bet · H901NU29 · 2022-06-16 00:00:00 — Förnybar energi definieras i förnybartdirektivet, (EU) 2018/2001, som ”energi från förnybara, icke-fossila energikällor, nämligen vindenergi, solenergi (termisk solenergi och fotovoltaisk solenergi) och geotermisk energi, omgivningsenergi, tidvattensenergi, vågenergi och annan havsenergi, vattenkraft, biomassa, deponigas, gas från avloppsreningsverk samt biogas”. Fossil energi är väldefinierat som energi från fossila bränslen. Förnybartdirektivet och i princip all övrig EU-lagstiftning delar sedan in energislagen i just fossila eller förnybara. menar dock att detta inte är en heltäckande indelning, då kärnenergin inte inkluderas. Den ses som varken fossil eller förnybar. Det är inte alls ovanligt att det i EU-dokument behövs en gruppering av alla icke-fossila, eller fossilfria, energislag. Det begrepp som då används är förnybar i motsats till fossil i linje med synsättet i förnybartdirektivet. Detta innebär att lagstiftningen allt som oftast är ofysikalisk, eftersom även kärnenergin är icke-fossil. Enligt mening har synsättet och definitionerna i förnybartdirektivet mycket långtgående effekter på EU-lagstiftningen. De blir styrande för EU:s hela klimatarbete, som blir ineffektivt genom att ett av de mest kraftfulla klimatverktygen är exkluderat ur lagstiftningen. Ett än större problem enligt mening är att direktivets exkludering av kärnenergin också blir styrande för vilka energislag medlemsstaterna kan välja att använda sig av. Det krav på icke-fossil energi som är en naturlig del av klimatlagstiftningen blir i praktiken, på grund av förnybartdirektivets indelning, ett krav på förnybar energi i betydelsen sol, vind, vatten m.fl., snarare än ett krav på icke-fossil energi, vilket är det som enligt mening har relevans för klimatarbetet. anser att detta är i strid med artikel 194.2 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF-fördraget), som tydligt ger medlemsstaterna rätt att själva besluta om vilka energislag de använder. Det uppenbara sättet att göra något åt detta problem vore att genomföra en rad förändringar nu när förnybartdirektivet uppdateras så att det blir tydligt när det är icke-fossil energi som avses och när det är de förnybara energislagen som grupp som avses. I all lagstiftning där målet är minskad klimatpåverkan är det t.ex. uppenbart att det är icke-fossil energi, inklusive kärnenergi, som avses. anser därför att kommissionens förslag till uppdatering av förnybartdirektivet inte uppfyller kravet på subsidiaritet eftersom det är i strid med artikel 194.2 i EUF-fördraget. När det gäller direktivet om byggnaders energiprestanda vill anföra följande. menar att förslaget att alla nya offentliga och kommersiella byggnader med en användbar golvyta på mer än till , alla befintliga offentliga och kommersiella byggnader med en användbar golvyta på mer än till och alla nya bostadshus till ska förses med lämpliga solenergiinstallationer kommer att få långtgående tekniska konsekvenser för kraftsystemet. Särskilt kravet att praktiskt taget alla befintliga offentliga och kommersiella lokaler ska utrustas med solenergiinstallationer kommer att ge upphov till stora negativa konsekvenser. Kommissionens förslag skulle innebära en mycket snabb tillväxt av solenergi. Det mesta av detta skulle sannolikt bli solceller och en mindre del solvärme. All denna solelsproduktion skulle byggas ut helt utan hänsyn till kraftsystemets behov eller dess kapacitet att hantera stora volymer väderberoende elproduktion. Förutom de uppenbara tekniska utmaningarna och att ingen hänsyn över huvud taget tas i förslaget till samhällsekonomisk effektivitet anser att förslaget även i denna del står i strid med artikel 194.2 i EUF-fördraget som ger medlemsstaterna rätten att besluta över sin energimix. Kommissionens förslag till uppdatering av direktivet för byggnaders energiprestanda uppfyller därför enligt mening inte heller kravet på subsidiaritet. Sammantaget anser att kommissionens förslag därmed strider mot subsidiaritetsprincipen.