bet · H901KU35 · 2022-05-06 00:00:00 — Regeringen får enligt 9 kap. 6 § RO lämna en proposition med förslag på ändringar i statens budget för det löpande budgetåret, s.k. ändringsbudgetar. Om regeringen anser att det finns särskilda skäl får förslag till ändringar i statens budget lämnas vid andra tillfällen, s.k. extra ändringsbudget. För att hantera konsekvenser av covid-19-pandemin och åtgärder som vidtagits för att hindra smittspridning lämnade regeringen under riksmötena /20 och 2020/21 ett stort antal extra ändringsbudgetar. En motion med anledning av bl.a. en proposition, en s.k. följdmotion, får väckas inom ramen för ärendet senast den efter den dag då ärendet anmäldes i kammaren (9 kap. 16 § RO). Det har inte ansetts möjligt att närmare precisera i lagtext vad begränsningen ”inom ramen för ärendet” innebär. Gränsdragningen får i stället göras med vägledning av praxis. av riksdagsordningen sammanfattade praxis för följdmotionsrätten när det gäller propositioner och framställningar respektive skrivelser och redogörelser i sitt betänkande Översyn av riksdagsordningen (2012/13:URF3 s. 138 f.). När det gäller följdmotionsrätten på ändringsbudgetar anförs bl.a. att det i en följdmotion endast kan framställas yrkanden om de anslag som berörs i propositionen och att yrkandena inte får innebära en större höjning eller sänkning av ett anslag än vad som föreslås i propositionen (s. 143). Vidare anförs att samma synsätt bör gälla för yrkanden i följdmotioner om förändringar på inkomstsidan. I en följdmotion kan således enligt kommittén yrkas på att en sådan höjning eller sänkning helt eller delvis ska avslås, men yrkandet får inte innebära ett förslag om höjning eller sänkning utöver vad som föreslås i propositionen (s. 146). Frågan om huruvida ett yrkande i en följdmotion ska anses falla inom ärendets ram avgörs av talmannen, som med stöd av 11 kap. 7 § andra stycket RO kan vägra att ställa proposition på att motionen ska hänvisas till ett utskott. Godtar inte kammaren talmannens ställningstagande avgörs frågan slutligt av . arbete under coronapandemin har varit föremål för utvärdering av den parlamentariskt sammansatta . Kommittén har redovisat sitt arbete i betänkandet under coronapandemin 2020 (2021/22:URF1, framst. 2021/22:RS6), som behandlas av utskottet i betänkande 2021/22:KU23. Kommitténs bedömning är, när det gäller upprätthållande av sin statsrättsliga funktion, att var beslutskraftig och kunde besluta om de många extra ändringsbudgetarna . upprätthöll således enligt kommittén sin funktion att fatta beslut när det gäller finansmakten (framst. s. 333). Utskottet konstaterar att arbete under coronapandemin har varit föremål för utvärdering av och att kommitténs betänkande ska beredas av utskottet i ett annat sammanhang. Utskottet ser inte skäl att utöver den utvärderingen och den kommande beredningen ta initiativ till ett sådant tillkännagivande som efterfrågas i motionen. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om registrering av lobbyister. Jämför reservation 4 (MP). (SD) begär i motion 2020/21:601 yrkande 19 ett tillkännagivande om att återkomma till med ett förslag till lag om ett lobbyregister. Motionären anför att visserligen ligger mycket bra till i internationella jämförelser vad gäller korruption men att detta bara avser bristen på mutor, förskingring, otillbörliga upphandlingar och riggade val. är enligt motionären emellertid plågat av en annan form av institutionaliserad korruption som visar sig bl.a. genom en indirekt ideologisk styrning av ett flertal samhällsbärande institutioner som exempelvis myndigheter, public service och stora delar av utbildningsväsendet. För att vitalisera den svenska demokratin, bekämpa den institutionaliserade korruptionen och få de bästa idéerna att konkurrera på en fri marknad av idéer bör bl.a. en lag om lobbyregister införas. m.fl. (MP) begär i motion 2021/22:4102 yrkande 5 ett tillkännagivande om att öka transparensen inom lobbyismen. Motionärerna anför