· H901FiU28 · 2022-06-02 12:16:51 — Inom vård, skola och omsorg jobbar drygt 1,3 miljoner personer runt om i vårt land. Det är lärare, kuratorer, sjuksköterskor och många fler som går till jobbet. Det här är alla de som gör att de viktiga välfärdstjänsterna fungerar. Barnen i skolan ska få undervisning och kunna nå sina drömmar. Den som har det jobbigt hemma ska kunna träffa någon att prata med för att få hjälp att kanske bara orka med livet. Den som är gammal och sjuk ska få bästa tänkbara sjukvård och omsorg. Den svenska välfärden, herr ålderspresident, sover aldrig. Den fungerar dygnets alla timmar, . Den finns alltid där. Det handlar om akutmottagningar och äldreomsorg. Allt fungerar alltid och . Den svenska välfärden är fantastisk. Vi betalar för den tillsammans och efter förmåga, och den finns också till hands utifrån de behov som vi medborgare har. Den betalas via skatten, vilket ger en trygghet. Självklart finns det, herr ålderspresident, brister och möjlighet till förbättringar inom detta område, men själva grunden finns det bred uppslutning för i vårt land. Grunden är att vi betalar för välfärden tillsammans och att alla har rätt att ta del av den. Inom den svenska välfärdsproduktionen jobbar 1,3 miljoner personer. Av dessa har 300 000 en annan arbetsgivare än det offentliga. Det är inte kommunen eller sjukvårdsregionen som betalar ut lönen, utan det finns andra utförare av detta. Som medborgare märker man inte alltid om vårdcentralen eller äldreboendet drivs av kommunen eller en privat utförare. Det kostar inte mer att gå till den ena eller den andra. Samma regelverk gäller för båda. Vi betalar för den svenska välfärden tillsammans, men vi har också rätt att i stora delar välja vem som ska utföra de välfärdstjänster som vi har rätt till. Äldreboendet kan drivas av en kommun, ett privat företag, ett personalkooperativ eller Röda Korset. Som medborgare kan du sedan välja vem du vill ska utföra din välfärdstjänst. I har vi kombinerat det bästa av två världar: tryggheten i att vi betalar tillsammans och att alla har rätt att få välfärden efter behov. Men vi har också rätten, herr ålderspresident, att som medborgare välja vem vi vill eller inte vill ska utföra välfärdstjänsten. Man har möjlighet att välja vilken skola barnen ska gå i. Man har rätt att själv välja vilken vårdcentral man vill besöka eller på vilket äldreboende man vill bo. Jag, precis som de flesta av oss i det här landet, har goda erfarenheter av både offentlig skola och friskola, av privata vårdcentraler och offentliga vårdcentraler. Det som förenar alla verksamheter är att vi betalar för dem tillsammans och att vi alla har rätt att välja. Svensk välfärd är fantastisk. har regeringen lagt fram en proposition för att underlätta för idéburna aktörer, exempelvis Röda Korset, att vara med och erbjuda välfärdstjänster inom ramen för lagen om valfrihetssystem. Och vi moderater är i grunden väldigt positiva till att fler kan vara med och bidra till den svenska välfärden, att medborgarna har ännu fler att välja mellan. Men det är också positivt för alla de 1,3 miljoner människor som arbetar inom den svenska välfärden att det finns fler än en arbetsgivare på den ort där man befinner sig och att man har möjlighet, om man vill, att kanske också prova egna idéer och starta verksamhet. Allt detta bidrar tillsammans till att utveckla den svenska välfärden. Vi moderater var lite oroliga, herr ålderspresident, för att det förslag som regeringen från början lade fram skulle begränsa möjligheten för medborgarna att välja. Det innebar att vi i första hand ville avslå den proposition som regeringen lade fram och i stället be regeringen att arbeta igenom och säkerställa att valfriheten skulle öka för medborgarna och inte minska. Men det gick inte att få majoritet för detta. och Liberalerna har gjort betydande förbättringar i det förslag som regeringen från början lade fram. De finns nu i det huvudförslag som vi har att ta ställning till , herr ålderspresident. Det tycker