bet · H901CU19 · 2022-05-13 00:00:00 — Regeringen föreslår även att en bestämmelse införs i marknadsföringslagen om att vid ett köperbjudande på en marknadsplats online ska den näringsidkare som tillhandahåller marknadsplatsen informera om huruvida den som erbjuder en produkt är näringsidkare eller inte, baserat på den uppgift om det som denne lämnat. Detta förslag genomför det nya ledet f i artikel 7.4 i direktivet om otillbörliga affärsmetoder. När det gäller näringsidkarens skyldighet att ge konsumenten ett standardformulär för utövande av ångerrätten har i artikel 8.4 konsumenträttighetsdirektivet genom ändringsdirektivet förtydligats att standardformuläret för utövande av ångerrätt i bilaga I B till direktivet inte behöver lämnas med det kommunikationsmedel som används för ingående av avtalet enligt bestämmelsen. Standardformuläret får lämnas på något annat lämpligt sätt i enlighet med kraven i artikel 8.1. Regeringen konstaterar att den svenska regleringen, efter lagändringen 2020, överensstämmer med direktivets nya lydelse. Det behövs därför inga ytterligare lagändringar för att genomföra ändringarna i direktivbestämmelsen. Ett motionsyrkande om beräkning av ångerfristen i 2 kap. distansavtalslagen behandlades i lagstiftningsärendet om tydligare regler vid konsumentavtal (prop. 2019/20:63, bet. 2019/20:CU19, rskr. 2019/20:193). Utskottet föreslog att motionsyrkandet skulle avslås och följde utskottets förslag. I betänkandet anförde utskottet följande: Det lagförslag som utskottet tidigare ställt sig bakom innebär att näringsidkaren inte bara ska vara skyldig att lämna information om ångerrätten utan näringsidkaren ska också ge konsumenten ett formulär för att utöva ångerrätten. Som redovisats ovan börjar tidsfristen för ångerrätten att löpa när konsumenten har fått information om ångerrätten och regeringen bedömer att det inte bör ske någon ändring i denna del med anledning av den nya regeln om överlämnande av formuläret. Till grund för sin bedömning pekar regeringen på den tolkning av direktivet om konsumenträttigheter som har gjorts av och det förhållandet att medlemsstaterna inte får ha bestämmelser som avviker från direktivet. Utskottet gör ingen annan bedömning i frågan än regeringen och anser således att det inte finns anledning till ett sådant tillkännagivande som föreslås i motionen. Ett motsvarande motionsyrkande behandlades även av utskottet i betänkande 2020/21:CU12. Utskottet föreslog att motionsyrkandet skulle avslås och följde utskottets förslag. När det gäller förslaget i motion 2021/22:2457 (SD) yrkande 33 om att införa krav som säkerställer vem som ligger bakom en annons om försäljning av hundar har utskottet ställt sig bakom regeringens lagförslag om att innan ett avtal ingås på en marknadsplats online och att vid ett köperbjudande på en marknadsplats online ska den näringsidkare som tillhandahåller marknadsplatsen ge konsumenten information om huruvida den som bl.a. erbjuder en vara, en tjänst eller digitalt innehåll är näringsidkare eller inte, baserat på den uppgift om det som denne lämnat. Syftet med bestämmelserna är att tydliggöra för konsumenter vem som är deras avtalspart. Som redovisas nedan finns det vidare i bl.a. distansavtalslagen krav på att näringsidkare innan ett avtal ingås ska lämna information om bl.a. sitt namn och organisationsnummer. Utskottet ser inte skäl att i det konsumenträttsliga regelverket införa en sådan särbestämmelse som föreslås i motionen. Motionsyrkandet bör avslås. De lagändringar som genomförs innebär inte någon förändring när det gäller beräkning av tidsfristen för utövande av ångerrätten. I lagstiftningsärendet om tydligare regler vid konsumentavtal som utskottet beredde delade utskottet regeringens bedömning att en sådan tidsfrist som föreslås i motion 2021/22:2534 (SD) yrkande 18 inte ska införas. Utskottet står fast vid detta ställningstagande och avstyrker därför motionsyrkandet. Vad