bet · H901KU33 · 2022-01-21 00:00:00 — Rekommendation om hot mot journalister Kommissionen presenterade den rekommendation om hot mot journalister ((2021) 6650 final) som hade aviserats i för demokrati. [1] Rekommendationen behandlar bl.a. protester och demonstrationer, säkerhet på nätet samt åtgärder till stöd för kvinnliga journalister och journalister som tillhör minoriteter. Kommissionen rekommenderar bl.a. medlemsstaterna att • handlingskraftigt utreda och lagföra alla brottsliga hot mot journalister och till fullo utnyttja befintlig nationell lagstiftning och EU-lagstiftning • ge brottsbekämpande myndigheter regelbunden fortbildning för att se till att journalister och andra mediearbetare kan arbeta säkert och utan restriktioner under demonstrationer och protester • främja en regelbunden dialog mellan nationella cybersäkerhetsmyndigheter, medierna och näringslivet, särskilt för att främja cybermedvetenhet och digital kompetens bland journalister • stödja initiativ som syftar till att stärka kvinnliga journalister och mediearbetare som tillhör minoriteter eller rapporterar om jämlikhetsfrågor samt förbättra insynen i och rapporteringen om attacker och diskriminering mot dessa journalister och att ge dem information om hur de kan få hjälp och stöd. Utskottet har behandlat motioner om skydd för journalister och medieredaktioner (se bl.a. bet. 2015/16:KU18, bet. 2017/18:KU31 och bet. 2018/19:KU29). Även under /20 behandlades liknande motionsyrkanden. I sitt ställningstagande uttalade utskottet följande (bet. 2019/20:KU14 s. 20 f.): En rad undersökningar som har gjorts visar att många journalister och medieredaktioner är utsatta för hot och trakasserier, vilket inte är acceptabelt i en demokrati. Genom den handlingsplan som regeringen antog inledde regeringen ett mer systematiskt arbete för att förebygga och hantera hot och hat mot journalister och medieredaktioner. Utskottet noterar att regeringen bl.a. har gett myndigheter i uppdrag att kartlägga omfattningen av hot och hat mot journalister och att identifiera och utveckla kompetensutvecklande insatser riktade till journalister för att förebygga och hantera hot och hat. har vidare i uppdrag att utveckla och förbättra arbetet för att bekämpa hatbrott och andra brott som hotar demokratin. hade företrädare för regeringen ett rundabordssamtal med deltagare från mediebranschen och för att ta del av synpunkter på regeringens arbete för att motverka hot och hat mot journalister. Utskottet noterar vidare att den s.k. –2021 har fått i uppdrag att planera, samordna och genomföra insatser och aktiviteter för en stark demokrati. Regeringen har dessutom stärkt det straffrättsliga skyddet mot integritetskränkningar genom lagändringar som trädde i kraft dels , dels . bereds ett direktiv till en kommande utredning som ska se över det straffrättsliga skyddet för vissa samhällsnyttiga funktioner, däribland journalister. Mot bakgrund av det arbete som bedrivs, de åtgärder som redan har vidtagits och det arbete som pågår inom är utskottet inte berett att vidta någon åtgärd med anledning av motionerna. De avstyrks därmed. I betänkandet fanns en reservation (M, KD). Som utskottet har framhållit är det inte acceptabelt i en demokrati att journalister och medieredaktioner utsätts för hot och trakasserier. Utskottet noterar de åtgärder som regeringen har vidtagit, däribland det uppdrag som regeringen har gett till Utredningen om ett förstärkt straffrättsligt skydd för vissa samhällsnyttiga funktioner och några andra straffrättsliga frågor med anledning av ett tillkännagivande från . Utskottet noterar även det arbete som pågår inom EU för att stärka skyddet för journalister och medieredaktioner. Mot bakgrund av det arbete som bedrivs, de åtgärder som redan har vidtagits och det arbete som pågår inom och inom EU är utskottet inte berett att vidta någon åtgärd med anledning av motionerna. De avstyrks därmed. Meddelarfrihet i skattefinansierad verksamhet Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om