bet · H901KU20 · 2022-06-07 00:00:00 — Försvarsmakten lämnade över en förteckning till ambassaden i över de personer som varit lokalt anställda av Försvarsmakten eller av kontrakterade företag. Av svaren framgår också att regeringen beslutade med anledning av en hemställan från Försvarsmakten att uppdra åt Försvarsmakten att t.o.m. lämna stöd med transportresurser för evakuering av personer och materiel från . inkom med en skrivelse till . I skrivelsen angavs bl.a. att myndigheten behövde samråda med om omfördelning av beslutade uttagningar inom årets vidarebosättningsprogram genom att ianspråkta och öka antalet platser inom akutkvoten. I ett regeringskanslibeslut besvarade begäran om samråd. I beslutet angavs bl.a. att () inte hade några invändningar emot den föreslagna omfördelningen. Att samråd skett med var en förutsättning för att skulle kunna besluta att tillfälligt ta bort 500-gränsen för akutplatser. Regeringens förankring av evakueringen med Regeringen gjorde bedömningen att det var viktigt att informera berörda utskott. Information lämnades enligt följande: – Information om lämnades till utrikesutskottet . – Information om hur regeringen arbetar med frågan om skydd för tolkarna i lämnades till socialförsäkringsutskottet . – Information om händelseutvecklingen i och om tolkar och lokalanställda lämnades till försvarsutskottet och utrikesutskottet . – Information om lämnades till försvarsutskottet och utrikesutskottet . Kontroller av de personer som lämnade I svaren anförs att det uppställdes krav på att giltigt svenskt pass eller afghanskt pass med giltigt svenskt uppehållstillstånd kunde uppvisas för att kunna resa med svenska transporter från . Kontroller skedde i den utsträckning som var möjligt i en stundtals kaotisk situation. De flesta svenska medborgare och personer med svenskt uppehållstillstånd som evakuerades fanns upptagna på och i Kabuls lista över personer i med anknytning till . Det anförs också att för de skyddsbehövande afghaner som kom i fråga för vidarebosättning uppställdes krav på att ett av utfärdat intyg kunde uppvisas. Intygen utfärdades av () på grundval av uppgifter från ambassaden i och . fick löpande uppgifter från om vilka personer som var aktuella för vidarebosättning i genom kvotflyktingsystemet för att kunna ställa ut intyg som möjliggjorde dessa personers utresa från . Identifiering och kontroll av de evakuerades handlingar skedde vid inpassering till flygplatsen i och vid ytterligare två tillfällen inne på flygplatsen. Kontrollerna utfördes av utsänd personal från . hade stöd av Myndigheten för samhällsskydd och beredskaps stödstyrka vid insatsen på Kabuls flygplats. I stödstyrkan ingick två svenska poliser. Identitets- och säkerhetskontroller gjordes slutligen inom ramen för svensk gränskontroll av gränspolisen på . Kontroll av identitetshandlingar gjordes även av personal i de fall de fanns närvarande på transitorterna. För personer som kom i fråga för vidarebosättning gjorde Säkerhetspolisen i varje enskilt fall en bedömning av säkerhetsaspekterna. Kontakter med ambassaden i I svaren anges att regelbundet mottar rapporter från svenska beskickningar i vilkas uppdrag det bl.a. ingår att följa utvecklingen i verksamhetslandet. Ambassaden i skickade flera rapporter t.o.m. . Innehållet i dessa rapporter analyserades i och utgjorde en viktig del av det underlag som låg till grund för olika beslut och åtgärder med anledning av situationen i . Ambassadrapporterna med beskrivning av säkerhetsläget var t.ex. viktiga i arbetet med att bedöma riskbilden för ambassaden i och dess medarbetare, vidta behövliga säkerhetsåtgärder och anpassa ambassadens beredskap. Av svaren framgår att ambassadören i en rapport från ambassaden i som inkom till beskrev en oro för de lokalanställdas situation om ambassaden skulle tvingas stänga. har haft en dialog med ambassadören under hela förloppet. Då har bl.a. de frågor som berörs i rapporten behandlats. Kontakter med Försvarsmakten m.m. Av svaren framgår att