slutligen gäller förslaget i motion 2021/22:1397 (KD) om att utreda möjligheten att införa ett krav om att fakturor ska ha tydliga instruktioner för hur man kan nå företagets kundtjänst finns i 2 kap. 2 § distansavtalslagen bestämmelser om den information som näringsidkaren ge konsumenten innan ett avtal ingås. Näringsidkaren ska bl.a. ge konsumenten information om sitt namn, organisationsnummer, telefonnummer samt sin adress och e-postadress. Näringsidkaren ska även ge konsumenten information om den rätt som konsumenten har att reklamera enligt lag, hur reklamation kan göras och gatuadressen till det verksamhetsställe dit konsumenten kan vända sig för att framställa klagomål. En i huvudsak motsvarande bestämmelse om de kontaktuppgifter som en näringsidkare ska lämna till konsumenten finns i 22 a § marknadsföringslagen när det gäller andra avtal än distansavtal och avtal utanför affärslokaler enligt distansavtalslagen. Vidare innebär de lagförslag som utskottet nu ställt sig bakom att näringsidkaren utöver kravet i distansavtalslagen på att lämna information om sin e-postadress även ska informera konsumenten om andra medel för kommunikation via internet som näringsidkaren tillhandahåller och som gör det möjligt för konsumenten att bevara uppgifter i en läsbar och varaktig form. Avsikten med dessa bestämmelser är att en konsument enkelt ska kunna identifiera och kontakta näringsidkaren. Utskottet vill även nämna att i marknadsföringsmaterialet inkludera en faktura eller liknande betalningshandling som ger konsumenten intryck av att han eller hon redan har beställt den marknadsförda produkten när så inte är fallet är en otillbörlig affärsmetod enligt punkt 21 i bilaga I till direktivet om otillbörliga affärsmetoder. Bilagan gäller enligt 4 § marknadsföringslagen som lag i . Mot denna bakgrund finns inte behov av en sådan bestämmelse som föreslås i motionen. Motionen bör avslås. Avslag på propositionen, punkt 1 (SD) av (SD), (SD) och (SD). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 1 borde ha följande lydelse: a) avslår regeringens förslag, b) ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2021/22:4523 av m.fl. (SD) yrkandena 1–3. Vi anser att förslagen i propositionen till stora delar innebär ett tillkrånglat regelverk, vilket är till nackdel för konsumenter, företagare och det svenska samhället. Redan det nuvarande regelverket är omfattande och svårt för många att ta till sig. Att ytterligare bygga på regelverket på det sätt som regeringen föreslår skulle försvåra näringsidkares möjligheter att leva upp till ett bra konsumentskydd, och i praktiken skulle det alltså kunna leda till ett sämre konsumentskydd. Lagrådet har i sitt yttrande bl.a. ansett att särskilt avtalsvillkorslagen kommer att framstå som ett ostrukturerat lapptäcke och att det hade varit befogat att ta ett helhetsgrepp om lagen för att göra den mer tillgänglig. Vi delar denna uppfattning. Även flera remissinstanser har framfört synpunkter på delar av förslagen. För företagens del skulle regeringens förslag medföra ett behov av stora utbildningsinsatser samt anpassning av marknadsföring och avtalsvillkor. Vi anser inte att regeringen har tagit tillräcklig hänsyn till småföretagens förutsättningar, trots att dessa företag i stor utsträckning kommer att beröras av den nya lagstiftningen. Vi befarar att många småföretag saknar de juridiska och ekonomiska resurser som skulle krävas för att anpassa sig till den nya lagstiftningen och vi ser därmed en risk för att koncentrationen på marknaden skulle öka om propositionen antas. Vidare vill vi framhålla vikten av att EU:s lagstiftning inte överimplementeras i svensk rätt. Vid genomförande av ändringsdirektivet måste hänsyn tas till företagen på ett bättre sätt än vad regeringen nu har gjort. Mot denna bakgrund anser vi att propositionen bör avslås. Regeringen bör i stället återkomma till med ett mer genomarbetat och välavvägt förslag som innebär att genomförandet av direktivet sker på ett för gynnsamt sätt. Genomförandet ska inte heller missgynna företagen. Det vi nu anfört bör ställa sig bakom och tillkännage för regeringen. Regeringens lagförslag, punkt 2 (V, MP) av (MP) och (V). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 2 borde ha följande lydelse: a) avslår regeringens förslag till lag om ändring i lagen (2005:59) om distansavtal och avtal utanför affärslokaler i de delar det avser 2 kap. 11 § 14 b) antar regeringens förslag till 1. lag om ändring i lagen (1994:1512) om avtalsvillkor i konsumentförhållanden, 2. lag om ändring i prisinformationslagen (2004:347), 3. lag om ändring i lagen (2005:59) om distansavtal och avtal utanför affärslokaler i de delar som inte omfattas av reservanternas förslag ovan, 4. lag om ändring i marknadsföringslagen (2008:486) med den ändringen att ordet ”elektroniskt” ska införas mellan orden ”allmänt” och ”kommunikationsnät” i definitionen av elektronisk post i 3 §, och med den ändringen att lagarna ska träda i kraft . 2021/22:4514 av m.fl. (V), bifaller delvis proposition 2021/22:174 punkterna 1–4 och motion 2021/22:4530 av m.fl. (KD, M) yrkande 3 och 2021/22:100 av (KD). Vi är överlag positiva till regeringens förslag i propositionen, och vi ställer oss i huvudsak bakom förslagen. Vi motsätter oss dock förslaget att i 2 kap. 11 § 14 distansavtalslagen införa en bestämmelse om att ångerrätt inte ska gälla för en tjänst som har fullgjorts, om konsumenten uttryckligen har begärt ett besök från näringsidkaren i syfte att denne ska utföra reparationsåtgärder och konsumenten uttryckligen har samtyckt till att tjänsten börjar utföras. Till att börja med ska det understrykas att direktivet i denna del är frivilligt för medlemsstaterna att genomföra. Regeringen anser att det ur näringsidkarperspektiv finns ett behov av att ta bort kravet på avstående från ångerrätten i detta fall. I likhet med anser vi dock, till skillnad från regeringen, att den nuvarande regleringen i distansavtalslagen är väl avvägd. Detta särskilt med tanke på att det redan finns en möjlighet i distansavtalslagen att undanta ångerrätten om konsumenten uttryckligen har samtyckt till att tjänsten börjar utföras och gått med på att det inte finns någon ångerrätt när tjänsten har fullgjorts. Att näringsidkare enligt nuvarande regler kan gå miste om ersättningen för det arbete som har utförts om de har förbisett att ge konsumenten föreskriven information beskrivs av regeringen som en omotiverat stor fördel för konsumenten i förhållande till näringsidkaren. Vi delar inte den uppfattningen. Detta måste tvärtom anses vara en acceptabel och rimlig konsekvens av näringsidkarens förbiseende. Vi ser dessutom en risk för att lagändringen kan gynna oseriösa företag som lurar på privatpersoner reparationer som de inte behöver. Till detta kommer att det föreslagna undantaget från ångerrätten enbart omfattar reparationsåtgärder. Frågan om vad som ska anses vara en reparationsåtgärd kommer därför att få stor betydelse, och vi anser i likhet med att undantaget riskerar att leda till gränsdragningsproblem. Om tjänstens art är oklar kan det bli svårt för konsumenten att veta vilka olika förutsättningar som gör att ångerrätten undantas. Av dessa skäl anser vi att bör avslå förslaget till ändring i distansavtalslagen i den del det avser 2 kap. 11 § 14 distansavtalslagen. I övriga delar ansluter vi oss till majoritetens bedömningar. Vidareförsäljning av evenemangsbiljetter m.m., punkt 3 (SD) av (SD), (SD) och (SD). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 3 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2021/22:2501 av m.fl. (SD) yrkande 7 och 2021/22:2534 av m.fl. (SD) yrkande 32. Det är vanligt att biljetter till exempelvis konserter, festivaler, teater och sportevenemang i säljs i andra hand. Då biljettförsäljaren inte är skyldig att erbjuda någon ångerrätt säljer köpare av evenemangsbiljetter ofta biljetterna vidare för att undvika ekonomisk förlust. Det förekommer dock även att både privatpersoner och företag köper upp åtråvärda biljetter i vinstsyfte. Eftersom andrahandsförsäljaren kan sätta pris på biljetterna efter eget tycke säljs i stor utsträckning andrahandsbiljetter till ett betydligt högre pris än vid förstahandsförsäljning, och detta innebär att möjligheten att köpa förstahandsbiljetter försämras och att de som inte kan betala överpriser inte ges tillfälle att besöka evenemang. En andrahandsköpare riskerar också att biljetten inte är äkta, att platsen inte stämmer med vad som bokats enligt biljetten och att samma biljett sålts till flera personer. Ett liknande problem uppstod även vid lanseringen av en populär spelkonsol där konsoler köpts upp för att sedan säljas i andra hand till överpris. Vi anser att det förbud mot andrahandsförsäljning av biljetter till kultur- och idrottsevenemang som köpts in genom automatiserade metoder som införts genom EU-direktivet om ett moderniserat konsumentskydd, (EU) 2019/2161, inte är tillräckligt. Enligt vår mening behöver skyddet för konsumenter när det gäller andrahandsförsäljning av evenemangsbiljetter öka ytterligare. I bl.a. och är det förbjudet att sälja biljetter vidare till ett högre pris än ursprungspriset. Incitamentet att vidaresälja evenemangsbiljetter i vinstsyfte försvinner därigenom. Ett sådant förbud i skulle öka konsumentskyddet och hindra oseriösa aktörer. Vi anser därför att regeringen ska återkomma till med ett förslag till lagstiftning om ett förbud mot att vidaresälja evenemangsbiljetter till ett högre pris än ursprungspriset. Vidare anser vi att regeringen bör tillsätta en utredning med uppgift att se över hur man kan lösa problemet med att populära produkter, som exempelvis spelkonsoler, köps upp och säljs i andra hand till överpris. Det vi nu anfört bör ställa sig bakom och tillkännage för regeringen. Informationskravet vid prissänkning, punkt 4 (S, V, MP) av (MP), (S), (S), (S), (S), (S) och (V). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 4 borde ha följande lydelse: 2021/22:263 av m.fl. (SD) yrkande 6, 2021/22:4530 av m.fl. (KD, M) yrkandena 1 och 2 samt 2021/22:4576 av (C). Utskottets majoritet anser att den nya informationsbestämmelsen i 7 a § prisinformationslagen är otydlig. De anser att det är oklart dels hur informationskravet ska tillämpas när en näringsidkare har flera försäljningsställen, dels vilka varor som ska undantas från informationskravet. Vi kan till att börja med konstatera att den nya bestämmelsen har utformats i enlighet med ett direktiv som är skyldigt att genomföra. Att ändra eller förtydliga bestämmelsen skulle alltså innebära en risk för att kommissionen anser att inte har genomfört direktivet på rätt sätt. Men även om man bortser från skyldighet att genomföra direktivet kan vi inte se någon risk för att bestämmelsen leder till sådana tillämpningsproblem för dagligvaruhandeln som utskottsmajoriteten befarar. När det till att börja med gäller frågan om hur bestämmelsen ska tillämpas för en näringsidkare som har flera butiker (försäljningsställen) vill vi hänvisa till kommissionens vägledning till artikel 6a i prisinformationsdirektivet. Kommissionen uttalar där att näringsidkaren i direktivet är konsumentens ”faktiska avtalspart”, och om en näringsidkare säljer varor via olika försäljningskanaler/försäljningsställen (t.ex. olika fysiska butiker och/eller onlinebutiker) till olika priser och dessa olika försäljnings-kanaler/försäljningsställen omfattas av ett allmänt tillkännagivande om prissänkning, måste näringsidkaren som tidigare pris för de berörda varorna i varje försäljningskanal/på varje försäljningsställe ange det lägsta pris som under minst tillämpades i försäljningskanalen/på försäljningsstället. När det sedan gäller undantaget från informationskravet för vissa varor kan