage till livstid, vilket också är det strängaste straffet i svensk lagstiftning. I avvaktan på att eventuellt åtal väcks i de här ärendena och att domstolarna prövar frågor om skuld, rubricering och påföljd anser vi att det saknas anledning för att göra den typ av tillkännagivanden till regeringen som föreslås. Därför yrkar vi alltså avslag på tillkännagivandet. Det här betänkandet heter Åtgärder mot personer som blockerar vägar, och det är också precis vad det handlar om. Detta är tyvärr någonting som vi har blivit påminda om . Jag tror att många stockholmare till och med har blivit ganska vana vid att se personer i morgontrafiken som blockerar vägar och sätter sina egna rättigheter före alla andra människors rättigheter. Det är fråga om människor som tar sig frihet att helt enkelt stoppa trafiken i och andra delar av . Man kanske ska säga på en gång att det möjligen kan tyckas vara lite futtigt att ta upp den här typen av frågor när vi har så stora andra problem. Det har inträffat 32 dödsskjutningar i bara , och vi är inte ens halvvägs . är det land i som förmodligen har allra störst problem med gängkriminalitet. Det känner många till. Men det är ändå så, fru talman, att det här är allvarliga saker. Vi befinner oss i , där trafiken är nervsystemet. Det är tiotusentals människor, tiotusentals stockholmare, som sätter sig i bilen på väg till arbetet, till förskolan eller för att uträtta ärenden. Man är beroende av att det här fungerar. Det kan få väldigt allvarliga konsekvenser när det inte gör det. I ett lite bredare perspektiv, sett till hela trafiksituationen och infrastruktursituationen, är det ännu fler människor som är beroende av att det här fungerar. Det är därför man betalar skatt - för att man ska kunna ta sig till jobbet och göra andra saker. Vad som händer när personer för sina egna politiska syftens skull, i organiserad form och vid upprepade tillfällen väljer att blockera trafiken är att det får väldigt stora konsekvenser. Människor hindras att komma fram. Det handlar inte bara om enskilda stockholmare. Hur länge dröjer det innan en ambulans, en polisbil under utryckning eller en organtransport fastnar i de köer som bildas? Det är en klen tröst om det sägs att man släpps igenom i just de situationerna om man kommer fram till blockeringen. Vad händer om fordonet fastnar i kön en kilometer längre ned? Vem släpper igenom det då? Det är inte alls säkert att det sker. Om de här blockeringarna fortsätter är det faktiskt bara en tidsfråga innan vi kommer att få se sådana scener. Jag vill påpeka att det här inte bara har förekommit vid något enstaka tillfälle utan har skett gång på gång. Man har kunnat läsa att personer som deltagit i de här blockeringarna lovat att det inte ska upprepas. Men vi kan se att de ändå har fortsatt att göra detta. Det skedde så sent som bara . Rättsväsendet måste finnas till för alla människor i hela . När vi tittar på den här frågan tycker vi att det är ganska enkelt att konstatera att lagstiftningen inte hänger med. Det finns en syn på den här typen av brottslighet som inte fullt ut speglar dess allvar, framför allt inte när den sker i organiserad form och vid upprepade tillfällen. En del som man vill titta på är lagstiftningen gällande sabotage. Den har i och för sig en väldigt bred straffskala där livstid ingår. Men vi kan också konstatera att straffskalan börjar på 14 dagars fängelse. Alla som sysslar med den här typen av frågor vet att domstolarna så gott som alltid har som utgångspunkt att man ska lägga sig i den nedre delen av straffskalan. Det blir därför väldigt märkligt att som Socialdemokraterna gjorde i sitt inlägg hänvisa till straffmaximum. Jag ser ingen socialdemokrat i kammaren över huvud taget. De kanske inte tycker att frågan om att kunna ta sig till jobb och förskola är viktig. Annars hade jag gärna fått svar på frågan varför de inte ser denna typ av problem och inte vill ta krafttag för att få bort dessa företeelser ur trafiken. Man får självklart ha vilka uppfattningar som helst i politiska frågor. Det går alldeles utmärkt att demonstrera och göra sin röst hörd, oavsett om det handlar om våtmarker eller något annat. Men i den parlamentariska demokrati vi har förmånen att leva i finns det möjlighet att göra sin röst hör på en massa andra sätt. Man kan engagera sig politiskt, som alla vi i kammaren har valt att göra, man kan skriva insändare och man kan tala med sina grannar och nära och kära. Varför ska just denna grupp personer kunna ställa sig över lagen? Varför ska just de ha rätt