bet · H901MJU22 · 2022-04-25 00:00:00 — Enligt andra stycket i bestämmelsen får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddela föreskrifter om villkor för eller förbud mot viss djurhållning för att tillgodose kraven enligt första stycket. I förarbetena till djurskyddslagen bedömde regeringen att det inte skulle införas ett uttryckligt krav i lagen på att bestämmelser som är meddelade med stöd av djurskyddslagen ska baseras på vetenskap och beprövad erfarenhet. Regeringen anförde i denna del följande (prop. 2017/18:147 s. 71): Som SLU har påpekat leder dock inte forskning alltid fram till entydiga resultat och löser inte heller avvägningar mellan motstridiga intressen. Ett krav på vetenskap och beprövad erfarenhet kan inte heller, som några remissinstanser påtalar, tillämpas på bestämmelser av administrativ karaktär, t.ex. krav på myndigheternas handläggning av vissa ärenden, eller på vissa av de bestämmelser som är skyldigt att införliva i nationell lagstiftning med hänsyn till våra skyldigheter enligt . Innehållet i lagstiftningen måste i vissa fall bestämmas även utifrån andra överväganden än vetenskap och beprövad erfarenhet, som t.ex. etiska värderingar och politiska ställningstaganden. Det kan också finnas godtagbara skäl att i enskilda fall välja en annan lösning än vad tillgänglig forskning och beprövad erfarenhet talar för. I samma proposition anförde regeringen bl.a. följande i fråga om 2 kap. 2 § (prop. 2017/18:147 s. 86 f.): Den nu föreslagna bestämmelsen i lagen om hur djur ska hållas och skötas är med andra ord, på samma sätt som , tänkt att utgöra en ram för bestämmelserna i djurskyddsförordningen och föreskrifter. Genom dessa mer detaljerade regler för djurhållning kan lagens krav på bl.a. naturligt beteende konkretiseras. Regeringen bedömer att det är betydelsefullt att bestämmelserna om djurhållningen utvecklas i takt med att kunskapen om djur och djurs behov utvecklas. Det är väsentligt att de mer detaljerade bestämmelserna baseras på aktuell vetenskap och denna strävan efter kontinuerligt uppdaterade bestämmelser tillmötesgås bäst om reglerna – på samma sätt som – slås fast i föreskrifter på lägre författningsnivå. Regeringen eller myndigheten bör, som tidigare angetts, vid utformandet av föreskrifterna göra en avvägning mellan djurskyddsintresset och andra angelägna intressen, om det är möjligt utan att väsentligen inskränka djurskyddet. har meddelat föreskrifter och allmänna råd (SJVFS 2019:18) om nötkreaturshållning inom lantbruket m.m. Av 2 kap. 10 § framgår att handjur som är mer än ska hållas i lösdrift efter . Utevistelse för vissa djur har med stöd av djurskyddsförordningen meddelat föreskrifter om hur olika slags djur ska ges möjlighet till utevistelse, se t.ex. föreskrifter och allmänna råd om hästhållning (5 kap. SJVFS 2019:7), om nötkreaturshållning inom lantbruket m.m. (6 kap. SJVFS 2019:18), om grishållning inom lantbruket (6 kap. SJVFS 2019:20), om fårhållning inom lantbruket m.m. (6 kap. SJVFS 2019:21), om gethållning inom lantbruket m.m. (6 kap. SJVFS 2019:22) och om fjäderfähållning inom lantbruket (1 kap. 40–42 §§ SJVFS 2019:23). Ett motionsyrkande om att regeringen bör återkomma till med förslag på hur fler lantbruksdjur inom animalieproduktionen kan få möjlighet till utevistelse och naturligt beteende behandlades av miljö- och jordbruksutskottet i betänkande 2017/18:MJU24 Ny djurskyddslag. I ställningstagandet i den delen anförde utskottet följande: När det gäller naturligt beteende och utevistelse konstaterar utskottet att ett av syftena med djurskyddslagen är att främja en god djurvälfärd och att djur bl.a. ska få utföra sådana beteenden som de är starkt motiverade till och som är viktiga för deras välbefinnande. Det nuvarande bemyndigandet att meddela föreskrifter om närmare villkor för en djurhållning som tillgodoser dessa krav föreslås införas i den nya lagen. I detta sammanhang är det positivt att ett vetenskapligt råd har inrättats som kan