några framställningar till regeringen från Försvarsmakten eller någon annan myndighet med önskemål om att olika kategorier av lokalanställda i borde beredas möjlighet att komma till har inte, såvitt kunnat utredas, kommit in till t.o.m. . hade, såvitt kunnat utredas, inte några kontakter med Försvarsmakten om att det borde skapas någon form av asylprogram för tolkar eller andra lokalanställda som arbetade för Försvarsmakten i . Vidare anförs i svaren att och Försvarsmakten säkerställde en hantering av frågan inom ramen för gällande regelverk för att möjliggöra en individuell prövning när det gällde tolkar och andra lokalanställda som bistått den svenska styrkan i och som bedömdes ha ett stöd- eller skyddsbehov. Det framgår också av svaren att , såvitt kunnat utredas, inte hade några kontakter med Försvarsmakten om behovet av att evakuera tolkar eller andra lokalanställda vid i Afghanistanunder perioden –. Som framgår ovan hölls det löpande arbetsmöten mellan berörda myndigheter. fördes även en kontinuerlig dialog med ömsesidiga kontakter mellan Försvarsdepartementet och Försvarsmakten. Dialogen rörde Försvarsmaktens samverkan med andra berörda myndigheter samt förutsättningarna för myndigheten att bistå dem. Några handlingar från dessa kontakter har inte identifierats i . I sitt uttalande om att det kunde vara ett brott mot grundlagen att agera för tolkarna i åsyftade bestämmelsen i 12 kap. 2 § regeringsformen. Enligt bestämmelsen är regeringen och förhindrade att bestämma hur en förvaltningsmyndighet, såsom , i ett särskilt fall ska besluta i ett ärende som rör myndighetsutövning mot en enskild eller som rör tillämpningen av lag. Uttalandet om att det skulle röra sig om tusentals personer föranleddes av ett förslag till utskottsinitiativ från . inkom ett e-postmeddelande från (M) och (M) till med förslaget till utskottsinitiativ som bilaga. E-postmeddelandet var ställt till statsråden och . I e-postmeddelandet uppmanades regeringen att agera för att skydda tolkar och andra lokalanställda i . E-postmeddelandet diariefördes hos . När e-postmeddelandet inkom hade ett arbete redan inletts inom och av berörda myndigheter med anledning av situationen i . E-postmeddelandet föranledde därför inte några ytterligare åtgärder. E-postmeddelandet och förslaget till utskottsinitiativ har bifogats svarspromemorian från . I svarspromemoriorna anges att förslaget till utskottsinitiativ gick ut på att skulle ge skydd åt alla som arbetat för under , inklusive deras familjer. Vidare anges att hävdade att det bara skulle handla om 10–15 tolkar. Statsrådet påpekade att förslag innebar att det i själva verket skulle röra sig om en mycket större grupp. Det framgår av uttalandet att det inte var fråga om någon exakt beräkning. Utskottet genomförde en utfrågning med försvarsminister (bilaga B7). Vid utfrågningen anförde bl.a. följande. Den lokalanställda personalen har varit ytterst värdefull och avgörande för genomförandet av Försvarsmaktens uppdrag under insatsen i . i samband med att Isaf-insatsen avslutades genomförde Försvarsmakten tillsammans med ett gediget arbete med vidarebosättning av skyddsbehövande tolkar och andra lokalanställda. Försvarsmakten gav då stöd till ansvariga myndigheter inom ramen för tillämpning av kvotflyktingsystemet. Efter att Isaf-insatsen avslutades hade Försvarsmakten inte någon egen lokalanställd personal i . Under RSM-insatsen tillhandahöll annan stat stöd i form av tolkar eller annan lokalanställd personal till Försvarsmakten. Säkerhetsläget i försämrades kraftigt till följd av talibanernas offensiv och snabba övertagande av landet . Den negativa utvecklingen, särskilt under den senare delen av offensiven, eskalerade hastigt och gick mycket snabbare än vad de flesta bedömare hade förutsett. Med anledning av den allvarliga situationen inleddes ett intensivt arbete med frågan om att kunna bereda skydd i för bl.a. lokalanställd personal i . inleddes ett arbete inom när det gällde förutsättningarna för detta. inkom med