bet · H901KU20 · 2022-06-07 00:00:00 — Av uppgifter som företrädare för har lämnat till framgår att underlaget var en tjänstemannabeställning som ingick i ett pågående ärende att tillfälligt ändra , och att den typen av underlag inte brukar kommuniceras. När det gäller de kontakter som förevarit med SGU har företrädare för uppgett bl.a. följande till : – SGU ställde en fråga om att samordna kommunikation. Sådana här beställningar skickar vi ofta till myndigheter och i många fall är de helt ointressanta mediamässigt. Det gällde en beställning och inte ett regeringsuppdrag, vilket gjorde att vi inte såg ett behov av att kommunicera, säger . Inte heller anser att det framfördes ett önskemål om att hålla på publicering. – Mitt syfte med samtalet med kommunikationschefen var att förklara att när det gäller underhandsbeställningar så brukar inte kommunicera. Beslutet om myndighetens kommunikation ligger på myndigheten själv. Jag kan inte uttala mig vidare om hur de har tolkat det, säger . Regeringens styrning av förvaltningen Enligt 1 kap. 6 § regeringsformen styr regeringen riket och är ansvarig inför . De statliga förvaltningsmyndigheterna lyder enligt 12 kap. 1 § regeringsformen med några undantag under regeringen. I regeringens styrande funktion ingår en skyldighet att leda den statliga förvaltningens verksamhet. Detta sker bl.a. genom förordningar med myndighetsinstruktioner och regleringsbrev. har vidare i ett flertal tidigare granskningar påpekat att det i en fungerande statsapparat finns ett behov av informella kontakter mellan förvaltningsmyndigheter och samt att regeringens styrande funktion förutsätter att regeringen följer myndigheternas verksamhet och vid behov ser till att vidta de åtgärder som är nödvändiga från ett styrningsperspektiv. Utskottet har i sammanhanget också framhållit att det är väsentligt att informella kontakter inte går utöver den formella ramen för myndigheternas verksamhet och att dessa kontakter är mer inriktade på information än styrning samt att dokumentation av kontakter är en nödvändig förutsättning för en efterföljande kontroll (se t.ex. bet. 2012/13:KU10 s. 80 f., bet. 2015/16:KU10 s. 84 f. och bet. 2016/17:KU10 s. 104 f.). I 12 kap. 2 § regeringsformen finns en bestämmelse om förvaltningens självständighet. Den grundlagsreglerade självständigheten är begränsad till ärenden som rör myndighetsutövning mot en enskild eller mot en kommun eller som rör tillämpningen av lag. I dessa fall finns ett förbud för bl.a. regeringen att bestämma hur en förvaltningsmyndighet ska besluta i ett särskilt fall. I förarbetena till regeringsformen, i en beskrivning av vad som då var gällande rätt, anförs att förvaltningsmyndigheter kan sägas vara självständiga även när det inte är fråga om ärenden som rör myndighetsutövning eller tillämpningen av lag men där myndigheten utövar en särskild sakkunskap (prop. 1973:90 s. 393). Domstolar samt förvaltningsmyndigheter och andra som fullgör förvaltningsuppgifter ska enligt 1 kap. 9 § regeringsformen i sin verksamhet beakta allas likhet inför lagen samt iaktta saklighet och opartiskhet. Bestämmelsen innebär att förvaltningsorganen i sin verksamhet inte får låta sig vägledas av andra intressen än dem som de är satta att tillgodose och inte ta hänsyn till andra omständigheter än sådana som enligt gällande författningar får beaktas i ett ärende. Av 6 § tredje stycket myndighetsförordningen (2007:515) framgår att en myndighet ska tillhandahålla information om myndighetens verksamhet och följa sådana förhållanden utanför myndigheten som har betydelse för verksamheten. Vissa uttalanden av utskottet med anledning av granskningar av regeringens ansvar för och styrning av förvaltningen nämns ovan. Här kan också nämnas två ytterligare granskningar. granskade utskottet om ett uttalande av den dåvarande skolministern påverkat att dra tillbaka en rapport (bet. 2004/05:KU20 s. 204 f.). Utbildnings- och uppgav som svar på utskottets frågor