bet · H901FiU22 · 2022-04-05 00:00:00 — Stigande bostadspriser har bidragit till stigande skulder. Det är en trend som i och för sig pågått men som fortsätter att stiga. Kommersiella fastigheter är den sektor som har utökat sin upplåning mest . Det är givetvis svårt att veta vad som händer här. Vi har ju utbuds- och efterfrågeomställning på grund av strukturella förändringar. Handeln flyttar från fysiska lokaler till internet, och distansarbetet ökar och ger kanske fler kontorsvakanser. Allt detta påverkar trenden på fastighetsmarknaden. har transaktionsvolymerna varit väldigt höga, inte minst . Det verkar också vara så att koncentrationen inom fastighetsmarknaden när det gäller ägande ökar och att det finns ett korsägande i fastighetsbolagen, vilket är en risk i sig. Uppkommer det problem ökar sannolikheten att hela systemet stannar snabbare än om man har ett väldigt spritt ägande. Så till räntorna och ränteutgifterna, och jag koncentrerar mig på hushållssektorn. I diagrammet till vänster ser man fördelningen mellan lån med rörlig ränta och lån med fast ränta. Lån med riktigt fast ränta, det vill säga med en löptid , är mycket ovanligt. En mindre andel har fast ränta till , men rörlig ränta är absolut vanligast. Eftersom lånestocken ser ut på detta sätt innebär det att om räntorna stiger påverkas väldigt många väldigt fort. I det avseendet är räntekänsligheten i hushållssektorn väldigt stor. Till detta ska egentligen läggas lån utan säkerhet, men det är en annan frågeställning. De har ju också i regel låg eller rörlig ränta. Den samlade bolånestocken är ungefär 4 000 miljarder. Det innebär att om räntan stiger påverkas väldigt många väldigt fort. Det har vi försökt illustrera i diagrammet till höger som visar hushållens ränteutgifter som andel av disponibel inkomst. Om räntan ökar stiger ränteutgifterna till av disponibel inkomst, och om räntan ökar med 3 procent-enheter börjar ränteutgifterna nästan nå 90-talsnivåer. Då kommer många hushåll behöva dra ned på sin konsumtion, vilket påverkar efterfrågan i ekonomin i vid mening. Det kan potentiellt också leda till fallande bostadspriser, vilket gör det svårare för många att låna. Det här får alltså stora negativa effekter på den svenska ekonomin. Dessvärre vet vi inte riktigt hur hushållens likviditet ser ut. Ett mångårigt tjat från har varit att påpeka att vi har dåliga data över hushållens tillgångar, och därför är det bra att en utredning nu har tagit sig an dessa frågor så att vi får veta mer än vi har vetat tidigare. behöver vi fundera på hur vi hanterar detta. Kraftfulla åtgärder har varit motiverade under pandemin, för när vi gick in i pandemin var det helt omöjligt att bedöma vad som skulle hända och vad som krävdes för att hålla igång ekonomin. Tack och lov ledde pandemin inte till en finanskris, och det har gått bättre att hålla igång allmänna ekonomiska åtgärder än vad många föreställde sig. är vi på väg ut ur pandemin, och då minskar givetvis behovet av pandemirelaterade åtgärder. Vi har med oss en skuldstock som är större än tidigare, men det är det pris man får betala för att hantera en pandemi. Detta betyder att vi fortsättningsvis behöver titta på reformer inom bostadsområdet och inom skattepolitiken när det gäller att hantera hushållens ökade skulder. När det gäller allmänna synpunkter på hur vi hanterar finansiella risker tycker vi att det är bra att har beslutat att höja den kontracykliska kapitalbufferten. Vi tycker också att det är bra att riskvikterna när det gäller utlåning till fastighetsföretag går upp. Det här är åtgärder som är väldigt angelägna. , och en långkörare i sammanhanget, är det angeläget att , alltså riskregelverket för banker, genomförs fullt ut och utan att man vattnar ur det. Det är inte ett särskilt gott betyg till alla dem som sysslar med dessa frågor att konstatera att detta regelverk kom till stånd som en konsekvens av den stora, globala finanskrisen runt 2008, och det kommer att ta ungefär innan allt detta är genomfört. Den