bet · H901KU20 · 2022-06-07 00:00:00 — I anmälan anges också att kallades in sent, efter att fallit och talibanerna de facto tagit över landet, trots att tidigt hade krävt att den skulle sammankallas. Till grund för granskningen har legat bl.a. promemorior som upprättats inom , och Försvarsdepartementet, bilaga A2.5.2–4. Utskottet höll en utfrågning med försvarsminister , bilaga B7, och en utfrågning med utrikesminister , bilaga B9. Enligt 1 kap. 6 § regeringsformen styr regeringen riket och är ansvarig inför . Domstolar samt förvaltningsmyndigheter och andra som fullgör offentliga förvaltningsuppgifter ska enligt 1 kap. 9 § regeringsformen i sin verksamhet beakta allas likhet inför lagen samt iaktta saklighet och opartiskhet. Av 6 kap. 1 § regeringsformen framgår att det ska finnas ett regeringskansli för att bl.a. bereda regeringsärenden. Ärenden som avgörs av regeringen benämns regeringsärenden. Huvudregeln är att alla ärenden som inkommer till eller som initieras där är regeringsärenden. Beslutsformen är kollektiv. I princip gäller att systemet med ministerstyrelse i regeringsärenden är okänt för regeringsformen. Ett statsråd kan alltså inte på egen hand besluta i regeringsärenden. Ett undantag från nämnda huvudregel är s.k. regeringskansliärenden, vilka avgörs av ett enskilt statsråd. Statsrådet fattar då inte beslut i egenskap av medlem av regeringen utan som chef i . Enligt 12 kap. 1 § regeringsformen lyder en förvaltningsmyndighet under regeringen om myndigheten inte är lagd under . I regeringens styrande funktion ingår en skyldighet att leda den statliga förvaltningens verksamhet (prop. 1986/87:99 s. 25). Förvaltningsmyndigheterna står till regeringens förfogande i uppgiften att styra riket. Regeringen bär ett ansvar för att föreskrifter följs och för att den statliga sektorn fungerar i enlighet med intentioner. Med regeringens styrande funktioner följer, med vissa begränsningar, en rätt att ta initiativ och ge direktiv till förvaltningen. Sådana direktiv kan avse bl.a. allt generellt inriktat arbete inom en förvaltningsmyndighet, t.ex. planering, prioriteringar eller utredningsverksamhet samt hela det administrativa området, t.ex. vad gäller beslutsorgan, organisation eller rationaliseringar. Enligt 12 kap. 2 § regeringsformen får ingen myndighet, inte heller eller en kommuns beslutande organ, bestämma hur en förvaltningsmyndighet i ett särskilt fall ska besluta i ett ärende som rör myndighetsutövning mot en enskild eller mot en kommun eller som rör tillämpningen av lag. Enligt 10 kap. 11 § regeringsformen ska regeringen fortlöpande hålla underrättad om de utrikespolitiska förhållanden som kan få betydelse för riket och överlägga med nämnden om dessa så ofta som det behövs. I alla utrikesärenden av större vikt ska regeringen före avgörandet överlägga med nämnden, om det kan ske. består enligt 10 kap. 12 § regeringsformen av talmannen samt nio andra ledamöter som väljer inom sig. sammanträder på kallelse av regeringen. Regeringen är skyldig att sammankalla nämnden om minst fyra av nämndens ledamöter begär överläggning i en viss fråga. Ordförande vid sammanträde med nämnden är statschefen eller, om han eller hon har förfall, statsministern. är ett rent samrådsorgan. Den fattar inga beslut. Enligt 5 kap. 1 § första stycket utlänningslagen (2005:716) gäller att flyktingar och alternativt skyddsbehövande som befinner sig i har rätt till uppehållstillstånd. Enligt 5 kap. 2 § utlänningslagen ska en utlänning som tagits emot i inom ramen för ett beslut som regeringen har meddelat om överföring av skyddsbehövande till (vidarebosättning) beviljas ett permanent uppehållstillstånd. Vidarebosättning är en av flyktingkommissariats (UNHCR) lösningar för flyktingar och lokal integration i tredje land. Vidarebosättning innebär en överföring av flyktingar från ett tredjeland till ett organiserat mottagande i ett annat land där flyktingarna sedan får bosätta sig. Målet med vidarebosättning är att ge en varaktig lösning