bet · H901MJU29 · 2022-06-08 00:00:00 — Utskottet har dock under det pågående uppdragets gång fått tydliga signaler om att det enskilda ägandet har utmanats. Utskottet konstaterar att artskyddsutredningens förslag och tillkännagivande om att tillsätta en parlamentarisk kommitté för att se över det grundlagsskyddade egendomsskyddet bereds i . Utskottet anser att det inom ramen för dessa arbeten är viktigt att utreda hur handlingsplanerna för grön infrastruktur påverkar det enskilda ägandet och brukandet och om det finns bättre sätt att värna olika ekosystem och arter. I avvaktan på att dessa frågeställningar är behandlade bör arbetet med grön infrastruktur avbrytas och inga nya handlingsplaner tas fram. Detta bör tillkännage för regeringen. Därmed tillstyrker utskottet motionerna 2021/22:2462 (SD) yrkande 26, 2021/22:3432 av m.fl. (M) yrkande 6 och 2021/22:3650 (C) yrkande 72. Ägande och brukande i övrigt Utskottet vill inleda med att framhålla att skyddet för äganderätten är en grundläggande fri- och rättighet och att inskränkningar i egendomsskyddet måste göras med tillämpning av den proportionalitetsprincip som gäller enligt såväl regeringsformen som . Utskottet ser det som en självklarhet att myndigheter enbart beslutar om inskränkningar i äganderätten om det finns stöd i lag för det och att myndigheternas beslut grundar sig på förhållandena i varje enskilt fall. Vidare konstaterar utskottet att det finns ett regelverk som, beroende på omständigheterna i det enskilda fallet, gör att den som drabbas av en sådan inskränkning i sitt ägande kan ha rätt till ersättning. När det gäller ärenden där det uppkommer fråga om att inskränka en markägares brukanderätt har utskottet förtroende för att relevanta myndigheter involverar markägaren i processen på ett så tidigt stadium som möjligt. Med hänvisning till det som anförts avstyrker utskottet motionerna 2021/22:2462 (SD) yrkandena 1 och 9, 2021/22:2657 (M) och 2021/22:3263 (M). När det gäller det fiskeförbud som råder utmed under vissa delar av året vill utskottet framhålla att förbudet gäller för alla, såväl markägare med fiskerätt som de som innehar ett fiskekort genom vilket staten har upplåtit sin fiskerätt. Att man har ett fiskekort som gäller för ett visst område eller , t.ex. en säsong, innebär således inte att man får fiska utan begränsning eller i strid med de regler som gäller för det aktuella fiskevattnet. Utskottet kan också konstatera att den vars rätt till fiske inskränkts under vissa förutsättningar, som framgår av lagstiftningen och den praxis som har utvecklats, kan ha rätt till ersättning på grund av rådighetsinskränkningen. Mot denna bakgrund motiverar motion 2021/22:3920 (C) yrkande 2 enligt utskottet inte någon åtgärd. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om processuella aspekter m.m., tidsplaner, överväganden vid tillståndsprövningen och miljöprövning i övrigt. tillkännager för regeringen det som utskottet anför om tidsfrist vid miljöprövning. Jämför reservation 17 (M), 18 (SD), 19 (C), 20 (KD), 21 (S, MP), 22 (V), 23 (KD), 24 (M), 25 (SD), 26 (V), 27 (KD), 28 (L), 29 (MP) och 30 (M, KD). I kommittémotion 2021/22:2388 av m.fl. (SD) yrkande 4 efterfrågas förtydliganden när det gäller vad en miljökonsekvensbeskrivning ska innehålla. Motionärerna anför att myndigheterna ofta hänvisar till att miljökonsekvensbeskrivningar håller för låg kvalitet eller är otillräckliga, men utan att tydligt kommunicera vilka brister det rör sig om. I samma motion yrkande 6 föreslås att företag endast ska ha en motpart som för statens talan i miljöprövningsprocesser. Enligt motionärerna ska målet vara att det sökande företaget endast ska behöva vända sig till en myndighet, som i sin tur ska svara för att hämta in expertutlåtanden från berörda myndigheter som ska yttra sig i ärendet. I kommittémotion 2021/22:3881 av m.fl. (KD) yrkande 18 föreslås att antalet sakmyndigheter begränsas så att nationella expertmyndigheter, inte länsstyrelserna, prövar