vi konstatera att detta undantag har formulerats på samma sätt som det motsvarande undantaget från ångerrätten i distansavtalslagen. Eftersom undantagen i dessa båda lagar avser samma sorts varor bör lagtexten givetvis vara utformad på samma sätt. Att ”förtydliga” den ena bestämmelsen (7 a § prisinformationslagen) skulle därför inte vara lämpligt, och en sådan åtgärd skulle snarare kunna riskera att leda till missförstånd om vad som gäller än att vara klargörande. Som regeringen anför bör den svenska lagtexten utformas i nära anslutning till direktivtexten. Vi delar regeringens uppfattning att det, i den mån gränsdragningsproblem uppstår, får överlämnas till rättstillämpningen att utveckla praxis kring undantagets tillämplighet i enskilda fall. Mot bakgrund av det anförda anser vi att den nya bestämmelsen i 7 a § prisinformationslagen framstår som väl avvägd. Det finns därför inte anledning för att göra något tillkännagivande om att bestämmelsen behöver förtydligas. Vidare utgår vi från att regeringen vid behov följer upp vilka konsekvenser den nya lagstiftningen får, och vi ser därför inte anledning till något initiativ från sida om den saken. Sammanfattningsvis bör inte göra något tillkännagivande till regeringen, och bör alltså avslå motion 2021/22:4530 (KD, M) yrkandena 1 och 2 samt motion 2021/22:4576 (C). När det gäller motion 2021/22:263 (SD) yrkande 6 anser vi av de skäl som utskottsmajoriteten anger att motionsyrkandet bör avslås. Konsumenternas integritet vid e-handel, punkt 5 (C) av (C). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 5 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2021/22:3231 av m.fl. (C) yrkande 5. Den ökade e-handeln väcker frågor om skyddet för konsumenternas integritet är tillräckligt. Stora mängder information lagras om konsumenter och deras köpmönster. Informationen används sedan för att, på gott och ont, skräddarsy erbjudanden och reklam till den enskilde konsumenten. Informationen kan även säljas vidare till andra aktörer. Jag anser att det är viktigt att de integritetsaspekter som uppstår beaktas och utvärderas löpande. Enligt min mening bör regeringen ge i uppdrag att se över skyddet för konsumenternas integritet vid e-handel. Det jag nu anfört bör ställa sig bakom och tillkännage för regeringen. Information vid distansavtal, punkt 6 (SD) av (SD), (SD) och (SD). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 6 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2021/22:2457 av m.fl. (SD) yrkande 33 och 2021/22:2534 av m.fl. (SD) yrkande 18 och 2021/22:1397 av (KD). Vi anser att försäljningen av hundar som smugglas in i landet måste motverkas. Särskilt när hundar säljs på marknadsplatser online kan det vara svårt för köparen att avgöra vem som verkligen ligger bakom en annons och som bär ansvaret för försäljningen. Sådan information behövs för att avgöra om det rör sig om en smuggelhund. Vi anser därför att det ska införas krav som säkerställer identiteten på den som ligger bakom en försäljning av hundar. Det är en uppgift för regeringen att ta nödvändiga initiativ. Distansavtalslagen innehåller bl.a. bestämmelser om att näringsidkaren är skyldig att lämna viss information till konsumenten och om att konsumenten i regel har rätt att frånträda avtalet (ångerrätt). Om det finns en ångerrätt ska näringsidkaren enligt 2 kap. 2 a § distansavtalslagen innan ett avtal ingås ge konsumenten ett standardformulär för utövande av ångerrätten. Vi anser att formuläret utgör en del av den information som ska lämnas. Enligt vår uppfattning bör därför tidsfristen för utövande av ångerrätten aldrig börja löpa förrän säljaren har tillhandahållit formuläret för utövande av ångerrätten. Ett sådant förslag lades också fram i promemorian Tydligare regler vid konsumentavtal (Ds 2019:3). I lagstiftningsärendet om bl.a. införandet av bestämmelsen i 2 kap. 2 a § distansavtalslagen ansåg regeringen dock att det