bistå med faktaunderlag i föreskriftsarbetet. Utskottet noterar att det finns bestämmelser för vissa av lantbrukets djur när det gäller utevistelse men att det också pågår forskning för att främja hållbara lösningar för andra produktionsdjur. Utskottet noterar också att ekologiskt uppfödda djur ska ha tillgång till utevistelse. Utskottet föreslår med hänvisning till det som redovisats att motionerna 2017/18:2253 (M) och 2017/18:4019 (V) yrkande 6 lämnas utan vidare åtgärd. Enligt () förknippas utevistelse för lantbruksdjur och sällskapsdjur med djurvälfärd och många konsumenter är beredda att betala extra för produkter från utegångsproduktion. På SLU pågår forskning för att främja hållbara lösningar för djur som vistas ute, både sällskapsdjur och produktionsdjur. Med hållbara lösningar menar SLU lösningar som inkluderar både djurvälfärd, arbetsmiljö, miljö och ekonomi. Enligt SLU kräver all djurhållning ute försiktighetsåtgärder för att inte riskera att bli ett miljöproblem. Både söndertrampning av marken och djurens gödsel kan leda till näringsläckage från marken som i sin tur kan ge upphov till övergödningsproblem i sjöar och hav. Att inte ha för många djur på samma plats och att undvika utevistelse under den kalla och blöta årstiden är viktigt. För stora tunga djur, t.ex. nötboskap och hästar, är det ändå svårt att helt undvika söndertrampad mark och näringsbelastning på vissa platser i hagen. I sin forskning arbetar SLU med att identifiera var och hur riskerna uppstår och hur lösningar kan se ut för att åtgärda dem och att kommunicera kunskapen till användarna. Det handlar t.ex. om system med effektiv cirkulering av djur mellan fållor, förstärkande markmaterial i hagar, åtgärdsplaner för stallområden, fosfordammar nedströms från hästhagar och marktäckande material för fosforupptagning. SLU:s vetenskapliga råd för djurskydd utgör en riskvärderande instans när det gäller djurskydd och ska identifiera, sammanställa och utvärdera vetenskaplig forskning om djurskydd och angränsande frågor. I en rapport (2020:5) sammanställer rådet befintlig forskning om faktorer som är viktiga för djurskyddet och djurvälfärden vid hållande av nötkreatur och får utomhus, med eller utan ligghall, i nordiskt klimat då betestillväxt inte sker, s.k. utegångsdjur. Enligt 2 kap. 8 § djurskyddsförordningen ska avelsgrisar, om det är möjligt, ges tillfälle att vistas ute . Den som håller grisar för ekologisk produktion enligt Krav:s regelverk måste ordna så att grisarna är ute på huvudsakligen bevuxen mark större delen av dygnet . För grisar som föds upp inom den konventionella grisproduktionen gäller inte samma krav. har ingen statistik som visar förekomsten av utomhushållning av suggor och galtar inom den konventionella grisproduktionen, men myndighetens bild är att det är ovanligt. har inte några planer på att införa regler som innebär krav på att dessa djur ska ha tillgång till utevistelse. En sådan reglering skulle enligt sannolikt inte heller vara möjlig att införa i myndighetens föreskrifter eftersom inte kan införa strängare regler i sina föreskrifter än de som anges i överordnad lagstiftning. Frågan måste i så fall regleras i antingen djurskyddsförordningen eller djurskyddslagen. I föreskrifter och allmänna råd (SJVFS 2019:2) om fårhållning inom lantbruket m.m. finns regler för hur får ska hållas. Föreskrifterna innehåller bestämmelser om tillsyn och skötsel, utfodring och vattentilldelning, stallmiljö, utrymmen och utrustning samt bete och utevistelse. Av 2 kap. 2 § framgår att personer som har hand om får ska ha tillräckliga kunskaper och färdigheter samt vara tillräckligt många för att föreskrifterna ska kunna följas. Att regelbundet hullbedöma sina tackor och baggar för att vid behov kunna reglera hullet vid behov är enligt Gård- och djurhälsan AB ett viktigt redskap för att skapa grunden för en god hälsa och bra produktionsresultat i besättningen. På företagets webbplats finns en beskrivning av hur hullbedömningen