meddelarfrihet för alla anställda i skattefinansierad verksamhet. Jämför reservation 4 (L). m.fl. (L) begär i två likalydande kommittémotionsyrkanden, 2020/21:3227 yrkande 30 och 2021/22:3983 yrkande 33, tillkännagivanden om meddelarfrihet för alla anställda i skattefinansierad stöd-, vård- och omsorgsverksamhet. Motionärerna anför att meddelarfrihet bör gälla för anställda i offentligt finansierad verksamhet oavsett om verksamheten drivs privat eller offentligt. Det s.k. meddelarskyddet består av flera delar: meddelarfrihet, anskaffarfrihet, rätt till anonymitet, efterforskningsförbud och repressalieförbud. Meddelarskyddet gäller i förhållande till myndigheter och andra allmänna organ. Meddelarfriheten innebär att var och en har rätt att straffritt lämna uppgifter i vilket ämne som helst för publicering i de medier som omfattas av TF eller YGL (1 kap. 7 § första stycket TF och 1 kap. 10 § första stycket YGL). I vissa undantagsfall kan emellertid en meddelare straffas för sitt uppgiftslämnande. Det rör sig om fall där utlämnandet av uppgifter omfattar vissa grövre brott mot rikets säkerhet, ett utlämnande av en allmän handling som omfattas av sekretess eller ett uppsåtligt åsidosättande av s.k. kvalificerad sekretess, dvs. sådan sekretess som enligt offentlighets- och sekretesslagen (2009:400), förkortad OSL, bryter meddelarfriheten (7 kap. 22 § TF och 5 kap. 4 § YGL). Anskaffarfriheten innebär att var och en har rätt att straffritt anskaffa uppgifter för publicering i ett medium som omfattas av TF eller YGL (1 kap. 7 § andra stycket TF och 1 kap. 10 § andra stycket YGL). En anskaffare kan dock straffas om anskaffandet innefattar sådana grövre brott mot rikets säkerhet som också är straffbara för meddelare (7 kap. 23 § TF och 5 kap. 5 § YGL). Vanlig lag tillämpas på det sätt genom vilket anskaffandet sker. Det innebär att det är straffbart att anskaffa uppgifter genom t.ex. stöld eller dataintrång. Meddelarskyddet innefattar också ett anonymitetsskydd, som innebär en rätt för en författare, en upphovsman eller en meddelare att vara anonym och ett förbud för den som har tagit befattning med tillkomsten eller utgivningen att avslöja vem som är författare, upphovsman eller meddelare (3 kap. 1 och 3 §§ TF och 2 kap. 1 och 3 §§ YGL). Efterforskningsförbudet innebär att efterforskning av identiteten hos en författare, upphovsman eller meddelare som omfattas av anonymitetsskyddet endast är tillåten i den begränsade utsträckning som anges i TF och YGL. Det är endast Justitiekanslern () som är behörig att under vissa förutsättningar besluta om sådana åtgärder. Andra myndigheter och andra allmänna organ är alltså förbjudna att efterforska (3 kap. 5 § TF och 2 kap. 5 § YGL). Uttrycket efterforska har en vidsträckt innebörd och innefattar alla former av förfrågningar och åtgärder som syftar till att få fram vem som har lämnat en uppgift eller offentliggjort en sådan. Överträdelser av förbudet är straffbelagda (3 kap 7 § TF och 2 kap. 7 § YGL). Repressalieförbudet betyder att en myndighet eller ett annat allmänt organ inte får ingripa mot någon för att den personen har utnyttjat sin tryck- och yttrandefrihet (3 kap. 6 § TF och 2 kap. 6 § YGL). Förbudet avser alla åtgärder som medför negativa konsekvenser för den enskilde. I detta inbegrips i princip varje form av kritik mot en arbetstagare för att arbetstagaren har haft kontakter med massmedierna. Det är dock endast åtgärder som innebär avskedande, uppsägning, meddelande av disciplinpåföljd eller liknande som är straffbelagda (3 kap. 7 § TF och 2 kap. 7 § YGL). JK är åklagare när det gäller brott mot efterforsknings- och repressalieförbuden (9 kap. 3 § TF och 7 kap. 1 § YGL). Även ombudsmän () har emellertid enligt 6 § andra stycket lagen (1986:765) med instruktion för ombudsmän möjlighet att väcka åtal mot en befattningshavare som genom att åsidosätta vad som åligger honom eller henne i tjänsten eller uppdraget har begått någon annan brottslig