sista frågan som vi, och Riksgälden arbetar med är brister på marknaden för företagsobligationer. I grunden är det bra att ha många hellre än få marknader, för om man får problem ökar sannolikheten att åtminstone någon marknad fungerar. Men när nu företagsobligationsmarknaden har vuxit och får allt större betydelse är det också viktigt att det sker reformer på företagsobligationsmarknaden som är sådana att marknaden fungerar bättre. Därför är det viktigt att vi får till stånd det som kallas en benchmarkstandard för företagsobligationer. Det är viktigt och angeläget att alla som är delaktiga i denna process ser till att detta åstadkoms så fort som det över huvud taget är möjligt. , : Ordförande! Tack för inbjudan! När jag deltog pratade vi också om den här krisen. Jag tycker om det uttryck som nämnde och som bättre beskriver det här, nämligen chocken som kom av covid. Jag beskrev då detta som väldigt annorlunda. Det var en kris där tillgångspriser steg och där bnp återhämtade sig ganska snabbt. Därmed fick vi inte det krisförlopp som vi kanske hade tänkt oss. Vissa branscher har drabbats väldigt hårt, men vissa branscher har till och med gått bättre än vad vi trodde. Tillväxten är nu till och med tillbaka över den tillväxtbana som man skulle ha kunnat anta när krisen bröt ut . Det här beror delvis på en väldigt stark policyrespons från finanspolitik, från penningpolitik och från andra statliga aktörer, inklusive . Jag tror att detta är en viktig lärdom. Vi agerade koordinerat, kraftfullt och snabbt. För del handlade det om att vi pausade amorteringskrav och sänkte den kontracykliska bufferten och på så sätt skapade en möjlighet för bankerna att vara en del av krishanteringen snarare än en del av krisen. Men det har också blivit uppenbart att har en dynamisk ekonomi, med digitaliseringen, e-handel och annat. Där tror jag att det har haft stor betydelse för utvecklingen att ligger i framkant och förstås att vi inte domineras av besöksnäringen. Men vi får inte heller glömma bort att vi gick in i den här krisen med väldigt god motståndskraft, en motståndskraft som det tagit tid att få till med politiska och andra beslut. Detta är kanske det viktigaste. Det handlar om kapitallikviditet i banksystemet, starka företag och inte minst en stark stat med låg statsskuld och starka statsfinanser. Det här ska vi värna, för när vi gick in i krisen kände vi oss ganska trygga med det vi hade gjort. Jag tror att den tryggheten inte alltid delades av kollegor runt om i världen och . Vi har också, som framhållits av både och , sett ökad riskuppbyggnad. Det handlar i grund och botten om att balansräkningarna har stigit. Det är kraftigt stigande tillgångspriser och skulder. har dock det här bromsats något. Vi har sett tillgångspriser komma ned. Aktiepriser har gått från i och för sig höga nivåer men ändå ned. Räntorna har börjat stiga något. Jag tror i grund och botten att den turbulens som vi haft har varit bra för den finansiella stabiliteten. Det är bra att påminna sig om att allting inte växer till himlen utan att det ibland också går åt andra hållet. Sedan får vi förstås hoppas att det inte blir en mer allvarlig utveckling. Sist men inte minst har den geopolitiska krisen bidragit till den här oron. Det är i det här läget, tycker jag, framför allt just en geopolitisk kris med risk för mänskligt lidande. Men den skulle också, om det blir väldigt allvarligt, kunna sprida sig och innebära mer negativ ekonomisk utveckling. Jag vill ta upp hur de penningpolitiska förväntningarna har förändrats i . trodde få att man skulle höja räntan i . tror de flesta att Fed kommer att höja räntan minst fyra eller kanske till och med fem gånger. Det här är den stora förändringen, och det är det som har fått systemet att gunga till lite grann. Det beror på stigande inflation i men också resten av världen. I grund och botten – återigen – tror jag att det här är bra. Men det är spännande att se hur det här utvecklas, för det skulle kunna vara så att vi delvis går