bet · H901JuU23 · 2022-04-12 00:00:00 — 2021/22:JuU4, rskr. 2021/22:20). Konventionen innehåller följande definition av tortyrbegreppet: I denna konvention avses med begreppet tortyr varje handling genom vilken allvarlig smärta eller svårt lidande, fysiskt eller psykiskt, medvetet tillfogas någon antingen för sådana syften som att erhålla information eller en bekännelse av honom eller en tredje person, att straffa honom för en gärning som han eller en tredje person har begått eller misstänks ha begått eller att hota eller tvinga honom eller en tredje person eller också av något skäl som har sin grund i någon form av diskriminering, under förutsättning att smärtan eller lidandet åsamkas av eller på anstiftan eller med samtycke eller medgivande av en offentlig tjänsteman eller någon annan person som handlar såsom företrädare för det allmänna. Tortyr innefattar inte smärta eller lidande som uppkommer enbart genom eller är förknippade med lagenliga sanktioner. Brott som kan omfattas av denna definition är t.ex. vissa allvarliga fall av misshandel, vissa fall av våldtäkt och vissa fall av olaga hot (prop. 2020/21:204 s. 149). Utskottet, som behandlade ett lagförslag som bl.a. innebär att svenska domstolar ska vara behöriga att döma över gärningar som omfattas av tortyrbegreppet enligt artikel 1 i FN:s konvention mot tortyr, finner inte skäl att ta något initiativ med anledning av motion 2021/22:3974 (L) yrkande 68. Utskottets förslag i korthet ställer sig bakom det som utskottet anför om en översyn av bestämmelserna om preskription och tillkännager detta för . avslår motionsyrkanden om bl.a. avskaffad preskription av verkställighet av fängelsestraff. Jämför reservation 35 (S, V, MP), 36 (M, SD, KD), 37 (M, SD), 38 (C, L), 39 (KD), 40 (C) och 41 (L). Översyn av bestämmelserna om preskription I kommittémotion 2021/22:3787 av m.fl. (M) yrkande 11 begärs ett tillkännagivande om att regeringen ska tillsätta en utredning med uppdrag att göra en total översyn av bestämmelserna om preskription, med inriktningen att ta bort eller förlänga preskriptionstiden för fler brott än enligt dagens bestämmelser. Även i kommittémotionerna 2021/22:2527 av m.fl. (SD) yrkande 9, 2021/22:3579 av m.fl. (C) yrkande 20 och 2021/22:3974 av m.fl. (L) yrkande 71 efterfrågas förlängda preskriptionstider. Preskription av verkställighet av fängelsestraff I kommittémotionerna 2021/22:3787 av m.fl. (M) yrkande 12, 2021/22:2527 av m.fl. (SD) yrkande 10 och 2021/22:4194 av m.fl. (KD) yrkande 22 samt i motionerna 2021/22:940 av m.fl. (S) och 2021/22:570 av (M) begärs att möjligheten att få ett fängelsestraff preskriberat ska tas bort. Preskription av mord som begås av unga I kommittémotion 2021/22:4189 av m.fl. (KD) yrkande 26 begärs ett tillkännagivande om att preskriptionstiden avskaffas för mord begånget av en gärningsman som är mellan . I partimotion 2021/22:3666 av m.fl. (C) yrkande 89 samt kommittémotionerna 2021/22:3579 av m.fl. (C) yrkande 45, 2021/22:3218 av m.fl. (C) yrkande 29 i denna del och 2021/22:3973 av m.fl. (L) yrkande 3 begärs att preskriptionstiderna för sexualbrott generellt ska ses över i syfte att dessa ska förlängas. I kommittémotion 2021/22:3787 av m.fl. (M) yrkande 10 begärs ett tillkännagivande om att preskriptionstiderna för sexualbrott bör avskaffas helt. I kommittémotion 2021/22:4210 av m.fl. (KD) yrkande 54 begärs att preskriptionstiden vid grov våldtäkt ska tas bort. Preskriptionstid för sexualbrott mot barn I kommittémotion 2021/22:3218 av m.fl. (C) yrkande 29 i denna del begärs ett tillkännagivande om att sexuellt utnyttjande av barn och grovt sexuellt övergrepp mot barn ska omfattas av bestämmelserna om slopad preskriptionstid. I kommittémotionerna 2021/22:3973 av m.fl. (L) yrkande 4 och 2021/22:3974 av m.fl. (L) yrkande 72 vill motionärerna se avskaffad preskriptionstid för alla sexualbrott mot barn . Enligt 35 kap. 1 § första stycket gäller att påföljd för brott (åtalspreskription) inte får dömas ut om inte den