bet · H901MJU22 · 2022-04-25 00:00:00 — I myndighetsuppdraget ingår att behandla djurskyddsfrågorna tillsammans med andra frågor som påverkar djurskyddet. Det är länsstyrelsernas uppgift att kontrollera att lagstiftningen inom djurskyddsområdet följs. samordnar länsstyrelsernas kontroller. Verket arbetar även med vägledningar för att bedömningarna i djurskyddsärenden ska bli så likvärdiga som möjligt i hela landet. , och länsstyrelserna samverkar i ett gemensamt forum, Rådet för djurskyddskontroll, som är inrättat av regeringen. Rådet ska verka för att djurskyddskontrollen utvecklas så att den blir mer rättssäker, likvärdig och effektiv. Regeringen beslutade att ge () i uppdrag att inrätta ett vetenskapligt råd för djurskyddsfrågor vid SLU. Rådets huvudsakliga uppgift är att vara ett stöd i regel- och föreskriftsarbetet på djurskyddsområdet. Rådet är en åtgärd inom livsmedelsstrategin (prop. 2016/17:104). har under snart ett och ett halvt decennium samverkat såväl nationellt som internationellt när det gäller att stärka det internationella djurskyddet. Arbetet har skett bl.a. inom för djurhälsa (OIE) och inom EU, t.ex. i Europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhets (Efsa) nätverk för djurskydd. deltar även i grupper under . är representant i den djurskyddsplattform som inrättades av . Syftet med plattformen är bl.a. att alla medlemsstater ska leva upp till på djurskyddsområdet på ett mer likartat sätt och att utbyta erfarenheter och kunskap för att på så sätt stärka djurskyddet i EU. Ett nationellt djurskyddsnätverk som samlar aktörer från myndigheter, akademi, näringen och organisationer bildades i syfte att samarbeta om djurskyddsfrågor på EU-nivå. Djurhälsoaspekter vid förprövning av djurstallar I 2 kap. 6 § djurskyddslagen finns övergripande regler om hur stall och andra förvaringsutrymmen samt hägn för djur ska vara utformade och skötas. Ytterligare regler om hur sådana utrymmen ska var utformade och utrustade finns i djurskyddsförordningen och i föreskrifter. Av 6 kap. 1 § djurskyddslagen följer att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om krav på att låta förpröva stall och andra förvaringsutrymmen för djur samt hägn. Enligt 6 kap. 1 § första stycket djurskyddsförordningen ska stall, förvaringsutrymmen och hägn, eller en del av en sådan anläggning, godkännas från djurskydds- och djurhälsosynpunkt innan de uppförs, byggs till eller om, ändras på ett sätt som är av väsentlig betydelse från djurskydds- eller djurhälsosynpunkt eller tas i anspråk eller inreds för djurhållning eller djuruppfödning som de tidigare inte har använts för. Detta gäller dock endast sådana anläggningar avsedda för hästar, djur som föds upp eller hålls för produktion av bl.a. livsmedel eller djur som används i sådan undervisning som inte är djurförsök. får enligt förordningen meddela föreskrifter om villkor för förprövning och undantag från bestämmelserna i 1 § (se 2 § andra stycket). Det är som prövar frågor om förprövning och som ska besiktiga stall och andra förvaringsutrymmen samt hägn innan de tas i bruk eller, om det är mer lämpligt, möjligt därefter. får meddela föreskrifter om besiktningen (se 3 §). har meddelat sådana föreskrifter och allmänna råd (SJVFS 2019:12) om förprövning (senast ändrad genom SJVFS 2021:29). I den proposition som låg till grund för den nya djurskyddslagen anförde regeringen att förprövning av lokaler fyller en viktig funktion för att förebygga djurskyddsproblem (prop. 2017/18:147). Regeringen konstaterade också att avsikten redan när den tidigare djurskyddslagen infördes var att förprövningen skulle omfatta alla faktorer i miljö och skötsel som har betydelse för djurhälsa och djurbeteende och därmed för djurskyddet (prop. 1987/88:93 s. 20). I regleringsbrevet fick i uppdrag att fortsätta arbetet med att förenkla och förbättra förprövningen. I arbetet skulle ingå att överväga vilken kompetens som bör finnas hos länsstyrelserna och hur djurhälsoaspekter kan beaktas i