bl.a. att departementet före rapportens planerade publicering fått viss muntlig underhandsinformation av tjänstemän vid . I departementet gjorde man därefter bedömningen att rapportens slutsatser på grund av ett antal metodfel kunde anses vara mindre tillförlitliga. generaldirektör ska i kontakter med departementet ha anfört att han inte stod bakom alla rapportens slutsatser. Skolministern fällde under en intervju i SVT kommentarer med innebörden att inte borde släppa rapporten. Rapporten drogs tillbaka , enligt för att den innehöll allvarliga metodfel och var att anse som ofärdigt arbetsmaterial. Utskottet hänvisade med anledning av granskningen till behovet av försiktighet när det gäller statsråds uttalanden, så att inte uttalanden kommer i konflikt med myndigheternas självständighet eller riskerar att uppfattas som direktiv till myndigheten, vilka i så fall ska beslutas av regeringen som kollektiv. granskade utskottet den dåvarande utbildningsministerns uppdrag till att genomföra en ny sammanställning av statistik. I en anmälan till utskottet hade det gjorts gällande att uppdraget lämnats efter det att det framkommit att redan genomförda analyser av tillgänglig statistik inte sammanfallit med utbildningsministerns och att han därför hade gett myndigheten i uppdrag att göra om arbetet. Som svar på utskottets frågor anförde att man hade funnit ett behov av ett uppdrag till att sammanställa, analysera och bedöma kunskapsutvecklingen i och att det var lämpligt att utforma uppdraget på det sätt som skett. Granskningen gav inte anledning till något uttalande från utskottets sida (bet. 2008/09:KU20 s. 295 f.). Genom en skrivelse till har utskottet begärt svar på vissa frågor. Utskottet fick en svarspromemoria jämte bilagor som är upprättad inom (bilaga A4.6.3). Av promemorian framgår i huvudsak följande. lämnade SGU till ett underlag om möjliga konsekvenser av att Cementas ansökan om fortsatt täktverksamhet i hade avvisats av Mark- och . bad SGU att inkomma med en komplettering av underlaget. hade tjänstemän från ett möte med bl.a. ställföreträdande generaldirektören för SGU. Vid mötet uppgav SGU att myndigheten planerade ett pressmeddelande i samband med att underlaget överlämnades. upplyste om att departementet för egen del inte hade för avsikt att kommunicera om underlaget och konstaterade att SGU själv avgör om och i så fall hur myndigheten ska kommunicera. Efter mötet mottog ett e-postmeddelande från den pressansvarige vid SGU. Meddelandet innehöll bl.a. en fråga om hade några egna planer för kommunikation om underlaget. kontaktade den ställföreträdande generaldirektören för SGU och upprepade vad departementet förmedlat vid det möte som hölls dagen innan. SGU återkopplade att myndigheten inte längre avsåg att publicera något pressmeddelande, utan i stället hade för avsikt att publicera underlaget på myndighetens webbplats. framförde inga synpunkter på detta. För att kunna förbereda svar på eventuella frågor om underlaget och bedöma om det fanns behov av kompletteringar, framförde senare under ett önskemål till SGU om att få ta del av underlaget före publiceringen. framhöll dock att det var upp till myndigheten att avgöra hur den ville gå vidare med publiceringen. har löpande hållit sig informerad om de åtgärder som vidtagits med anledning av den situation som uppstod till följd av att Cementas ansökan avvisades. Inom ramen för detta kan det ha nämnts för att tjänstemännen i bett SGU om en komplettering av det underlag som myndigheten lämnat till departementet. har dock inte haft någon kännedom om de samtal som förts angående kommunicering och publicering av det aktuella underlaget förrän dessa uppmärksammades i medierna. Enligt myndighetsförordningen ska myndigheterna tillhandahålla information om sin verksamhet. Varje myndighet avgör hur denna uppgift utförs, t.ex. om det finns skäl att aktivt informera om ett visst beslut eller en viss rapport som tagits fram inom myndigheten. Av