bet · H901KU29 · 2022-06-01 00:00:00 — En grundlagsreglering som generellt skyddar fri- och rättigheterna också gentemot enskilda skulle vidare medföra problem för civilrättens del, bl.a. konflikter mellan grundlagens rättighetsregler och de civilrättsliga reglerna på avtals- och egendomsrättens områden. behandlade den ovannämnda propositionen i betänkande 1975/76:56. Utskottet ansåg då att det inte var vare sig praktiskt möjligt eller lämpligt att utreda den i sin helhet mycket omfattande frågan om rättighetsskydd för en enskild mot en annan enskild. Enligt utskottet borde frågor om ett sådant skydd precis som dittills lösas inom den vanliga lagstiftningens ram. De önskemål som därvid kan vara aktuella får övervägas allteftersom de framkommer, anförde utskottet (s. 20). När det gäller skyddet för äganderätt föreskrivs i 2 kap. 15 § regeringsformen att vars och ens egendom är tryggad genom att ingen kan tvingas avstå sin egendom till det allmänna eller till någon enskild genom expropriation eller något annat sådant förfogande eller tåla att det allmänna inskränker användningen av mark eller byggnader utom när det krävs för att tillgodose angelägna allmänna intressen. Vidare föreskrivs i 2 kap. 15 § andra stycket att den som genom expropriation eller något annat sådant förfogande tvingas avstå från sin egendom ska vara tillförsäkrad full ersättning för förlusten. Artikel 1 i det första tilläggsprotokollet till Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna gäller skydd för egendom. Där föreskrivs att varje fysisk eller juridisk person ska ha rätt till respekt för sin egendom och att ingen får berövas sin egendom annat än i det allmännas intresse och under förutsättningar som föreskrivs i lag och i folkrättens allmänna grundsatser. Liknande yrkanden om att stärka grundlagsskyddet för de mänskliga rättigheterna genom att staten ska ha en skyldighet att skydda enskilda från kränkningar av mänskliga fri- och rättigheter som utförs av andra enskilda har tidigare behandlats av utskottet. uttalade utskottet att det alltjämt inte var berett att föreslå att skulle göra något tillkännagivande när det gäller frågan om grundlagsskydd för fri- och rättigheter för en enskild mot en annan enskild (bet. 2017/18:KU34). Utskottet avstyrkte motionsyrkandet. vidhöll utskottet sitt tidigare ställningstagande (bet. 2018/19:KU27). lämnade en reservation. Även behandlade utskottet motsvarande motionsyrkanden (bet. 2020/21:KU23). Yrkandena avstyrktes då efter beredning i förenklad ordning. behandlade regeringens budgetproposition 2021/22:1 i de delar som gällde utgiftsområde 1 (bet. 2021/22:KU1). Utskottet ställde sig bakom ett gemensamt förslag från ledamöterna från , om anslagen inom utgiftsområde 1. Bland annat ansåg utskottet att anslaget 4:1 m.m. skulle tillföras ytterligare i jämförelse med regeringens förslag för att finansiera en utredning om att stärka enskildas fri- och rättigheter och domstolars oberoende. Utskottet framhöll att grundlagskommitté borde ges ett bredare uppdrag eller en ny kommitté tillsättas. Utskottet ansåg bl.a. att man bör utreda om en skyldighet kan införas för staten att skydda enskilda från kränkningar av fri- och rättigheter som utförs av andra enskilda. beslutade i enlighet med utskottet förslag (rskr. 2021/22:65–67). Utskottet ser inte skäl att föreslå någon åtgärd med anledning av motionsyrkandet. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om att överväga införandet av ett uniformsförbud. (S) begär i motion 2021/22:727 ett tillkännagivande om att överväga införandet av ett moderniserat uniformsförbud. Motionären anför att uniformerade nazister med jämna mellanrum marscherar på gatorna och att uniformerna bärs för att sätta skräck i demokratiska motståndare. förbud mot politiska uniformer Bärande av uniform eller liknande klädedräkt som tjänade att utmärka bärarens politiska meningsriktning var tidigare förbjudet enligt lagen (1947:164) om förbud mot politiska uniformer. Förbudet gällde också uniformsdelar, armbindlar eller andra därmed jämförliga kännetecken. Lagen upphävdes 2002 eftersom mycket ansågs tala för att förbudet utgjorde en icke godtagbar inskränkning i yttrandefriheten enligt regeringsformen (prop. 2001/02:59, bet. 2001/02:KU23). Regeringen konstaterade att, även om uniformsförbudet torde ha föranletts främst av vissa gruppers uniformering, hade lagstiftningen utformats så att den träffade all politisk uniformering, utan åtskillnad i fråga om meningsriktning, och att det vid en prövning därför saknades utrymme för att beakta vilken politisk inriktning som uniformen eller kännetecknet representerar. Enligt regeringen talade starka skäl för att ett sådant generellt förbud innebar en icke godtagbar inskränkning i den grundlagsstadgade yttrandefriheten. Utöver att lagen var otidsenlig och föråldrad, ansåg regeringen att det inte fanns något behov av ett specifikt förbud, vid sidan av bestämmelserna om hets mot folkgrupp, mot att bära rasistiska symboler och liknande. Inte heller bedömdes det finnas något behov av straffrättsliga sanktioner mot bärande av uniformering av annat slag. Denna bedömning delades av både justitieutskottet, som yttrade sig i ärendet, och . Var och en är gentemot det allmänna enligt 2 kap. 1 § 1 regeringsformen tillförsäkrad yttrandefrihet, med vilket avses frihet att i tal, skrift eller bild eller på annat sätt meddela upplysningar samt uttrycka tankar åsikter och känslor. Av samma paragraf följer också bl.a. mötesfrihet och demonstrationsfrihet (p. 3 och 4). Yttrandefriheten, mötes- och demonstrationsfriheten får, i den utsträckning som medges i 21–24 §§, begränsas genom lag. Begränsningar får göras endast för att tillgodose ändamål som är godtagbara i ett demokratiskt samhälle. En begränsning får aldrig gå utöver vad som är nödvändigt med hänsyn till det ändamål som har föranlett den och inte heller sträcka sig så långt att den utgör ett hot mot den fria åsiktsbildningen såsom en av folkstyrelsens grundvalar. Yttrandefriheten får enligt 2 kap. 23 § regeringsformen begränsas med hänsyn till rikets säkerhet, folkförsörjningen, allmän ordning och säkerhet, enskildas anseende, privatlivets helgd eller förebyggandet och beivrandet av brott. Vidare får friheten att yttra sig i näringsverksamhet begränsas. I övrigt får begränsningar av yttrandefriheten göras endast om särskilt viktiga skäl föranleder det. Vid bedömandet av vilka begränsningar som får göras med stöd av första stycket ska särskilt beaktas vikten av vidaste möjliga yttrandefrihet i politiska, religiösa, fackliga, vetenskapliga och kulturella angelägenheter. Mötesfriheten och demonstrationsfriheten får enligt 2 kap. 24 § regeringsformen begränsas av hänsyn till ordning och säkerhet vid sammankomsten eller demonstrationen eller till trafiken. I övrigt får dessa friheter begränsas endast av hänsyn till rikets säkerhet eller för att motverka farsot. I 2 kap. 4 § ordningslagen (1993:1617) stadgas att allmänna sammankomster och offentliga tillställningar inte får anordnas på offentliga platser utan tillstånd. Tillstånd ska sökas hos polisen. Genom tillståndsförfarandet ges möjlighet att förhindra att exempelvis olika demonstrationer kolliderar med varandra. Enligt artikel 10 i ska envar äga rätt till yttrandefrihet. Denna rätt sägs innefatta åsiktsfrihet samt frihet att ta emot och sprida uppgifter och tankar utan offentlig myndighets inblandning. Yttrandefriheten får endast underkastas sådana inskränkningar som är föreskrivna i lag och som i ett demokratiskt samhälle är nödvändiga med hänsyn till olika skyddsaspekter, som beträffande yttrandefriheten bl.a. kan vara den allmänna säkerheten och förebyggande av oordning eller brott. har i ett antal rättsfall framhållit betydelsen av yttrandefriheten i politiska sammanhang. Yttrandefriheten omfattar även rätten att ge uttryck för åsikter genom att bära eller visa kläder och