vi är bra. Det innebär att primärvården undantas från den förändring av lagstiftning som genomförs och att stora delar kommer att fungera precis som . Vi kommer såklart att få fortsätta följa de här frågorna mycket nära. Jag vill rikta ett stort tack till både från och från Liberalerna, som gjorde ett mycket gott jobb för att vi skulle kunna förbättra den liggande lagstiftningen. För oss moderater är det viktiga att vi betalar tillsammans för den välfärd som alla ska kunna ta del av. Vi betalar för den via skatten och efter förmåga. Alla har rätt till den. Men man har också rätt att välja vem som ska utföra välfärdstjänsterna. Propositionen som ligger på bord har ett lovvärt syfte: att förbättra villkoren för idéburna organisationer att verka inom välfärdsområdet. Det görs dels genom att det föreslås en frivillig registrering för idéburna organisationer som vill verka inom dessa områden, dels genom att det föreslås en möjlighet för upphandlande myndigheter, i praktiken oftast kommuner, att reservera rätten att delta i vissa upphandlingar av välfärdstjänster till idéburna organisationer. Det handlar om icke-kommersiella organisationer vilkas allmännyttiga syfte bidrar till att uppfylla ändamålet med den tjänst som upphandlas. Möjligheten föreslås i propositionen också kunna ges när den upphandlande myndigheten använder sig av lagen om valfrihetssystem, LOV. Det här är förslag som i huvudsak välkomnar. Vi har en motion med några yrkanden som jag kommer att återkomma till mot slutet av mitt anförande. Men i all huvudsak är detta bra förslag byggda på en gedigen och kunnig utredning. De är inte av karaktären att de omdanar hela välfärdssektorn. Men de är steg i rätt riktning och efterlängtade. Utredningen som propositionen bygger på tillkom som ett resultat av den överenskommelse om ordning och reda i välfärden som drev igenom i början av förra mandatperioden och som då slöts med Socialdemokraterna och . Det är bara att konstatera när vi nu ser ut över välfärden att svenska folket hade varit betjänt av handling på det området. Vi fortsätter att se det fullständigt nedslående och bisarra läget med pressade kunskapsresultat och skriande segregation inom marknadsskolan. Vi ser den snabba tillväxten av appar där läkare hjälper företrädesvis friska stockholmare med förkylningar som köerna till livsviktiga operationer är alldeles för långa. Vi ser återkommande skandaler inom äldreomsorgen där vinstkrav och ibland rena skojare till ägare pressar personalen. Det lades som bekant också fram konkreta förslag mot vinstjakten som huvudresultat av överenskommelsen. Det var förslag som röstades ned av kvartetten som var känd som Alliansen plus . Detta skedde efter att hade varit föremål för en intensiv men inte särskilt svårbedd uppvaktning från de organiserade kapitalintressen som finns runt extraktionen av skattemedel från välfärden. Det var en exceptionell god avkastning av en investering i och några glas dyr från välfärdsprofitörernas sida, får man säga. Det är ett helt centralt element för att förstå dynamiken bakom formeringen av det blåbruna block som vi nu har i svensk politik. Jag går tillbaka till propositionen om den idéburna sektorn. Den är en inte oviktig sidoprodukt av den överenskommelse som jag tidigare nämnde. Skälet till att förslagen om den idéburna sektorn behövs är i grunden att den kommersiella logiken petar ut också idéburna, det vill säga privata men icke-kommersiella, alternativ. Vi har haft exempel här i att Röda Korset skulle bort från sitt arbete med specialistsjukvård för flyktingar med trauma från tortyr. Det är ett område där Röda Korset har extremt stor och viktig erfarenhet. Och detta skulle ske eftersom kommersiella aktörer utan den erfarenheten hade slängt in billigare bud i upphandlingsprocessen. Samma dynamik gör att kommersiella skolkoncerner som är på jakt efter avkastning gör läget svårare för inte bara kommunala skolor utan även andra typer av skolor, till exempel de som för övrigt användes för