att lobbyarbete för att åstadkomma exempelvis politiska förändringar bidrar till en levande demokrati och värdefulla kontaktytor. Det är emellertid viktigt att verksamheten blir mer transparent så att medborgarna får insyn i vilka intressen som påverkar politiska beslut. Sådana åtgärder har vidtagits i . Det bör enligt motionärerna införas ett lobbyregister i , där det anges vilka lobbyister som agerar för olika intressen gentemot riksdagsledamöter och partikanslianställda. Även s.k. public affairs-företag bör vara skyldiga att redovisa bl.a. sina uppdragsgivare och kundlistor. menade i betänkandet En uthållig demokrati (SOU 2000:1 s. 95 f.) att en registrering av lobbyister skulle öka den politiska ojämlikheten och därför inte borde införas. Att registrera lobbyister skulle enligt utredningen konservera en maktfördelning och göra det svårare för nya medborgargrupper att ta sig in. Detta gäller särskilt resurssvaga grupper, såsom nyare sociala rörelser, som till skillnad från bl.a. näringslivet och fackföreningarna sällan har egna lobbyister. Erfarenheter från visade vidare enligt på praktiska problem med en användbar lagstiftning om registrering av lobbyister. Även demokratiutredning berörde frågan (SOU 2016:5 s. 354 f.). Utredningen ansåg att lobbyismen i form av informella kontakter mellan beslutsfattare och intresseorganisationer inte utgjorde någon direkt utmaning för demokratin och förespråkade därför inte att någon form av reglering införs som förändrar förutsättningarna för intresseorganisationernas kontakter med beslutsfattare, t.ex. en registrering av lobbyister. Denna typ av reglering är enligt utredningen svår att utforma på ett ändamålsenligt sätt som inte medför negativa effekter för demokratin. Utskottet har vid behandlingen av likalydande motionsyrkanden mot bakgrund av de redovisade utredningarnas ställningstaganden sagt sig inte vara berett att förorda en utredning om en ordning med registrering av lobbyister. Utskottet har därför avstyrkt motionerna (se bet. 2004/05:KU29, bet. 2012/13:KU17, bet. 2014/15:KU6, bet. 2016/17:KU18, bet. 2017/18:KU27 och bet. 2018/19:KU22). Utskottet vidhåller sitt tidigare ställningstagande och avstyrker motionsyrkandena. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om en översyn av bestämmelserna om ekonomiskt stöd till partigrupperna. (M) begär i motionerna 2020/21:2263 och 2021/22:1355 ett tillkännagivande om en översyn av bestämmelserna om ekonomiskt stöd till partigrupperna för riksdagsledamöternas arbete i i syfte att öka riksdagsledamöternas möjlighet till självständigt arbete. Motionären anför att det ekonomiska stöd som betalas ut till partier är avsett att användas för politiska sekreterare till ledamöter. Stödets storlek beräknas så att det motsvarar kostnaden för en sekreterare per ledamot och månad. Eftersom partigrupperna själva disponerar det ekonomiska stödet utan insyn av eller samråd med riksdagsledamöterna finns det dock enligt motionären en uppenbar risk för att stödets övergripande syfte som ledamotsstöd inte uppnås utan att stödet i stället till stor del används för övriga kostnader i partiet. Ledamotsstödet blir därmed ett indirekt partistöd. Denna ordning är enligt motionären olycklig både för de enskilda ledamöter som blir utan stöd och för demokratin, eftersom den försvagar riksdagsledamöternas självständiga roll i . I motionerna 2020/21:2264 och 2021/22:1873 av (M) finns liknande yrkanden. I lagen (1972:625) om statligt stöd till politiska partier finns allmänna bestämmelser om partistöd. Partistöd lämnas i form av mandatbidrag till politiska partier som deltagit i val till . Stödet bestäms med hänsyn till utgången av de två närmast föregående valen (1–3 §§). Lagen (2016:1109) om stöd till partigrupperna för riksdagsledamöternas arbete i innehåller bestämmelser om bl.a. basstöd till partigrupperna och om stöd för kostnader för politiska sekreterare och för andra som arbetar i partigruppernas kanslier samt för kostnader för