bet · H901KU32 · 2022-03-18 00:00:00 — Från sida har man överlåtit åt ansvariga myndigheter i de länder som ratificerar konventionen att med beaktande av konventionens definition göra en bedömning av vilka språk som är landsdels- eller minoritetsspråk i det egna landet. I konventionen ges heller inga närmare riktlinjer för bedömningen av när ett uttryckssätt ska anses vara en dialekt eller ett språk. I samband med att ratificerade konventionen beslutade om fem officiella minoritetsspråk: finska, meänkieli, samiska, chib och jiddisch. , som utredde frågan om svensk ratificering av minoritetsspråkskonventionen, behandlade frågan om dialekter och folkmål (SOU 1997:192). Kommittén konstaterade att det är komplicerat att bedöma vad som är en dialekt, ett folkmål respektive ett språk. Som exempel på svenska folkmål nämndes älvdalsmål, gutniska och skånska. Dessa folkmål talades tidigare i ganska stor utsträckning i olika delar av landet men har till följd av bl.a. större rörlighet i befolkningen, inflyttningen till städerna och massmediernas inflytande kommit att talas och förstås av allt färre personer. Rent lingvistiskt kan folkmålen vara mycket olika nutida rikssvenska. Folkmålen är förknippade med den bygd där de har talats och är en del av bygdens kultur och historia. Det kan därför, enligt kommittén, hävdas att det finns ett intresse av att folkmålen bevaras som en viktig del av den svenska landsbygds- och kulturhistorien. Kommittén fann att det viktigaste argumentet mot att tillämpa konventionen på folkmålen är att det strider mot konventionens syfte som är att stärka minoritetsspråkens ställning i det offentliga livet, såsom hos domstolar och myndigheter (s. 110). I propositionen (prop. 2008/09:158) med förslag till bl.a. lagen (2009:724) om nationella minoriteter och minoritetsspråk (nedan minoritetsspråkslagen) anförde regeringen att den i fråga om att utöka antalet erkända nationella minoriteter eller nationella minoritetsspråk inte fann något skäl att göra en annan bedömning än den som gjordes i anslutning till ratificeringen av minoritetsspråkskonventionen. Därmed bedömde regeringen att antalet nationella minoritetsspråk inte bör utökas. Dock ansåg regeringen att det finns ett stort värde i att älvdalskan, oavsett om den är att betrakta som ett språk eller en dialekt, bevaras som en del av det svenska kulturarvet och att det är önskvärt att älvdalskan förs vidare till nya generationer samt att det arbete som och folkminnen redan bedriver för att bevara svenska dialekter och folkmål således behöver fortsätta. Vidare konstaterade regeringen dels att kommun på olika sätt kan stödja älvdalskans bevarande inom kommunens ordinarie verksamhet och ge barn möjlighet att lära sig älvdalska, dels att det även inom ramen för folkbildningen bör finnas förutsättningar att stödja bevarandet av älvdalskan (s. 62). Enligt artikel 15.1 i minoritetsspråkskonventionen ska parterna inkomma med rapporter i en form som bestäms av ministerkommittén. Dessa granskas sedan av en expertkommitté som tillsätts i enlighet med artikel 17. sammanställer sedan rapporter till ministerkommittén med förslag till rekommenderade åtgärder. rapport från gjordes bedömningen att det behövs en vetenskaplig studie av älvdalskan (4 kap. 43–46 §§). En sådan studie skulle enligt kommittén kunna utgöra grunden för en berättigad slutsats om älvdalskans status och erbjuda de svenska myndigheterna ett beslutsunderlag i frågan. uppmuntrade därför de svenska myndigheterna att i samarbete med älvdalsktalande klargöra älvdalskans ställning, t.ex. genom att beställa en oberoende vetenskaplig studie. rekommendationer om älvdalskan behandlades av den i den femte rapporten till . I rapporten anfördes att hållit ett möte med företrädare för älvdalskan för att diskutera situationen för älvdalskan. Inför mötet gjordes inom departementet en grundlig genomgång av skriftligt material i form av rapporter och annan tillgänglig skriftlig information om älvdalskan och dess status. Vid