e-post och de tjänsteanteckningar som har upprättats inom med anledning av kontakterna som förevarit med SGU framgår inte annat än att myndigheten har hört sig för om planer för kommunikation av SGU:s underlag samt efterfrågat koordinering i denna fråga. Utskottet vill i detta sammanhang framhålla att syftet med kontakter av detta slag aldrig kan vara att styra över myndigheternas informationsverksamhet. Granskningen ger inte anledning till något uttalande från utskottets sida. 4.7 Utrikeshandelsministerns uttalanden efter att en tillståndsansökan avvisats av en domstol I en anmälan till (dnr 815-2021/22), bilaga A4.7.1, begärs det att utskottet ska granska utrikeshandelsminister uttalanden gällande Mark- och beslut att avvisa Cementa AB:s ansökan om att bryta kalk på . Anmälaren anför att Mark- och i sitt beslut skrev att ”miljökonsekvensbeskrivningen även med gjorda kompletteringar är behäftad med så väsentliga brister att den inte kan utgöra grund för ett ställningstagande till verksamhetens inverkan på miljön”. Enligt anmälaren kommenterade utrikeshandelsminister situationen på en pressträff . Hon fick frågan om det var regeringens, Cementas eller någon annans ansvar att situationen hade uppstått. menade då att ”ord står mot ord”, i frågan om huruvida underlagen som Cementa hade med i sin miljökonsekvensbeskrivning var kompletta eller inte. Anmälaren hänvisar till 11 kap. 3 § regeringsformen där det stadgas att ingen myndighet, inte heller , får bestämma hur en domstol ska döma i det enskilda fallet eller hur en domstol i övrigt ska tillämpa en rättsregel i ett särskilt fall. Anmälaren anför vidare att statsrådet påstående att ”ord står mot ord” innebär att statsrådet de facto tar ställning emot domstolen och underminerar dess ställning. Ord står inte mot ord, domstolen har beslutat om vad som gäller. Mot den bakgrunden vill anmälaren att granskar statsrådet uttalanden gällande Mark- och beslut. Till grund för granskningen har legat bl.a. en promemoria som upprättats inom , bilaga A4.7.2. (Cementa) meddelades i deldom av , miljödomstolen (mål nr M 2334-09) ett tillstånd som medgav brytning av kalksten i två täkter i på . Domen innebar även att Cementa fick tillstånd till vattenverksamhet som bl.a. innebar att genom bortledning av uppkommande yt- och grundvatten avsänka grundvattennivån i täkterna. Tillståndet gällde till . Cementa ansökte om tillstånd till fortsatt och utökad täktverksamhet. , mark- och miljödomstolen, lämnade bolaget tillstånd till fortsatt och utökad täktverksamhet (mål nr M 7575-17). , i , , , Föreningen , Urbergsgruppen m.fl. överklagade tingsrätts dom. , och , avvisade i beslut Cementas tillståndsansökan (mål nr M 1579-20). Domstolen undanröjde i samma beslut tingsrätts dom i de delar som innebar att bolaget fick tillstånd. Den övergripande slutsats som låg till grund för avvisningsbeslutet formulerades på följande sätt av domstolen (domen s. 41): Mot bakgrund av de ovan redovisade bedömningarna anser Mark- och att miljökonsekvensbeskrivningen även med gjorda kompletteringar är behäftad med så väsentliga brister att den inte kan utgöra grund för ett ställningstagande till verksamhetens inverkan på miljön. Mark- och gör därför bedömningen att det föreligger ett processhinder för prövning av Cementas ansökan om tillstånd. Vid dessa bedömningar ska mark- och miljödomstolens dom undanröjas, utom såvitt avser prövningsavgift och rättegångskostnader, och Cementas tillståndsansökan avvisas. Cementa överklagade beslut till . beslutade att inte meddela prövningstillstånd i målet (mål nr T 4746-21), vilket medförde att Mark- och beslut stod fast. Uttalanden vid regeringens pressträff höll regeringen en pressträff där bl.a. utrikeshandelsminister medverkade. Av en , som bl.a. publicerades i med rubriken om Cementa: ”Det pågår ett intensivt arbete i frågan”, framgår att ska ha uttalat följande med anledning av Mark- och beslut att avvisa Cementas tillståndsansökan: – Det är klart att vi behöver cement i för att bygga vägar och bostäder. Det här är en väldigt viktig fråga för , som jag som enskilt statsråd eller någon annan i regeringen inte kan gå in och kommentera en rättsprocess. Men frågan är central för regeringen. Vems är ansvaret för att det har blivit så här? Är det regeringens, Cementas eller någon annans ansvar? – ska vi inte peka finger, nu måste vi hitta lösningar, säger . Hon hävdar att ”ord står mot ord” i frågan huruvida underlagen som Cementa hade med i sin miljökonsekvensbeskrivning var kompletta eller inte. I 11 kap. 3 § regeringsformen föreskrivs att ingen myndighet, inte heller , får bestämma hur en domstol ska döma i det enskilda fallet eller hur en domstol i övrigt ska tillämpa en rättsregel i ett särskilt fall. Genom bestämmelsen i 11 kap. 3 § regeringsformen slås det fast att domstolarna i sitt dömande endast ska styras av rättsregler och inte får påverkas av myndigheter eller andra organ genom anvisningar eller motsvarande (, m.fl., Regeringsformen – med kommentarer, 2:a upplagan, s. 548). I förarbetena till bestämmelsen anges att den kanske viktigaste garantin för att domstolarna ska fullgöra sina uppgifter på ett för den enskildes rättstrygghet tillfredsställande sätt ligger i att domstolarna i grundlag tillförsäkras självständighet (SOU 1972:15 s. 196). har granskat statsråds uttalanden i olika sammanhang. Ofta har det rört sig om uppgifter som har lämnats vid kontakter mellan regeringen och dess myndigheter. har granskningen kommit in på frågor som rör instruktionsförbudet gentemot domstolar, förvaltningsmyndigheter och eller avsett uppgifter som statsråd har lämnat i anslutning till regeringsbeslut (se t.ex. bet. 1999/2000:KU20 s. 119 f., bet. 2003/04:KU20 s. 189 f., bet. 2004/05:KU20 s. 196 f., bet. 2005/06:KU20 s. 156 f. och bet. 2007/08:KU20 s. 163 f.). När det särskilt gäller frågan om statsråds rätt att uttala sig om rättsavgöranden och om ett uttalande varit ägnat att påverka en domstols bedömning i ett enskilt mål, har utskottet framhållit att domstolarnas självständighet är en av grunderna för en rättsstat. Med hänsyn till detta bör statsråden enligt utskottet visa största möjliga återhållsamhet med att uttala sig om rättsavgöranden i enskilda fall eller att göra uttalanden som kan uppfattas på detta sätt. Uttalanden om rättskipningen kan utgå från enskilda fall men slutsatsen måste ges en allmän innebörd om inte misstanken ska uppstå att ett statsråd velat påverka domstolarnas avgöranden. Även om avsikten med uttalandet inte har varit att påverka domstolarnas bedömning kan det ändå i vissa fall framstå som stridande mot syftet i 11 kap. 3 § regeringsformen (se bl.a. bet. 1993/94:KU30 s. 61 f., 2009/10:KU20 s. 150 f. och 2015/16:KU20 s. 356 f.). granskade utskottet vissa uttalanden som dåvarande inrikesministern hade gjort om fällande domar gällande terroristbrott (bet. 2015/16:KU20 s. 363 f.). uttalade bl.a. att straffet sett till bevisningen och brottets allvar inte var orimligt. Domarna hade inte vunnit laga kraft då uttalandena gjordes. Utskottet konstaterade att frågor om terrorism var aktuella i debatten vid tiden för uttalandena och noterade även att en politisk överenskommelse hade ingåtts kring åtgärder mot terrorism. Det fanns därför enligt utskottet ett visst medieintresse av att inrikesministern skulle kommentera domarna. Mot detta skulle enligt utskottet vägas att statsråd bör visa största möjliga återhållsamhet med att uttala sig om rättsavgöranden i enskilda fall eller att göra uttalanden som kan uppfattas på detta sätt. Några av uttalandena i granskningen var enligt utskottets mening sådana som utgår från ett enskilt fall men där slutsatsen hade getts en allmän innebörd. Det gällde bl.a. de uttalanden där gav uttryck för tillfredsställelse med att befintlig lagstiftning fungerade. Inrikesministerns uttalanden om bevisningen i det aktuella fallet m.m. innebar däremot att han uttalat