ska gå till. Där finns också länkar till bl.a. en broschyr som beskriver hullbedömningstekniken och hur det som observeras vid undersökningen ska bedömas. Broschyren har tagits fram av Gård- och djurhälsan för att sprida kunskap om hur man gör för att hullbedöma får, hur hullet normalt varierar under fåråret samt när och hur hullet kan regleras. Den som arbetar med en förbättrad djurvälfärd inom fårproduktion och har minst sju får kan ansöka om jordbruksstöd för extra djurvälfärd. Syftet med ersättningen är att förstärka arbetet med god djurhälsa inom fårproduktion genom produktionsplanering, foderinventering, foderanalyser, foderstater, hullbedömning, klippning och mottagningsrutiner när nya djur förs in i besättningen. För att kunna få ersättning behövs ett åtagande, vilket innebär att sökanden åtar sig att sköta sina djur enligt vissa villkor. Ansökan om stöd lämnas in till och sista ansökningsdag är . Ett av de villkor för skötseln som djurhållaren måste åta sig för att få ersättning är att fåren ska hullbedömas jämnt fördelade över året. Enligt kan hullbedömningen förslagsvis göras vid övergång till vinterfoderstat, mitt i dräktigheten, inför betäckningen, vid skanning eller vid avvänjningen. Hullet på samtliga får över samt de får som är satta i avel och som finns i besättningen ska bedömas vid de tillfällen då hullbedömningarna görs. De krav som finns för hullbedömningen motsvarar enligt hullbedömning enligt den mall som Gård- och djurhälsan har tagit fram. När det gäller brunstsynkronisering av tackor kan man använda sig av metoden med s.k. teaserbagge. I artikeln Teaserbagge – Vad? beskrivs teaserbagge och brunstsynkronisering enligt följande[10]: En teaserbagge är en bagge som är steriliserad. Han kan alltså inte producera lamm men har kvar sin könsdrift och sin handjurskaraktär, dvs han ser ut, luktar, låter och agerar som en intakt bagge. En sterilisering är inte det samma som en kastrering då testiklarna och därmed både spermieproduktion och produktionen av könshormon tagits bort. En kastrerad bagge har varken kvar sin könsdrift eller sin handjurskaraktär och uppfattas alltså inte av tackorna som ett handjur. Kort sagt en kastrerad bagge är att jämföra med en eunuck men en teaserbagge fungerar som vilket handjur som helst med undantag av förmågan att producera avkomma. Teaserbaggen är ett värdefullt redskap för att brunstsynkronisera tackor för att få en koncentrerad betäckningsperiod och därmed en samlad lamning. Om du använder dig av semin är brunstsynkroniseringen extra värdefull och du kan även använda teaserbaggen för att påvisa brunstiga tackor vid seminering utan att riskera oönskad dräktighet. Brunstsynkroniseringen måste ske före normal brunstsäsong och kan göras genom att utnyttja den s.k. baggeffekten. Baggeffekten går ut på att låta tackorna vara utom syn-, lukt- och hörhåll från baggar (inklusive bagglamm och teasrar) före synkroniseringen. Ca före planerad brunsttopp introduceras en aktiv äldre bagge eller teaserbagge i tackgruppen. Baggen får gå tillsammans med tackorna i ett begränsat utrymme så att han har möjlighet att komma i kontakt med alla tackorna. Efter en tas baggen bort, men om man använder en teaserbagge kan han gärna gå kvar utan att riskera att betäcka tackorna. är det en fördel att hantera tackorna mycket, ex klippa dem. Den baggen som sedan ska betäcka kan sedan släppas in ca efter att synkroniseringen påbörjades, alternativt kan man påbörja sin brunstkontroll för semin då. För brunstkontrollen kan man använda teaserbaggen med en stämpeldyna alternativt kan teaserbaggen släppas in endast under de tider som brunstkontrollen görs. En annan metod är s.k. hormonell brunstsynkronisering. beskriver att man då tar hjälp av hormontamponger som förs in i vaginan och som utlöser brunst hos tackan när de tas bort. Dräktighetsresultaten efter hormonell synkronisering har enligt inte varit så bra, men förbundets erfarenhet av den metoden är begränsad. Läkemedel