mötet närvarade även företrädare för och folkminnen. Regeringen fann mot bakgrund av mötet ingen anledning att ompröva sitt tidigare ställningstagande om älvdalskan. Som motivering anförde regeringen bl.a. att det bland lingvister inte finns någon fullständig samsyn om huruvida älvdalskan utgör ett språk eller en dialekt, samt att älvdalskan har få användningsdomäner och att det är få föräldrar som talar älvdalska med sina barn. Vidare menade regeringen att ett erkännande av älvdalskan som ett minoritetsspråk troligen skulle innebära att krav även skulle resas från grupper som talar andra dialekter så att även dessa ska få betecknas som minoritetsspråk. Detta skulle enligt regeringen med stor sannolikhet kunna få till följd att syftet med den europeiska stadgan om landsdels- eller minoritetsspråk undergrävs. noterade rapport (1 kap. 41 §) den ställningstagande. konstaterade dock att det finns ett ökande stöd bland lingvister för synen på älvdalskan som ett eget språk. rapport (1 kap. 28 §) uppmanade expertkommittén att klargöra älvdalskans status tillsammans med älvdalsktalande. rapport (1 kap. 19 §) anförde att kommittén ansåg att älvdalskan uppfyller kriterierna för del två av den europeiska stadgan om landsdels- och minoritetsspråk. Vidare bad kommittén den att inkludera älvdalskan i sin rapport som ett språk under del två av stadgan, motsvarande jiddisch och chib. rekommenderade att beakta alla observationer och rekommendationer från expertkommittén. I rapporten från anförde regeringen att i tidigare rapporter utvecklat skälen till varför älvdalskan bör ses som ett folkmål, eller dialekt, och att regeringen framhållit värdet av att bevara älvdalskan som en del av det gemensamma kulturarvet. Vidare anfördes i rapporten att regeringen inte fann några skäl för en förnyad prövning av älvdalskans status och att det är som fattar beslut om vilka språk som ska utgöra nationella minoritetsspråk. Den amerikanska språkorganisationen tog ställning i frågan om den lingvistiska klassificeringen av älvdalskan. är en ideell organisation med närvaro i ett åttiotal länder som arbetar för en hållbar lingvistisk utveckling, framför allt genom forskning, översättning och utbildning. Organisationen beslutade att klassificera älvdalskan som ett distinkt språk snarare än som en dialekt av svenska. I beslutet hänvisas bl.a. till antalet tillgängliga publikationer på älvdalska och antalet vetenskapliga studier av älvdalskan. Beslutet innebär att älvdalskan tilldelas en egen språkkod enligt den internationella standarden ISO 639. och folkminnen har regeringens uppdrag att på vetenskaplig grund öka, levandegöra och sprida kunskaper om språk, dialekter, folkminnen, namn och andra immateriella kulturarv i . Myndigheten har under beredningen av ett tidigare motionsbetänkande (bet. 2016/17:KU16 s. 6) lämnat en redogörelse för älvdalskans språkpolitiska status till utskottet. och folkminnen ansåg att det uppstår en gränsdragningsproblematik om en varietet av det svenska språket särskiljs och ges status som nationellt minoritetsspråk, liksom att gränsdragningen kring vilken varietet av älvdalska som ska erkännas riskerar att skapa splittring bland älvdalsktalande. Myndigheten noterade att kommun 2006 fattade ett principbeslut om att arbeta för att älvdalskan ska få officiell språkstatus enligt minoritetsspråkskonventionen, men menade att det finns ett behov av en oberoende undersökning av inställningen hos de boende i kommun om deras inställning till ett erkännande och till att revitalisera älvdalskan samt vilka konkreta åtgärder man anser viktigast för att kunna föra älvdalskan vidare till en ny generation. och folkminnen gjorde bedömningen att många åtgärder för att främja älvdalskan borde vara möjliga inom ramarna för den existerande lagstiftningen. Om sådana åtgärder ska vara ett fullgott alternativ till ett erkännande som nationellt minoritetsspråk menade myndigheten dock att åtgärdspaketet bör inbegripa ekonomiska medel, förslagsvis inom