ansökningar om miljötillstånd. I samma motion yrkande 20 föreslås att domstolar ska vara utredningsskyldiga vid miljöprövningar. Motionärerna anför att domstolar införskaffar sitt underlag till en ansökan genom en kompletteringsrunda där remissmyndigheterna enligt praxis avgör när tillräcklig information inhämtats. Genom att införa en utredningsskyldighet blir det domstolen som ska bedöma om det finns någon brist i ansökan och, om så är fallet, begära in de upplysningar som krävs. Enligt kommittémotion 2021/22:4131 av m.fl. (C) yrkande 21 behöver omfattningen av och ansvarsfördelningen mellan de statliga myndigheternas medverkan i tillståndsprocesser ses över. Motionärerna hänvisar till det s.k. Cementaavgörandet och att det väcker frågor om domstolarnas processledningsansvar och statliga myndigheters medverkan vid miljöprövning. Motionärerna framhåller att domstolen, trots att processen hade pågått och sökanden hade kompletterat sin ansökan, ansåg att ansökan var behäftad med väsentliga brister och därför beslutade att avvisa den. I kommittémotion 2021/22:2462 av m.fl. (SD) yrkande 8 föreslås att tillståndsprocesser för en lång rad verksamheter behöver utredas när det gäller tiden för tillståndshanteringen, hur ofta följdfrågor ställs, hur ofta tillstånd ges respektive avslås samt geografiska skillnader i dessa frågor. I kommittémotion 2021/22:3665 av m.fl. (C) yrkande 34 lämnas förslag om att utreda möjligheten att, med beaktande av både miljöskydd och cirkularitet, ställa högre krav på platsens lämplighet vid avfalls- och massahantering. Enligt motionärerna finns det skäl att se över regelverken för var avfall och schaktmassor ska få lagras och hanteras och vilka aktörer som bör vara delaktiga i att bedöma platsens lämplighet. I kommittémotion 2021/22:3690 av m.fl. (M) yrkande 19 föreslås att det ska utredas om en begränsning av prövnings- och överklagandeutrymmet i bör införas. Motionärerna anför bl.a. att det vore rimligt att som överklagar måste framföra synpunkterna redan i samrådsfasen och inte endast delta i processens slutskede. Vidare borde det införas en låg, symbolisk, avgift för att överklaga. I kommittémotion 2021/22:3437 av m.fl. (M) yrkande 20 föreslås att handläggningen av miljötillstånd inom jordbruket ska följa förvaltningslagens tidsfrist . I kommittémotion 2021/22:3880 av m.fl. (KD) yrkande 37 lämnas förslag om att inrätta tidsgränser för de olika stegen i miljötillståndsprocessen och om att överväga om det finns överflödiga moment som kan tas bort. Kommittémotion 2021/22:3881 av m.fl. (KD) yrkande 19 handlar om handläggningen under tillståndsprocesser. Motionärerna anför att prövningsmyndigheten ska arbeta efter en kommunicerad tidsplan, och om tidsplanen måste överskridas måste detta motiveras. Även domstolsprocesser ska bedrivas i enlighet med en tidsplan för när målet ska vara avgjort, och handläggningstiden ska inte vara längre än från det att överklagandet lämnades in. Överväganden vid tillståndsprövningen och miljöprövning i övrigt I partimotion 2021/22:3277 av Nooshi Dadgostar m.fl. (V) yrkande 15 föreslås att regeringen bör återkomma med förslag om att tillstånd enligt som huvudprincip ska tidsbegränsas. Samma motion yrkande 16 handlar om prövning av tillstånd enligt miljö- och klimatmål, s.k. lex Preem. Motionärerna anför att de har föreslagit att måste förändras för att stärka det nationella verktyget för att nå klimatmålen. I linje med det anser motionärerna att existerande miljötillstånd för alla verksamheter som ger upphov till utsläpp av växthusgaser ska upphöra att gälla och därefter omprövas och ges dispens om verksamheten tar miljö- och klimatansvar (lex Preem). På liknande sätt lämnas förslag i kommittémotion 2021/22:4066 av m.fl. (MP) yrkande 3 om att skärpa och klimatsäkra (lex Preemraff). Motionärerna anför att fossila projekt som hotar klimatmålen ska kunna stoppas i domstolsprocessen (lex Preemraff) och att tillstånd för verksamheter med stor klimatpåverkan ska