att sälja in friskolekonceptet. Inte ens den mycket förbättring som föreslås för att fler privata men icke-kommersiella verksamheter ska kunna vara med och erbjuda välfärdstjänster kan man fördra på högerkanten. Tre partier vill se avslag rakt av på hela propositionen. Det är förstås . För är det viktigt "att värna den fria etableringsrätten inom välfärdens verksamheter", vilket man kan läsa i deras motion. Det som avses är alltså den fria avdragsrätten på skattemedel för kapitalägare. De kärnväljare som värnar bygger i allt högre grad förmögenheter på extraktiv verksamhet som är garanterad av det offentliga. "Välfärden blir sämre om patienter och brukare förhindras att välja privata alternativ", kan vi också läsa - som om det vore patienter och brukare som längtar efter att deras sjukvård och äldreomsorg prompt ska generera god räntabilitet i någon riskkapitalists koncernresultaträkning. håller sig också krampaktigt fast i sina marknadsfundamentalistiska rättesnören i det här fallet. Här tar man strid för den svårt utsatta grupp i samhället som utgörs av ägarna till kommersiella vård- och omsorgsbolag. Man vill skydda dem mot hotet från sådana aktörer som Röda Korset och . Man säger några obligatoriska fraser i motionen om att ideella verksamheter är bra och så vidare, men införandet av bättre villkor för dem får inte ske "på ett sätt som omöjliggör för andra aktörer i välfärdssektorn att delta". Argast av dem alla är . SD skriver att förslaget om icke vinstdrivande verksamheter "är ett sätt för regeringen att försöka snedvrida frågan om vinster i välfärden". Vidare säger de: "ska inte användas i syfte för att främja särskilda politiska intressen såsom vinster i välfärden" - den språkliga hanteringen lämnar kanske en del att önska. Motionärerna blir framför allt oerhört arga av bara tanken på att några välfärdsprofitörer - de som har varit så vänliga mot SD - skulle gå miste om skattemiljoner till sina bolag. Så långt om partier som vill avslå propositionen helt. och Liberalerna vill inte det - kul! Det är ju partier som ofta talar sig varma för privata men icke-kommersiella alternativ. KD och Liberalerna har dock fått kalla fötter när det kommer till hälso- och sjukvården och de så kallade vårdvalssystemen, som organiseras med den eufemistiskt namngivna lagen om valfrihetssystem, vars syfte är att tvinga fram mer privatisering. Liberalerna uttrycker det i sin motion som att det "föreligger risk för att regioner byter ut redan fungerande valfrihetssystem mot drift i egen regi". Man vill med andra ord inte underlätta för idéburna aktörer inom primärvården eftersom man krampaktigt vill fortsätta skydda de områden där de mest lukrativa profitmöjligheterna redan har erbjudits kommersiella aktörer. Herr ålderspresident och eventuella åhörare runt om i landet! Detta är ett prima exempel på att den ideologiskt marknadsliberala hållningen i praktiken är ett skydd för mycket konkreta, mycket välsituerade ekonomiska intressen. Ett ord som täcker det här ganska väl är "skamligt". Den ändring i propositionens utformning som den samlade högeroppositionen, från till , nu driver igenom är skräddarsydd åt en bransch som är byggd på att plocka ut skattepengar ur primärvården på ett sätt som vi vet leder till fördjupade sociala klyftor. Det dyker upp vårdcentraler på och i andra områden där befolkningen är friskare och mer resursstark, medan pressen ökar på vården där behoven redan är större. Detta är vad högern kan samlas kring. Det är ganska skamligt. Jag måste ändå notera att Socialdemokraterna har intagit en ganska anmärkningsvärd position här. När det har uppstått en förmodad riksdagsmajoritet för den ändring som jag har beskrivit har Socialdemokraterna också anslutit sig till den, i stället för att reservera sig till förmån för förslaget från den socialdemokratiska regeringen. Man skriver i sitt särskilda yttrande att man "välkomnar . att en utskottsmajoritet har kunnat enas kring ett gemensamt förslag" och att man visserligen hade