symboler. Av 16 kap. 8 § följer att den som i ett uttalande eller i ett annat meddelande som sprids hotar eller uttrycker missaktning för en folkgrupp eller en annan sådan grupp av personer med anspelning på ras, hudfärg, nationellt eller etniskt ursprung, trosbekännelse, sexuell läggning eller könsöverskridande identitet eller uttryck döms för hets mot folkgrupp. Vid bedömningen av om brottet är grovt ska det särskilt beaktas om meddelandet haft ett särskilt hotfullt eller kränkande innehåll och spritts till ett stort antal personer på ett sätt som varit ägnat att väcka betydande uppmärksamhet. Utredningen om rasistiska symboler redovisade sitt arbete i betänkandet Rasistiska symboler – Praxisgenomgång och analys (SOU 2019:27). Utredningens uppdrag var att göra en genomgång av praxis i fråga om hur straffansvaret för hets mot folkgrupp har tillämpats i fråga om symboler, ta ställning till om den nuvarande straffrättsliga regleringen i fråga om rasistiska och liknande symboler är ändamålsenligt utformad, överväga behovet av och förutsättningarna för att förtydliga eller komplettera dagens lagstiftning samt lämna nödvändiga författningsförslag (Ju 2018:03, dir. 2018:61). Regeringen konstaterade i direktiven att bakgrunden till utredningsuppdraget var att extremistiska organisationer framför allt inom vitmaktmiljön tagit allt större plats i det offentliga rummet och att detta har gett upphov till en diskussion om hur straffbestämmelserna om hets mot folkgrupp kan tillämpas när det gäller rasistiska och liknande symboler. Utredningen anför att en förändring i den nuvarande straffrättsliga lagstiftningen bör förutsätta ett påtagligt behov. En sådan förändring måste vidare enligt utredningen vara förenlig med de grundlagsskyddade fri- och rättigheterna och med . Utifrån sin genomgång av praxis gör utredningen bedömningen att den nuvarande straffrättsliga regleringen i fråga om rasistiska och liknande symboler är ändamålsenligt utformad. Bestämmelserna om hets mot folkgrupp bör därmed enligt utredningen inte ändras och det bör inte införas något särskilt förbud mot användning av vissa symboler. Bestämmelserna om hets mot folkgrupp har, anför utredningen, redan ett vidsträckt tillämpningsområde och det står klart att symboler kan omfattas av bestämmelserna. behandlade utskottet ett liknande yrkande om uniformsförbud (bet. 2018/19:KU27). Utskottet konstaterade att frågan om utformningen av den straffrättsliga regleringen när det gäller rasistiska och liknande symboler och det eventuella behovet av att förtydliga eller komplettera den nuvarande lagstiftningen hade varit föremål för ett utredningsuppdrag. Beredningen av detta arbete borde enligt utskottets mening inte föregripas, varför motionen avstyrktes. Även behandlade utskottet ett motsvarande motionsyrkande (bet. 2020/21:KU23). Yrkandet avstyrktes då efter beredning i förenklad ordning. avstyrkte ett motionsyrkande om att se över lagstiftningens möjligheter att ingripa mot bl.a. hets mot folkgrupp. Motionären hänvisade till den ökade förekomsten av demonstrationer där deltagarna bär uniformsliknande kläder med symboler som väcker rädsla och oro. framhöll vikten av att bemöta hotet från främlingsfientliga eller antidemokratiska grupper men var medvetet om att lagstiftning på området noga måste balanseras mot grundlagens och krav på bl.a. yttrandefrihet. Motionsyrkandet avstyrktes med hänvisning till pågående utredningsarbete (bet. 2017/18:JuU14). Utskottet konstaterar att frågan om regleringen när det gäller rasistiska och liknande symboler har utretts och att utredningen kom fram till att regleringen är ändamålsenligt utformad. Mot denna bakgrund är utskottet inte berett att vidta någon åtgärd med anledning av motionsyrkandet. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om att en militieombudsman ska återinföras. Jämför reservation 27 (L). I kommittémotion 2021/22:3386 av m.fl. (L) begärs ett tillkännagivande om att en militieombudsman (MO) ska återinföras. Motionärerna anför att det fanns en särskild militieombudsman vars uppgifter övertogs av justitieombudsmannen. Genom en reform 1915 utbröts försvaret ur justitieombudsmannens (JO:s) tillsynsområde. För tillsyn av försvaret inrättades en särskild militieombudsman (MO) med uppgift att utöva tillsyn över lagar och författningars efterlevnad inom krigsmakten. Bakgrunden var framför allt inrättandet av den allmänna värnplikten som ansågs kräva ett särskilt från försvarsmakten oberoende kontrollorgan (Axberger, JO – i , 2014, s. 22). MO var i likhet med JO ombudsman och reglerades parallellt med JO i regeringsformen. MO var en av ombudsmän då dess uppgifter återfördes till JO. föreslog med stöd av sin initiativrätt ett tillkännagivande till riksdagsstyrelsen om en översyn av ombudsmän (bet. 2019/20:KU4). beslutade i enlighet med förslag (rskr. 2019/20:102). sammankallade riksdagsstyrelsen en parlamentarisk kommitté med uppdrag att göra en översyn av ombudsmän (). Enligt direktiven ska utredningen göra en grundlig genomgång som gäller JO:s konstitutionella ställning, uppdrag, verksamhet och organisation. Kommittén ska redovisa sitt uppdrag . Utskottet konstaterar att Försvarsmakten omfattas av ombudsmäns (JO:s) tillsyn. En parlamentariskt sammansatt kommitté har haft i uppdrag att göra en översyn av ombudsmän och har lämnat betänkandet Översyn av (2021/22:URF2). Något förslag om en särskild militieombudsman lämnas inte av kommittén. Beredningen av kommitténs förslag bör inte föregripas. Mot denna bakgrund avstyrks motionsyrkandet. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om att vidareutveckla . Jämför reservation 28 (MP). m.fl. (MP) begär i motion 2021/22:4102 yrkande 10 ett tillkännagivande om att vidareutveckla . Motionärerna hänvisar till att det i utredningens betänkande identifierades ett antal frågor som ansågs angelägna för framtida utredningar och att arbetet med flera av dessa frågor kan inledas . Institutet ska enligt lagen (2021:642) om främja säkerställandet av de mänskliga rättigheterna i , med utgångspunkt i regeringsformen, tryckfrihetsförordningen och yttrandefrihetsgrundlagen den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna andra för folkrättsligt bindande förpliktelser inom området mänskliga rättigheter. Institutets uppgifter är att följa, undersöka och rapportera om hur de mänskliga rättigheterna respekteras och förverkligas i . Institutet ska lämna förslag till regeringen om de åtgärder som behövs för att säkerställa de mänskliga rättigheterna, ha kontakter med internationella organisationer och även i övrigt delta i internationellt samarbete. Institutet ska även främja utbildning, forskning, kompetensutveckling, information och ökad medvetenhet om de mänskliga rättigheterna. Institutet får föreslå för regeringen att folkrättsliga åtaganden utvidgas inom området mänskliga rättigheter. Institutet ska inte pröva enskilda klagomål om kränkningar av de mänskliga rättigheterna. ska institutet lämna en rapport till regeringen om sin verksamhet och sina iakttagelser av utvecklingen inom området mänskliga rättigheter under det närmast föregående kalenderåret. I propositionen framhöll regeringen att en sådan årlig rapport kommer att ge en värdefull beskrivning av hur institutet bedömer utvecklingen inom området mänskliga rättigheter och även en inblick i institutets verksamhet. Regeringen ansåg att institutet självt bör bestämma det närmare innehållet och utformningen av rapporten (prop. 2020/21:143 s. 32). Departementspromemorians förslag om framtida utredningar I departementspromemorian Förslag till en nationell rättigheter i (Ds 2019:4) identifieras ett antal frågor som utredaren ansåg bör hanteras i framtida utredningar eller översyn av institutionen. Bland annat borde det övervägas om regeringen ska åläggas en lagreglerad skyldighet att för redovisa arbetet med att säkerställa full respekt för