riksdagsledamöternas utrikes resor. Därutöver finns det bestämmelser om rätten att inrätta ett partikansli, redovisning, återbetalningsskyldighet och stöd till språkutbildning. Den nya lagen innehåller också en delegation till att bestämma dels antalet arbetsplatser för partigruppernas kansliledning, dels storleken på stödet till partigrupperna för kostnaden för politiska sekreterare, riksdagsledamöternas utrikes resor och språkutbildning. Enligt föreskrift (RFS 2016:6) om tillämpningen av lag är stödet till kostnader för politiska sekreterare avsett att bekosta handläggarhjälp åt ledamöter. När stödets storlek bestäms ska ett belopp om per politisk sekreterare och månad ligga till grund för beräkningen (RFS 2021:10). Partigrupperna beslutar om hur stödet för politiska sekreterare ska användas. I betänkandet Låt fler forma framtiden (SOU 2016:5) redovisar demokratiutredning en översyn som enligt utredningen visar att det offentliga stödet till de politiska partierna inte fullt ut används i enlighet med vad det är avsett för (s. 34 och s. 197). Stödet till riksdagsledamöter, som syftar till att bistå ledamöternas arbete, används i stor utsträckning till annan verksamhet än riksdagsarbete. Därutöver överförs delar av det kommunala partistödet till nationell nivå. Utredningen ansåg att det finns skäl att tillsätta en bredare översyn av partistödet. En sådan översyn bör enligt utredningen ha till uppgift att klargöra i vilken mån de olika formerna av partistöd används på ett ändamålsenligt sätt och om det finns skäl att göra förändringar och förtydliganden av hur stöden ska fördelas, användas och redovisas. Det kan enligt utredningen finnas skäl att se över ledamotsstödet och om delar av detta bör knytas till en finansiering av kansliresurser i ledamöternas valkretsar. Betänkandet har remissbehandlats och bereds inom . Vid behandlingen av en likalydande motion konstaterade utskottet att lagen (2016:1109) om stöd till partigrupperna för riksdagsledamöternas arbete i hade trätt i kraft , och att hade föreslagit en förnyad översyn av partistödet och ledamotsstödet. Utskottet ansåg att beredning av förslagen inte borde föregripas, varför motionen avstyrktes (bet. 2016/17:KU18 s. 23). Utskottet har sedan vidhållit detta ställningstagande (bet. 2017/18:KU27, bet. 2018/19:KU22 och, efter förenklad beredning, bet. 2019/20:KU9). Utskottet finner inte skäl att ta ett sådant initiativ som efterfrågas i motionerna om en översyn av bestämmelserna om ekonomiskt stöd till partigrupperna för riksdagsledamöternas arbete i . Mot denna bakgrund avstyrks motionsyrkandena. Insyn i registret över riksdagsledamöternas ekonomiska intressen Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om att registret över riksdagsledamöternas ekonomiska intressen ska publiceras på webbplats. Jämför reservation 5 (L). m.fl. (L) begär i kommittémotionerna 2020/21:3267 yrkande 5 och 2021/22:3388 yrkande 13 ett tillkännagivande om ökad insyn i registret över riksdagsledamöternas ekonomiska intressen. Motionärerna anför att den medborgare som vill ta del av det register som innehåller uppgifter om riksdagsledamöternas uppdrag i bolag, inkomstbringande sidouppdrag m.m. måste besöka eller betala för kopior ur registret. För att öka registrets tillgänglighet bör det därför enligt motionärerna, på samma sätt som motsvarande register i , göras åtkomligt via internet. Av lagen (1996:810) om registrering av riksdagsledamöters åtaganden och ekonomiska intressen följer bl.a. att ska föra ett register (ekonomiska registret) med uppgifter om riksdagsledamöters åtaganden och ekonomiska intressen (1 §). Riksdagsledamöterna ska enligt 4 § till registret anmäla uppgifter om bl.a. aktieinnehav, ägande av näringsfastigheter, avlönade anställningar och vissa uppdrag i aktiebolag (jfr 8 §). En ledamot ska också anmäla om han eller hon inte har något sådant åtagande eller intresse som omfattas av anmälningsskyldigheten. Talmannen ska vid ett kammarsammanträde meddela om en ledamot