föredragit att primärvården var med, men är man i stället med och skapar en "bred politisk enighet". Det är alltså inte en förhandlingskompromiss som försvaras. Det säger kanske snarare något om svajigheten i den socialdemokratiska positionen mer allmänt och väcker en del frågor om vad man ska hålla fast vid och lita på när det gäller den retorik som vi kommer att höra i valrörelsen. Men jag hoppas på det bästa. Vi får se. Jag har talat . Jag ska bara säga något kortfattat gällande två motionsyrkanden. vill att regeringen återkommer med förslag som löser problemet med att varje lokalorganisation i idéburna organisationer - det kan vara fråga om väldigt stora demokratiska strukturer - ska behöva registrera sig separat i det föreslagna registret. Det skulle kunna leda till att mindre aktörer i onödan avstår från att delta i upphandlingar. vill också att regeringen ska återkomma med en närmare juridisk analys av möjligheterna till undantag i lagen om valfrihetssystem när det saknas bestämt gränsöverskridande intresse. Det är något som utredningen föreslog. Vi menar att det utöver själva sakfrågan, som återigen skulle underlätta för idéburna organisationer, är viktigt att förhållningssätt till inte präglas av att vi avstår från att agera där det juridiska läget är något oklart. Ofta måste sådana frågor faktiskt prövas utifrån rimliga överväganden för att förbättringar ska kunna ske. Med detta yrkar jag slutligen bifall till reservationerna 2 samt 7. Jag begärde från början ordet för att jag, för tydlighetens skull, vill yrka bifall till reservation 1. Det var ändå underhållande att lyssna när delgav oss de olika synpunkterna om vad de andra partierna tycker är viktigt. Låt oss vara tydliga! Det finns inget parti i riksdag som är emot den skattefinansierade välfärden. Alla partierna står bakom den. Och det finns en bred uppslutning hos svenska folket bakom just detta. Det som skiljer oss åt är att några partier på vänsterkanten inte tycker att medborgarna, när de har betalat in skatt, också ska ha rätt att välja vilken skola barnen ska gå i, vilken vårdcentral man ska gå till eller vilket äldreboende man ska bo på. Det ska kommunpampar bestämma och inte medborgarna själva. Där skiljer vi oss åt, men inte när det gäller finansieringen av detta. Vi vill att allt det ska finnas sida vid sida under reglerade former, herr ålderspresident. har i god anda gjort upp med om mer pengar till äldreomsorgen. har under pandemin gjort upp med om mer pengar till sjukvården. De här två partierna har alltså förstärkt välfärden tillsammans. Det framgick inte riktigt av tal, herr ålderspresident. Det är alltid trevligt att få prata mer. Jag är jätteglad över de överenskommelser som våra partier har gjort tillsammans. har vi sammanfallande synpunkter, i det här fallet till exempel att det har behövts mer pengar till kommunerna. Men vi är oense om organiseringen av välfärdssektorn. Vi är uppenbarligen också oense om hur verkligheten ser ut. Det finns skäl till att man när man byggde upp välfärdssystemen tänkte att det är verksamheter som bör organiseras på ett annat sätt; de har nämligen andra syften än man kan shoppa sig till på vanliga marknader. Resultaten ser vi ju. Jag var inne på några av dem. Runt om i ser vi det . Vi ser vad som händer med skolsystemet. Det som står i lagen om skolans kompensatoriska uppgift kan inte göras på ett lika bra sätt med de kommersiella intressen som finns inom skolans värld. Vi ser det när etableringen av exempelvis nya vårdcentraler mer styrs mot socioekonomiskt starka områden än mot de områden där de hade gjort mest nytta. Det handlar inte om att kommunpampar ska bestämma vart eller någon annan ska gå; det handlar om hur vi använder våra gemensamma resurser på bästa sätt. För mig, och för ganska många andra som tycker att resurserna ska användas på det sätt som det offentliga gemensamt beslutar och för att lösa samhällsproblem i stället för att skapa nya, är det ett problem att kommersiella intressen, marknadens