för personer som är i behov av skydd där ingen annan lösning finns att erbjuda, och att stödja de stora flyktingmottagande länderna i deras ansträngningar att bereda skydd till flyktingar och det tryck det skapar på ländernas infrastruktur, resurser och medborgare. I 5 kap. 2 § utlänningslagen föreskrivs en rätt till permanent uppehållstillstånd för utlänningar som inom ramen för flyktingkvoten har tagits emot här för vidarebosättning. har tagit emot flyktingar och andra skyddsbehövande för vidarebosättning här inom ramen för en av regeringen fastställd kvot, den s.k. flyktingkvoten. Mottagandet har normalt skett i samverkan med UNHCR. UNHCR presenterar de flyktingar som behöver vidarebosättas genom att skicka över personakter med dokumentation om varje person och familj till . räcker det underlaget för att ska kunna bedöma om personen kan få uppehållstillstånd som flykting eller skyddsbehövande enligt den svenska utlänningslagen. gör också resor till olika länder för att genomföra personliga utredningar och intervjuer med personer som UNHCR har föreslagit ska tas ut som kvotflyktingar. Det kan exempelvis gälla en ny flyktinggrupp eller om behöver mer information än vad som framgår av UNHCR:s underlag. Beslut om vem som kan erbjudas uppehållstillstånd i baseras då på både de översända personakterna och intervjuerna. Endast personer som är flyktingar eller alternativt skyddsbehövande enligt utlänningslagen får uppehållstillstånd. Tillstånden för kvotflyktingar är permanenta. av dem som utreds inom ramen för flyktingkvoten får uppehållstillstånd i . Det inte är möjligt att ansöka om uppehållstillstånd som kvotflykting. Det är UNHCR eller svensk utlandsmyndighet som kan föreslå personer för vidarebosättning. Vid presentationer för vidarebosättning ska särskilt uppmärksammas utsatta minoriteter, kvinnor och barn. Prövningen sker självständigt av enligt utlänningslagens regler, efter hörande av Säkerhetspolisen. Det handlar om individuell prövning utifrån bedömning av skyddsbehov enligt utlänningslagens bestämmelser. I Säkerhetspolisens uppdrag ingår att förhindra att personer som är eller kan bli ett säkerhetshot mot uppehåller sig eller etablerar sig i landet. Som ett led i arbetet är Säkerhetspolisen remissinstans till i utlänningsärenden. Säkerhetspolisen kan även ansöka hos om att en person ska utvisas. Det anges på regeringens webbplats att det inte finns någon möjlighet för regeringen att fatta beslut om uppehållstillstånd och vidarebosättning. Den ansvarige myndigheten fattar beslut i det enskilda ärendet och tillämpar därvid utlänningslagens bestämmelser. insats i inleddes /2002, då med styrkebidrag till Isaf, Assistance Force. 2006 tog över ledarskapet för Provincial Reconstruction Team (PRT) Mazar-e med säkerhetsansvar för fyra provinser i norra . Som mest ingick ca 1 000 svenska soldater och officerare i styrkan och omfattade även det finska bidraget, och totalt arbetade fler än 7 000 personer på den svenska basen , då basen lämnades över till den afghanska staten. bestod det svenska bidraget av ca 50 personer, de flesta grupperade på basen . Nato-insatsen Resolute Support Mission (RSM) inleddes i samband med att Isaf upphörde. bidrag till den internationella militära insatsen Isaf i pågick . När insatsen övergick till Resolute Support Mission (RSM) 2015 deltog från starten t.o.m. , då den sista svenska truppen lämnade landet. Efter finns ingen svensk militär närvaro i . den 14–skickade en begäran till regeringen om att tillfälligt ändra reglerna i kvotflyktingsystemet för att möjliggöra för att snabbt ge berörda personer i skydd. En förutsättning är i normalfallet att de som ska vidarebosättas ska befinna sig i tredje land. Ändringen som begärde skulle innebära att personerna som skulle vidarebosättas inte behövde befinna sig i tredje land för att kunna få skydd enligt kvotsystemet. Av ett pressmeddelande från framgår att regeringen beslutade, på begäran av , bl.a. att tillfälligt ta bort kravet