tidsbegränsas. Vidare anför de att pågående verksamheter med icke tidsbegränsade tillstånd som har stor påverkan på klimatet ska kunna omprövas. I kommittémotion 2021/22:3199 av m.fl. (V) yrkande 9 föreslås att myndigheter och institutioner bör se över hur klimat kan prioriteras i tillståndsprocessen. Enligt partimotion 2021/22:4199 av m.fl. (L) yrkande 49 bör regelverken återspegla att en större lokal miljöpåverkan kan accepteras för verksamheter med stor klimatnytta än för andra verksamheter. Motionärerna anför att en negativ lokal miljöpåverkan vid tillståndsprövningar tydligare behöver kunna ställas mot klimatnytta även när klimatnyttan, som för de investeringar som är förutsättningar för klimatomställningen, är indirekt. I kommittémotion 2021/22:2388 av m.fl. (SD) yrkande 10 föreslås att regeringen genom sina instruktioner till relevanta myndigheter bör understryka vikten av att ofta förbisedda aspekter i beaktas i högre grad. Motionärerna hänvisar till 1 kap. 1 § andra stycket 4 och att balken ska tillämpas så att ”mark, vatten och fysisk miljö i övrigt används så att en från ekologisk, social, kulturell och samhällsekonomisk synpunkt långsiktigt god hushållning tryggas”. Motionärerna framhåller att dessa faktorer sällan vägs in vid tillståndsprövningen som har kommit att bli en miljöprövning där de uppenbara samhällsekonomiska argumenten får stå tillbaka. I kommittémotion 2021/22:3881 av m.fl. (KD) yrkande 16 lämnas förslag om att vid miljöprövningar ta ställning till kvantifierbara begränsningsvärden i stället för ställningstaganden till teknikslag. I kommittémotion 2021/22:3690 av m.fl. (M) yrkande 22 föreslås att möjligheten att hålla nere omfattningen av tillståndsvillkor bör ses över i takt med att ny miljöteknik utvecklas. I kommittémotion 2021/22:3437 av m.fl. (M) yrkande 21 lämnas förslag om att det, för att upprätthålla rättssäkerheten, ska vara möjligt att byta myndighetskontakt om dialogen inte fungerar. I 2 kap. (MB) finns de s.k. hänsynsreglerna. Av 2 kap. 1 § följer att alla som bedriver eller avser att bedriva en verksamhet eller vidta en åtgärd är skyldiga att visa att de förpliktelser som följer av 2 kap. iakttas. Det gäller i fråga om tillåtlighetsprövning, tillståndsprövning, vid godkännande och dispens, villkor som inte avser ersättning samt vid tillsyn enligt . Bestämmelsen ger uttryck för en princip som delvis framträtt redan innan infördes: den som bedriver eller avser att bedriva en verksamhet eller vidta en åtgärd ska visa att hänsynsreglerna enligt kapitlet iakttas. Det anses naturligt att den som utövar en verksamhet är den som bäst kan klargöra hur denna bedrivits eller ska bedrivas och därför också får komma med utredning i frågan, om det blir diskussion om huruvida verksamheten ska tillåtas. Bevisbördan är generell, både när det gäller verksamhetens tillåtlighet och vid tillsyn av verksamheter, oavsett om de behöver tillståndsprövas eller inte. Bevisregeln gäller samtliga skyldigheter enligt andra kapitlet. Den som bedriver miljöfarlig verksamhet kan ha tillstånds- eller anmälningsplikt för sin verksamhet (9 kap. 6 § ). Av miljöprövningsförordningen (2013:251) framgår vilka verksamheter som kräver tillstånd och vilka verksamheter som kräver anmälan. I förordningen är tillståndspliktiga verksamheter markerade med A eller B och anmälningspliktiga med C. A-verksamheter ska söka tillstånd hos mark- och miljödomstol och B-verksamheter ska söka tillstånd hos miljöprövningsdelegation vid . C-verksamheter anmäls till kommunen. Alla verksamheter som kan orsaka skada eller olägenhet för människors hälsa eller miljön ska följa de krav som ställs i . Enligt ska i dessa fall bl.a. skyddsåtgärder utföras och försiktighetsmått vidtas. Det ställs också krav på att verksamhetsutövaren ska skaffa sig den kunskap som behövs för att skydda människors hälsa. Kraven gäller oavsett om verksamheten är tillståndspliktig, anmälningspliktig eller får bedrivas utan tillstånd eller anmälan. En