inte har fullgjort sin anmälningsskyldighet (12 §). Var och en har enligt 2 kap. 1 § tryckfrihetsförordningen (TF) rätt att ta del av allmänna handlingar. Den som begär ut en allmän handling som får lämnas ut ska genast eller så snart det är möjligt och utan avgift få ta del av handlingen på stället på ett sådant sätt att den kan läsas eller avlyssnas eller uppfattas på annat sätt (2 kap. 5 § TF). En handling får även skrivas av, avbildas eller tas i anspråk för ljudöverföring. Den som önskar ta del av en allmän handling har även enligt 2 kap. 16 § TF rätt att mot en fastställd avgift få en avskrift eller kopia av handlingen till den del handlingen får lämnas ut. Dataskyddsförordningen,[2] som är direkt tillämplig som lag i , syftar till att skydda enskildas personliga integritet vid behandling av personuppgifter. Med personuppgifter menas varje upplysning som rör en identifierad eller identifierbar fysisk person. Dataskyddsförordningen anger bl.a. att personuppgiftsbehandling måste ha stöd i förordningen, att personuppgifter bara får samlas in för specifika, särskilt angivna och berättigade ändamål, att inte fler personuppgifter än vad som behövs för ändamålen får behandlas och att personuppgifterna ska raderas när de inte längre behövs. I samband med att riksdagsledamöternas anmälningar till ekonomiska registret gjordes obligatoriska anförde riksdagsstyrelsen att det inte var aktuellt att lägga ut uppgifterna i registret på webbplats (framst. 2006/07:RS3 s. 8). anförde att utskottet utgick från att så inte skulle komma att ske utan föregående överläggningar mellan partierna och bred konsensus inom (bet. 2007/08:KU2). Ett motionsyrkande om att registret skulle göras tillgängligt på webbplats avstyrktes. Utskottet konstaterar att registret med uppgifter om riksdagsledamöternas åtaganden och ekonomiska intressen är en allmän handling och att det därmed är möjligt för var och en att ta del av det. Utskottet har tidigare uttalat att det utgår från att uppgifterna inte utan överläggningar mellan partierna och en bred konsensus inom läggs ut på internet. Utskottet ser inte skäl att ta initiativ till att uppgifterna i registret ska publiceras på webbplats. Val av talmän och utskottspresidier Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om översyn av hur talmän och utskottspresidier väljs. Jämför reservation 6 (SD). m.fl. (SD) begär i kommittémotion 2020/21:686 yrkandena 1 och 2 samt kommittémotion 2021/22:3288 yrkandena 1 och 2 tillkännagivanden om en översyn av valet av talmän samt ordförande och vice ordförande i utskotten. Motionärerna anför att praxis i tidigare riksdagar varit att talmän och ordförande respektive vice ordförande i utskott valts efter proportionella principer så att valen återspeglat partiernas resultat i valet. Efter valet har praxis enligt motionärerna emellertid luckrats upp genom att flera partier bildat kartell och på detta sätt utestängt andra partier från att tilldelas poster de egentligen borde ha haft i relation till sina mandat. talmän, liksom presidieposterna i alla utskott, bör spegla utfallet i valet. En översyn bör utföras av en parlamentariskt sammansatt kommitté. Motsvarande yrkanden återfinns i motionerna 2021/22:697 av (SD) och 2021/22:904 av (SD). väljer inom sig för varje valperiod en talman samt en förste, en andre och en tredje vice talman. Valet sker vid det första sammanträdet med kammaren efter ett val till (4 kap. 2 § RF och 3 kap. 3 § RO). Om det bara finns en nominerad kandidat ska valet enligt 3 kap. 4 § RO genomföras med acklamation. Om det finns fler än en nominerad kandidat, och valet av talman sker med slutna sedlar, är den vald som får mer än hälften av rösterna. Om en sådan röstövervikt inte uppnås ska ett nytt val genomföras. Om inte heller då någon får mer än hälften av rösterna ska ett tredje val genomföras mellan de två som vid den andra omröstningen fick flest röster. Vid den tredje omröstningen är den vald som får de flesta rösterna. I förarbetena till