bet · H901JuU25 · 2022-04-06 00:00:00 — Utskottet ser ingen anledning att nu göra en annan bedömning och avstyrker därmed motionerna 2021/22:1104 (M), 2021/22:2529 (SD) yrkande 2 och 2021/22:4194 (KD) yrkande 15. Utskottet är inte heller berett att ställa sig bakom yrkandet om att utveckla fängelser utomlands. Motionerna 2020/21:3497 yrkande 14 och 2021/22:4194 yrkande 16 avstyrks därför. När det gäller yrkandet om brottsofferslussar anser regeringen inte att det har framkommit tillräckliga skäl för att göra ett sådant tillkännagivande som efterfrågas i motion 2021/22:916 (V) yrkande 5. En granskning i medierna visade att många biträdande övervakare är dömda för brott samt har kopplingar till organiserad brottslighet och extremism. Granskningen visade även att övervakaren och den dömde i vissa fall hade begått brott ihop. Mot den bakgrunden behövs en total översyn av systemet. Vad utskottet nu anfört bör ge regeringen till känna. Därmed tillstyrker utskottet motion 2021/22:3779 (M) yrkande 36. Utskottets förslag i korthet ställer sig bakom det som utskottet anför om åtgärder för att öka antalet överföranden av dömda utländska medborgare till deras respektive hemländer och tillkännager detta för regeringen. Jämför särskilt yttrande 4 (S). I kommittémotion 2021/22:3779 av m.fl. (M) yrkande 37 begärs att Kriminalvården ska ges i uppdrag att påtagligt öka antalet överföringar av fångar med utländskt medborgarskap. Enligt motionärerna bör Kriminalvården bl.a. alltid initiera ett ärende om överföring när en utländsk medborgare ska verkställa ett fängelsestraff . Kriminal-vården bör fördjupa samarbetet med andra länders motsvarighet i syfte att möjliggöra fler överföringar. Liknande förslag framställs i kommittémotionerna 2021/22:3786 av m.fl. (M) yrkande 16, 2021/22:3579 av m.fl. (C) yrkande 35 och 2021/22:4194 av m.fl. (KD) yrkande 14 samt motion 2021/22:428 av (M). I kommittémotion 2021/22:3974 av m.fl. (L) yrkande 89 begärs att arbetet med att få fler avtal med länder för att personer som inte är svenska medborgare ska avtjäna sitt straff i hemlandet ska prioriteras. Motionärerna anför att det finns skäl att öka ansträngningarna för att i högre grad överföra straffverkställighet till länder där det är möjligt och lämpligt. Särskild prioritet ska ges åt länder vars medborgare är överrepresenterade i svenska anstalter. Kriminalvården planerar och genomför överförande av fängelsedömda till och från enligt tre lagar: lagen (1963:193) om samarbete med , , och angående verkställighet av straff m.m. (nordiska verkställighetslagen), lagen (2015:96) om erkännande och verkställighet av frihetsberövande påföljder inom Europeiska unionen (europeiska verkställighetslagen) och lagen (1972:260) om internationellt samarbete rörande verkställighet av brottmålsdom (internationella verkställighetslagen). Syftet med att överföra verkställigheten av en frihetsberövande dom är främst att underlätta den dömdes återanpassning i det land han eller hon kommer att vistas i efter frisläppandet. Inom finns det ett långtgående samarbete som bygger på att de nordiska länderna har i stort sett likalydande lagar om att överföra straffverkställighet. Frihetsstraff kan på begäran av domslandet verkställas i det nordiska land där den dömde är medborgare eller där personen har sin hemvist. Domen kan också verkställas i det land där den dömde uppehåller sig om det med hänsyn till omständigheterna är lämpligast. Den dömdes samtycke till överförandet är inget krav. Den nordiska verkställighetslagen bygger på direktkontakt mellan behöriga myndigheter, och den rättsliga prövningen görs av de behöriga myndigheterna. Detta möjliggör ett snabbt förfarande och att regelverket tillämpas på så sätt att en framställning i domstol som har gjorts i enlighet med lagstiftningen normalt godkänns. I europeiska verkställighetslagen finns särskilda regler som gäller överförande av frihetsberövande påföljder till och från medlemsstaterna i EU. Enligt lagen ska Kriminalvården pröva om en utländsk dom ska erkännas och verkställas i eller om en svensk dom ska skickas till en annan medlemsstat för att verkställas i den staten. De svenska påföljder som kan överföras är fängelse, överlämnande till rättspsykiatrisk vård och sluten ungdomsvård. Lagen innehåller kriterier för när ett erkännande respektive översändande ska göras, hur prövningen ska gå till och i vilken utsträckning den andra statens medgivande eller den dömda personens samtycke krävs. Kriminalvårdens beslut kan överklagas till allmän