misstänkte häktats eller fått del av åtal för brottet inom • , om det inte kan följa svårare straff på brottet än fängelse • , om svåraste straffet är högre men inte över fängelse • , om svåraste straffet är högre men inte över fängelse • , om svåraste straffet är fängelse över åtta år • , om fängelse på livstid kan följa på brottet. Enligt 35 kap. 2 § första stycket gäller dock inte bestämmelserna om bortfallande av påföljd för vissa brott som anges särskilt i lagrummet, bl.a. mord, dråp samt våldtäktsbrott och könsstympning mot barn. Av andra stycket framgår att brott som avses i första stycket som någon begått kan alltid preskriberas. I dessa fall är preskriptionstiden som längst , eftersom det då inte får dömas till svårare straff än fängelse eller i särskilda fall . Bestämmelse ändrades genom att åldersgränsen för de lagöverträdare som omfattas av preskription även för de allvarligaste brotten sänktes från 21 till (prop. 2021/22:17, bet. 2021/22:JuU5, rskr. 2021/22:36). Vidare finns i 35 kap. 4 § bestämmelser om en senareläggning av utgångspunkten för preskriptionsberäkning för bl.a. vissa sexualbrott mot barn. Preskriptionstiden börjar i dessa fall att räknas från den dag då målsäganden fyller eller skulle ha fyllt . I 35 kap. 6 § finns bestämmelser om absolut preskription, dvs. tider som gäller oberoende av om häktning skett eller åtal delgetts. Enligt lagrummet får inte i något fall påföljd dömas ut sedan det som anges i 4 § (dvs. som huvudregel sedan den dag då brottet begicks) har gått • , om det inte kan följa svårare straff på brottet än böter och tid för att döma ut påföljd för brottet bestäms enligt 1 § 1 • , om det svåraste straffet är högre men inte över fängelse • i övriga fall. I 35 kap. 8 § finns bestämmelser om s.k. påföljdspreskription. Dessa regler innebär att ett fängelsestraff som inte har börjat verkställas inom från det att domen vann laga kraft bortfaller. Ett fängelsestraff på högst bortfaller således om det inte har börjat verkställas från det att domen vann laga kraft. För ett fängelsestraff på livstid gäller en preskriptions-tid . Barnpornografibrottet och preskription av brott mot barn trädde ändringar av 35 kap. i kraft som innebar att preskription avskaffades för våldtäktsbrott och könsstympningsbrott som begåtts mot barn (prop. 2019/20:69, bet. 2019/20:JuU22, rskr. 2019/20:197). I propositionen konstaterade regeringen att det finns ett starkt allmänt intresse av att allvarliga brott inte förblir ostraffade, i synnerhet om brottet riktas mot ett barn, att riskerna vid övergrepp mot barn för svåra och långvariga personliga skadeverkningar är särskilt stora samt att det straffrättsliga sanktionssystemet har en central roll för att bekämpa sådan brottslighet. Regeringen anförde vidare följande (s. 37 f.): Enligt regeringens uppfattning finns det emellertid starka skäl för att avskaffa preskription just för vissa allvarliga brott mot barn. Barn är särskilt skyddsvärda. Att begå brott mot några av de mest försvarslösa individerna i samhället framstår som särskilt förkastligt. Barn som utsätts för grova övergrepp kan påverkas av det under resten av livet. Det framstår därför som stötande när sådana brott inte kan lagföras och det enda hindret är att brottet begåtts för länge sedan. Det kan dröja långt in i vuxen ålder innan den som blivit utsatt orkar, vågar eller får möjlighet att bearbeta händelserna och vill anmäla dem. Från ett brottsofferperspektiv är det därför viktigt att det finns en möjlighet att få upprättelse även om det har gått sedan brottet begicks. Det finns också ett samhälleligt intresse av att en person som begått ett allvarligt brott kan straffas, i synnerhet om brottet drabbat ett barn. Sexualbrott intar en särställning bland brotten mot person och innebär ett allvarligt angrepp på den personliga sfären. Våldtäktsbrotten är de svåraste och mest integritetskränkande av sexualbrotten. [– – –] Det är även vid våldtäktsbrotten som den största risken för skador måste