en begäran till avseende möjligheten att tillämpa regelverket för vidarebosättning avseende lokalanställda afghanska medborgare vid ambassaden och Försvarsmakten. beslutade regeringen i frågan, och överlämnade även Försvarsmakten en förteckning över tidigare lokalanställda till ambassaden i . Förteckningen kvalitetssäkrades därefter löpande. är den myndighet som är ansvarig för ärenden om internationellt skydd och den myndighet som prövar frågor om uppehållstillstånd. Inom ramen för myndighetssamverkan bistod Försvarsmakten och ambassaden i . För att möjliggöra evakueringen beslutade regeringen att ge Försvarsmakten i uppdrag att stödja ambassaden i och med transportresurser för evakuering av personer och materiel från . Försvarsmakten bidrog med ett brett stöd i evakueringsinsatsen. Förutom transporter inkluderade stödet bistånd med logistik, koordinering med andra länder och stöd med att boka civila hemtransporter från regionen. Försvarsmaktens insats var en förutsättning för att svenska lokalanställda och andra med evakueringsbehov kunde flygas ut ur . Den svenska evakueringsinsatsen avslutades . Drygt 1 100 personer hade då evakuerats från . Försvarsmakten bistod dessutom andra stater och internationella organisationer med transportresurser. När det gällde Försvarsmaktens tidigare lokalanställda genomförde Försvarsmakten ett arbete tillsammans med för att vidarebosätta skyddsbehövande tolkar och andra lokalanställda i samband med att Natos dåvarande insats Isaf avslutades. Då gav Försvarsmakten stöd till ansvariga myndigheter inom ramen för tillämpning av kvotflyktingsystemet. Utskottet genomförde en utfrågning (delvis sluten) med utrikesminister (bilaga B9). Vid utfrågningen anförde bl.a. följande. försämrades säkerhetsläget i snabbt. På kollapsade den demokratiskt valda regimen, och talibanrörelsen tog makten. En intensiv evakueringsinsats genomfördes mellan den 15 och . Arbetet skedde genom samarbete mellan , ambassader i regionen, Försvarsmakten, och andra myndigheter. Drygt 1 100 personer omfattades av insatsen. Det operativa arbetet inleddes med fokus på säkerhet för och evakuering av utsänd ambassadpersonal enligt den fastställda planen för stängning och evakuering. Evakueringen gick utomordentligt snabbt. efter beslut om stängning befann sig samtlig svensk personal i säkerhet i . hade de lämnat landet. flyttades ambassadens verksamhet till UD i . Evakueringen skedde på uppmaning av säkerhetsansvariga vid . Uppmaningen omfattade enbart utsänd personal. Vidare anförde att evakueringsarbetet inte uteslutande omfattade svenskar utan även ett stort antal skyddsbehövande utländska medborgare, inklusive lokalanställda. När det gällde frågan om vilka formella möjligheter och skyldigheter det har funnits för regeringen och att agera för att lokalanställda och tidigare lokalanställda vid svenska myndigheter i skulle komma till framhöll att det var viktigt att komma ihåg att ingen av dessa personer vid processens början hade viseringar eller uppehållstillstånd och därför, enligt gällande lagstiftning, inte heller rätt att inresa till . Ärendena om internationellt skydd och uppehållstillstånd prövas och beslutas av . Regeringen och är förhindrade enligt regeringsformen att bestämma hur förvaltningsmyndigheter ska besluta eller tillämpa lagen i enskilda ärenden. anförde att det grundläggande ansvaret för säkerhet och mänskliga rättigheter för lokalanställd personal, precis som för alla andra personer som befinner sig inom territoriet, ligger enligt folkrätten hos värdlandet. om diplomatiska förbindelser anger en skyldighet för värdlandet att möjliggöra evakuering av ambassadpersonal som inte är medborgare i landet. Något motsvarande rättsligt stöd finns inte för evakuering av värdlandets medborgare. Genom det regeringsbeslut och det regeringskanslibeslut som fattades möjliggjordes en större flexibilitet för att bereda skydd för skyddsbehövande personer, vilket bl.a. innefattade lokalanställda och tidigare lokalanställda vid