med östrogen eller gestagen effekt vid brunstsynkronisering får enligt 2 kap. 16 § föreskrifter om läkemedel och läkemedelsanvändning (SJVFS 2013:452, senast ändrad genom SJVFS 2017:17) tillföras djur av en veterinär eller annan person på veterinärs ordination och ansvar. I 2 kap. 1 § djurskyddsförordningen anges att höns för äggproduktion ska hållas i inhysningssystem som uppfyller hönsens behov av att värpa i rede, sitta upphöjt och sandbada. har meddelat föreskrifter och allmänna råd (SJVFS 2019:23) om fjäderfähållning inom lantbruket m.m. I 1 kap. finns gemensamma bestämmelser om bl.a. skötsel, renhållning av stallutrymmen, foder och dricksvatten. I 2 kap. finns särskilda bestämmelser för höns som hålls för produktion av ägg och livsmedel. Av 2 kap. 2 § framgår att endast hönsraser som har en medelvikt under får hållas i burar och att de får hållas där i högst . I 2 kap. 10 § finns detaljerade bestämmelser om minsta utrymme för bur, rede och ströbad för värphöns i bur. I 2 kap. 11 § finns ytterligare föreskrifter om värphöns i bur, bl.a. mått för sittpinne och fodertråg samt högsta antal värphöns per bur. I 2 kap. 12–14 §§ anges hur olika utrymmen (bl.a. rede, sittpinne, ströarea och fodertråg) för frigående värphöns ska vara utformade och med hur många frigående värphönor en viss yta får beläggas. Yrkanden om att förbjuda burhållning och om att se över möjligheten att sätta ett slutdatum för användning av burar i den svenska äggindustrin har tidigare behandlats av miljö- och jordbruksutskottet under den innevarande valperioden. I betänkande 2019/20:MJU9 Djurskydd avstyrkte utskottet den då aktuella motionen och anförde följande: Som framgår av redovisningen ovan finns det ett flertal bestämmelser som reglerar hur höns för äggproduktion ska inhysas för att en god djurskyddsnivå ska uppnås. När det gäller frågan om ett slutdatum för användning av burar i äggindustrin framgår det av redovisningen att användningen av burar har minskat , bl.a. med anledning av att konsumenterna i ökad utsträckning efterfrågar ägg från frigående höns. Utskottet ser därför inte något behov av att reglera en utfasning på det sätt som motionären efterfrågar. I betänkande 2020/21:MJU10 Djurskydd vidhöll utskottet sin bedömning och avstyrkte därför de aktuella motionerna. beslutade i enlighet med de förslag som utskottet lämnat i dessa betänkanden. startade det europeiska medborgarinitiativet End the Cage . Initiativet, som fick nästan 1,4 miljoner namnunderskrifter, uppmanade kommissionen att förbjuda burhållning av ett antal slags lantbruksdjur, bl.a. höns. beslutade om en resolution med anledning av initiativet. I resolutionen uppmanade att föreslå lagstiftningsinstrument om ett rättvist och hållbart jordbruk, och särskilt att föreslå en översyn av direktiv /58/EG[11] i syfte att fasa ut användningen av burar inom EU:s djurhållning och utvärdera en eventuell utfasningsperiod . presenterade kommissionen meddelandet om det europeiska medborgarinitiativet End the Cage (C(2021) 4747). Av meddelandet framgår att kommissionen kommer att presentera ett lagstiftningsförslag om att fasa ut och slutligen förbjuda burhållning av de arter och kategorier som nämns i medborgarinitiativet (värphöns, suggor, kalvar, kaniner, unghöns, avelsdjur för slaktkycklingar och värphöns, vaktlar, ankor och gäss) inom den planerade översynen av EU:s djurskyddslagstiftning. Villkoren för detta, inklusive övergångsperiodens längd, kommer att avgöras på grundval av Europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhets (Efsa) yttranden, resultaten av en konsekvensbedömning och ett offentligt samråd. För detta ändamål kommer kommissionen att överväga olika alternativ och ta hänsyn till det vetenskapliga kunskapsläget, sociala, ekonomiska och miljömässiga konsekvenser, framväxande behov och konsumenternas krav. Dessa faktorer kommer att beaktas när det gäller att bestämma längden på en lämplig övergångsperiod och vilka kompletterande och