in i en annan ränteutveckling och en annan räntebana. Då skulle vi kunna få de procentenheter i ökning som nämnde och som skulle kunna påverka hushåll och fastighetsföretag ganska allvarligt. Tillgångspriserna har alltså stigit. De har stigit på börsen sett . Bopriserna har stigit . Skulderna till fastighetsföretag har stigit . Hushållens skulder har stigit . Balansräkningarna har ökat, och riskerna har därmed tilltagit. Men undantaget är staten. Hur ser det då ut för hushållen och bolånetagarna? Vi mäter ju det här i vår så kallade bolåneundersökning. Vi tittar då bland annat på de mest skuldsatta hushållen, de som lånar av bruttoinkomsten och de som lånar av fastighetens värde. Den här kvoten, alltså de som lånade riktigt mycket både i förhållande till sin inkomst och i förhållande till husets värde, gick upp kraftigt . Då infördes det första amorteringskravet, och kvoten började falla. Det var färre som lånade riktigt mycket. Sedan skärpte vi amorteringskravet 2018. Det var då vi införde amorteringskravet för belåning av sin inkomst. Då fortsatte den här kvoten att falla. Färre hushåll lånade riktigt mycket. Men har trenden vänt. steg kvoten återigen. vet ni att den totala utlåningen till hushållssektorn på bolånesidan ligger på . Det är högre än före krisen. Vi gör nu en ny bolåneundersökning. Det finns all anledning att tro att den här kvoten har ökat igen. Riskerna med hushållens skuldsättning fortsätter alltså att öka. Då kan man fundera på vad det här innebär. Vi har i olika undersökningar studerat risken för att hushållen går i konkurs i den meningen att de skulle utgöra en risk för den finansiella stabiliteten. Hur ska man då se på det här? Är det här en risk för den finansiella stabiliteten, eller är det mer en risk för den makroekonomiska balansen. Svaret är att det framför allt är fråga om makroekonomisk balans. Ett sätt att illustrera det här är att se hur många hushåll av dem som har lånat som förstagångsköpare som skulle kunna hamna i negativt förmögenhetsläge. Om priserna i vårt stresstest faller och aktierna , hur många är då i ett negativt förmögenhetsläge, det vill säga att deras skulder är högre än deras inkomster? Då visar stresstesterna att så mycket som en tredjedel av de nya låntagarna skulle hamna i så kallad negative equity, som det amerikanska uttrycket är, eller negativ förmögenhetsställning, som den svenska översättningen är. Det här är förstås beroende på att hushållen lånar mycket och därmed är känsliga för nedgångar. Då kan möjligtvis någon som lyssnar på detta tycka att i nedgång på bopriser och på aktier låter mycket, men det är de facto att ta oss tillbaka dit där vi var . Summa summarum är det helt enkelt så att hushållen är väldigt känsliga för prisnedgångar. Låt mig också säga någonting om den debatt som ibland förs om att vi skulle göra det lättare att låna generellt eller lättare att låna för vissa låntagargrupper och på så sätt öppna upp bostadsmarknaden för vissa grupper eller för alla genom att sänka kreditkraven generellt eller ta bort amorteringskraven. Låt oss fundera lite grann på den mekanismen i kombination med en låg utbudselasticitet, det vill säga att det inte är så att byggandet snabbt tar fart när efterfrågan ökar. Ökar vi möjligheten att låna för en viss grupp kommer de konkret att kunna bjuda lite mer i budgivningarna för bostadsrätter och på villamarknaden. Antagligen kommer då andra att bjuda med för att försöka haka på. Resultatet blir i allt väsentligt högre priser men ungefär lika många som får bostad. Det kan möjligtvis göra att man gynnar unga, så att det blir lite fler unga som vinner budgivningar på bekostnad av andra ganska svaga grupper, till exempel ensamstående föräldrar. Den sammantagna bilden av detta blir att det möjligtvis kan leda till omfördelning mellan dem som försöker köpa en bostad. Men den stora slutsatsen är att priset på bostäder går upp och att skulderna stiger. Därför krävs det förstås mer fundamentala åtgärder för att åstadkomma