gärning än tryck- eller yttrandefrihetsbrott, t.ex. brott mot efterforsknings- och repressalieförbuden. Meddelarskydd för anställda inom kommunala bolag m.m. Enligt 2 kap. 3 och 4 §§ OSL gäller bestämmelserna i om rätt att ta del av allmänna handlingar också handlingar hos vissa andra organ än myndigheter. Det gäller dels handlingar hos aktiebolag, handelsbolag, ekonomiska föreningar och stiftelser där kommuner, regioner eller kommunalförbund utövar ett rättsligt bestämmande inflytande, dels handlingar hos de organ som anges i bilagan till OSL, i den mån handlingarna hör till den verksamhet som nämns där. Enligt 13 kap. 2 § OSL gäller TF:s och om rätt att lämna uppgifter för offentliggörande, om förbud mot att ingripa mot missbruk av tryckfriheten eller yttrandefriheten eller medverkan till ett sådant missbruk och om förbud mot att efterforska en upphovsman eller meddelare i förhållandet mellan å ena sidan sådana organ som är uppräknade i bilagan till OSL eller kommunala bolag m.m. och å andra sidan deras anställda och uppdragstagare. Vissa personer i företagsledande ställning är undantagna från meddelarskyddet. I 14 kap. 1 § OSL finns bestämmelser om ansvar för överträdelser av repressalie- och efterforskningsförbuden. Ett visst meddelarskydd för privatanställda kan i vissa fall åstadkommas genom kollektivavtal eller andra avtal. Om en kommun eller en region sluter avtal med en privat utförare, ska också kommunen respektive regionen genom avtalet tillförsäkra sig information som gör det möjligt att ge allmänheten insyn i den verksamhet som lämnas över, se 10 kap. 9 § kommunallagen (2017:72). Lagen om meddelarskydd i vissa enskilda verksamheter Enligt lagen (2017:151) om meddelarskydd i vissa enskilda verksamheter ges anställda, uppdragstagare och andra som på liknande grund deltar i yrkesmässigt bedriven enskild verksamhet inom skola, vård och omsorg, som till någon del är offentligt finansierad, motsvarande rätt som offentligt anställda att lämna uppgifter om verksamheten för publicering i medier som omfattas av TF eller YGL. Lagen omfattar endast en rätt att lämna uppgifter om verksamheten i fråga. Den medför ingen rätt att lämna ut handlingar. Rätten att lämna uppgifter gäller inte om det föreskrivs i lag att uppgifterna omfattas av tystnadsplikt. Meddelarskyddet innebär att den som bedriver verksamheten förbjuds att efterforska vem som har utnyttjat sin meddelarfrihet eller medverkat till en grundlagsskyddad framställning och inte heller får utsätta den personen för negativa åtgärder, t.ex. avskedande eller uppsägning, på grund av detta. Lagen gäller inte personer i företagsledande ställning. Lagen innehåller bestämmelser om straff för den som ingriper eller efterforskar i strid med lagen motsvarande vad som gäller enligt TF eller YGL. Straffskalan är böter eller fängelse i högst . Utredningen insyn i välfärden Regeringen beslutade att ge en särskild utredare i uppdrag att utarbeta ett förslag om hur offentlighetsprincipen kan införas i offentligt finansierad privat utförd vård och omsorg samt utbildning inom vissa skol- och utbildningsformer (dir. 2015:92). Utredningen, som antog namnet Ökad insyn i välfärden, överlämnade sitt betänkande med samma namn (SOU 2016:62). Utredningen föreslår att offentlighetsprincipen i princip ska införas i offentligt finansierad, privat utförd välfärd. Enskilda juridiska personer som driver sådan verksamhet ska med vissa undantag jämställas med myndigheter vid tillämpningen av OSL. Utredningen föreslår även att anställda och uppdragstagare i offentligt finansierade, privat utförda välfärdsverksamheter ska omfattas av meddelarskydd genom att bestämmelsen i 13 kap. 2 § OSL utvidgas till att omfatta även enskilda juridiska personer som bedriver offentligt finansierad välfärd. Förslaget har remissbehandlats. Utredningen om ett stärkt meddelarskydd för privatanställda i verksamheter som är helt eller delvis offentligt finansierade beslutade regeringen att ge en särskild