på att man måste befinna sig i tredje land för att kunna vidarebosättas. Det innebar att kunde besluta om vidarebosättning så snart personer hade lämnat . I pressmeddelandet anförs att , och i arbetat intensivt med frågan om att kunna föra ut både svensk personal och lokalt anställd afghansk personal och deras familjer ut ur med anledning av det snabbt försämrade säkerhetsläget i . Det regelverk har för vidarebosättning av flyktingar kan användas, det s.k. kvotflyktingsystemet. Genom de ändringar som regeringen fattade beslut om bereddes möjlighet att detta regelverk kunde användas för att ge skydd åt nuvarande och tidigare lokalanställda samt deras familjer. Enligt pressmeddelandet togs 500-gränsen för akutplatser inom ramen för kvotflyktingsystemet tillfälligt bort genom ett Regeringskanslibeslut för att ge utrymme åt att besluta om de platser som behövdes. I pressmeddelandet anförs att enligt gällande regler kan svenska utlandsmyndigheter föreslå vilka enskilda individer som kan komma ifråga för vidarebosättning. På angavs att myndighetens personal tagit emot de lokalanställda och deras familjer på de platser där flygen från mellanlandar, och därefter vid myndighetens ankomstcenter på . personal prövar de lokalanställdas och deras familjers ärenden inom ramen för den svenska flyktingkvoten. Även Säkerhetspolisen kontrollerar ärendena i samband med detta. angavs på webbplats att säkerhetssituationen i hade förändrats efter att talibanrörelsen tagit kontroll över landet. Ett stort antal lokalanställda på ambassaden och deras familjer, svenska medborgare och personer med svenskt uppehållstillstånd som befunnit sig i hade flugits till . roll var att evakuera dem som skulle överföras som kvotflyktingar, däribland de lokalanställda med familj. Vidare anfördes på webbplats när det gällde arbetet med att föreslå individer för vidarebosättning i , dvs. kvotflyktingar, att inte har någon initiativrätt. I stället är det en svensk ambassad eller UNHCR som presenterar ärenden för . Så fungerade det även i detta fall. På angav Försvarsmaktens kommunikationsdirektör följande[5]: Med anledning av diskussionen i media angående tolkarna i vill jag klargöra några saker. Den lokalanställda personal Försvarsmakten haft under insatsen i har varit väldigt värdefull. Vi har jobbat nära tillsammans i operationer och de har varit ovärderliga för att lösa våra uppgifter. I samband med att den multinationella insatsen Isaf avslutades erhöll anställda tolkar och vakter stöd på plats eller beviljat uppehållstillstånd. Totalt var det 69 personer (anställda och anhöriga) som då kom till . Efter att Isaf-insatsen avslutats och övergick till Resolute Support Mission har inte haft några egna lokalanställda tolkar utan har använt tolkresurser anställda av bland annat . Resolute Support Mission avslutades och den sista svenska personalen lämnade senare samma månad. Försvarsmakten har under hela insatsperioden vidtagit åtgärder för att trygga säkerheten för de personer som jobbat för oss i . Det har handlat om stöd till civil återgång, re-location och studier i annat land. I de fall där det inte varit möjligt att trygga personernas säkerhet har vi samverkat med för att överföra dem till . Myndigheten har lämnat över en förteckning till över de personer som varit lokalt anställda av Försvarsmakten eller av kontrakterade företag. Försvarsmakten är också beredd att understödja utrikesmyndigheterna med transporter. angavs på Försvarsmaktens webbplats att Försvarsmakten från starten av insatserna i har använt sig av tolkar och annan lokalanställd personal. Dessa har under sin tjänstgöringstid kontinuerligt säkerhetsprövats i syfte att utreda om det förelåg ett säkerhetshot mot Försvarsmaktens verksamhet. har tolkar och lokalanställd personal i huvudsak tillhandahållits via kontraktorer som har ombesörjt rekrytering och anställning. Vidare anges att Försvarsmakten känner ett ansvar för tidigare lokalanställd personal som i flera fall tjänstgjort