förbättringar. Som tog upp är det mer fundamentala faktorer som måste till. Det handlar om reglering av byggandet, skattesystemet och ränteläget, som är väldigt lågt och som driver ned räntorna och skatterna. Allt detta gynnar skuldsättningen, vilket vi försöker motverka med makrotillsynsåtgärder. Vi har agerat genom kapitalkrav, amorteringskrav och bolånetak. Men jag menar att det även behövs andra åtgärder. Vi har ett skattesystem som kraftigt gynnar skuldsättning kopplat till boende. Det gäller också i andra länder. Kombinationen av mycket låg fastighetsskatt – i alla fall om man köper dyra hus – och höga ränteavdrag gör att vi får en negativ skattekil, det vill säga att man gynnas av skattesystemet om man belånar sig. Det finns en del andra länder som har en liknande situation, som och . Vi vet att också och präglas av väldigt hög skuldsättning. Skattesystemet går i en riktning, räntorna går i en riktning och reglering av byggandet skapar problem med att få bostäder och öka utbudet – allt detta bidrar till att vi ökar de makroekonomiska riskerna. Låt mig övergå till att tala lite grann om de kommersiella fastighetsbolagen. talade om skuldkvoten för fastighetsbolag – jag tror att även nämnde den. Den har ökat till 2021 – för varje krona som bolaget tjänar har det allt större skulder. Lånen tas framför allt från obligationsmarknaden. När lånen generellt sett har gått upp med har lånen på obligationsmarknaden gått upp . Siffrorna är extrema om man tittar längre bakåt i tiden. har upplåningen från fastighetsbolag på företagsobligationsmarknaden stigit med , . Det är långt mer än för andra företag, så vi har börjat få en fastighetsobligationsmarknad snarare än en företagsobligationsmarknad. Den är därmed systemviktig, och det är just därför vi vidtar de åtgärder vi gör. Vi ökar transparensen och driver på för att vi ska få större emissioner och därmed likvidare marknad. Vi sätter press på fondbolagen, så att de inte ska ha för mycket illikvida obligationer som de inte kan sälja i ett stressat läge. Det var ju det som skedde vid krisen . Här krävs det helt enkelt ganska stora reformer. Fastighetsbolagen är helt centrala för den finansiella stabiliteten. Om vi inte får ordning och har koll på den här skuldsättningen riskerar detta att sätta det finansiella systemet i gungning vid nästa kris. Vi har som sagt agerat, men här finns all anledning att vara vaksam . Låt mig avslutningsvis ta upp något som har debatterats en del , nämligen balansen mellan finanspolitik och penningpolitik, samt kopplingen till finansiell stabilitet, något som kanske har diskuterats mindre men som förstås är av stort intresse för och mig. Systemet som byggdes upp efter 90-talskrisen gick ut på att statsfinanserna skulle vara goda. Finanspolitiken skulle ägna sig åt tillväxtpolitik, fördelningspolitik och annat. Det fanns också ett inslag av automatiska stabilisatorer, det vill säga en del bidrag och annat som ökar när man får lågkonjunktur och minskar när man får högkonjunktur. I övrigt skulle stabiliseringspolitiken drivas av . När man fick överhettning och inflationen gick upp skulle räntorna stiga – och vice versa: När man fick lågkonjunktur gick inflationen ned, och då kunde lätta på penningpolitiken. Det var tanken. Systemet kom att fungera relativt väl, men efter krisen ser vi delvis en annan utveckling. Inflationen har varit envist låg, och det har varit svårt att nå inflationsmålet, inte bara i utan även i många andra länder. Det innebär att har tvingats ha extremt låga räntor, även om jag håller med om att detta förstås i mycket är en global utveckling. Man har också tvingats köpa mycket på olika typer av obligationsmarknader – statsobligationsmarknaden, bostadsobligationsmarknaden, kommuner och senast företagsobligationsmarknaden. Den penningpolitiska effektiviteten har förstås försvårats av sänkningen av jämviktsräntan. Det innebär, tror jag, att man måste fundera på balansen. Jag tror att en väg framåt är att göra finanspolitiken mer aktiv. Finanspolitiken