logik, får styra mer av verksamheterna. Där är vi uppenbart oense - ja. Jag ska inte förlänga den debatten. Vi kommer att ha den under valrörelsen. Det som är viktigt för er som lyssnar på den här debatten är att vi från sida, tillsammans med de sju andra partierna i riksdag, står upp för den offentligt finansierade hälso- och sjukvården, för den offentligt finansierade skolan och för den offentligt finansierade äldreomsorgen - allt det vi betalar tillsammans för. Det som skiljer oss åt - och det tycker jag också att förklarade på ett bra sätt, herr ålderspresident - är frågan om det är kommunpamparna som ska välja vilken skola dina barn ska gå till, om det är kommunpamparna som ska välja vilken vårdcentral du ska höra till och om det är kommunpamparna som ska välja var äldreomsorgen ska ske någonstans, eller om medborgarna själva är förmögna att fatta den typen av beslut. Vi kommer att ha en valrörelse där flera av vänsterpartierna kommer att vilja bussa skolelever som sociala experiment runt om i landet. Vi kommer att ha en valrörelse där flera av partierna på vänsterkanten kommer att vilja bestämma mer över välfärden och vem som utför den. Vi tror att medborgarna är kapabla till detta. Det finns problem både med offentlig verksamhet och med privat verksamhet emellanåt. Men de går att lösa, och de går att lösa utan att minska människors bestämmande över den egna välfärden - som de faktiskt själva har betalat för, herr ålderspresident. Det är inte så att detta är kommunens pengar, utan det är kommunmedborgarna som har arbetat, slitit och betalat skatt. Vi förvaltar deras pengar och säkerställer att de får en god välfärdsproduktion. Det måste dock innebära att vi inte gör medborgarna oförmögna att själva välja när det faktiskt är möjligt. Jag noterar att detta med bussande har fått en prominent plats i moderat retorik. Jag är väldigt mycket för att skolelever åker buss. Även vuxna bör göra det i betydligt högre utsträckning än . Men det finns inga förslag om någon organiserad bussning för att lösa problemen inom skolan. Däremot finns det förslag om att begränsa vinstmotivets betydelse för barnens utbildning, eftersom vi tittar på verkligheten. Det är där konflikten ligger: konflikten mellan att se problem i verkligheten inom de välfärdsområden som vi här har nämnt och den idealbild av marknaden som delar med många av sina borgerliga kamrater men som möter ganska mycket problem i verkligheten, också bland många borgerliga väljare. Även de ser ju vad som händer med skolan och är inte särskilt glada över tappet i skolresultat när det inte är samhället som får bestämma vad som vore en bra strategi för att höja kunskapsresultaten utan vi är i händerna på kommersiella aktörer som gör vad de kan för att få ut så mycket pengar som möjligt ur det offentliga. Jag noterar absolut att i många fall också är för att dessa välfärdsverksamheter finansieras offentligt. Men poängen är ju att resultatet blir att de offentliga medel som ska gå till vår gemensamma välfärd, barnens skola och de äldres välfärd i stället slussas in i resultaträkningarna för kommersiella bolag. Där står vi på olika sidor. Det kommer vi nog att höra mer om i valrörelsen också. Det här är en stor dag, när vi får en lagstiftning på plats som kommer att underlätta för idéburna aktörer i välfärden. Varför är detta viktigt? Jo, de idéburna aktörerna inom välfärden har historiskt och fortsatt bidragit med både innovationer och idéer om hur man löser samhällsproblem, alltifrån sociala problem och utmaningar inom sjukvård, arbetsintegration och rehabilitering till akuta påfrestningar i samhället, som när vi tar emot många flyende. Många idéer om hur vi kan lösa människors problem har uppkommit i idéburen sektor. De idéburna har ofta särskilt goda förutsättningar. Man har en god lokal närvaro och en position som inger förtroende. Man skapar tillit och medmänsklighet med sin verksamhet. Man har ofta en närhet mellan ledning, medarbetare och de personer som verksamheten finns