ambassaden. Detta utgjorde som sagt ett avsteg från den rådande ordningen att värdlandet har ansvar för lokalt anställd personal men ansågs nödvändigt, eftersom det fanns ett särskilt intresse av att kunna bereda skydd till de personer som i det här specifika fallet bedömdes ha akuta skyddsbehov. När det gäller frågan om vilka identitets- eller säkerhetskontroller som gjordes av de personer som med svenskt stöd kunde lämna skedde det på flera sätt. För att få hjälp med utresa med svenska transporter från ställdes det krav på att giltigt svenskt pass eller afghanskt pass med giltigt svenskt uppehållstillstånd kunde visas upp. Kontrollen skedde i den utsträckning som var möjlig i den kaotisk situation. De flesta svenska medborgare och personer med svenskt uppehållstillstånd som evakuerades fanns upptagna på och i Kabuls lista över personer i med anknytning till . För de skyddsbehövande afghaner som kom i fråga för vidarebosättning ställdes krav på att de kunde visa upp ett intyg som utfärdats i . Vidare gjordes kontroller mot listor som hade upprättats av i i samråd med . När det gäller förankringen med anförde att regeringen bedömde att det var viktigt att informera berörda utskott. Det skedde vid ett antal tillfällen. underströk att hade en löpande dialog med ambassadören under hela förloppet, där uppgifter i en rapport från ambassaden i och andra rapporter behandlades, inte en och en utan i ett helhetsperspektiv. Frågor som rörde situationen för de lokalanställda vid ambassaden i var föremål för diskussioner inom . för talibanernas maktövertagande var arbetet långt framskridet. Planeringen fanns på plats, och UD hade chartrade flygplan klara för en ordnad transport ur landet för svenska medborgare och de personer som bedömde kunde få uppehållstillstånd för vidarebosättning. Detta var, som nämnt, en förutsättning för att de lokalanställda utländska medborgarna skulle ha rätt till inresa i . Vidare krävdes att förutsättningar för vidarebosättning tillfälligt ändrades, vilket också skedde genom regeringsbeslut . framhöll att vidarebosättningen av de utländska medborgarna från utgjorde en extraordinär händelse av väpnad konflikt, där har varit aktivt engagerat. Det var ett unikt avsteg från den rådande ordningen att det är värdlandet som har ansvaret för sina egna medborgare, inklusive för lokalt anställd personal. Efter att meddelat att de återstående amerikanska soldaterna skulle lämna försämrades säkerhetsläget i till följd av talibanernas offensiv och snabba övertagande av landet . kallade hem sin ambassadpersonal från . Det är utskottets bild att de flesta bedömare var eniga om att säkerhetsläget i skulle försämras allvarligt, även om det var svårt att bedöma hur fort det skulle ske. När det gäller tidpunkten för olika åtgärder noterar utskottet att i en nordisk krets diskuterade frågor om lokalanställda i . Därefter påbörjades diskussioner bl.a. mellan och ambassaden i för att undersöka förutsättningarna för att inom ramen för befintlig lagstiftning kunna bereda skydd och uppehållstillstånd i . Det finns dock inte några bestämmelser som ger regeringen eller möjlighet eller skyldighet att ge skydd åt personer som inte befinner sig i landet, utan sådana frågor prövas av . En evakuering av lokalt anställd och tidigare anställd afghansk personal förutsatte således medverkan av . Granskningen visar att deltog i diskussioner med och ambassaden i . Försåvitt utskottet kan bedöma hade varit oförhindrat att ta upp frågor om tolkar och andra lokalanställda med tidigare än vad som skedde. bör det noteras att det är värdlandet som har ansvaret för sina egna medborgare, inklusive för lokalt anställd personal. I granskningen har även uppmärksammats olika uttalanden av statsråd, däribland vad uttalat om dels förenligheten med grundlagen att agera för tolkarna, dels antalet personer som skulle kunna komma i fråga för att få skydd i vid en tillämpning av kvotflyktingsystemet. När det gäller uttalandet om att det sannolikt skulle strida mot