bestämmelserna om talmansval finns inga uttalanden om principer för valen. Av en kommentar till riksdagsordningen framgår att det bland partigrupperna har funnits olika uppfattningar om hur praxis bör utformas när det gäller valet av talman (och , Grundlagarna [, version 3A, ], kommentaren till 3 kap. 4 § RO). Förfarandet vid val av talman och vice talmän var föremål för överväganden av riksdagsöversyn (2020/21:URF1 s. 160 f.), som emellertid inte ansåg att det fanns skäl att föreslå några ändringar av bestämmelserna. väljer enligt 4 kap. 3 § RF inom sig utskott, däribland ett konstitutionsutskott och ett finansutskott, enligt bestämmelser i riksdagsordningen. ska enligt 7 kap. 3 § RO också inom sig välja en . finns det 15 utskott och en i . Utskotten och väljer inom sig en ordförande och en eller flera vice ordförande (12 kap. 16 § RO). Valet sker enligt 12 kap. 17 § RO med acklamation eller, om någon ledamot begär det, med slutna sedlar. Vid lika röstetal ska valet avgöras genom lottning. I en kommentar till riksdagsordningen anges att ordförandeposterna i praktiken fördelas genom överenskommelser mellan partigrupperna inför beslutet i utskottet och . Om ordföranden hämtas från ett regeringsparti utses vice ordförande från ett oppositionsparti och vice versa. Sedan posterna fördelats bestämmer respektive partigrupp vem som ska utses (och , Grundlagarna [, version 3A, ], kommentaren till 12 kap. 16 § RO). Utskottet avstyrkte 2003 ett motionsyrkande om att en utskottsordförande alltid ska företräda ett majoritetsparti (bet. 2003/04:KU5). Utskottet vidhöll sedan detta ställningstagande genom förenklad beredning (bet. 2004/05:KU15 och 2005/06:KU21). ställde sig utskottet inte heller bakom ett motionsyrkande om att posterna som ordförande och vice ordförande i utskotten ska tillsättas med tillämpning av proportionalitetsprincipen (bet. 2018/19:KU22). Utskottet har också konstaterat att det är som väljer talman och vice talmän. Utskottet ställde sig inte bakom kravet på ett tillkännagivande om en lagreglering av att vice talmän ska väljas utifrån partiernas storlek i (bet. 2018/19:KU22). Motionen avstyrktes därför. Utskottet har tidigare avstyrkt motionsyrkanden om att talmän samt ordförande och vice ordförande i utskotten ska väljas med tillämpning av proportionalitetsprincipen. Utskottet vidhåller sitt tidigare ställningstagande i frågan och avstyrker dessa motionsyrkanden. Utredning om oppositionens ställning Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om att en parlamentariskt sammansatt utredning ska få i uppdrag att se över hur praxis kan formaliseras för att stärka oppositionens ställning. Jämför reservation 7 (C). m.fl. (C) begär i partimotion 2021/22:3509 yrkande 4 ett tillkännagivande om en utredning om oppositionens ställning i lagstiftningsarbetet. Motionärerna anför att en stor del av det politiska arbetet i sker på sätt som vuxit fram i praxis. och fullmäktige på lokal nivå delar partierna upp ordförandeposter och andra former av inflytande mellan sig enligt oskrivna regler, och oftast med respekt för politiska motståndare. Detta ger enligt motionärerna en värdefull flexibilitet till våra demokratiska institutioner som det finns risker med att förlita sig för mycket på praxis. En parlamentariskt sammansatt kommitté bör se över hur beslut fattas i , i syfte att formalisera praxis och skydda bl.a. oppositionens ställning i lagstiftningsarbetet. Utskotten och väljer som nämnts inom sig en ordförande och en eller flera vice ordförande (12 kap. 16 § RO). Valet sker enligt 12 kap. 17 § RO med acklamation eller, om någon ledamot begär det, med slutna sedlar. Vid lika röstetal ska valet avgöras genom lottning. I en kommentar till riksdagsordningen anges att ordförandeposterna i praktiken fördelas genom överenskommelser mellan partigrupperna inför beslutet i utskottet och . Om ordföranden hämtas från ett regeringsparti utses vice ordförande från ett oppositionsparti och vice versa. Sedan posterna fördelats