större utsträckning i förprövningen. Uppdraget skulle utföras i samråd med länsstyrelserna. Uppdraget redovisades till () (dnr 5.2.17-9955/18). sammanfattade sina slutsatser bl.a. enligt följande: Vi bedömer att förprövningar inom vissa djurhållningsområden bör handläggas av länsstyrelser med särskild kompetens. Vi bedömer också att samarbetet mellan länsstyrelserna behöver öka. Genom särskilda handläggargrupper inom förprövningsverksamheten skapas bättre möjligheter för länsstyrelserna att följa utvecklingen inom de olika djurhållningsområdena vad gäller exempelvis nya produktionssystem och teknik. Med dessa lösningar kan länsstyrelsernas samlade kompetens användas på ett bättre sätt . Det leder till att bättre kvalité på förprövningen och minskar risken för skilda bedömningar. föreslog också bl.a. att myndigheten och fortsätter arbetet i den särskilda samverkansgruppen för förprövningsfrågor, att länsstyrelserna tar fram en gemensam plan för kunskaps- och kompetensstärkning inom förprövningsverksamheten och att () eller något annat lämpligt lärosäte tar fram utbildningsprogram eller kursblock med särskild inriktning på lantbruksbyggnader och djurmiljö. Rapporten berörde även frågan om hur veterinärer kan bidra med kompetens till förprövningen och i denna del framgår följande: En viktig komponent i förprövningsarbetet är erfarenhetsåterföringen. Detta sker på flera sätt men framför allt i samband med besiktning av stallar som förprövats. Det sker också erfarenhetsåterföring från det ordinarie kontrollarbetet som länsstyrelserna genomför. Vi tror dock att även andra aktörer som på olika sätt arbetar i fält och besöker olika djurhållningar har värdefulla erfarenheter som skulle kunna återföras till förprövningsarbetet. En idé som har diskuterats under utredningsarbetet är att de veterinärer som arbetar i fält, exempelvis besättningsveterinärer och djurhälsoveterinärer, skulle kunna bidra med detta och på så sätt stärka det förebyggande djurskydds- och djurhälsoarbetet som förprövningen innebär. För att det ska kunna ske på ett effektivt sätt behöver dock någon form av samarbete etableras där naturliga kontaktytor finns mellan veterinärerna och den förprövande myndigheten, d.v.s. länsstyrelserna. Ett sådant samarbete behöver troligen innehålla fastställda rutiner som på ett systematiserat men ändå enkelt sätt kan fånga upp och tar tillvara på veterinärernas erfarenheter utan att öka deras arbetsbörda. Vi har inte något färdigt förslag på hur ett sådant samarbete kan etableras och fungera i praktiken, men ser positivt på möjligheterna. Vi behöver arbeta vidare med frågan och undersöka förutsättningarna mer ingående. När det gäller beaktande av djurhälsoaspekten anfördes följande i rapporten: Utöver de djurhälsofrämjande insatser som görs i smittskyddssamråden ingår viss granskning av djurhälsoaspekten i förprövning. Detta genom att ansökan prövas utifrån de särskilda djurskyddsföreskrifter som bland annat har som mål att förhindra att djur blir sjuka. Ett exempel på det är att djuren ska ha ett klimat som är anpassat till djurslaget och djurhållningsformen. Några andra exempel är att utgödslingssystem ska vara utformade så att djur i en stallavdelning inte kommer i direktkontakt med gödsel från annan avdelning och att luft inte får tas in i en stallavdelning via ett utgödslings- eller urindräneringssystem eller via utrymmen som kan innehålla luftföroreningar eller smittämnen som kan påverka djurens hälsa negativt. SLU framför att det är bättre att förebygga sjukdom än att behandla. Förprövningen skulle därför förbättras om djurhälsoaspekterna beaktades mer. De menar att förprövningen exempelvis skulle kunna ta upp hur lätta olika material är att rengöra (saneringsmöjligheter), möjligheter till sektionering av djurgrupper samt logistik utanför byggnaden. SLU bedömer dock att det troligtvis ökar komplexiteten i processen och att djurhållarna inte skulle uppleva det som en förenkling. Distriktsveterinärerna har framfört