regeringsformen att agera är det inte klarlagt vilket förslag från oppositionen utgick ifrån när han uttalade sig . Det förslag som skickades med e-post till bl.a. tog upp kvotflyktingsystemet och innehöll inte att regeringen skulle instruera en myndighet att ge enskilda personer asyl. När det gäller uttalandet om antalet personer som skulle beröras av förslaget konstateras att i sitt uttalande inbegrep en vidare grupp än den grupp som togs upp i förslaget. Sammantaget anser utskottet att uttalandena inte gav en rättvisande bild vare sig av de i sammanhanget relevanta konstitutionella förutsättningarna eller omfattningen av en eventuell evakuering. Utskottet vill framhålla vad det har uttalat om att det är angeläget statsråds uttalanden ger en så fullständig bild som möjligt av relevanta omständigheter. Slutligen noterar utskottet att regeringen har informerat berörda utskott om agerandet rörande tolkarna och andra lokalanställda. Granskningen ger i denna del inte anledning till något uttalande från utskottet. 2.6 Insynen i EU:s arbete mot skatteflykt I en anmälan till (dnr 894-2021/22), bilaga A2.6.1, begärs att utskottet granskar dåvarande finansminister agerande när det gäller insynen i uppförandekodgruppen för företagsbeskattning och hur agerandet förhåller sig till offentlighetsprincipen och . Enligt anmälan har krävt att vissa uppgifter inte ska protokollföras och att handlingar hos gruppen inte ska lämnas ut. I anmälan anförs att gruppen tar fram en lista över länder utanför EU som erbjuder skatteupplägg som anses vara skadliga. Hur gruppen avgör vilka som ska vara med på listan och varför EU-länder med liknande lagstiftning och regelverk inte finns med på listan hemlighålls, enligt anmälan. Till grund för granskningen har bl.a. legat en promemoria som upprättats inom , bilaga A2.6.2. I en artikel i uppges att regeringen har försökt stoppa insynen i EU:s arbete mot skatteparadis. Enligt artikeln har regeringen krävt att vissa dokument från uppförandekodgruppen inte ska lämnas ut och att vissa uppgifter inte ska protokollföras vid möten med gruppen. I artikeln uppges att kommissionen i ett e-postmeddelande vädjat till den att vissa dokument skulle lämnas ut i sin helhet. Enligt artikeln anförde i ett e-postmeddelande till kommissionen följande: ”kan inte gå med på att hela handlingen lämnas ut tillsammans med mötesprotokollen”. Vidare uppges att skrev till kommissionen att i fortsättningen skulle föredra att medlemsländers uttalanden och ställningstaganden helt och hållet hålls utanför protokollet eftersom det inte finns något ”övervägande allmänintresse av att sådan information lämnas ut.” Vidare framgår av artikeln att statssekreterare i en skriftlig kommentar till en fråga från tidningen om varför är emot allmänhetens insyn i arbetet i uppförandegruppen anfört följande: Att offentliggöra vad respektive medlemsstat har sagt kan skada EU:s relationer med tredje länder och i förlängningen hämma möjligheten till en öppen diskussion i gruppen. På en fråga från tidningen om varför inställning i skattefrågor är så känslig svarade statssekreteraren följande: Det är den inte. Däremot kan kritik av andra länders interna lagstiftning vara en oerhört känslig fråga från ett mellanstatligt perspektiv. antog rådet en resolution om en uppförandekod för företagsbeskattning[6]. Syftet med koden är att motverka skadlig skattekonkurrens inom bolagsskatteområdet. I resolutionen föreskrivs att rådet ska inrätta en grupp för att bedöma vilka skatteåtgärder som eventuellt ligger inom tillämpningsområdet för koden samt övervaka att upplysningar lämnas om dessa åtgärder. I rådets slutsatser bestämdes att gruppens arbete ska vara konfidentiellt[7]. Varje halvår rapporterar uppförandekodgruppen till rådet om sitt arbete under respektive ordförandeskap. Rapporten godkänns sedan av rådet. I ett pressmeddelande från rådet anförs att rådet anser att uppförandekodgruppens arbete bör göras mer synligt och att dess resultat, framför allt