ramen för en dialektpolitik. (Ulum Dalska) överlämnade 2016 tillsammans med föreningen en namninsamling till utskottet och framhöll bl.a. att det finns en stark önskan bland älvdalingarna att bevara språket. avstyrkte utskottet en motion om att erkänna älvdalskan som minoritets- eller landsdelsspråk (bet. 2011/12:KU17). Utskottet konstaterade att det saknade anledning att göra någon annan bedömning än , dvs. att tillämpningen av minoritetsspråkskonventionen på folkmålen skulle strida mot konventionens syfte. Utskottet ansåg dock att det finns ett stort värde i att älvdalskan bevaras som en del av det svenska kulturarvet och såg positivt på de åtgärder som vidtas på både statlig och nivå för att göra detta möjligt. avstyrkte utskottet motioner om att erkänna älvdalskan som minoritets- eller landsdelsspråk (bet. 2016/17:KU16). Utskottet konstaterade att betydelsen av älvdalskans bevarande är starkt förankrad bland många älvdalingar. Utskottet upprepade att det finns ett stort värde i att älvdalskan bevaras som en del av det svenska kulturarvet och såg positivt på de åtgärder som vidtas på både statlig och nivå för att göra detta möjligt. Utskottet delade regeringens uppfattning att kommun på olika sätt bör kunna stödja älvdalskans bevarande inom kommunens ordinarie verksamhet och ge barn möjlighet att lära sig älvdalska samt att det även inom ramen för folkbildningen bör finnas förutsättningar att stödja bevarandet av älvdalskan. Utskottet noterade även att och folkminnen gör bedömningen att många åtgärder för att främja älvdalskan borde vara möjliga inom ramarna för den existerande lagstiftningen, förslagsvis inom ramen för en dialektpolitik. Utskottet noterade därutöver det ökade stödet bland lingvister för att betrakta älvdalskan som ett eget språk, men också de invändningar som och folkminnen framförde. avstyrkte utskottet motioner om att erkänna älvdalskan som minoritets- eller landsdelsspråk (bet. 2017/18:KU32). Utskottet konstaterade i sitt ställningstagande att det finns ett stort värde i att älvdalskan bevaras som en del av det svenska kulturarvet och såg positivt på de åtgärder som vidtas på både statlig och nivå för att göra detta möjligt. Utskottet vidhöll det ställningstagande som gjordes då motionsyrkandena avstyrktes med hänvisning till bl.a. och folkminnens bedömning. avstyrkte utskottet motioner om att erkänna älvdalskan som minoritets- eller landsdelsspråk (bet. 2018/19:KU24). Utskottet konstaterade att det finns ett stort värde i att älvdalskan bevaras som en del av det svenska kulturarvet samt förs vidare till kommande generationer och såg positivt på de åtgärder som vidtas på både statlig och nivå för att göra detta möjligt. avstyrktes liknande motionsyrkanden efter förenklad beredning (bet. 2020/21:KU25). Utskottet vidhåller att det finns ett stort värde i att älvdalskan bevaras som en del av det svenska kulturarvet och förs vidare till kommande generationer samt ser positivt på de åtgärder som vidtas på både statlig och nivå för att göra detta möjligt. Utskottet finner liksom inte skäl att ta något initiativ i frågan. Information om nationella minoriteter och minoritetsspråk Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om information om nationella minoriteter och minoritetsspråk. Jämför reservation 13 (M), 14 (C) och 15 (L). I kommittémotion 2021/22:3792 av m.fl. (M) begärs i yrkande 1 ett tillkännagivande om att stärka och värna de nationella minoriteterna. Motionärerna framhåller vikten av att stärka de nationella minoriteternas egenmakt och inflytande och att verka för att deras språk och kultur hålls levande. I kommittémotion 2021/22:3217 av Per Schöldberg m.fl. (C) begärs i yrkande 11 ett tillkännagivande om civilsamhällets betydelse för att vårda, värna och utveckla de nationella minoriteterna och minoritetsspråken och vikten av goda förutsättningar för det. Motionärerna menar att det är av stor vikt för att minoritetspolitiken ska kunna genomföras i praktiken att de idéburna organisationerna