domstol. Europeiska verkställighetslagen innehåller även tidsfrister för hand-läggning och transport. infördes ett krav på skyndsam hand-läggning hos och i de allmänna domstolarna när en svensk dom på frihetsberövande påföljd ska sändas över till en annan medlemsstat och i de allmänna domstolarna när en utländsk dom på motsvarande påföljd sänds över till (prop. 2019/20:89, bet. 2019/20:JuU40, rskr. 2019/20:274). Internationella verkställighetslagen gör det möjligt att överföra frihetsberövande påföljder till och från utanför och EU. Lagen bygger på tillträde till den s.k. brottmålsdomskonventionen och den s.k. överförandekonventionen . Visserligen kräver lagens tillämpning inte en generell överenskommelse med den främmande staten för att straffverkställighet ska kunna överföras, men lagen tar främst sikte på samarbetet med de stater som har tillträtt någon av de två konventionerna eller med stater som annars har träffat ett bilateralt avtal med, t.ex. eller . Verkställigheten av straffet kan alltså överföras även utan konventionsmässiga åtaganden eller avtalsmässig bundenhet, men då uppställs i lagen ett krav på synnerliga skäl för att verkställigheten ska kunna överföras till respektive land från . Förfarandet skiljer sig på flera sätt från vad som gäller för samarbetet inom och EU. Bland annat förutsätter internationella verkställighetslagen i större utsträckning att den dömda personen samtycker till överförandet. Lagen förutsätter också såväl domslandets som den verkställande statens medgivande till överförande, vilket bygger på kontakt mellan staternas regeringar. Överförande av straffverkställighet från till en annan stat Ett ärende om att överföra straffverkställighet från till en annan stat inleds normalt av den dömda personen själv genom att han eller hon lämnar in en begäran till (eller om det rör sig om verkställighet av överlämnande till rättspsykiatrisk vård) om att få överföra sin straffverkställighet från till den andra staten. Om huvud-kontoret ställer sig positivt till en sådan begäran lämnas denna in till central-myndigheten som översätter och vidarebefordrar begäran till den andra staten. Om den staten samtycker till ett överförande fattar Kriminalvårdens huvud-kontor därefter beslut om att överföra verkställigheten av straffet. Om huvud-kontoret däremot avslår en sådan begäran eller annars beslutar om att inte samtycka till att verkställigheten överförs och beslutet överklagas av den dömda personen, skickas överklagandet tillsammans med avslagsbeslutet till för att prövas av regeringen. Kriminalvårdens huvud-kontor kan även i första ledet avstå från att fatta ett eget beslut och i stället direkt hänskjuta frågan till regeringen för prövning. Framställningen skickas även i dessa fall till . Ett ärende om att överföra straffverkställighet från till en annan stat kan också inledas av den andra staten som genom behörig myndighet i den staten antingen lämnar in en framställning om överförande till den svenska ambassaden eller utlandsmyndigheten i det landet för vidarebefordran till centralmyndigheten eller skickar framställningen direkt till central-myndigheten. skickar då framställningen vidare till som därefter prövar om verkställigheten kan överföras. Ett överförande av straffverkställighet från till en nordisk stat eller en EU-medlemsstat handläggs och beslutas på myndighetsnivå, av Kriminal-vårdens huvudkontor respektive , utan centralmyndighetens medverkan. I Kriminalvårdens regleringsbrev anges (s. att myndigheten ska fortsätta att inkomma med uppgifter om antal utländska medborgare med pågående fängelseverkställigheter, fördelat per land. Kriminalvården ska härutöver redovisa följande uppgifter för den senaste sexmånadersperioden: • antal utländska medborgare som påbörjat fängelseverkställighet, fördelat per land och i strafftidsintervall • antal initierade ärenden och antal beslut om överförande per land • antal faktiskt genomförda överföranden per land. Kriminalvården ska även löpande hålla informerat när myndigheten identifierar återkommande svårigheter i samband med ärendehanteringen i förhållande till specifika länder. I årsredovisningen anför Kriminalvården följande om överförande av påföljd (s. 39): (…) så gäller övergripande att det måste finnas en viss standard och humanitära värden i de länder som ska ta över den dömde för att en överföring ska vara aktuell. I en del länder är fängelseförhållandena dåliga, vilket gör att inte kan föra över dömda till alla länder. En del länder saknar helt avtal med . Ett