utredare i uppdrag att föreslå hur ett stärkt meddelarskydd kan införas för privatanställda i verksamheter som är helt eller delvis offentligt finansierade för andra verksamheter än skola, vård och socialtjänst (dir. 2016:4). Utredningen antog namnet Utredningen om ett stärkt meddelarskydd för privatanställda i verksamheter som är helt eller delvis offentligt finansierade (Ju 2016:01). Utredningen tillsattes efter en överenskommelse med . överlämnade utredningen sitt betänkande Meddelarskyddslagen – fler verksamheter med stärkt meddelarskydd (SOU 2017:41). Utredningen föreslår att stärkt meddelarskydd enligt meddelarskyddslagen ska införas inom verksamhet som bedrivs som interregional, regional och lokal kollektivtrafik. Förslaget innebär även att viss särskild kollektivtrafik ska omfattas av meddelarskyddslagens tillämpningsområde. Det är fråga om särskilda persontransporter inom färdtjänst, riksfärdtjänst och skolskjuts. Särskild kollektivtrafik i form av sjukresor ska dock inte omfattas av lagen. Förslaget har varit föremål för remissbehandling och bereds inom . Under /18 behandlade utskottet ett motionsyrkande om stärkt meddelarskydd för privatanställda i verksamheter som är helt eller delvis offentligt finansierade (bet. 2017/18:KU16). I sitt ställningstagande anförde utskottet att Utredningen om ett stärkt meddelarskydd för privatanställda i verksamheter som är helt eller delvis offentligt finansierade hade lämnat sitt betänkande med förslag . Utskottet uttalade vidare att det inte ville föregripa resultatet av den pågående beredningen av betänkandet inom . Utskottet avstyrkte därför motionen. En reservation lämnades (V). Utredningen om ett stärkt meddelarskydd för privatanställda i verksamheter som är helt eller delvis offentligt finansierade lämnade sitt betänkande med förslag . Det har remissbehandlats och bereds inom . Utskottet vill inte föregripa resultatet av beredningen och avstyrker därför motionen om stärkt meddelarskydd för privatanställda i offentligt finansierade verksamheter. Översyn av brottet hets mot folkgrupp i grundlagarna Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om en översyn av brottet hets mot folkgrupp i grundlagarna. I motionerna 2020/21:1219 av och (båda M) yrkande 2 och 2021/22:3627 av och (båda M) yrkande 2 begärs tillkännagivanden om att överväga en översyn av reglerna om hets mot folkgrupp i grundlagarna. Motionärerna anför att gränsen för vilka uttalanden som anses utgöra hets mot folkgrupp och vilka som är tillåtna inom ramen för en kritisk diskussion på bl.a. sociala medier är vag och har förändrats . Enligt motionärerna finns det anledning att göra en övergripande översyn och uppdatering av lagreglerna om hets mot folkgrupp för att anpassa dem till dagens samhälle och samhällsdebatt samt för att kodifiera rådande rättspraxis. Regleringen av hets mot folkgrupp finns dels i 16 kap. 8 § (BrB), dels i 7 kap. 6 § tryckfrihetsförordningen (TF) och 5 kap. 1 § yttrandefrihetsgrundlagen (YGL). Bestämmelserna om hets mot folkgrupp har varit föremål för översyn och revidering (se t.ex. prop. 2001/02:59 Hets mot folkgrupp, m.m.), senast i proposition 2017/18:59 Ett utvidgat straffrättsligt skydd för transpersoner. I propositionen föreslogs bl.a. en utvidgning av tillämpningsområdet i bestämmelserna om hets mot folkgrupp genom att grunden könsöverskridande identitet eller uttryck skulle läggas till i bestämmelserna. Det föreslogs också att det uttryckligen ska framgå att det vid bedömningen av straffvärdet är en försvårande omständighet om ett motiv för ett brott har varit att kränka en person eller en grupp av personer på grund av könsöverskridande identitet eller uttryck. antog regeringens förslag (bet. 2017/18:KU14, rskr. 2017/18:281 och bet. 2018/19:KU2, rskr. 2018/19:16). För hets mot folkgrupp döms således, genom en lagändring som trädde i kraft , den som i ett uttalande eller i ett annat meddelande som sprids hotar eller uttrycker missaktning för en folkgrupp eller en