att bland annat förvaringsutrymmen för foder och strö, i- och urlastningsutrymmen samt utvändiga körvägar har stor betydelse för smittskyddet. De menar därför att dessa bör ingå i förprövningen om man vill utöka arbetet med djurhälsan i förprövningen. Djurens Rätt anser att förprövningen bör breddas och omfatta djurets hela situation. De menar att utrymmen för exempelvis utevistelse och utlastningsutrymmen borde ingå så att man tar ett tydligare helhetsgrepp över alla faktorer som påverkar djuren. När det gäller yttre faktorer som kan ha negativ inverkan på djurhälsan inne i djurstallar så har möjlighet att beakta sådana aspekter i förprövningen. Det kan exempelvis handla om att se till att det finns förutsättningar för att undvika korsande transportvägar för foder respektive gödsel. Detta görs mer eller mindre allmänt av länsstyrelserna beroende på vad det är för djurhållning det är fråga om samt vilka förutsättningar som i övrigt råder i det enskilda fallet. Hur långt ansvar och befogenheter sträcker sig när det gäller att beakta djurhälsoaspekten i förprövningen är dock inte helt tydligt. Så vitt vi känner till prövar inte utifrån krav som ställs i annan lagstiftning, exempelvis enligt epizootilagstiftningen även om det kan finnas en koppling mellan stallbyggnadernas utformning och konsekvenserna/kostnaderna för sanering vid ett eventuellt utbrott av salmonella eller epizootiska sjukdomar. Vi bedömer att det är rimligt och viktigt att djurhållare som ska bygga får lämplig information om den djurhälso- och smittskyddslagstiftning som finns och om hur detta kan påverka hur stallbyggnaderna bör utformas. En del länsstyrelser lämnar denna typ av information i samband med förprövningen men detta varierar i omfattning och ges inte av alla. Vi bedömer att länsstyrelserna generellt bör öka sina rådgivnings- och informationsinsatser om detta under sin förprövningshandläggning. Detta gäller särskilt i de fall då djurhållaren inte har haft smittskyddssamråd. riktade ett tillkännagivande till regeringen bl.a. om att avskaffa det obligatoriska kravet på förprövning (bet. 2018/19:MJU11, rskr. 2018/19:188). Av regeringens skrivelse 2021/22:75 skrivelser till regeringen – åtgärder framgår att tillkännagivandet inte är slutbehandlat, att regeringen bedömer att en konsekvensanalys bör genomföras för att utformningen av regler ska ta tillvara alla behov som t.ex. företagens administrativa börda och djurskyddsaspekter samt att analysen beräknas vara klar . När det gäller frågan om att förbjuda alla typer av sällskapsdjur som inte uttryckligen är tillåtna får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer enligt 2 kap. 2 § andra stycket djurskyddslagen, utöver de allmänna kraven på en god djurmiljö, meddela föreskrifter om villkor för eller förbud mot viss djurhållning. Enligt 2 kap. 9 § djurskyddsförordningen får meddela föreskrifter om villkor för eller förbud mot viss djurhållning för att tillgodose kraven på att djur ska hållas och skötas i en god djurmiljö på ett sådant sätt att deras välfärd främjas och att de kan utföra naturliga beteenden. har utnyttjat bemyndigandet genom föreskriften (SJVFS 2019:15) om villkor för hållande, uppfödning och försäljning m.m. av djur avsedda för sällskap och hobby. Enligt föreskriften är det inte tillåtet att hålla apor, rovdjur, rovfåglar, hybrider mellan tamhund och vilda hunddjur eller hybrider mellan tamkatt och vilda kattdjur som sällskapsdjur eller korsningar mellan sådana hybrider och vild art. Viltfångade djur får, med vissa få undantag, inte hållas som sällskapsdjur. För övriga djur regleras, enligt 1 kap. 6 §, utrymmeskrav m.m. i ovannämnda föreskrift och i föreskrift (SJVFS 2019:29) om djurhållning i djurparker m.m. Proportionalitetsprincipen är en grundläggande rättslig princip som innebär att en ingripandeåtgärd av en myndighet ska vara ägnad att tillgodose det åsyftade ändamålet, vara nödvändig för att uppnå detta ändamål och medföra fördelar som står i rimlig