stödjande åtgärder som krävs för att underlätta övergången. I synnerhet kommer kommissionen att bedöma möjligheten för att lagstiftningsförslaget ska kunna träda i kraft . Kommissionen anför vidare att eftersom EU är en viktig importör av livsmedel så bär man även ett samhälleligt ansvar för de importerade produkterna. Därför kommer EU att fortsätta att öka sina bilaterala och multilaterala satsningar för att förbättra djurskyddet i tredjeland. I sin konsekvensbedömning kommer kommissionen att överväga olika alternativ för att behandla dessa frågor, t.ex. möjligheten att införa regler och standarder för importerade produkter som motsvarar de som gäller inom EU och/eller märkningskrav i enlighet med . Syftet är att ta hänsyn till EU-medborgarnas krav och behovet av en harmoniserad lösning på EU-nivå för att skydda den inre marknaden. Djurskyddslagen syftar enligt lagens 1 kap. 1 § till att säkerställa ett gott djurskydd och främja en god djurvälfärd och respekt för djur. Enligt 2 kap. 1 § första stycket ska djur behandlas väl och skyddas mot onödigt lidande. Av 2 kap. 2 § första stycket följer att djur ska hållas i en god djurmiljö och på ett sådant sätt att deras välfärd främjas, att de kan utföra sådana beteenden som de är starkt motiverade för och som är viktiga för deras välbefinnande (naturligt beteende) och att beteendestörningar förebyggs. Enligt andra stycket i samma bestämmelse får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddela föreskrifter och villkor för eller förbud mot viss djurhållning för att tillgodose kraven enligt första stycket. Enligt 2 kap. 11 § första stycket djurskyddslagen är det förbjudet att utföra avel med sådan inriktning att den kan medföra lidande för föräldradjuret eller avkomman. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om förbudet och om villkor för eller förbud mot avel som kan påverka djurets naturliga beteende, normala kroppsfunktioner eller förmåga att naturligt föda fram sin avkomma (2 kap. 11 § andra stycket djurskyddslagen). Bestämmelsen i 2 kap. 11 § första stycket är straffsanktionerad enligt 10 kap. 1 § djurskyddslagen. Bestämmelserna som meddelats av regeringen i förordningar eller av i föreskrifter är straffbelagda enligt 10 kap. 5 § djurskyddslagen. I 2 kap. 1 § djurskyddsförordningen anges att höns för äggproduktion ska hållas i inhysningssystem som uppfyller hönsens behov av att värpa i rede, sitta upphöjt och sandbada. har meddelat föreskrifter och allmänna råd (SJVFS 2019:23, senast ändrad genom SJVFS 2022:5) om fjäderfähållning inom lantbruket m.m. I 1 kap. finns gemensamma bestämmelser om bl.a. skötsel, renhållning av stallutrymmen, foder och dricksvatten. I 2 kap. finns särskilda bestämmelser för värphöns och unghöns som hålls för produktion av ägg och livsmedel. Av 2 kap. 2 § framgår att endast hönsraser som har en medelvikt under får hållas i burar och att de får hållas där i högst . I 2 kap. 10 § finns detaljerade bestämmelser om minsta utrymme för bur, rede och ströbad för värphöns i bur. I 2 kap. 11 § finns ytterligare föreskrifter om värphöns i bur, bl.a. mått för sittpinne och fodertråg samt högsta antal värphöns per bur. I 2 kap. 12–14 §§ anges hur olika utrymmen (bl.a. rede, sittpinne, ströarea och fodertråg) för frigående värphöns ska vara utformade och med hur många frigående värphönor en viss yta får beläggas. I 3 kap. finns särskilda bestämmelser för slaktkycklingar och i 4 kap. finns särskilda bestämmelser för hur avelsdjur inom slaktkycklingproduktionen ska hållas. Kontrollprogram initieras frivilligt av branschorganisationer för att stärka konkurrenskraften och öka flexibiliteten för företagare som en god djurskyddsnivå främjas och upprätthålls. Föresatsen med dessa program är att minst samma djurskyddsnivå ska uppnås som vid tillämpning av ordinarie föreskrifter. Kontrollprogram kallas ibland även för djuromsorgsprogram. Innebörden av ett kontrollprogram är att producenter som är anslutna till programmet förbinder