annan sådan grupp av personer med anspelning på ras, hudfärg, nationellt eller etniskt ursprung, trosbekännelse, sexuell läggning eller könsöverskridande identitet eller uttryck (16 kap. 8 § BrB). Straffet för hets mot folkgrupp är fängelse i högst eller, om brottet är ringa, böter. För grovt brott är straffet fängelse i lägst och högst . Vid bedömningen av om brottet är grovt ska det särskilt beaktas om meddelandet haft ett särskilt hotfullt eller kränkande innehåll och spritts till ett stort antal personer på ett sätt som varit ägnat att väcka betydande uppmärksamhet. Om TF eller YGL är tillämplig gäller den lagen ensam som straff- och processlag (1 kap. 9 § TF och 1 kap. 14 § YGL). TF innehåller en fullständig uppräkning, en s.k. brottskatalog, av de gärningar som kan utgöra tryckfrihetsbrott när de begås genom tryckt skrift och är straffbara enligt vanlig lag (7 kap. En av dessa gärningar är hets mot folkgrupp (7 kap. 6 § TF). Genom en hänvisning i YGL ska tryckfrihetsbrotten anses som yttrandefrihetsbrott om de begås i en framställning som omfattas av YGL och är straffbara enligt lag (5 kap. 1 § YGL). När det gäller påföljder för tryck- och yttrandefrihetsbrott hänvisar TF och YGL till BrB. För ansvar för tryck- och yttrandefrihetsbrott krävs, utöver att brottet finns i TF:s brottskatalog, att gärningen också är straffbar enligt vanlig lag. Man brukar säga att det krävs ”dubbel täckning” för att ett brott ska vara straffbart som tryck- eller yttrandefrihetsbrott. Detta innebär att ansvarsområdet för sådana brott kan inskränkas men inte utvidgas utan ändring i TF eller YGL. En utvidgning av straffansvaret för t.ex. hets mot folkgrupp i BrB förutsätter alltså en motsvarande ändring i TF för att få genomslag för tryck- eller yttrandefrihetsbrottet. En inskränkning i BrB får däremot genomslag för tryck- eller yttrandefrihetsbrottet. Utredningen om rasistiska symboler Regeringen beslutade att låta en särskild utredare gå igenom hur brottet hets mot folkgrupp har tillämpats när det gäller rasistiska och liknande symboler samt ta ställning till om den nuvarande straffrättsliga lagstiftningen om sådana symboler är ändamålsenligt utformad eller om den behöver förtydligas eller kompletteras (Ju 2018:03, dir. 2018:61). I uppdraget ingick även att lämna nödvändiga författningsförslag. Utredningen, som antog namnet Utredningen om rasistiska symboler, överlämnade betänkandet Rasistiska symboler – Praxisgenomgång och analys (SOU 2019:27) till regeringen. Utredningens övergripande bedömning var att den nuvarande straffrättsliga regleringen av rasistiska och liknande symboler är ändamålsenligt utformad. Bestämmelserna om hets mot folkgrupp bör därmed enligt utredningen inte ändras och det bör inte införas något särskilt förbud mot användning av vissa symboler. Under /20 behandlade utskottet en motion där det efterfrågades en översyn av reglerna om hets mot folkgrupp i grundlagarna (bet. 2019/20:KU14). I sitt ställningstagande anförde utskottet att bestämmelserna om hets mot folkgrupp hade varit föremål för en revidering. Utskottet fann inte skäl att vidta någon åtgärd med anledning av motionsyrkandet. Utskottet finner liksom tidigare att det inte finns skäl att ta initiativ till en revidering av bestämmelserna om hets mot folkgrupp i grundlagarna. Översyn av möjligheten till ansvarsfrihet för uppgifter i grundlagsskyddade databaser Utskottets förslag i korthet avslår en motion om att se över möjligheten till ansvarsfrihet för uppgifter i grundlagsskyddade databaser. Jämför reservation 5 (V). I kommittémotion 2020/21:95 av m.fl. (V) begärs ett tillkännagivande om att regeringen bör utvärdera reglerna i tryckfrihetsförordningen och yttrandefrihetsgrundlagen om utgivares ansvar för material i databaser i syfte att undvika straffrihet för brottet hets mot folkgrupp. Motionärerna anför bl.a. att de nya regler, som infördes om möjlighet till ansvarsfrihet för material som publicerats på internet och som är äldre än inte har