miljöprövningsdelegation är ett särskilt organ för prövning av vissa ärenden om miljöfarlig verksamhet, se 3 § förordningen (2011:1237) om miljöprövningsdelegationer. Enligt 21 § ansvarar miljöprövningsdelegationen för att de ärenden som delegationen ska pröva blir tillräckligt beredda. Av 29 § följer att det finns ytterligare bestämmelser om handläggningen av ärenden i 19 kap. MB. När det gäller prövningen av miljöfarlig verksamhet ska miljöprövningsdelegationen enligt 19 kap. 4 § MB genom kungörelse i ortstidning eller på annat lämpligt sätt ge den som kan beröras av verksamheten tillfälle att yttra sig samråda med de statliga och kommunala myndigheter som har väsentliga intressen att bevaka i saken hålla sammanträde med den som saken angår och besiktning på platsen om det behövs för utredningen i ärendet och underrätta den som har gjort en ansökan eller kommit med synpunkter genom någon annan än honom eller henne själv och ge honom eller henne tillfälle att yttra sig om inte annat följer av 25 § förvaltningslagen (2017:900). I 19 kap. 5 § MB finns en uppräkning av de processuella regler i balken som ska tillämpas även vid länsstyrelsernas prövning av miljöfarlig verksamhet. Paragrafen hänvisar till vissa bestämmelser i 22 kap. MB som gäller förfarandet i mark- och miljödomstolarna i ansökningsmål. När det gäller de uppräknade bestämmelserna (om bl.a. vad en ansökan och avgörandet i ärendet ska innehålla) ska alltså handläggningen av ärenden hos länsstyrelserna följa samma regler som handläggningen i domstolarna (prop. 2013/14:174 s. 265). I lagen (2010:921) om mark- och miljödomstolar, förkortad LOMM, finns bestämmelser om handläggningen av mål och ärenden i dessa slags domstolar och om sådan handläggning i som följer av lagen. En mark- och miljödomstol handlägger mål och ärenden enligt bl.a. . Ett mål eller ärende vid en mark- och miljödomstol inleds genom en ansökan om stämning eller annan ansökan till domstolen eller genom att en förvaltningsmyndighets eller en kommuns beslut överklagas till domstolen (1 kap. 1 och 3 §§ LOMM). I mål där mark- och miljödomstol är första instans ska (RB) bestämmelser om tvistemål tillämpas, om det inte finns särbestämmelser i annan lagstiftning. För miljöbalksmålen finns det sådana särbestämmelser främst i 21–23 kap. MB. Vid handläggningen av ärenden i första instans tillämpas lagen (1996:242) om domstolsärenden (4 kap. 1 § LOMM). Detsamma gäller, förutom i de fall det finns särskilda regler i LOMM eller annan lag, för handläggningen av mål som har överklagats till mark- och miljödomstol (5 kap. 1 § LOMM). I 21 kap. 1 § MB anges de måltyper som mark- och miljödomstolen ska pröva som första instans, bl.a. mål om miljöfarlig verksamhet som är ansökningsmål (vad som är ansökningsmål anges i 21 kap. 1 a §). I 22 kap. MB finns bestämmelser om förfarandet vid mark- och miljödomstolarna i ansökningsmål. Av 22 kap. 1 § följer att en ansökan i ansökningsmål ska vara skriftlig. Paragrafen innehåller också en detaljerad uppräkning av vad en sådan ansökan måste innehålla. Ansökan ska bl.a. innehålla ritningar och tekniska beskrivningar med visst innehåll. Verksamheten ska enligt förarbetena beskrivas så att ”dess beskaffenhet och dess verkningar kan bedömas” (prop. 1997/98:45, del 2, s. 236). Ansökan ska också innehålla uppgifter om utsläppskällor, om arten och mängden av alla förutsebara utsläpp. Den ska vidare innehålla förslag till de åtgärder som kan behövas dels för att förebygga uppkomsten av avfall, dels för att förbereda för återanvändning, materialåtervinning och annan återvinning av det avfall som anläggningen ger upphov till. Vidare ska ansökan innehålla en miljökonsekvensbeskrivning när det krävs enligt 6 kap. MB. I förarbetena framhålls att det är sökanden och ingen annan som har det fulla ansvaret för vad miljökonsekvensbeskrivningen innehåller. Är något oriktigt eller har något utelämnats är det sökanden som får ta konsekvenserna av detta. Detta är belagt med straffansvar