proportion till den skada som åtgärden orsakar. Det ska alltså finnas en balans mellan mål och medel. Ett generellt förbud mot alla djur som inte är tillåtna, i stället för det nuvarande förbudet mot vissa utpekade djurslag, skulle behöva bedömas mot proportionalitetsprincipen. Ett motionsyrkande med motsvarande innehåll som de yrkanden som är aktuella behandlades och avstyrktes av miljö- och jordbruksutskottet i betänkande 2018/19:MJU11 Djurskydd. Utskottet uttalade då följande: När det gäller frågan vilka djur som får hållas som sällskapsdjur konstaterar utskottet att har ett bemyndigande att meddela förbud mot djurhållning, och att verket också har föreskrivit att det är förbjudet att hålla vissa djur som sällskapsdjur. Införandet av ett generellt förbud mot alla djur som inte är tillåtna, dvs. som inte finns upptagna på en s.k. positiv lista, behöver bedömas mot proportionalitetsprincipen. Huruvida det kan anses proportionerligt att införa en sådan lista bör enligt utskottets uppfattning, med stöd av bemyndigandet, avgöras av sakmyndigheten med beaktande av om en sådan åtgärd tillgodoser ändamålet, är nödvändig för att uppnå ändamålet och står i proportion till de begränsningar den orsakar. beslutade i enlighet med utskottets förslag. De privata djursjukvårdsföretagen är inte skattesubventionerade, utan driver sina företag på en öppen marknad. Företaget djursjukvård beskriver att deras djurkliniker och djursjukhus tillämpar lokal prissättning. Det betyder att de bestämmer sina egna priser utifrån lokala förutsättningar i form av personalkostnader, hyror och konkurrens. Enhetens storlek och fokus kan enligt företaget också påverka priserna. En mindre djurklinik som främst erbjuder basvård har lägre kostnader och priser än ett större djursjukhus med dygnet-runt-verksamhet, specialister och mer avancerad utrustning. Den lokala prislistan innehåller fasta priser för olika typer av åtgärder som vaccinationer, röntgen, operationer, narkos, behandlingar m.m. Ofta används flera delar av prislistan vid en behandling, men exakt vilka åtgärder som krävs beror på det enskilda fallet. Därför blir det enligt företaget missvisande att jämföra diagnoser eller fall som till synes är lika, eftersom varje patient är unik med olika behov. Vidare anför företaget att priset blir högre om patienten får vård på jourtid eller kommer in akut och att detta beror på att personalen arbetar utanför vanlig arbetstid, och företaget behöver ta höjd för ökade lönekostnader. Liknande information lämnas av branschorganisationen arbetsgivare. Organisationen anför inledningsvis att djursjukvårdsföretagen inte kan gå ihop och bestämma riktpriser och bestämma priser för standardbehandlingar eftersom de i så fall skulle bryta mot konkurrenslagstiftningen och ägna sig åt kartellverksamhet. Enligt organisationen föreslås detta då och då, men enligt organisationen är detta inte möjligt. Varje djursjukvårdsinrättning måste sätta priser som får deras egen verksamhet att gå ihop. Vidare anför organisationen att kliniker och djursjukhus för att möta efterfrågan på avancerad djursjukvård gör stora ekonomiska investeringar i lokaler, redskap, utrustning och kontinuerlig fortbildning av sin personal. En mindre klinik som har öppet under vardagar kommer att ha lägre kostnader än ett djursjukhus som är öppet dygnet runt . Även de erbjudna tjänsterna kommer att påverka priset för kunden. Är du hos en klinik med ett begränsat utbud av tjänster blir priset förmodligen lägre än om du är på en klinik som erbjuder avancerad kirurgi för t.ex. häst. Det finns också olika behandlingsmetoder för samma diagnos som kan påverka priset mycket. Skillnaden i pris kan bero på alltifrån investerad utbildning, till material- och utrustningskostnad. Ett exempel på det är kastration av tikar, där det är dyrare att välja en titthålsmetod än öppen kirurgi. Kompetensbristen bidrar också till kostnadsökningar. Det råder stor brist på djurhälsopersonal, varför arbetsgivare tvingas höja