antas föreligga, även om de i många fall inte är synliga. Brotten är inte sällan svåra för en utomstående att upptäcka. Enligt regeringens mening finns det för dessa brott både starka allmänna och enskilda intressen av att brottsligheten kan utredas och lagföras också gått. Regeringen gjorde vidare bedömningen att könsstympning av barn, i likhet med våldtäktsbrott mot barn, intar en sådan särställning att det finns skäl att undanta också det brottet från preskription. När det gällde de övriga, mindre allvarliga, sexualbrotten i 6 kap. bedömde regeringen att skälen för preskription vägde över och att det inte borde göras någon förändring av dem. Regeringen gav en särskild utredare i uppdrag att genomföra en översyn av den straffrättsliga regleringen om preskription i . Syftet skulle vara att åstadkomma en ändamålsenlig reglering som i högre utsträckning än skulle tillgodose intresset av en effektiv lagföring av brott och verkställighet av påföljder och som var anpassad till den forensiska och tekniska utvecklingen. överlämnade utredningen sitt betänkande En översyn av den straffrättsliga regleringen om preskription (SOU 2021:90). I betänkandet lämnas bl.a. nedanstående förslag. Preskriptionstiden för allvarliga brott förlängs. I betänkandet föreslås att den tid inom vilken den misstänkte ska ha häktats eller delgetts åtal för brott för att hindra preskription, ska vara – för brott med ett straffmaximum fängelse, vilket innebär att preskriptionstiden för bl.a. synnerligen grov misshandel, människohandel och grov våldtäkt förlängs med , – för brott med ett straffmaximum om högst fängelse, vilket innebär att preskriptionstiden förlängs med för bl.a. grov misshandel, rån och grovt narkotikabrott, och – för brott med ett straffmaximum om högst fängelse, vilket innebär att den nuvarande preskriptionstiden behålls för vissa av de brott som omfattas av denna preskriptionstid. Vidare föreslås att samtliga brott som kan straffas med livstids fängelse ska undantas från preskription. För brott med ett straffmaximum om högst två respektive fängelse, behålls de nuvarande preskriptionstiderna om fem respektive . Utredningen har inte funnit skäl att förändra tiderna för den absoluta preskriptionen dvs. den preskriptionstid som gäller oberoende av om häktning skett eller åtal delgetts. Utredningen föreslår också att fängelsestraff inte längre ska kunna preskriberas. Om verkställigheten av ett fängelsestraff avbryts ska inte heller den återstående delen av straffet kunna preskriberas. Utredningen föreslår att lagändringarna ska träda i kraft . Vidare föreslås att vissa av de föreslagna lagändringarna ska ges retroaktiv verkan dvs. de ska tillämpas på brott som begåtts före lagens ikraftträdande, förutsatt att brotten inte preskriberats. Betänkandet bereds inom . I betänkande 2018/19:JuU11 (s. 116 f.) behandlades motioner liknande de som behandlas. Utskottet anförde att såväl rättsväsendets som de brottsbekämpande myndigheternas förmåga att hitta förövare som undandrar sig rättvisan behöver förbättras för att fler ska kunna ställas inför rätta. I syfte att stärka skyddet för barn och unga som utsatts för sexuella övergrepp ansåg utskottet att regeringen i den då pågående beredningen av det förslag som behandlas i detta betänkande borde överväga att föreslå en avskaffad preskription för alla sexualbrott som begås mot barn. Vidare borde preskriptionstiden för våldtäkt som begås mot en vuxen förlängas. Utskottet föreslog att skulle tillkännage detta för regeringen. följde utskottets förslag (rskr. 2018/19:181). Utskottet behandlade motioner om förlängda och avskaffade preskriptionstider för vålds- och sexualbrott, en översyn av preskriptionsbestämmelserna samt avskaffandet av påföljdspreskription i betänkande 2019/20:JuU26 (s. 87 f.). Utskottet fann, med hänsyn till den aviserade översynen av det straffrättsliga preskriptionsinstitutet, inte anledning att vidta några åtgärder med anledning av motionerna. följde utskottets förslag (rskr. 2019/20:258). Samma vår behandlade utskottet lagförslag om bl.a. avskaffandet av preskription för våldtäkts- och könsstympningsbrott som begåtts mot barn. Utskottet behandlade vid samma tillfälle motioner om att avskaffa preskription för ytterligare brott mot barn. Utskottet menade att den bedömning som gjordes i propositionen var väl avvägd och avstyrkte motionerna. följde utskottets förslag (prop. 2019/20:69, bet. 2019/20:JuU22, rskr. 2019/20:197). I förra årets motionsbetänkande om straffrättsliga frågor behandlades motioner om en generellt förlängd preskriptionstid för brott. Utskottet välkomnade att regeringen hade tillsatt den utredning som redogörs för ovan. Då det var angeläget att detta arbete bedrevs med inriktningen att preskriptionstiderna generellt skulle förlängs och i vissa fall helt tas bort fanns det anledning för att rikta ett tillkännagivande i frågan till regeringen. följde utskottets förslag (bet. 2020/21:JuU24 s. 89 f., rskr. 2020/21:344). I samma betänkande behandlades motioner om att avskaffa påföljdspreskription. Utskottet menade att den nuvarande ordningen, där en dömd person kan undkomma sitt fängelsestraff enbart genom att hålla sig undan verkställigheten av straffet, inte var tillfredsställande och riskerade att undergräva straffsystemets trovärdighet och legitimitet. Enligt utskottet borde därför inriktningen för den pågående översynen vara att påföljdspreskription skulle avskaffas. Utskottet tillstyrkte motionera och ställde sig bakom detta. Utskottet föreslog även ett tillkännagivande om att avskaffa preskriptionstiden för mord begånget av en gärningsman som är mellan . Ledamöterna från Socialdemokraterna, reserverade sig mot förslaget och ansåg att det inte borde göras något tillkännagivande i denna fråga. biföll reservationen (rskr. 2020/21:344). Med hänvisning till den pågående utredningen på området avstyrkte utskottet i samma betänkande motioner om avskaffad eller förlängd preskriptionstid för sexualbrott, vilket ställde sig bakom. I betänkandet behandlades även motioner om avskaffad preskription för sexualbrott mot barn. Utskottet anförde följande: Som framgått ovan har riktat ett tillkännagivande till regeringen om att överväga att föreslå en avskaffad preskription för alla sexualbrott som begås mot barn, men det lagförslag som regeringen överlämnade och biföll undantog endast preskriptionstiderna för våldtäktsbrotten och könsstympning. Även om utskottets utgångspunkt är att brott ska omfattas av preskription är sexualbrott mot barn speciella då de utsatta barnen riskerar livslånga trauman. Denna typ av brott kan få förödande konsekvenser för ett barns förmåga att känna tillit till andra människor, och det kan ta innan den som utsatts för ett sådant brott som barn är redo att berätta om det inträffade. I dessa fall är det enligt utskottet inte acceptabelt om brottet inte går att lagföra på grund av preskription. Med hänsyn till detta, och till de utökade tekniska möjligheterna till lagföring långt efter gärningstillfället, anser utskottet att det är påkallat med en översyn av om preskriptionstiden för alla sexualbrott som begåtts mot barn bör tas bort. Utskottet tillstyrkte motionen och riskdagen ställde sig bakom utskottets förslag. Översyn av bestämmelserna om preskription Utskottet välkomnar den ovannämnda utredningens förslag om förlängd preskriptionstid för många brott. Enligt utskottet är det angeläget att regeringen också återkommer med förslag i enlighet med utredningens förslag. Detta bör tillkännage för regeringen. Utskottet tillstyrker därför motionerna 2021/22:2527 (SD) yrkande 9, 2021/22:3579 (C) yrkande 20, 2021/22:3787 (M) yrkande 11 och 2021/22:3974 (L) yrkande 71. Preskription av verkställighet av fängelsestraff Den ovan redovisade utredningen föreslår att fängelsestraff inte längre ska kunna preskriberas, vilket också är vad som efterfrågas i motionerna 2021/22:570 (M), 2021/22:940 (S), 2021/22:2527 (SD) yrkande 10, 2021/22:3787 (M) yrkande 12 