genom bestämmelser i 29 kap. 5 § MB. En annan konsekvens av en ofullständig eller oriktig miljökonsekvensbeskrivning är att ansökan kan komma att avslås (prop. 1997/98:45 del 2 s. 236). Vidare ska ansökan bl.a. innehålla förslag till skyddsåtgärder och försiktighetsmått samt förslag till övervakning och kontroll av verksamheten. I 6 kap. 35 § MB anges vad en miljökonsekvensbeskrivning för en specifik miljöbedömning vid tillståndsprövning ska innehålla. Ytterligare detaljer om vad som ska anges i en sådan miljökonsekvensbeskrivning finns i 15–19 §§ miljöbedömningsförordningen (2017:966). De uppgifter som ska finnas med i miljökonsekvensbeskrivningen ska ha den omfattning och detaljeringsgrad som är rimlig med hänsyn till rådande kunskaper och bedömningsmetoder och som behövs för att det ska kunna göras en samlad bedömning av de väsentliga miljöeffekter som verksamheten eller åtgärden kan medföra (6 kap. 37 § MB). Om mark- och miljödomstolen bedömer att en ansökan om tillstånd till miljöfarlig verksamhet är ofullständig ska domstolen enligt 22 kap. 2 § MB förelägga sökanden att avhjälpa bristen inom . Om sökanden inte följer föreläggandet får domstolen besluta att bristen ska avhjälpas på sökandens bekostnad eller, om bristen är så väsentlig att ansökan inte kan ligga till grund för prövning av målet, avvisa ansökan. Om ansökan tas upp till prövning ska domstolen bl.a. kungöra den i ortstidningen (22 kap. 3 § MB) och skicka ansökningshandlingarna och kungörelsen till bl.a. ett antal myndigheter (22 kap. 4 § MB). Enligt 22 kap. 11 § första stycket MB kan den fortsatta förberedelsen av målet vara skriftlig eller muntlig. Enligt andra stycket ska mark- och miljödomstolen under förberedelsen se till att utredningen i målet får den inriktning och omfattning som krävs, vilket innebär att domstolen måste bedriva en aktiv materiell processledning (prop. 1997/98:45 del 2 s. 240). I en av de nu aktuella motionerna hänvisar motionärerna till det s.k. Cementaavgörandet (Mark- och beslut i mål M 1579-20) där Mark- och () undanröjde mark- och miljödomstolens beslut och avvisade Cementa AB:s ansökan om fortsatt tillstånd för täktverksamhet. Domstolen konstaterade att miljökonsekvensbeskrivningen även med gjorda kompletteringar var behäftad med så väsentliga brister att den inte kunde utgöra grund för ett ställningstagande till verksamhetens inverkan på miljön. Domstolen bedömde därför att det fanns ett processhinder för prövning av Cementas ansökan om tillstånd. I beslutet hänvisade MÖD till Högsta domstolens uttalanden i NJA 2009 s. 321 om processhinder på grund av bristfällig miljökonsekvensbeskrivning samt om möjligheter och tidpunkten för att läka brister i det underlag som ska ligga till grund för tillståndsprövningen. anförde bl.a. följande: Det är dock viktigt att upprätthålla en gräns mellan å ena sidan vad som kan redas ut genom skriftväxling eller vid en förhandling och å andra sidan vad som kräver en mer formenlig komplettering av miljökonsekvensbeskrivningen eller annan utredning. Det måste också bedömas om bristerna utgör processhinder eller är av materiellt slag. Om miljökonsekvensbeskrivningen är behäftad med så väsentliga brister att den inte kan utgöra grund för ett ställningstagande till verksamhetens eller åtgärdens inverkan på miljön, ligger det närmast till hands att se detta som ett processhinder. Är en sådan prövning visserligen möjlig, men beskrivningen likväl bristfällig, får det i stället ses som en fråga om ansökningens materiella hållbarhet. Bristerna får då falla tillbaka på sökanden, exempelvis om hänsynsreglerna i 2 kap. inte är uppfyllda, något som ytterst kan föra med sig att tillståndsansökningen avslås (jfr prop. 1997/98:45 del 2 s. 63). Utgångspunkten skall alltså vara att miljödomstolen redan i målets inledande skede bedömer om miljökonsekvensbeskrivningen behöver kompletteras och efter eventuella kompletteringar prövar om det kvarstår några väsentliga brister. Den bedömning som kan göras