har ekonomiska och praktiska förutsättningar att bedriva en bra verksamhet. I kommittémotion 2021/22:3389 av m.fl. (L) begärs i yrkande 4 ett tillkännagivande om information i samhället och i skolan om urfolk, nationella minoriteter och minoritetsspråk. Motionärerna menar att kunskapen om de nationella minoriteterna och politiken har blivit bättre inom förvaltningsområdena, men att kunskapen utanför förvaltningsområdena och inom myndigheter är bristfällig. Därför krävs fortsatt informationsarbete inom det offentliga men även i samhället i stort för att öka kunskapen om de nationella minoriteterna, deras språk och kultur samt den nationella minoritetspolitiken. En viktig del av minoritetspolitiken, enligt motionärerna, är också att skolan ska ge alla elever kunskap om urfolk, nationella minoriteter och minoritetsspråk. Av 3 § lagen (2009:724) om nationella minoriteter och minoritetsspråk framgår att kommuner och regioner ska informera de nationella minoriteterna om deras rättigheter och det allmännas ansvar enligt denna lag och de föreskrifter som denna lag hänvisar till. Detsamma gäller statliga förvaltningsmyndigheter vars verksamhet är av betydelse för de nationella minoriteterna eller minoritetsspråken. Enligt 8 § språklagen (2009:600) har det allmänna ett särskilt ansvar för att skydda och främja de nationella minoritetsspråken. Vidare föreskrivs i 4 § lagen om nationella minoriteter och minoritetsspråk (2009:724) att det allmänna även i övrigt ska främja de nationella minoriteternas möjligheter att behålla och utveckla sin kultur i . Barns utveckling av en kulturell identitet och användning av det egna minoritetsspråket ska främjas särskilt. Enligt förordningen (SKOLFS 2010:37) om läroplan för , förskoleklassen och fritidshemmet och förordningen (SKOLFS 2011:144) om läroplan för gymnasieskolan ansvarar skolan för att varje elev efter genomgången grundskola har fått kunskaper om de nationella minoriteternas kultur, språk, religion och historia. Av 11 § sändningstillståndet för (), 12 § i sändningstillståndet för () och 13 § sändningstillståndet för utbildningsradio (UR) 2020–2025 följer att SVT:s, SR:s och UR:s samlade utbud på de nationella minoritetsspråken samiska, finska, meänkieli och chib samt på teckenspråk sammantaget ska öka jämfört med nivå. Även det samlade programutbudet på jiddisch ska sammantaget öka jämfört med nivå. SR, SVT och UR ska även erbjuda ett utbud på andra minoritetsspråk. SVT, SR och UR ska ha en dialog med de berörda grupperna. I fråga om den programverksamhet som avses får SVT, SR och UR sinsemellan fördela ansvaret för olika insatser. Skrivelsen Nystart för en stärkt minoritetspolitik I skrivelse 2017/18:282 Nystart för en stärkt minoritetspolitik gör regeringen bedömningen att kunskapen om de nationella minoriteterna och minoritetsspråken, liksom deras synlighet i samhället bör öka. Därför bör, enligt regeringen, det kunskapshöjande arbete som bedrivs av en bredd av olika aktörer fortsätta och utvecklas. Det är särskilt angeläget, enligt regeringen, att kunskapen om de nationella minoriteternas rättigheter ökar inom den offentliga sektorn. I fråga om utbildningens roll för en ökad kunskap redovisar regeringen att har ett samlat ansvar för frågor om de nationella minoriteterna och de nationella minoritetsspråken inom ramen för sitt verksamhetsområde. ska inom ramen för detta ansvar verka samlande, stödjande och pådrivande. Ändringen i myndighetens instruktion är ett uttryck för dess centrala roll i genomförandet av minoritetspolitiken och i förverkligandet av de nationella minoriteternas rättigheter. Skolinspektionen ansvarar för tillsynen av bl.a. skollagen och har därför stor betydelse för att säkerställa att det gällande regelverket efterlevs. Sameskolstyrelsen är huvudman för sameskolorna och ansvarar även för förskoleenheter vid vissa sameskolor samt för fjärrundervisning i samiska. Av budgetpropositionen framgår bl.a. att i och fortsatt arbetet med att sprida informations- och