fungerat på ett ändamålsenligt sätt. Enligt motionärerna har lagändringen utnyttjats av nazistiska organisationer för att straffritt sprida material som innebär hets mot folkgrupp. Ett centralt inslag för tryck- och yttrandefriheten är den särskilda ansvarsordning som innebär att bara en person kan hållas ansvarig för innehållet i ett grundlagsskyddat massmedium (ensamansvar). Den ansvarige pekas ut i förväg enligt en särskild ansvarskedja, se 8 kap. tryckfrihetsförordningen (TF) och 6 kap. yttrandefrihetsgrundlagen (YGL). Tanken med denna ordning är att främja yttrandefriheten men underlätta ingripanden mot tryck- och yttrandefrihetsbrott. En annan aspekt på ansvarsfrågorna rör reglerna om åtalspreskription vid tryck- och yttrandefrihetsbrott. Preskriptionstiderna i TF och YGL är korta jämfört med preskriptionstiderna i BrB. Syftet är att den straffrättsliga bedömningen ska göras enligt de samhällsvärderingar som gällde vid tiden för publiceringen. Preskriptionstiden börjar som huvudregel löpa när ett yttrande offentliggörs för allmänheten (9 kap. 5 § TF och 7 kap. 3 § YGL). Ett undantag från huvudregeln att preskriptionstiden räknas från offentliggörandet rör tillhandahållanden av information ur grundlagsskyddade databaser, t.ex. en tidnings webbplats. För dessa gäller att preskriptionstiden beräknas från den tidpunkt när den aktuella informationen inte längre tillhandahålls. Det innebär att ett yttrandefrihetsbrott som begås på en grundlagsskyddad webbsida preskriberas först efter det att yttrandet har tagits bort. Genom lagändringar som trädde i kraft infördes en möjlighet till ansvarsfrihet för material som är äldre än , se främst 6 kap. 6 och 7 §§ YGL (prop. 2016/17:222, bet. 2017/18:KU13, rskr. 2017/18:36 och bet. 2018/19:KU2, rskr. 2018/19:16). Regleringen innebär att om en utgivare efter att han eller hon har tagit emot en underrättelse av Justitiekanslern () eller målsäganden om att en databas innehåller viss information som kan utgöra yttrandefrihetsbrott tar bort informationen ur databasen, kan han eller hon inte hållas ansvarig för informationen. Detta gäller dock endast om det kan antas att informationen började tillhandahållas ur databasen tidigare än före underrättelsen. Det är JK eller målsäganden som måste bevisa att utgivaren kan hållas ansvarig för innehållet. Det är emellertid tillräckligt att det görs antagligt att informationen tillhandahölls före underrättelsen eller senare för att en åberopad ansvarsfrihet ska underkännas. Konsekvensen av att ett yttrande inte tas bort inom tvåveckorsfristen är att utgivaren fortsätter att ansvara straff- och skadeståndsrättsligt för yttrandet och att talan om ansvar kan väckas av JK eller målsäganden. Av JK:s årsredovisning framgår bl.a. följande i avsnittet Tryck- och yttrandefrihet inklusive rättegångar: infördes nya regler i YGL om ansvarsbefrielse för äldre material i databaser. Enligt 6 kap. 6 § YGL kan en utgivare av en databas, som har underrättats av Justitiekanslern eller målsäganden om att databasen innehåller information som kan utgöra yttrandefrihetsbrott och som kan antas vara äldre än , inte hållas ansvarig för informationen om materialet tas bort ur databasen efter det att underrättelsen togs emot. En motsvarande ansvarsfrihetsgrund följer av 6 kap. 7 § YGL när utgivaren, utan att först ha mottagit en underrättelse enligt 6 kap. 6 § YGL, tar bort informationen efter delgivning av en stämningsansökan som avser ansvar eller skadestånd för yttrandefrihetsbrott, såvida inte Justitiekanslern eller målsäganden gör antagligt att informationen började tillhandahållas före delgivningen eller . Justitiekanslern har, när det gällt misstanke om yttrandefrihetsbrottet hets mot folkgrupp med anledning av ett mycket stort antal äldre artiklar och annat material på en webbplats, beslutat att lägga ned inledda förundersökningar sedan den ansvarige utgivaren efter underrättelse enligt 6 kap. 6 § YGL låtit avpublicera informationen inom föreskriven tid.