tillsammans med Försvarsmaktens förbandsbidrag. Försvarsmakten har därför ytterligare förfinat sammanställningen av det arbetsunderlag som lämnades till ambassaden i tidigare . Myndigheten har även samverkat med avseende afghanska medborgare som tjänstgjort hos det svenska förbandsbidraget. Vidare angavs att Försvarsmakten enbart skötte transporterna och säkerheten på och kring flygplanen. Personkontrollerna sköttes av UD- och ambassadpersonal samt . I bilaga A2.5.5 finns en sammanställning över olika händelser i och beslut m.m. i . besvarade försvarsminister en skriftlig fråga om hanteringen av afghanska tolkar (fr. 2020/21:3472). I svaret anförde bl.a. följande: Med anledning av den försämrade säkerhetsutvecklingen i har Försvarsdepartementet haft en dialog med Försvarsmakten. Försvarsmakten har genomfört ett brett arbete med inventering av tidigare lokalanställda och en förteckning över före detta lokalanställda överlämnades till i för vidare hantering. Ambassaden, med stöd av Försvarsmakten, har systematiskt gått igenom den information som finns i förteckningen. Jämförelser har gjorts med annan information som inkommit till ambassaden samt till Försvarsmakten. Bedömningen är att kvalitetssäkringsarbetet kommer att fortsätta även efter det att evakueringen är genomförd. Regeringen beslutade om ett uppdrag till Försvarsmakten att stödja ambassaden och med transportresurser. Försvarsmakten har genomfört flygverksamhet med egna flygresurser som stöd till evakuering. har den strategiska transportflygresursen C-17 nyttjats i samarbete med andra länder. när den svenska evakueringsinsatsen avslutades hade 1 100 personer evakuerats. När det gäller Försvarsmaktens tidigare lokalanställda utförde ett arbete tillsammans med Försvarsmakten med att vidarebosätta skyddsbehövande tolkar och andra lokalanställda, i samband med att Natos dåvarande insats ISAF avslutades. Försvarsmakten gav då stöd till ansvariga myndigheter inom ramen för tillämpning av kvotflyktingsystemet. Efter genomförd säkerhetsprövning lämnade Försvarsmakten underlag till ambassaden i för vidare hantering. Baserat på dessa underlag fick närmare 70 personer – lokalanställd personal och anhöriga – uppehållstillstånd för vidarebosättning i . Försvarsmakten vidtog även åtgärder för personer som 2014 jobbade för Försvarsmakten i och som inte fick uppehållstillstånd. Det handlade om stöd till civil återgång, omlokalisering och studier i annat land. Jag kan därmed konstatera att Försvarsmakten även tog ansvar för att ge stöd till de lokalanställda. Justitie- och migrationsminister besvarade en skriftlig fråga om hans uttalande om att det kunnat röra sig om kanske tiotusen lokalanställda som skulle få hjälp och skydd i (fr. 2020/21:3437). Han anförde bl.a. följande i svaret: Det uttalande som refererar till avser min kommentar på förslag om utskottsinitiativ. Förslaget gick ut på att skulle ge skydd åt alla som arbetat för under , inklusive deras familjer. hävdade att det bara skulle handla om 10–15 tolkar, men jag påpekade att det i själva verket skulle röra sig om en mycket större grupp. Det var alltså förslag på utskottsinitiativ som låg till grund för min kommentar. Utrikesminister besvarade en skriftlig fråga om kontrollen av evakuerade från (fr. 2021/22:52). Som svar anförde bl.a. följande: Under evakueringen från genomförde personal kontroller på Kabuls flygplats som innefattat att personer som omfattas av lagen om konsulärt ekonomiskt bistånd varit tvungna att uppvisa giltigt svenskt pass eller afghanska pass med giltigt uppehållstillstånd för att få resa med någon av de svenska transporterna. har därtill bistått i arbetet på Kabuls flygplats. Ytterligare säkerhetskontroller skedde vid anslutningsflygplatser och slutligen på . Evakueringen från har även omfattat tidigare lokalanställda på i , vissa personer med särskilda skyddsskäl som främjat mänskliga rättigheter i och tidigare anställda i Försvarsmakten. Dessa kategorier av personer erbjöds evakuering