bestämmer respektive partigrupp vem som ska utses (och , Grundlagarna [, version 3A, ], kommentaren till 12 kap. 16 § RO). Utskottet avstyrkte 2003 ett motionsyrkande om att en utskottsordförande alltid ska företräda ett majoritetsparti (bet. 2003/04:KU5). Utskottet vidhöll sedan detta ställningstagande genom förenklad beredning (bet. 2004/06:KU15 och bet. 2005/06:KU21). ställde sig utskottet inte heller bakom ett motionsyrkande om att posterna som ordförande och vice ordförande i utskotten ska tillsättas med tillämpning av proportionalitetsprincipen (bet. 2018/19:KU22). Utskottet ser inte skäl till ett tillkännagivande om en sådan utredning som efterfrågas i motionen. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om att inrätta ett lagstiftningskansli i . (M) begär i motionerna 2020/21:963 och 2021/22:1870 ett tillkännagivande om att se över möjligheterna att inrätta någon form av lagstiftningskansli eller lagstiftningshjälp i för att en majoritet i ska kunna få hjälp och stöd att stifta lag direkt i . Motionären anför att det förekommer att regeringen inte tillgodoser tillkännagivanden från . Medborgarna har rätt att kräva att beslut respekteras och genomförs, och regeringen har både ett regeringskansli och andra utredningsresurser till sitt förfogande. Mot denna bakgrund behöver även enligt motionären inrätta någon form av lagstiftningskansli eller lagstiftningshjälp som kan hjälpa en majoritet i att ta fram nödvändiga utredningar och underlag och dessutom vara behjälplig i att stifta lagar direkt i utan att vara beroende av regeringens goda vilja. Av 1 kap. 4 § RF följer att stiftar lag, beslutar om skatt till staten och bestämmer om hur statens medel ska användas. granskar också rikets styrelse och förvaltning. Härutöver kan besluta om icke rättsligt bindande uttalanden, såsom tillkännagivanden, principbeslut och riktlinjer. Regeringen styr enligt 1 kap. 6 § RF riket, och den är ansvarig inför . Till sitt förfogande har regeringen den statliga förvaltningen (12 kap. 1 § RF). Innebörden av att regeringen styr riket är inte närmare reglerad men kan utläsas av olika bestämmelser i regeringsformen. En central del i regeringens styrande funktion har ansetts vara rätten enligt 4 kap. 4 § RF att väcka förslag till riksdagsbeslut (bet. SOU 1963:17 s. 153). Av 7 kap. 2 § RF följer ett beredningskrav för regeringen: vid beredningen av propositioner och andra regeringsärenden ska behövliga upplysningar och yttranden inhämtas från berörda myndigheter och i den omfattning som behövs från kommuner. Även sammanslutningar och enskilda ska i den omfattning som behövs beredas tillfälle att yttra sig. Till sitt förfogande för denna beredning har regeringen dels ett regeringskansli, dels ett omfattande kommittéväsende. I förarbetena till 7 kap. 2 § RF anförs att: ”[…] det förhållandet att regeringen måste bära det slutliga ansvaret för utformningen av och innebörden i förslag som läggs fram för bör föra med sig att det ytterst får ankomma på regeringen att avgöra hur den utredning bör bedrivas som anses behövlig som grundval för förslagen.”(prop. 1973:90 s. 288). kan i tillkännagivanden uppmana regeringen att vidta åtgärder, exempelvis att efter ett utredningsarbete återkomma till med en efterfrågad lagstiftningsprodukt. Regeringen har inte någon konstitutionell skyldighet att följa ett tillkännagivande från , men utgångspunkten bör enligt konstitutionell praxis vara att regeringen tillgodoser ett tillkännagivande (se bl.a. bet. 2020/21:KU21 s. 22). Om det visar sig finnas omständigheter som hindrar ett genomförande eller om regeringen gör en annan bedömning än måste regeringen dock kunna underlåta att vidta de åtgärder som tillkännagivandet avser. En förutsättning är då enligt praxis att regeringens bedömningar i detta avseende redovisas för . Om regeringen inte följer ett tillkännagivande har möjlighet att utnyttja sin finansmakt eller normgivningsmakt för att åstadkomma det resultat som tillkännagivandet syftar till.