utbildningsmaterial, såväl i tryckt format som via . Webbplatsen hade ca 420 000 besök , en ökning jämfört med och jämfört med . Vidare framgår att det statsbidrag som fördelats till kommuner och regioner för att ingå i ett eller flera förvaltningsområden för de nationella minoritetsspråken till stor del har använts till språk- och kulturaktiviteter , även om störst del används till samordningsinsatser. Trots att flera språk- och kulturinsatser har fått ställas in med anledning av pandemin har majoriteten av kommunerna och regionerna inom förvaltningsområdena genomfört kulturverksamheter såsom teater, dans, film och utställningar. Flest språk- och kulturinsatser görs fortfarande för finska medan antalet insatser för jiddisch, chib och meänkieli är färre. Den vanligaste insatsen i kommuner och regioner utanför förvaltningsområdena för att skydda och främja de nationella minoriteternas språk och kultur är att tillgängliggöra material på bibliotek. Insatser på bibliotek har ökat i andel . Vidare framhålls att Samiskt språkcentrum, och folkminnen, , samt Stiftelsen har genomfört insatser för att stärka nationella minoriteters språk och kultur. Uppdrag till och folkminnen om handlingsprogram för bevarande av de nationella minoritetsspråken Regeringen gjorde i skrivelsen Nystart för en stärkt minoritetspolitik (skr. 2017/18:282) bedömningen att ett långsiktigt och samlat handlingsprogram för bevarande av de nationella minoritetsspråken bör utarbetas och antas. Mot den bakgrunden fick och folkminnen (Isof) regeringens uppdrag att utarbeta ett förslag till ett långsiktigt och samlat handlingsprogram för bevarande av de nationella minoritetsspråken i de delar som avser finska, jiddisch, meänkieli och chib. lämnade Isof ett förslag till handlingsprogram till regeringen om totalt 81 insatser för bevarande av de nationella minoritetsspråken. gav regeringen i uppdrag att vidareutveckla myndighetens förslag till handlingsprogram för bevarande av de nationella minoritetsspråken. Uppdraget redovisades till regeringen . Uppdrag till och folkminnen att ansvara för språkcentrum för finska, jiddisch, meänkieli och chib gav regeringen i uppdrag att ansvara för språkcentrum för finska, jiddisch, meänkieli och chib –2024. Språkcentrumen ska aktivt främja och stimulera ökad användning av minoritetsspråken i samhället, bistå med sakkunskap, utveckla metoder för att stärka enskildas förutsättningar att bruka och återta språken samt sprida kunskap om revitalisering. Insatser som riktar sig till barn och ungdomar ska prioriteras särskilt. Språkcentrumens arbete ska utgå från språkbärarnas behov av revitaliseringsinsatser och ske i fortsatt dialog med språkbärarna. Isof ska också, inom ramen för arbetet med språkcentrum, i dialog med ta fram indikatorer som gör det möjligt att följa minoritetsspråkens utveckling . Språkcentrum för jiddisch och chib är en del av åtaganden, s.k. pledges, som presenterades på internationella forum för hågkomst av Förintelsen och bekämpande av antisemitism . avstyrktes ett motionsyrkande om kunskap om nationella minoriteter och minoritetsspråk samt om minoritetsspråk i public service (bet. 2016/17:KU16). Utskottet konstaterade i sitt ställningstagande att flera myndigheter har uppdrag som syftar till att sprida kunskap om de nationella minoriteterna och minoritetsspråken. Vidare noterade utskottet att den pågående översynen av lagen om nationella minoriteter och minoritetsspråk inbegriper frågan om att säkra kunskapen om de nationella minoriteterna i samhället. 