halvårsrapporterna, systematiskt bör göras tillgängligt för allmänheten. Vidare anges att rådet insisterar på att gruppens överläggningar ska vara sekretessbelagda för att skydda allmänintresset vad gäller medlemsstaternas ekonomiska politik, upprätthålla effektiviteten i bedömningsprocessen och motverka relaterade risker för aggressiv skatteplanering. I ett pressmeddelande uttrycker rådet en önskan om att underlätta tillgången till information om pågående och tidigare arbete i gruppen, inbegripet redan offentliggjorda dokument, t.ex. genom en särskild sida på rådets webbplats och genom att man i möjligaste mån offentliggör dokument om allmänna riktlinjer och slutliga beslut om enskilda åtgärder. Resolution om reviderad uppförandekod Vid möte väntades rådet godkänna en resolution om en reviderad uppförandekod för företagsbeskattning. En nyhet som föreslogs handlade om transparens. beslutar rådet vilka dokument som ska publiceras. I det reviderade mandatet föreslogs att slutliga dokument, som godkänts av rådet, alltid ska publiceras. Vidare föreslogs att ytterligare dokument ska offentliggöras när det är lämpligt. Ambitionen är att gruppen senast ska ta fram riktlinjer för vilka dokument som kan vara lämpliga att offentliggöra. I förslaget till svensk ståndpunkt inför mötet anfördes bl.a. att en viktig fråga var att stärka öppenheten och insynen i gruppens arbete. Vid EU-nämndens sammanträde anförde finansminister bl.a. att regeringen kunde ställa sig bakom resolutionen om en ny uppförandekod i enlighet med den ståndpunkt som förankrats i skatteutskottet dagen före (uppteckningar vid sammanträde 2021/22:16). I ett underlag som regeringen gett in till skatteutskottet inför en överläggning anfördes bl.a. att en viktig fråga var att stärka öppenheten och insynen i gruppens arbete (skatteutskottets prot. 2021/22:10). I rådets slutsatser från mötet nämns inte frågan om transparens särskilt. svarade dåvarande finansminister på en skriftlig fråga om han avsåg att verka för att göra arbetet med att genomföra EU:s uppförandekod mer öppet för allmänheten (fr. 2006/07:1303). I svaret anfördes bl.a. följande: Rådet och medlemsstaternas i rådet församlade regeringars företrädare antog en resolution om en uppförandekod för företagsbeskattning. I rådets slutsatser bestämdes att gruppens arbete ska vara konfidentiellt. Uppförandekoden innebär ett politiskt åtagande och påverkar följaktligen inte vare sig medlemsstaternas rättigheter och skyldigheter eller medlemsstaternas och gemenskapens respektive behörighet enligt fördraget. Uppförandekodgruppen ska regelbundet upprätta rapporter om de åtgärder som bedöms. Dessa rapporter ska översändas till rådet för diskussion och ska, om rådet bedömer det vara lämpligt, offentliggöras. Jag bedömer att den nuvarande ordningen är lämplig. I artikel 1 andra stycket i fördraget om Europeiska unionen stadfästs principen om öppenhet genom att det anges att fördraget markerar en ny fas i processen för att skapa en allt fastare sammanslutning mellan de europeiska folken, där besluten ska fattas så öppet och så nära medborgarna som möjligt. Enligt artikel 2 i förordningen om allmänhetens tillgång till , rådets och kommissionens handlingar[8] gäller som huvudregel att varje unionsmedborgare och varje fysisk eller juridisk person som är bosatt eller har sitt säte i en medlemsstat ska ha rätt till tillgång till institutionernas handlingar, med beaktande av de principer, villkor och gränser som fastställs i förordningen. I artikel 4 finns olika undantag från detta, t.ex. anges i artikel 4.3 andra stycket att tillgång till en handling som innehåller yttranden för internt bruk och som är en del av överläggningar och inledande samråd inom den berörda institutionen ska vägras även efter det att beslutet fattats, om utlämnande av handlingen allvarligt skulle undergräva institutionens beslutsförfarande, om det inte finns ett övervägande allmänintresse av utlämnandet. Inom svensk offentlig förvaltning gäller en offentlighetsprincip.