till för. Det gör att värden som tillit kan växa i samhället. Dessa organisationer och aktörer för alltså med sig mervärden in i välfärden. Man har dessutom drivkrafter som gör att man återinvesterar sin vinst i verksamheten, vilket skapar långsiktiga förutsättningar för att kunna bedriva den viktiga välfärdsverksamheten och möta både dagens och morgondagens problem och utmaningar för medborgarna. Hur är det då i jämfört med många andra länder, frågar sig kanske åhörarna. Många vill se de idéburna organisationerna som mer aktiva i välfärden också i vårt land. Men i utgör de av välfärdsutförarna. I är andelen så stor, . I har de fem gånger så stor andel av välfärden. Går man ännu längre ned på kontinenten kan man hitta , , och , där de står för över hälften. sticker alltså ut här jämfört med många andra länder. Vi har bra valfrihet, men ibland har valfriheten kommit att reduceras till val mellan en stor kommersiell aktör och kommunen. Mångfalden har ibland inte riktigt funnits där. Här tas stora steg . Organisationer som , , diakoni, Hela Människan, Röda Korset, , och andra idéburna aktörer får nu bättre möjligheter att göra det som de är så bra på - driva fontänhus, kvinnojourer, vård i livets slutskede, missbrukarvård eller vad det nu kan vara. Därför är detta väldigt viktigt och angeläget. har agerat för att förbättra förutsättningarna för idéburen välfärd. Vår långsiktiga målsättning - vi har en sådan - är att idéburen sektor borde kunna stå för av välfärdsutförandet i för att se till att vi har en mångfald som blir berikande och kan höja kvaliteten i den svenska välfärden till gagn för dem som finns i utsatthet. Regeringen har lämnat ett av oss efterfrågat och välkommet förslag gällande möjligheter för en myndighet att reservera upphandlingar och valfrihetssystem för idéburna aktörer. Det har vi drivit . Det kommer att ge större möjligheter för idéburen sektor att vinna exempelvis kommuners kontrakt gällande barnomsorg, hemtjänst och social omsorg för personer med funktionsnedsättning. Vi vet att upphandlingarna fungerar på ett sådant sätt att idéburna aktörer inte sällan har svårt att göra sig gällande. De mervärden som skapas i dessa verksamheter är nämligen inte alltid lätta att värdera i denna typ av upphandlingar. Det blir mer priset som blir avgörande. Därför är det angeläget att vi får förändrade regler. Det kan också vara så att en kommun faktiskt vill att till exempel kvinnojourerna drivs av organisationer som arbetar aktivt och icke vinstdrivande för att skydda kvinnor. Det kan kanske vara så att man inte vill lägga hospisverksamhet, vård i livets slutskede, på en kommersiell aktör men skulle kunna tänka sig att organisationer som har lång erfarenhet av den typ av etiska ställningstaganden som är så viktiga när det gäller den typen av vård skulle kunna komma i fråga. Då blir ju resultatet av detta inte att aktörer trängs ut utan att aktörer inte får komma in och bidra med det de faktiskt kan. Därför tycker jag att det resonemang som förs från och blir svårt att förstå. Vi ska främja de idéburna aktörerna, säger man från håll, men vi ska inte exkludera några andra. Resultatet blir ju inte det som säger, utan resultatet blir att de idéburna exkluderas när vi inte får rikta en upphandling av kvinnojourer till just kvinnojourerna utan måste inkludera kommersiella aktörer i upphandlingen. Risken är ju att det då inte blir någon upphandling alls. Det gäller många verksamheter där kommuner och myndigheter har möjlighet att välja om de vill upphandla eller inte. Den risk som pekar på när det gäller att införa Reepalu bakvägen har vi från sida väldigt svårt att förstå, särskilt med de förändringar som utskottet nu går fram med. Finns det en risk att de kommersiella aktörerna, som också bidrar med väldigt mycket viktigt i välfärden, exkluderas skulle det ju vara där kommunerna - i det här fallet sekundärkommunerna, eller regionerna - har en skyldighet att tillhandahålla valfrihetssystem. Det är ju inom primärvården.