för vidarebosättning till inom ramen för flyktingkvot. Personer som skulle vidarebosättas till kontrollerades i enlighet med listor på Kabuls flygplats. Särskilda mottagningsplatser upprättades i till närliggande länder där transiteringen av afghaner aktuella för vidarebosättning förbereddes av i samverkan med andra svenska myndigheter och med andra länders personal. Säkerhetspolisen har som sitt ordinarie uppdrag att genomföra en bedömning av säkerhetsaspekterna i varje enskilt fall vid uttagning för vidarebosättning av , så har skett även . På radios webbplats angavs att hade uppgett till Ekot att det antagligen vore ett brott mot grundlagen om regeringen skulle agera för tolkarna. I inslaget citerades vad skrivit i ett sms till Ekot. Citaten återges enligt följande: Om oppositionens förslag i praktiken skulle innebära att regeringen instruerar en myndighet att ge enskilda personer asyl, så skulle det sannolikt strida mot regeringsformens bestämmelser om att regeringen inte får lägga sig i enskilda ärenden. I motsats till många andra länder så har inte ministerstyre. Om oppositionen vill gå vidare med ett utskottsinitiativ så är det därför rimligt att först yttrar sig. I en artikel i uppges att i ett e-postmeddelande till skrivit följande om ett förslag från : De vill nu att samtliga afghaner som arbetat för i under ska erbjudas skydd i , inklusive deras familjer. Det skulle röra sig om tusentals, ja kanske 10 000 personer. granskade utskottet ett uttalande från dåvarande migrationsministern om uppehållstillstånd för lokalanställda tolkar i (bet. 2016/17:KU20 s. 362 f.). I granskningsanmälan hade uppmärksammats att den dåvarande migrationsministern hade uttalat sig om huruvida en person som varit anställd av svenska staten skulle få en förmånligare behandling än en person som inte varit det. I sitt ställningstagande anförde utskottet att uttalandet syntes ge uttryck för den generella uppfattningen, att ansökningar om uppehållstillstånd prövas utifrån den enskildes skyddsbehov. noterade utskottet att det pågick en diskussion om just de afghanska tolkarnas situation och möjlighet att få uppehållstillstånd i . Utskottet anförde att ett statsråd måste iaktta viss försiktighet när det gäller uttalanden som tar sikte på myndighetsutövning mot enskilda eller tillämpning av lag. Den aktuella frågan kom att lösas genom en ordning som uttalandet inte berörde. Det var enligt utskottet självklart angeläget att statsråds uttalanden ger en så fullständig bild som möjligt av relevanta omständigheter. Utskottet har vid olika tillfällen gjort uttalanden om betydelsen av att ett regeringsbeslut eller ett statsråds handlande legat i linje med av fastlagd eller i förankrad politik. genomförde utskottet en granskning av regeringens information till och överläggning med –2014 (bet. 2015/16:KU10 s. 137 f.). Syftet var att få en bild av vilka typer av frågor som behandlats i och om det gick att se några förändringar . En översiktlig genomgång gjordes av protokoll från granskade perioden. I sitt ställningstagande anförde utskottet följande: I regeringsformen föreskrivs att regeringen fortlöpande ska hålla underrättad om de utrikespolitiska förhållanden som kan få betydelse för riket och överlägga med nämnden om dessa så ofta som det behövs samt att regeringen i alla utrikesärenden av större vikt ska överlägga med nämnden före avgörandet, om det kan ske. Under de som omfattas av granskningen (1990–2014) har såväl antalet sammanträden i som en del av vad som behandlats där varierat. I granskningen har utskottet kunnat iaktta en viss tendens som går i riktning mot att olika ämnen, snarare än vissa situationer i sig, behandlas i . Ett exempel på detta är att tidigare brukade behandla en samlad instruktion för hela FN:s generalförsamlings kommande möte; så sker inte längre. Däremot kan det förekomma att ämnen som behandlas i instruktioner till tas upp i . Vidare ger granskningen intryck av att händelser och utvecklingen i vår omvärld