att ta sig friheter på alla andras bekostnad? Det får jag inte ihop. Vi har valt att stödja detta utskottsinitiativ, som ursprungligen kom från . har presenterat en egen variant, och efter förhandlingar tycker vi att vi har hittat en bra kompromiss. Vi vill att regeringen tillsätter en ganska förutsättningslös utredning för att hitta en bra lösning på detta problem. Det är nämligen ett problem att tiotusentals människor som ska till jobbet eller ska lämna barn på förskola eller skola blockeras bara för att en liten grupp aktivister sätter sig själva för alla andra människor i vårt samhälle. Det kan vi varken acceptera eller tolerera, och ska vi ta krafttag mot det. har olika vägar vid ett flertal tillfällen blockerats av miljöaktivister. Blockeringarna har medfört stora störningar för den allmänna ordningen och för vanliga människor på väg till sina arbeten eller andra åtaganden. Videoklipp och bilder har spridits på hur irriterade, uppgivna och arga människor har tvingats stå och vänta i ibland timmar på att kunna åka vidare från de onödiga och dumma trafikstörningarna orsakade av uppmärksamhetssugna miljöaktivister. I några våtmarkers namn har proffsaktivister tagit sig friheten att försvåra och förstöra för oss andra. Skötsamma medborgare som bara vill göra rätt för sig, som är på väg till jobbet eller som är ute och åker i jobbet har tvingats bli stillastående - allt detta för att förvuxna barn ska sittstrejka, något de sannolikt primärt gör i ett desperat försök att stärka sin självkänsla genom att intala varandra att det de gör är viktigt och att den metod de valt är rätt. Uppmärksamheten som ordningsstörningarna har resulterat i ger säkert energi till de aktivister som utför detta, och det stärker säkerligen sammanhållningen och övertygelsen inom denna kult, eller förlåt, organisationen. Agerandet är däremot inte viktigt för våtmarkerna som sådana. Det har naturligtvis ingen som helst betydelse för våtmarkerna att några blockerar en väg i , än mindre för klimatet i dess helhet. Dessa larviga aktioner har, såvitt jag vet, lett till exakt noll politiska ageranden - utöver detta utskottsinitiativ från om att straffa utförarna hårdare då. Det var kanske inte riktigt vad de förväntade sig. Konsekvensen har i stället blivit att fordon gått på tomgång och att upprepade inbromsningar och accelerationer behövt ske. Det är knappast positivt för klimatet. Dessutom är det ett rent under att det inte uppdagats att någon blåljusinsats begränsats eller uteblivit på grund av aktionerna. Det är ren tur att en ambulans inte hindrats från att komma fram till någon med livshotande skador eller att inte suttit fast i bilköer i stället för att släcka bränder. Vidare har aktionerna resulterat i oberäkneliga kostnader för samhället som helhet. Det klart att frustrationen är stor hos de småbarnsföräldrar som blir sena att lämna eller hämta barnen vid förskolan eller fotbollsträningen och hos dem som blir sena hem eller till middagen med vänner. Men det allvarligaste enligt mig är de oberäkneliga kostnaderna för samhället. Vad kostar det egentligen att tusentals blir sena till jobbet? Vad kostar det egentligen att sjukvården får boka om patientbesök när patienterna inte lyckas ta sig fram , att varor fastnar på väg till butik, att byggmaterial och personal fastnar på väg till bygget, att tjänster inte hinner med att genomföras enligt projektplan och så vidare? Jag vet inte vad den exakta kostnaden för detta haveri uppgår till, fru talman. Men jag vet att förövarna, orsaken till detta, inte straffas för sina handlingar i tillräcklig utsträckning. Mot denna bakgrund väckte ett utskottsinitiativ för att dels säkerställa att vi kan komma åt dem som genomför dessa handlingar, dels skärpa påföljderna för desamma. Vi riktade primärt in oss på ordningslagen och föreslog ett grovt brott mot ordningslagen. Under beredningen i utskottet har dock ärendet breddats och inte minst sabotagelagstiftningen har aktualiserats och inkluderats på initiativ av . Vi ser positivt på att utskottet landar i ett ställningstagande där ambitionen i grund och botten är att se över detta för att kunna vidta lämpliga åtgärder mot dem det berör oavsett vilken lagstiftning man i slutändan ändrar för att möjliggöra detta. Detta har som sagt vunnit gehör i justitieutskottet, men tyvärr riskerar det att falla i kammaren då det finns en majoritet som anser att det är fullt legitimt att sätta sig på vägar, orsaka trafikkaos och göra livet surt för hederliga människor som bara vill göra rätt för sig.