sig att uppfylla ett flertal kriterier som går utöver miniminivån i myndighetsföreskrifter, t.ex. om teknisk utrustning och skötsel av djuren, och att genomgå en utökad kontroll. Den som deltar i sådana kontrollprogram kan undantas från vissa andra bestämmelser i föreskrifterna och kan t.ex. få ha en högre beläggningsgrad än vad som annars är tillåtet. Närmare bestämmelser om kontrollprogram finns i föreskrifter (SJVFS 2015:17) om frivillig organiserad hälsokontroll av husdjur. Med husdjur avses enligt föreskrifterna alla djur som hålls av människan (1 kap. 3 §). Motionsyrkanden som motsvarar de nu aktuella behandlades av miljö- och jordbruksutskottet under förra i betänkande 2020/21:MJU10. Utskottet, som föreslog att motionerna skulle avslås, uttalade då följande: När det gäller övriga motioner om fjäderfähållning kan utskottet konstatera att det finns ett omfattande regelverk som syftar till att säkerställa ett gott djurskydd och att främja god djurvälfärd för fjäderfän. Det finns också ett system för att kontrollera att djurskyddet upprätthålls och för att upptäcka och åtgärda brister, såväl i samband med avel som under uppfödning och slakt. Utskottet kan också konstatera att överträdelser av regelverket kan leda till straff och andra sanktioner. Utskottet ser inget behov av att förändra detta regelverk. beslutade i enlighet med utskottets förslag. har meddelat föreskrifter och allmänna råd (SJVFS 2019:15) om villkor för hållande, uppfödning och försäljning m.m. av djur avsedda för sällskap och hobby. Föreskrifterna innehåller dels bestämmelser som är gemensamma för alla de slags djur som omfattas av föreskrifterna, dels särskilda bestämmelser för olika slags djur. När det gäller foder framgår det av 4 kap. 26 § att djur, förutom om det anges något annat i de djurspecifika bestämmelserna, ska ha daglig tillgång till foder. Foder ska vara av lämplig struktur, av god hygienisk kvalitet och tillgodose varje djurs näringsbehov. I 13 kap. finns särskilda bestämmelser om fiskar. När det gäller foder framgår det av 13 kap. 10 § att fiskar ska utfodras med ett för arten anpassat foder i sådan mängd och med sådana intervall att de upprätthåller ett medelgott hull. har också meddelat föreskrifter (SJVFS 2019:6) om odling av fisk. Föreskrifterna gäller när fisk hålls för livsmedelsproduktion, utplantering eller avel inför någon av dessa verksamheter (1 kap. 1 §). Bestämmelser om utfodring finns i 3 kap. 7–11 §§. Av dessa framgår bl.a. att fodrets struktur, innehåll och mängd liksom utfodringsintervallerna ska vara anpassade till fiskarten, fiskens ålder och storlek, vattentemperaturen och den övriga odlingsmiljön (3 kap. 7 §). Uppfödning och utsättning av vilda djur I propositionen Ny djurskyddslag (prop. 2017/18:147, s. 117 f.) uttalade regeringen att det kan finnas ett behov av att stärka djurskyddet vid utsättning av djur för jakt- och fiskeändamål. Mot denna bakgrund gav regeringen i uppdrag att utreda om det finns behov av att ytterligare reglera djurskyddet vid utsättning av djur för jakt- och fiskeändamål (N2019/02261/DL). Förhållandet mellan bestämmelser i djurskydds-, jakt- och fiskelagstiftningen skulle också analyseras. I uppdraget ingick också att analysera vilka konsekvenser det kan medföra att ytterligare reglera djurskyddet vid utsättning av djur samt vid behov lämna författningsförslag. Uppdraget skulle genomföras i nära dialog med och Havs- och vattenmyndigheten. Vidare skulle synpunkter även inhämtas från andra berörda myndigheter, intresseorganisationer och aktörer. Uppdraget skulle, sedan regeringen beslutat att förlänga tiden, redovisas till . I med anledning av uppdraget konstaterar myndigheten att det i huvudsakligen är fasan, gräsand och rapphöna samt olika laxfiskarter som sätts ut för jakt- och fiskeändamål. Av rapportens sammanfattning framgår även följande: Flera aktörer har framhållit att det saknas studier och forskning kring djurskyddet vid utsättning av fågel och fisk i .