sig på ett sätt som tar sikte på den värdering som gjorts av domstolen och som låg till grund för de aktuella domarna. Uttalandena kom därmed enligt utskottets mening i konflikt med syftet i 11 kap. 3 § regeringsformen. Utskottet framhöll även att kunde ha avstått från att yttra sig om det enskilda fallet eller i vart fall borde ha uttalat sig med större försiktighet. Genom en skrivelse till har utskottet begärt svar på ett antal frågor. Utskottet fick en svarspromemoria framtagen inom (bilaga A4.7.2). Av promemorian framgår i huvudsak följande. Det stämmer att vid regeringens pressträff uttalat att ”ord står emot ord”. Vidare klargjorde vid pressträffen att hon som statsråd var förhindrad att kommentera den aktuella rättsprocessen. Det fanns alltså ingen avsikt från hennes sida att ifrågasätta Mark- och bedömning. uttalande var enbart en referens till den allmänna samhällsdebatt som fördes i frågan. Utskottet har framhållit att domstolarnas självständighet är en grundbult i en rättsstat och att statsråd därför bör visa största möjliga återhållsamhet med att uttala sig om rättsavgöranden i enskilda fall eller att göra uttalanden som kan uppfattas på detta sätt. Även om avsikten med ett uttalande inte varit att påverka domstolarnas bedömning kan det nämligen i vissa fall ändå framstå som stridande mot syftet i 11 kap. 3 § regeringsformen. I det nu aktuella fallet har uttalande att ”ord står emot ord” kunnat uppfattas som en värdering av den bevisning som Mark- och hade lagt till grund för sitt avgörande. Ett sådant uttalande kommer enligt utskottet i konflikt med 11 kap. 3 § regeringsformen. Av betydelse i sammanhanget är även att domstolens beslut inte hade vunnit laga kraft för uttalandet. I övrigt ger granskningen inte anledning till något uttalande av utskottet. 4.8 Miljöministerns uttalande om hur SVT genomfört en intervju I en anmälan till (dnr 1102-2021/22), bilaga A4.8.1, begärs det att utskottet ska granska ett uttalande som miljöminister gjort på Twitter. har enligt anmälaren uttalat sig om lämpligheten av vissa frågor, som påstås ha ställts till journalisten i samband med en intervju i SVT, genom att på Twitter publicera kommentaren ”så oerhört illa”. Anmälaren anför att genom tweeten valde att ta ställning mot en enskild SVT-journalist genom att ifrågasätta lämpligheten i att ställa vissa frågor i en intervju, trots att det inte var klarlagt att frågorna faktiskt hade ställts. Enligt anmälaren kan agerande ifrågasättas utifrån praxis om public service-företagens oberoende. Att ha synpunkter på en intervju i SVT, såsom Strandhäll gav uttryck för på Twitter, och på så sätt ta ställning mot en journalist, riskerar enligt anmälaren att påverka SVT:s journalistiska integritet och kan uppfattas som en påtryckning från det allmännas sida. Att SVT själva har rätt att utforma innehållet och upprätthålla sin redaktionella självständighet är enligt anmälaren en viktig del av medieföretagens oberoende. Mot denna bakgrund begär anmälaren att utskottet ska granska hur uttalande förhåller sig till SVT:s självständighet och integritet. Till grund för granskningen har legat bl.a. en promemoria som upprättats inom , bilaga A4.8.2. publicerade () ett avsnitt av programmet Min sanning där journalisten blev intervjuad av programledaren . Med anledning av intervjun publicerade bl.a. följande kommentar på Twitter. frågade mig också hur jag definierar mig sexuellt. Som tur var har någon klokare människa på @svt klippt bort den frågan. Men att den ställdes borde leda till en intern diskussion inom SVT om vad som görs med skattebetalarnas pengar. Som svar på meddelande publicerade följande kommentar på Twitter. Så oerhört illa. I en med rubriken ångerfull: Ska ha armlängds avstånd, kommenterade sitt Twittermeddelande på följande sätt. går det snabbt på sociala medier och den här gången reagerade jag för hastigt. Min inställning är att statsråd ska ha armlängds avstånd från public service och