internationella åtaganden om mänskliga rättigheter (s. 164 f.). En sådan skyldighet skulle innebära en större möjlighet för att få inblick i och kunna följa arbetet. Vidare gjordes i promemorian bedömningen att institutets årliga rapport bör ingå i en sådan redovisning till . I propositionen konstaterade regeringen att institutets rapport kommer att bli en allmän handling och tillgänglig för alla. Det finns inte heller något hinder mot att institutet skickar rapporten direkt till . Regeringen framhöll att den har åtagit sig att i budgetpropositionen redovisa det arbete som bedrivs inom ramen för regeringens strategi för mänskliga rättigheter (prop. 2020/21:143 s. 32). Den kunskap som regeringen får genom institutets årliga rapport kommer att bli en viktig del i regeringens redovisning till . Därutöver har regeringen en möjlighet att lämna en skrivelse till om hur man arbetar eller planerar att arbeta utifrån de förslag och rapporter som institutet lämnat. inrättades och har således bedrivit sin verksamhet . I samband med inrättandet övervägdes vilka uppgifter och vilken roll institutet skulle ha. Mot denna bakgrund finner utskottet inte skäl att ta sådana initiativ som motionärerna efterfrågar. Motionsyrkandet avstyrks därmed. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om att tillsätta en nationell värdekommission. I motion 2021/22:2116 av (KD) begärs ett tillkännagivande om vikten av att det tillsätts en nationell kommission för att stimulera offentlig debatt kring det unika och okränkbara människovärdet, samhällsgemenskapens grund samt de mänskliga fri- och rättigheterna. Motionären anför att ett gott samhälle bygger på att människor litar på varandra och på samhällets institutioner. Beslutsfattandet måste bygga på insikten om det okränkbara människovärdet. Den dagsaktuella politiska debatten illustrerar behovet av fördjupat kunskap och debatt om grundläggande mänskliga värden. Värdegrundsdelegationen hade –2016 i uppgift att främja och stärka värdegrundsarbetet i statsförvaltningen (S2013.011). Målet var att varje statsanställd ska ha kunskap om de professionella värderingar som ska prägla en statstjänsteman och att varje myndighet ska utveckla sin service och sitt bemötande av allmänheten så att förtroendet för den offentliga verksamheten stärks. Delegationen erbjöd stöd till myndigheterna i arbetet med den gemensamma värdegrunden genom att sprida kunskap och information, förmedla utbildningsstöd och erbjuda möten för diskussion. Delegationen uppdaterade också skriften värdegrunden för de statsanställda, där de grundläggande rättsliga principerna för statsförvaltning presenteras, såsom legalitet, objektivitet, respekt för lika värde, frihet och värdighet samt effektivitet och service. Vid Statskontoret finns en enhet för arbetet för en god förvaltningskultur i staten. Statskontoret tar bl.a. fram kunskapsunderlag och webbutbildningar om god förvaltningskultur för statsanställda. God förvaltningskultur vilar enligt Statskontoret på den statliga värdegrunden, som består av sex principer: demokrati, legalitet, objektivitet, fri åsiktsbildning, respekt samt effektivitet och service. har haft regeringens uppdrag att ta fram kompetensutvecklingsinsatser om mänskliga rättigheter för statligt anställda. innebär uppdraget bl.a. att i nära dialog med berörda myndigheter ska inventera de behov och frågeställningar om mänskliga rättigheter som aktualiseras i respektive myndighets verksamhet. ska därefter utarbeta och genomföra utbildningsinsatser. Syftet med uppdraget är att berörd personal ska få förståelse för sin roll och tillräcklig kunskap om de mänskliga rättigheterna och deras innebörd. Utskottet har tidigare behandlat yrkanden om att inrätta en värdekommission. upprepade utskottet sitt tidigare ställningstagande att en diskussion om etik och människovärde är av centralt värde och att värdegrundsarbete är viktigt i all mänsklig verksamhet, men att utskottet inte ansåg att det fanns något skäl att föreslå ett tillkännagivande i frågan (bet. 2017/18:KU34). vidhöll utskottet sitt tidigare ställningstagande och avstyrkte en motion (bet. 2018/19:KU27). lämnade en reservation. Även behandlade utskottet motsvarande motionsyrkanden (bet. 2020/21:KU23). Yrkandena avstyrktes då efter beredning i förenklad ordning. Utskottet har tidigare behandlat motionsyrkanden om en värdekommission. Utskottet vidhåller sina tidigare ställningstaganden och avstyrker motionsyrkandet. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om klagofristen vid . Jämför reservation 29 (SD). I kommittémotion 2021/22:2577 av m.fl. (SD) yrkande 1 begärs ett tillkännagivande om klagofristen vid . Motionärerna anför att i praktiken är svårtillgänglig för vanliga européer på grund av krångliga regler och begränsad kunskap. Det är därför enligt motionärerna viktigt att potentiella klaganden har tillräckligt med tid efter en påstådd kränkning av deras fri- och rättigheter innan klagofristen löper ut. Målet att minska domstolens målbalanser uppnås bättre genom att domstolens kapacitet ökas. trädde ändringsprotokoll nr 15 till i kraft. Protokollet syftar till att öka effektiviteten hos bl.a. genom att tidsfristen för att lämna in ett klagomål till domstolen minskas från . Tidsfristen räknas från det datum då det slutgiltiga nationella beslutet meddelades. Den nya tidsfristen tillämpas dock först fr.o.m. . överlämnade regeringen proposition 2015/16:18 Ändringsprotokoll nr 15 – Nya regler för att öka effektivitet till . I propositionen föreslog regeringen att skulle godkänna protokollet. Som skäl för förslaget framhöll regeringen att , för att även fortsättningsvis kunna axla sin roll som en garant för skyddet av grundläggande rättigheter, måste ges förutsättningar att fatta väl avvägda beslut inom en skälig tid. Om inte fattar sina beslut inom en acceptabel tidsperiod riskerar domstolen att förlora i auktoritet. Regeringen påpekade även att protokollet utgör en helhet som antingen ställer sig bakom eller förkastar. Det var därmed inte möjligt att ratificera endast vissa delar av protokollet. Avgörande för om borde ratificera protokollet var därför, enligt regeringen, om ändringarna i protokollet sammantaget innebär att domstolens möjligheter att slå vakt om skyddet för enskildas fri- och rättigheter stärks (prop. 2015/16:18 s. 16). Regeringen framhöll också att även om klagofristen minskas från är den väl tilltagen. Ändringen innebar inte att borde avstå från att ratificera protokollet (prop. s. 18). Utskottet instämde i de bedömningar som regeringen hade gjort i propositionen (bet. 2015/16:KU9 s. 7). ratificerade protokollet 2016. beslutades om en följdändring i lagen om den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna. Utskottet behandlade ett likalydande yrkande (bet. 2018/19:KU27). Utskottet såg inte skäl att ställa sig bakom ett sådant tillkännagivande som motionärerna efterfrågade. lämnade en reservation. Även behandlade utskottet motsvarande motionsyrkanden (bet. 2020/21:KU23). Yrkandena avstyrktes då efter beredning i förenklad ordning. Utskottet har tidigare behandlat motionsyrkanden om klagofristen vid . Utskottet vidhåller sina tidigare ställningstaganden och avstyrker motionsyrkandet. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om att skydda djurens intressen i grundlag. Jämför reservation 30 (MP). I kommittémotion 2021/22:4061 av m.fl. (MP) begärs ett tillkännagivande om att skydda djurens intressen i grundlagen. Motionärerna anför att ett sådant skydd skulle tydliggöra att djurskydd är en viktig del av statens ansvar. Motionärerna hänvisar bl.a. till att djurskyddslagen syftar till att främja respekten för djur, vilket enligt förarbetena innebär att varje djur erkänns ett egenvärde oavsett det värde djuret har för människan. Djurskyddslagen (2018:1192) syftar till att säkerställa ett gott djurskydd och främja en god djurvälfärd och respekt för djur.