bör i större utsträckning ha fokus på konjunkturpolitik i och med att och penningpolitiken helt enkelt har svårare att nå det målet. Det här behöver inte innebära en förändring av ramverket – tillåts man ju ha underskott i lågkonjunktur och överskott i högkonjunktur. Men möjligtvis kan man gasa och bromsa lite mer aktivt än man gjort tidigare. Det skulle i ett läge med låg inflation lätta på trycket för centralbankerna. De skulle inte tvingas ha riktigt så låga räntor, och de skulle kanske heller inte tvingas köpa obligationer. Det skulle vara bra för den finansiella stabiliteten. Vi skulle därmed inte få denna väldigt låga räntemiljö, och vi skulle inte heller få de köpen av obligationer. Jag vill säga någonting om köp, som jag tyckte var fullt motiverade och väl avvägda när de genomfördes. De genomfördes och med rätt omfattning och . Men tror jag att det är viktigt att vi kommer ur den här typen av tillgångsköp, för de riskerar att skapa ett moral hazard-problem. De bolag som har fått det här stödet genom centralbanksköp riskerar helt enkelt att ta större risker . Därmed sätts normala marknadsmekanismer delvis ur spel. Det är en balansgång vad man gör på kort sikt och vilka effekter det har på lång sikt. Men det skulle bli lättare med en mer aktiv finanspolitik, och jag tror att det vore bra om redan nu börjar göra detta ännu tydligare. Låt mig sammanfatta mina slutsatser inför den kommande diskussionen! Riskerna har ökat . De har ökat i hushållssektorn. Skuldsättningen ökar nu i tolvmånaderstakt mer än vad den gjort , och andelen högt skuldsatta hushåll ökar. Vi ser också att den kommersiella fastighetssektorn är en större riskfaktor än vad den var . Vi har varnat för den länge och följer den noga. Vi har vidtagit åtgärder. Men det här är en fundamental risk för den finansiella stabiliteten. Jag tror att vi kan göra mer i finanspolitiken och därmed lätta trycket på penningpolitiken. Det skulle bidra till finansiell stabilitet och delvis ge en annorlunda rollfördelning. Ordföranden: Det är verkligen en annan situation som vi befinner oss i nu än . Jag lämnar nu ordet till finansmarknadsminister , som ska få ge sin syn på detta och även få möjlighet att eventuellt komma med lite kommentarer och reflektioner gällande de tidigare talarnas anföranden. Finansmarknadsminister (S): Fru ordförande! Jag tackar de tidigare talarna för mycket intressanta anföranden. Det är första gången jag deltar i den här utfrågningen. Jag tackar utskottet för möjligheten att tillsammans med myndighetscheferna prata om finansiell stabilitet. Jag ska villigt erkänna att det är svårt att ha så mycket att tillägga efter tre så här goda anföranden. Men jag ska göra ett försök. Jag tänkte först kort kommentera det ekonomiska läget och därnäst komma in på dagens tema om skuldsättning. Därefter tänkte jag kort kommentera penningtvätt, hållbar finansiering och cybersäkerhet, varefter jag lite raskt ska försöka reflektera om något av det som sagts tidigare. Det är tågordningen. Först vill jag alltså säga något om den ekonomiska utvecklingen. Som vi har lärt oss här har ekonomin återhämtat sig starkt och klarat sig väldigt väl jämfört med många andra länder i EU. Bnp är tillbaka på de nivåer som vi förutsåg före krisen, det vill säga på samma tillväxtbana som vi såg framför oss 2019. Återhämtningen har gått betydligt snabbare än vi förväntade oss under själva pandemin och även snabbare än i tidigare liknande kriser. Jag tror själv att en avgörande faktor i det här sammanhanget har varit att vi gick in i krisen med mycket starka offentliga finanser. Det gav oss frihetsgrader att agera som vi kunde nyttja när väl krisen var ett faktum. finns det flera osäkerhetsfaktorer som kan påverka den framtida utvecklingen. Det är – det har vi också hört – fortsatt hög inflation i omvärlden. Vi har säkerhetsläget i , och vi har också en osäkerhet vad avser pandemins fortsatta utveckling som skulle kunna komma att påverka ekonomin framgent. I jämförelse med