2017/18:KU32) avstyrktes ett motionsyrkande om information i samhället och i skolan om urfolk, nationella minoriteter och minoritetsspråk. Utskottet ville i sitt ställningstagande inte föregripa beredningen av de utredningar som tillsatts av regeringen och som hade redovisats . I regeringens skrivelse Nystart för en stärkt minoritetspolitik (skr. 2017/18:282) framhöll regeringen behovet av ett långsiktigt arbete för de nationella minoriteternas språk och kultur och betydelsen av att öka kunskapen om och synligheten för de nationella minoriteterna i samhället. Utskottet välkomnade i sin behandling av skrivelsen regeringens redogörelse och det viktiga arbete som bedrivs (bet. 2018/19:KU13). avstyrktes ett motionsyrkande om information och kunskap om nationella minoriteter (bet. 2018/19:KU24). Utskottet framhöll vikten av att öka kunskapen i samhället om de nationella minoriteterna, deras språk och kultur samt om den nationella minoritetspolitiken. Vidare noterade utskottet målsättningen att öka kunskapen om och synligheten för de nationella minoriteterna som regeringen gav uttryck för bl.a. i skrivelsen Nystart för en stärkt minoritetspolitik. Liberalerna reserverade sig. avstyrktes liknande motionsyrkanden efter förenklad beredning (bet. 2020/21:KU25). Utskottet vidhåller vikten av att öka kunskapen i samhället om de nationella minoriteterna, deras språk och kultur samt om den nationella minoritetspolitiken. Utskottet finner liksom inte skäl att ta något initiativ i frågan. Kommuners och regioners minoritetspolitik Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om kommuners och regioners minoritetspolitik. Jämför reservation 16 (M), 17 (SD), 18 (C) och 19 (L). I kommittémotion 2021/22:3792 av m.fl. (M) begärs i yrkande 15 ett tillkännagivande om möjlighet till sanktioner gentemot de kommuner som ingår i förvaltningsområden för minoritetsspråk och inte lever upp till sina åtaganden. Motionärerna menar att det inte är rimligt att kommuner som inte lever upp till sina åtaganden ska få behålla det statsbidrag de fått för att genomföra åtgärder de sedermera visar sig inte ha vidtagit. En sanktionsmöjlighet framstår därmed, enligt motionärerna, som rimlig ur ett principiellt perspektiv, men den skulle sannolikt också ha en preventiv effekt och stimulera kommunerna att leva upp till det de åtagit sig att göra. I kommittémotion 2021/22:2474 av m.fl. (SD) begärs i yrkande 2 ett tillkännagivande om att utreda möjligheterna att på alternativt sätt tillgå nationella minoritetsspråk inom välfärdssektorn i delar av landet som inte utgör förvaltningsområden. Motionärerna menar att för de språk som inte har förvaltningsområden i landet och i de områden i landet som inte har förvaltningsuppdrag är det svårt att tillgå språkligt utbud inom välfärdssektorn. Med anledning av detta bör, enligt motionärerna, möjligheterna att på alternativt sätt tillgå sitt minoritetsspråk inom välfärdssektorn utredas. I kommittémotion 2021/22:3243 av m.fl. (C) begärs i yrkande 34 ett tillkännagivande om att se över vilka insatser som behövs för att säkerställa jämlik vård och omsorg i enlighet med lagen om nationella minoriteter och minoritetsspråk för personer som berörs av denna, oberoende av vilken kommun inom förvaltningsområdena för samiska, finska eller meänkieli man bor i. Motionärerna framhåller att kartläggning 2019 visar på stora variationer mellan förvaltningskommunerna och stor brist på den språk- och kulturkompetens som behövs för att ge personcentrerad vård. Mot denna bakgrund vill motionärerna att regeringen ser över hur det kan säkerställas att personer som har ett annat modersmål än svenska och som har en demenssjukdom får personcentrerad vård och omsorg i enlighet med de nationella riktlinjerna för vård och omsorg vid demenssjukdom, oberoende av var i landet man bor. I kommittémotion 2021/22:3389 av m.fl. (L) begärs i yrkande 2 ett tillkännagivande om att utreda sanktionsmöjligheter mot de kommuner och regioner i förvaltningsområdena som inte använder minoritetspolitiska statsbidrag på avsett sätt. Motionärerna framhåller att det finns bestämmelser om att statsbidraget till kommuner och regioner som ingår i förvaltningsområden får sättas ned om det inte används eller inte används på rätt sätt. Det är dock oklart, enligt motionärerna, om denna regel alls kommer till användning, och det saknas rättsliga förutsättningar att utfärda någon form av ekonomisk sanktion i särskilt allvarliga fall.