på detta stadium torde i huvudsak få koncentreras kring de allmänna krav som ställs upp i MB, vad det särskilda målet vid en sådan tidig bedömning kan antas kräva och vilka beaktansvärda synpunkter som kommit fram vid samrådsförfarandet. Också om grundläggande brister i miljökonsekvensbeskrivningen visar sig i ett senare skede, måste domstolen överväga om handläggningen kan fortsätta eller om det föreligger ett processhinder. Det bör mera sällan vara möjligt att under en fortsatt handläggning läka väsentliga initiala brister i beskrivningen. [– – –] Inriktningen skall vara att senare kompletteringar tar sikte bara på sådana förhållanden som först då aktualiseras av andra intressenter eller som av andra skäl med fog inte tidigare framstått som relevanta. Detsamma gäller förhållanden som är av mindre betydelse eller som har samband med nya rön. Av 4 kap. 1 § LOMM följer att det som är föreskrivet om tvistemål i allmän domstol ska tillämpas vid handläggningen av mål där mark- och miljödomstol är första instans, om inte något annat anges i LOMM eller någon annan lag. Det betyder att bestämmelserna i 18 kap. RB om rättegångskostnader är tillämpliga i miljömål, i den mån inte annat regleras särskilt i LOMM eller i annan lag. 25 kap. MB innehåller ett antal sådana särskilda regler. I 25 kap. 1 § MB föreskrivs att om rättegångskostnader inte gäller i mål om bl.a. utövande av miljöfarlig verksamhet. I mål om miljöfarlig verksamhet svarar i stället var och en, med vissa undantag som följer av 25 kap. MB, för sina rättegångskostnader. I ansökningsmål om miljöfarlig verksamhet är sökanden skyldig att ersätta mark- och miljödomstolens kostnader för kungörelser, aktförvarare, sakkunniga som har tillkallats av domstolen och lokaler för sammanträden. Vid överklagande till högre rätt ersätts dessa kostnader av den som har överklagat (25 kap. 8 §). Förvaltningslagen (2017:900) gäller vid ärendehandläggning hos alla kommunala och statliga förvaltningsmyndigheter, bl.a. vid miljöprövningsdelegationernas handläggning av ansökningar om tillstånd för att bedriva miljöfarlig verksamhet (B-verksamheter). I dessa ärenden tillämpas förvaltningslagen kompletterad av, som beskrivits ovan, vissa regler i . Om ett ärende som har inletts av en enskild part inte har avgjorts i första instans senast får parten skriftligen enligt 12 § första stycket förvaltningslagen begära att myndigheten ska avgöra ärendet. Myndigheten ska från den dag då en sådan begäran kom in antingen avgöra ärendet eller i ett särskilt beslut avslå begäran. Enligt andra stycket i paragrafen får ett beslut enligt första stycket att avslå en begäran om att ärendet ska avgöras överklagas till den domstol eller förvaltningsmyndighet som är behörig att pröva ett överklagande av avgörandet i ärendet. Av bestämmelsens tredje stycke följer att myndighetens prövning enligt första stycket får begäras av parten under ärendets handläggning. Bestämmelsen är enbart tillämplig vid handläggning hos en förvaltningsmyndighet som första instans. Vid beräkning av den s.k. spärrtiden får frågan om när ett ärende har inletts bedömas med utgångspunkt från den tidpunkt då den enskilde har formaliserat sin framställning på ett sådant sätt att myndigheten måste fatta ett beslut som avses få faktiska verkningar för den enskilde. Den fasta tidsgränsen är inte en rekommenderad tidsåtgång, utan markerar endast gränsen för när förfarandet ska kunna användas. Om handläggningen i ett enskilt fall har föregåtts av informella kontakter och rådgivning som lämnats med stöd av bestämmelserna om myndigheternas serviceskyldighet, ska bara den tid som förflutit sedan den formella framställan gjordes beaktas vid beräkning av spärrtiden (prop. 2016/17:180 s. 297). För mål som inleds vid mark- och miljödomstolen följer det av 42 kap. 6 § RB att domstolen under målets förberedelse ska upprätta en tidsplan för målets handläggning, om det inte på grund av målets beskaffenhet eller av något annat skäl är obehövligt.