tidigare kriser är det väsentligt att den finansiella sektorn den här gången har kunnat bidra till återhämtningen i ekonomin och upprätthållit kreditförsörjningen till företag och hushåll. Det beror framför allt på två faktorer, för det första de omfattande åtgärder som regeringar, myndigheter och centralbanker runt om i världen har genomfört för att hantera pandemins effekter på både finansmarknader och ekonomi, för det andra att vi sedan finanskrisen byggt motståndskraft och buffertar bland både hushåll och banker. De här två faktorerna har bidragit till att den finansiella sektorn kunnat upprätthålla sina grundläggande funktioner och bidragit till återhämtning. är frågan när det är dags att börja dra tillbaka olika former av stödåtgärder från regeringar, myndigheter och centralbanker. Det är någonting som har diskuterats alltmer sedan förra årets utfrågning. Vår uppfattning från regeringens sida är att det är viktigt att inte dra tillbaka stödåtgärder alltför . Vi har lärt oss från tidigare kriser att det finns risker med det. Men det är en diskussion vi behöver ha för att undvika att det byggs upp ytterligare obalanser på de finansiella marknaderna. När det sedermera finns utrymme för det är det viktigt att vi fortsätter att bygga motståndskraft bland hushåll och banker och att de buffertar som vi nu har använt under krisen återställs. Jag tycker att det är positivt att det här arbetet redan har påbörjats. har exempelvis beslutat om att höja den kontracykliska bufferten. Vad gäller utvecklingen efter den initiala nedgången: Börsen har gått mycket starkt, och flera andra tillgångspriser har stigit i snabb takt, även om erbjudit viss volatilitet och viss nedgång. Men de stigande priserna har, vilket vi hört , lett till en allt högre skuldsättning. Det tar mig in på temat för dagens utfrågning. Skulderna har ökat, både bland hushåll och kommersiella fastighetsföretag. Som vi alla känner till har hushållens skulder ökat , både i nivå och som andel av de samlade inkomsterna. Vi har länge – det har även de närvarande myndigheterna gjort – pekat på riskerna med en sådan utveckling. Under pandemin har vi sett att hushållens skulder växer allt snabbare. Som framhåller i sin bolåneundersökning tar hushållen allt större lån i förhållande till inkomster och bostadens värde. För att minska riskerna förknippade med hushållens skuldsättning har vi försökt bygga motståndskraft genom makrotillsynsåtgärder. Men hushållens skulder och de risker som är förknippade med dessa är något vi framgent behöver följa. De som äger bostäder och aktier har förvisso blivit rikare, men de har också blivit mer skuldsatta. Jag vill även kommentera läget i fastighetssektorn, vilket många före mig också gjort. Det finansiella systemet i har stora exponeringar mot fastighetssektorn. Det gäller inte minst storbankerna. En stor del av deras utlåning till icke-finansiella företag går till fastighetsföretag. Historiskt har fastighetssektorn haft en betydande roll vid finansiella kriser. Det här är viktiga anledningar till att vi ska följa den här sektorn särskilt ur ett finansiellt stabilitetsperspektiv. Fastighetsföretagen har generellt klarat pandemin relativt väl. Till viss del beror det på stödåtgärder som regeringen och har vidtagit. har deras skulder fortsatt att öka under pandemin, som vi sett här . De kommersiella fastighetsföretagen finansieras inte bara via banklån. har finansieringen via obligationer och certifikat blivit en allt viktigare finansieringskälla för företagen. Det finns flera positiva aspekter med att företagen på detta sätt diversifierar sin finansiering. Men vi vet också, inte minst , att det finns risker förknippade även med marknadsfinansiering. Räntorna och finansieringskostnaderna för bolagen är låga, men det finns ingenting som säger att det alltid kommer att vara på det sättet. Det är bra att vi diskuterar riskerna förknippade med den kommersiella fastighetssektorn, och det här är en fråga som vi kommer att behöva följa fortsatt.