löner för att behålla, eller för att kunna rekrytera, personal. Åtgärder för att förhindra spridning av afrikansk svinpest Afrikansk svinpest är enligt och en smittsam och dödlig virussjukdom som drabbar tamgrisar och vildsvin. Sjukdomen lyder under epizootilagen (1999:657) och orsakas av ett mycket motståndskraftigt virus som överlever i miljön och i kött från infekterade djur, även om köttet varit fryst. Sjukdomen har ännu inte förekommit men förekommer i vårt närområde då utbrott har skett på flera ställen i . Sjukdomen skulle kunna orsaka stor skada bland tamgrisar och vildsvin och den kan vara mycket kostsam att bekämpa. SVA beskriver att smittspridning kan ske via direktkontakt mellan djur, eller genom indirekt överföring via t.ex. personer, transportbilar, redskap m.m. Eftersom viruset kan överleva i kylt eller fryst kött och i många rökta eller saltade produkter så är matavfall ett mycket viktigt spridningssätt till nya områden. Det är därför förbjudet att föra med sig kött och köttprodukter från tamsvin och vildsvin från vissa zoner inom de länder där smittan upptäckts. I delar av har vårtsvin och möjligen andra vilda grisdjur, vilka är symtomlösa smittbärare, betydelse för smittspridningen. Virus kan även föröka sig i mjuka fästingar och spridas via dessa. Enligt SVA visar erfarenheter från de länder i som drabbats att tidig upptäckt av en eventuell introduktion av smittan är en förutsättning för att kunna begränsa smittspridningen, kontrollera sjukdomen och utrota den. I de flesta av dessa länder har smittan först introducerats i vildsvinsstammen och i de fall även tamgrisbesättningar drabbats så har detta skett först . Det är därför extremt angeläget att iakttagelser av sjuka eller döda vildsvin rapporteras in till SVA. Övervakningen är beroende av rapporter om döda eller sjuka vildsvin från allmänhet, markägare, jägare, eftersöksjägare, viltkasserare och vilthanteringsanläggningar. På informerar myndigheten om vad allmänheten kan göra för att förhindra att afrikansk svinpest tar sig in i och listar följande åtgärder: • Släng matrester i soporna. Lämna dem inte i markerna efter en picknick eller vid rastplatser utmed vägar. • Ta inte med korv, kött och andra charkvaror till från länder där afrikansk svinpest finns. • Kompostera ditt matavfall i en sluten behållare som vildsvin inte kan komma in i. • Rapportera fynd av sjuka eller självdöda vildsvin till (). informerar även om vad grishållare och jägare kan göra för att motverka introduktion av sjukdomen i . Motsvarande information lämnas också på webbplatsen som innehåller krisinformation från svenska myndigheter. På finns också en länk till SVA:s webbplats där det finns ett formulär för att rapportera in sjuka eller döda vilda djur. En sådan länk till SVA:s webbplats finns även på webbplats. Vidare har tagit fram ett informationsmaterial i form av filmer, illustrationer och affischer som kan användas på webb, i sociala kanaler och i tryck för att upplysa om vad olika målgrupper kan göra för att hindra att afrikansk svinpest kommer till . Materialet är fritt för vem som helst att använda och finns på myndighetens webbplats. På beskrivs att i samarbete med satte upp skyltar med information om afrikansk svinpest på rastplatser, främst i . Informationen är på sex språk och gör allmänheten uppmärksam på att aldrig lämna kvar matrester där vildsvin kan komma åt dem. I resultatredovisningen i budgetpropositionen (prop. 2021/22:1 utg.omr. 23 Areella näringar, landsbygd och livsmedel) anför regeringen att afrikansk svinpest fortsätter att breda ut sig internationellt. Vidare anför regeringen att det pågår arbete för att stärka den nationella beredskapen och hindra introduktion av afrikansk svinpest och andra smittsamma djursjukdomar till . beslutade att inom utgiftsområde 23 anslå till anslaget 1:6 Bekämpning av smittsamma djursjukdomar (prop. 2021/22:1 utg.omr. 23, bet. 2021/22:MJU2, rskr. 2021/22:99). Enligt regleringsbrev (villkor för anslaget 1:6 