inte borde ske någon ändring av beräkningen av ångerfristen med anledning av den nya regeln om överlämnande av formuläret (prop. 2019/20:63, bet. 2019/20:CU19, rskr. 2019/20:193). Regeringen gör i den nu aktuella propositionen bedömningen att den svenska regleringen i fråga om skyldigheten att ge konsumenten ett standardformulär efter lagändringen 2020 överensstämmer med konsumenträttighetsdirektivets nya lydelse och det inte behövs några ytterligare lagändringar i denna del. Vi delar inte den bedömning som gjorts i fråga om hur tidsfristen ska beräknas. Enligt vår mening bör regeringen återkomma till med ett lagförslag som innebär att tidsfristen för när ångerrätten ska börja löpa utgår från den tidpunkt då formuläret har överlämnats. Det vi nu anfört bör ställa sig bakom och tillkännage för regeringen. När det gäller motion 2021/22:1397 (KD) om att införa krav på vissa kontaktuppgifter på fakturor anser vi i likhet med majoriteten att motionen bör avslås. Ett moderniserat konsumentskydd (SD) (SD), (SD) och (SD) anför: Som vi anför i reservation 1 anser vi i första hand att propositionen bör avslås och att regeringen ska återkomma med ett mer genomarbetat förslag där direktivet genomförs på ett sätt som är mer gynnsamt för och för landets företag. I utskottets beredning har vi i första hand försökt få stöd för denna linje. I andra hand har vi beslutat att ansluta oss till utskottsmajoritetens linje när det gäller regeringens lagförslag. Detta innebär att vi ansluter oss till förslaget att lagförslagen antas men med ett senare ikraftträdande än vad regeringen föreslår och dessutom med ett tillkännagivande om det nya informationskravet i 7 a § prisinformationslagen (se förslagspunkt 2 och 4). Vi har valt att göra så eftersom det är ett steg i rätt riktning i förhållande till propositionen, om än inte en fullt ut tillfredsställande lösning. Förteckning över behandlade förslag Proposition 2021/22:174 Ett moderniserat konsumentskydd: 1.Riksdagen antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen (1994:1512) om avtalsvillkor i konsumentförhållanden. 2.Riksdagen antar regeringens förslag till lag om ändring i prisinformationslagen (2004:347). 3.Riksdagen antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen (2005:59) om distansavtal och avtal utanför affärslokaler. 4.Riksdagen antar regeringens förslag till lag om ändring i marknadsföringslagen (2008:486). 2021/22:4514 av m.fl. (V): avslår regeringens förslag till undantag i distansavtalslagen avseende ångerrätten för reparationer som har fullgjorts. 2021/22:4523 av m.fl. (SD): 1.Riksdagen avslår proposition 2021/22:174 Ett moderniserat konsumentskydd. 2.Riksdagen ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen bör be EU om tidsdispens och ta fram ett mer genomarbetat och välavvägt förslag, som innebär att implementeringen av det aktuella EU-direktivet sker på ett för gynnande vis, och detta tillkännager för regeringen. 3.Riksdagen ställer sig bakom det som anförs i motionen om att ett nytt förslag inte ska missgynna företag och tillkännager detta för regeringen. 2021/22:4530 av m.fl. (KD, M): 1.Riksdagen ställer sig bakom det som anförs i motionen om att det finns ett behov av att förtydliga vilka varor som ska omfattas av undantaget från informationskravet enligt 7 a § prisinformationslagen (2004:347) och tillkännager detta för regeringen. 2.Riksdagen ställer sig bakom det som anförs i motionen om förtydligande och konsekvensanalys av 7 a § prisinformationslagen (2004:347) och tillkännager detta för regeringen. 3.Riksdagen ställer sig bakom det som anförs i motionen om att flytta ikraftträdandet till och tillkännager detta för regeringen. 2021/22:4576 av (C): ställer sig bakom det som anförs i motionen om förtydligande och konsekvensanalys av 7 a § prisinformationslagen (2004:347) och tillkännager detta för regeringen. Motioner från allmänna motionstiden /22 2021/22:100 av (KD):