och 2021/22:4194 (KD) yrkande 22. Utskottet anser att beredningen av utredningens förslag inte bör föregripas och att det därför inte nu finns skäl att ta något initiativ med anledning av motionerna, som avstyrks. Preskription av mord som begås av unga sänktes åldersgränsen för de lagöverträdare som inte omfattas av preskription för de allvarligaste brotten från 21 till . Motion 2021/22:4189 (KD) yrkande 26 är därmed tillgodosedd och avstyrks. Som framgår ovan har en utredning gjort en översyn av de straffrättsliga preskriptionsbestämmelserna, och där föreslås att preskriptionstiden för de allvarligaste sexualbrotten ska förlängas. Utskottet anser att beredningen av utredningens förslag inte bör föregripas och finner inte att det finns anledning att ta något initiativ med anledning av motionerna 2021/22:3218 (C) yrkande 29 i denna del, 2021/22:3579 (C) yrkande 45, 2021/22:3666 (C) yrkande 89, 2021/22:3787 (M) yrkande 10, 2021/22:3973 (L) yrkande 3 och 2021/22:4210 (KD) yrkande 54. Preskriptionstid för sexualbrott mot barn Genom förra årets motionsbetänkande om straffrättsliga frågor tillkännagav för regeringen att det var påkallat med en översyn av om preskriptionstiden för alla sexualbrott som begåtts mot barn borde tas bort. I väntan på att ska behandla tillkännagivandet anser inte utskottet att det nu finns anledning för att rikta ett nytt tillkännagivande i frågan till regeringen. Motionerna 2021/22:3218 (C) yrkande 29 i denna del, 2021/22:3973 (L) yrkande 4 och 2021/22:3974 (L) yrkande 72 avstyrks därför. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om en översyn av bestämmelserna om brott som begås i samförstånd. I motion 2021/22:1357 av (M) begärs en översyn av bestämmelserna om brott som begås i samförstånd. Motionären menar att det inte ska löna sig att skylla på varandra. Av 23 kap. 4 § första stycket framgår att ansvar som är föreskrivet för viss gärning ska ådömas inte bara den som utfört gärningen utan även annan som främjat denna med råd eller dåd. Av andra stycket framgår att den som inte är att anse som gärningsman döms, om han har förmått annan till utförandet, för anstiftan av brottet och annars för medhjälp till det. I lagkommentaren till bestämmelsen anförs följande (m.fl., , , , kommentaren till 23 kap. 4 §, under rubriken ): Flera personer som tillsammans begått ett brott kan dömas i s.k. medgärningsmannaskap för detta brott. De har då handlat ”tillsammans och i samförstånd” eller ”gemensamt och i samråd”. Det ordinära medgärningsmannaskapet kännetecknas av att det inte finns någon person, som på egen hand uppfyller brottsrekvisiten som gärningsman, utan att flera personer har hjälpts åt med att utföra brottet. De straffas då var och en som medgärningsman. [– – – ] Det behöver inte styrkas vems eller vilkas av de deltagandes handlande som orsakat effekten. En förutsättning för att man ska kunna döma flera personer i medgärningsmannaskap är naturligtvis att det för varje individ kan styrkas att han faktiskt deltagit i brottets utförande eller genom främjande är att anse som medgärningsman. Råder osäkerhet om vad som hänt och vem som gjort vad, får man välja det för varje tilltalad mest gynnsamma alternativet. Kan man om var och en av dem säga att vederbörande antingen deltog i utförandet av brottet eller åtminstone främjade gärningen, kan båda på sin höjd styrkas ha främjat brottet, vilket medför ansvar för medhjälp eller s.k. utvidgat medgärningsmannaskap. Kan man om någon säga att man inte vet mer än att vederbörande antingen deltog i utförandet av brottet eller stod helt utanför, måste han frikännas. Det är förklaringen till den frikännande domen i det omdebatterade s.k. Lindomefallet, RH 1991:51. Målet handlade inte om medgärningsmannaskap, eftersom det inte kunde uteslutas att den ene av de båda männen hade utfört mordet helt överraskande för den andre och helt utan dennes hjälp. Utskottet behandlade en motion om en översyn av bestämmelserna om medgärningsmannaskap . Utskottet ansåg att gällande bestämmelser var väl avvägda och var inte berett att ställa sig bakom yrkandet om en översyn av dessa. Motionen avstyrktes och följde utskottets förslag (bet. 2016/17:JuU16 s. 57 f, rskr. 2016/17:211). Utskottet vidhåller vad det tidigare anfört i frågan och avstyrker motion 2021/22:1357 (M). Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om att införa kön och funktionsnedsättning som s.k. hatbrottsgrunder. Jämför reservation 42 (C) och 43 (V). I partimotionerna 2021/22:3666 av m.fl. (C) yrkande 71 och 2021/22:2599 av Nooshi Dadgostar m.fl. (V) yrkande 12 samt i kommittémotion 2021/22:3514 av m.fl. (C) yrkande 71 begärs ett tillkännagivande om att införa kön som hatbrottsgrund. I partimotion 2021/22:3509 av m.fl. (C) yrkande 25 vill motionärerna att både kön och funktionsnedsättning ska läggas till som hatbrottsgrunder. Enligt 29 kap. 2 § ska som försvårande omständigheter vid bedömningen av straffvärdet, vid sidan av vad som gäller för varje särskild brottstyp, särskilt beaktas om den tilltalade avsett att brottet skulle få allvarligare följder än det faktiskt fått om den tilltalade visat stor hänsynslöshet om den tilltalade utnyttjat någon annans skyddslösa ställning eller svårigheter att värja sig om den tilltalade utnyttjat sin ställning eller i övrigt missbrukat ett särskilt förtroende om den tilltalade förmått någon annan att medverka till brottet genom tvång, svek eller missbruk av hans eller hennes ungdom, oförstånd eller beroendeställning om brottet utgjort ett led i en brottslighet som utövats i organiserad form eller systematiskt eller om brottet föregåtts av särskild planering om ett motiv för brottet varit att kränka en person, en folkgrupp eller en annan sådan grupp av personer på grund av ras, hudfärg, nationellt eller etniskt ursprung, trosbekännelse, sexuell läggning, könsöverskridande identitet eller uttryck eller annan liknande omständighet om brottet varit ägnat att skada tryggheten och tilliten hos ett barn i dess förhållande till en närstående person om brottet begåtts mot en person på grund av att han eller hon eller någon närstående innehaft ett uppdrag som förtroendevald i stat, kommun, region, eller , eller om ett motiv för brottet varit att bevara eller återupprätta en persons eller familjs, släkts eller annan liknande grupps heder. I lagkommentaren till bestämmelsen anges att punkten 3, utnyttjande av skyddslös ställning, bl.a. tar sikte på brott som förövats mot handikappade och att ett rån har förövats mot en handikappad måste anses försvårande. Att man uppsåtligen utnyttjar att någon har en skyddslös ställning är en faktor som ofta bör tillmätas en betydande vikt. Punkten torde också kunna tillämpas även om angreppet inte direkt riktat sig mot målsäganden utan mot egendom som tillhör honom och som varit svår att skydda (m.fl., , , , kommentaren till 29 kap. 2 §). I samband med att bestämmelsen om försvårande omständigheter senast ändrades anförde regeringen följande (prop. 2019/20:131 s. 34 f.): Bestämmelsen om försvårande omständigheter utformades ursprungligen med utgångspunkt i tidigare praxis och avsikten med bestämmelsen var att den skulle omfatta de mest förekommande och betydelsefulla omständigheter som generellt sett åberopades som särskilt försvårande. Flera av punkterna är därför allmänt hållna och den allmänt hållna regleringen innebar inledningsvis att bestämmelsen skulle tillämpas restriktivt, något som senare frångicks. Det huvudsakliga skälet för de tillkommande punkterna 7 och 8 var att det ansågs befogat att tydligare markera dels att kränkningar av rasistiskt och liknande slag bör ägnas särskild uppmärksamhet, dels att tydliggöra och markera att brott mot närstående barn ofta bör tillmätas ett högre straffvärde. Punkt 7 utvidgades till att även avse transpersoner (prop. 2017/18:59 Ett utvidgat straffrättsligt skydd för transpersoner). I samband med införandet av punkten 9 konstaterades att de förtroendevaldas utsatthet för brott ökat.