anslagspost 2.1) får anslagsposten användas för bidrag till bekämpning av vissa djursjukdomar. Medel får utbetalas till berörda organisationer som driver projekt med syfte att förbättra smittskydd och djurhälsa. Sista dag för att ansöka om sådant bidrag är enligt . Vid bedömningen av vilka organisationer som kan beviljas medel prioriterar projekt med aktiviteter som är kopplade till den nationella övervakningsplanen. Övervakningsplanen beskriver sjukdomsövervakning på djur. En av de prioriteringar för verksamhet, undersökningar och projekt som kommer att finansieras under anslaget 1:6 är långsiktiga program med nationell täckning som syftar till att leda till ett utrotande, bekämpande eller förebyggande av smittsamma sjukdomar (dnr 6.1.17-09423/2021). Arbetet inom för djurtransporter beslutade om en resolution om skärpta regler för djurtransporter (resolution av om genomföranderapporten avseende förordning (EG) nr 1/2005 om skydd av djur under transport inom och utanför EU (2018/2110()). I resolutionen rekommenderades bl.a. att det skulle inrättas en undersökningskommitté om djurvälfärden vid transporter inom och utanför EU. Kommittén skulle enligt rekommendationen på lämpligt sätt undersöka rapporterad vanvård av transporterade djur och bristande efterlevnad av befintliga EU-regler. Med anledning av rekommendationen inrättade ett särskilt utskott, undersökningskommittén för frågor om skydd av djur under transport inom och utanför EU (). Utskottet skulle granska att transporter med levande djur, både de som färdas mellan EU:s medlemsländer och de som passerar unionens gränser, följer reglerna. slutrapporterade sitt uppdrag och föreslog att skulle besluta om en rekommendation till rådet och kommissionen[20]. beslutade parlamentet i enlighet med ANIT:s förslag. Av slutrapporten framgick bl.a. att på området inte alltid följs i medlemsstaterna och inte fullt ut tar hänsyn till djurens olika behov. De mest uppenbara överträdelserna var enligt slutrapporten brist på utrymme, vatten eller foder, transport av djur när de är olämpliga för transport samt överbeläggning. I slutrapporten konstaterades också att olämpliga fordon ofta används, att transporttiderna ibland är för långa och att transporterna sker under extrema temperaturer. uppmanade därför kommissionen och EU:s medlemsstater att öka sina ansträngningar för att respektera djurens välbefinnande under transport, uppdatera och utse en EU-kommissionär med ansvar för djurens välbefinnande. Det särskilda utskottet ANIT:s arbete är slutfört i och med slutrapporten, och därför avvecklas utskottet (jfr Europarlamentets arbetsordning artikel 208). Koccidier är enligt () encelliga mikroskopiska tarmparasiter som kan orsaka sjukdomen koccidios hos fjäderfän. Sjukdomen koccidios är en av de viktigaste fjäderfäsjukdomarna och den förekommer både i kommersiella fjäderfäbesättningar och i hobbyflockar. Koccidier har en komplicerad livscykel och är mycket tåliga i miljön. beskriver att koccidiostatika är ett medel som enligt en mycket strikt och teoretisk definition tillhör det man kallar antibiotika, och skälet till det är att koccidiostatika bildas av en levande organism och har effekt mot en annan levande organism. Koccidiostatika klassas inom EU som en fodertillsats[21]. Koccidiostatika ges i fodret för att förebygga parasitsjukdomen koccidios som kan finnas i kycklingens miljö, såväl inomhus som utomhus. Vid utbrott av koccidios hos kycklingar använder man inte koccidiostatika utan antibiotika av helt andra typer. Parasitformen koccidier kan bli resistenta mot koccidiostatika precis som bakterier kan utveckla resistens mot antibiotika. Svensk Fågel driver ett resistensövervakningsprogram för koccidier i samarbete med , och . Övervakningen visar enligt Svensk Fågel att det inte finns någon resistensproblematik kopplad till koccidiostatika i den svenska kycklinguppfödningen. Anledningen till det är att svenska kycklingbönder arbetar förebyggande med god hygien i sina stallar.