undvika att ha synpunkter på vilka frågor journalister ställer. Det kommer jag ha med mig . Av efterföljande medierapportering har det framkommit att SVT och har olika syn på innebörden av de frågor som ställts i de delar av intervjun som inte publicerades i tv-programmet. Yttrandefrihetsgrundlagen (YGL) reglerar skyddet för yttrandefrihet i ljudradio, tv och vissa liknande överföringar, offentliga uppspelningar ur en databas samt filmer, videogram, ljudupptagningar och andra tekniska upptagningar. Lagen bygger på samma grundsatser som tryckfrihetsförordningen. Detta innebär bl.a. att censurförbud och etableringsfrihet i princip gäller också för de medier som omfattas av yttrandefrihetsgrundlagen. Av 3 kap. 1 § första stycket YGL följer att varje fysisk och juridisk person har rätt att sända program genom tråd. Rätten att sända program på annat sätt än genom tråd får enligt 3 kap. 3 § YGL regleras genom lag som innehåller föreskrifter om tillstånd och villkor att sända. Det allmänna ska eftersträva att radiofrekvenserna tas i anspråk på ett sätt som leder till vidast möjliga yttrandefrihet och informationsfrihet. Enligt 3 kap. 6 § YGL avgör den som sänder program självständigt vad som ska förekomma i programmen. Bestämmelsen innebär att krav på innehållet i vad som sänds kan ställas endast genom lag eller genom sådana tillståndsvillkor som får förekomma. På detta sätt utgör bestämmelsen om programföretags redaktionella självständighet ett uttryckligt skydd mot påtryckningar från det allmännas sida. Den är enligt motiven emellertid också avsedd att lämna utrymme för lagstiftning som syftar till att värna programföretags oberoende gentemot andra, t.ex. annonsörer (prop. 1990/91:64 s. 117). Bestämmelser om tillstånd och villkor för sändningar finns i radio- och tv-lagen (2010:696). Regeringen ger enligt 4 kap. 3 § tillstånd att sända tv om sändningsverksamheten finansieras med public service-avgift enligt lagen (2018:1893) om finansiering av radio och tv i allmänhetens tjänst. I lagen finns en möjlighet för regeringen att i samband med att tillstånd ges bestämma villkor för sändningarna. Tillstånd att sända tv får förenas med en rad villkor som anges i 4 kap. 8–11 §§. Enligt 16 kap. 2 § första stycket övervakar och tv genom granskning i efterhand om program som har sänts i bl.a. tv står i överensstämmelse med radio- och tv-lagen och de programrelaterade villkor som kan gälla för tjänsten. gällande sändningstillstånd för SVT trädde i kraft och gäller t.o.m. . Som villkor för sändningsrätten gäller bl.a. att den ska utövas opartiskt och sakligt samt med beaktande av att en vidsträckt yttrandefrihet och informationsfrihet ska råda i tv (13 §). SVT ska före sändning av program så noggrant som omständigheterna medger kontrollera sakuppgifter i programmet. Ämnesval och framställning ska ta sikte på vad som är relevant och väsentligt. framgår de krav som regeringen ställer på hur public service-företagen får använda sina medel i de s.k. medelsvillkoren, vilka gäller för hela tillståndsperioden. fanns det årliga anslagsvillkor. Till skillnad från sändningstillståndet, som enbart gäller marknätet, reglerar medelsvillkoren public service-företagens hela verksamhet. granskade den omständigheten att statsminister i samband med TV4:s partiledardebatt i ett samtal med enligt denne tagit till en ton och ett ordval som ”var ett otvetydigt hot” (bet. 2003/04:KU20 s. 169 f.). Inför utskottet anförde att han säkerligen sagt vad han tyckt om själva debatten och valbevakningen men att han inte kunde minnas exakt hur orden fallit samt att han inte hade uttalat det som påstått. Utskottet konstaterade att det förelåg motstridiga uppgifter om vad som förevarit vid den för granskningen aktuella händelsen varför granskningen inte föranledde något uttalande från utskottets sida. När det gäller statsråds relationer med public service-företagen hänvisade utskottet till uttalanden från tidigare granskning (bet.