påverkar vad som behandlas i . Händelser och utvecklingen i vår omvärld förefaller även kunna ha betydelse för sammanträdesfrekvensen i . Även det sammanhang i vilket fungerar ser ut att kunna inverka på antalet sammanträden. Utskottet har iakttagit en viss minskning av antalet sammanträden i . En bidragande faktor till detta kan vara medlemskap i unionen (EU) och det regelbundna samrådet mellan regeringen och . Vidare lämnar företrädare för regeringen regelbundet information i utrikesutskottet inför möten i rådet för utrikes frågor. Utskottet framhöll det angelägna i att bl.a. strategiska diskussioner om viktiga utrikespolitiska frågor och händelser, liksom säkerhetspolitiska frågor, äger rum på en konstitutionellt och politiskt sett hög nivå. Utskottet framhöll också att det var av stor betydelse för att roll och betydelse inte ska riskera att urvattnas, att utrikesärenden av större vikt blir föremål för överläggning innan beslut fattas. Utskottet har genom skrivelser som sänts till begärt svar på ett antal frågor. Som svar överlämnades promemorior som upprättats inom , och Försvarsdepartementet (bilaga A2.5.2–4). Regeringens möjligheter och skyldigheter att agera I svaren anförs att det inte finns några bestämmelser i utlänningslagen eller annan författning som ger regeringen eller möjlighet eller skyldighet att ge skydd åt personer som inte befinner sig i landet. Ärenden om internationellt skydd prövas av . Regeringen och är förhindrade enligt regeringsformen att bestämma hur domstolar eller förvaltningsmyndigheter ska besluta eller tillämpa lag i enskilda mål eller ärenden. Vidare anförs att ansvarar för beslut om uppehållstillstånd och vidarebosättning. Uttagning för vidarebosättning sker i samarbete med UNHCR. Regeringen kan dock reglera de övergripande förutsättningarna för vidarebosättning. För de kategorier av personer som evakuerades till för vidarebosättning bedömde det individuella skyddsbehovet enligt utlänningslagens bestämmelser och beslutade om uppehållstillstånd. Denna process inleddes efter att ambassaden i föreslagit personerna till som kvotflyktingar. I svaren anförs också att evakueringen i utgör ett avsteg från den rådande ordningen att värdlandet har ansvar för lokalt anställd personal. Åtgärder som vidtagits av regeringen eller Av svaren framgår att deltog vid ett möte i nordisk krets där frågan om lokalanställda vid de nordiska ambassaderna diskuterades. påbörjades diskussioner mellan och och mellan och ambassaden i om att undersöka förutsättningarna för att inom ramen för befintlig lagstiftning kunna bereda skydd och uppehållstillstånd i till afghanska medborgare som var eller tidigare hade varit lokalanställda vid svenska myndigheter och dessa personers familjemedlemmar. deltog i flera samtal inom EU och i nordisk krets om lokalanställda vid ambassaderna och personer knutna till den internationella militära insatsen. fördes diskussioner mellan ambassaden i , och om möjligheten att bereda skydd genom vidarebosättningssystemet. I svaren anförs att det inte har gått att klarlägga om det förekommit några möten eller diskussioner mellan och om de lokalanställdas situation före . Vidare framgår av svaren att det hölls löpande arbetsmöten mellan berörda myndigheter under . Det skedde i olika konstellationer mellan ambassaden i , , och samt Försvarsmakten och Försvarsdepartementet. När händelseutvecklingen i hastigt försämrades intensifierades arbetet. inkom med en begäran till avseende möjligheten att tillämpa regelverket för att genomföra en akut vidarebosättningsinsats gällande lokalanställda afghanska medborgare vid ambassaden och Försvarsmakten. Regeringen fattade ett beslut om att ta bort kravet på att man måste befinna sig i tredje land för att kunna vidarebosättas. Detta möjliggjorde den akuta insatsen för att bereda skydd för tidigare lokalanställda på i , tidigare lokalanställda i Försvarsmakten och vissa personer med särskilda skyddsskäl som främjat mänskliga rättigheter i .