annat vanligt hinder för att kunna föra över dömda är att överförandeprocessen kan vara mycket lång medan strafftiderna ofta är korta. De långa processerna beror ofta på omständigheter utanför Kriminalvårdens kontroll, som att domstols-processerna i vissa länder är tidskrävande. Av årsredovisningen framgår (s. 40) att det togs totalt 148 beslut om överförande från till ett annat land. Vidare redovisas statistik över antalet överförda frihetsberövande påföljder från . Med överföranden avses genomförda överföranden, dvs. att den dömda personen har påbörjat eller fortsatt verkställigheten i det land som han eller hon har överförts till. Det totala antalet överförda personer från var 90, varav 12 till , 73 till EU (utanför ) och 4 till övriga länder. Motsvarande siffra var 79 personer (varav 15 till och 63 till EU). var motsvarande siffra 75 personer (varav 28 till och 45 till EU). överfördes totalt 108 personer till för att verkställa en frihetsberövande påföljd. Då har även fängelsepåföljder som påbörjats genom intensivövervakning räknats med. I fråga om åtgärder som vidtagits för att öka antalet överföranden anger Kriminalvården att myndigheten införde dagliga kontroller av vilka intagna som kan vara aktuella för överföring, och därmed flyttade ansvaret för att starta överföringsärenden från lokal till central nivå. Majoriteten av ärendena har sedan skyndsamhetskravet infördes handlagts inom från att ärendet initierades till att Kriminalvården fattat beslut i ärendet. av ärendena med handläggningstid har Kriminalvården behövt samråda med det andra landet innan beslut fattats, vilket påverkat handläggningstiden. De dagliga kontrollerna i kombination med en skyndsam handläggning har enligt årsredovisningen bidragit till ett effektivare förfarande avseende överförande av straffverkställighet på så sätt att fler intagna hinner överföras innan villkorlig frigivning . Rutinen innebär också en garanti för att ärenden initieras för samtliga intagna som skulle kunna vara aktuella för överförande. utredde Kriminalvården de rättsliga förutsättningarna för att öka antalet överföranden av intagna med korta straff som är på fri fot. får fler klienter som är på fri fot information om möjlighet till överförande, vilket enligt Kriminalvården förhoppningsvis kommer att leda till fler överföranden. Det är dock ännu ovisst hur andra stater kommer att ställa sig till sådana framställningar. Förbättrad hantering av ärenden om överförande av straffverkställighet Regeringen remitterade departementspromemorian Ds 2021:37 Förbättrad hantering av ärenden om överförande av straffverkställighet. I promemorian föreslås att vissa krav tas bort för att sända över en svensk dom, som innebär frihetsberövande, till en annan EU-stat. Det gäller dels kravet att ett översändande ska vara lämpligt, dels kravet att särskilda skäl ska finnas om mindre än återstår att avtjäna av straffet för översändandet. Vidare föreslås ett undantag från huvudregeln om att en svensk dom kan sändas över först när Kriminalvårdens beslut om att verkställighet ska ske i en annan stat har fått laga kraft. Lagändringarna föreslås träda i kraft . Vid beredningen av motioner från den allmänna motionstiden /19 föreslog utskottet ett tillkännagivande om att Kriminalvården ska öka samarbetet med andra länder för att få fler utländska medborgare att avtjäna straffet i hemlandet (bet. 2018/19:JuU13 s. 67 f.). Utskottet anförde att syftet med att överföra verkställigheten av en frihetsberövande dom främst är att underlätta den dömda personens återanpassning i det land där han eller hon kommer att vistas efter frisläppandet. Den som inte bor i ska därför i första hand avtjäna straffet i hemlandet, även om brottet har begåtts här. följde utskottets förslag (rskr. 2018/19:192). Regeringen uppgav i budgetpropositionen att tillkännagivandet är slutbehandlat dels mot bakgrund av de bilaterala kontakter som pågått med ett antal centrala länder i syfte att öka möjligheterna till överförande, dels genom regeringens uppdrag till Kriminalvården att redovisa vidtagna åtgärder på området (prop. 2021/22:1 utg.omr. 4 s. 43). Utskottet hade inget att invända mot regeringens redovisning (bet. 2021/22:JuU1 s. 40). Vid beredningen av motioner från den allmänna motionstiden /21 föreslog utskottet ett tillkännagivande om åtgärder för att öka antalet överföranden av dömda utländska medborgare till deras respektive hemländer (bet. 2020/21:JuU26 s. 68). Utskottet anförde att bör prioritera arbetet med att skriva avtal med andra länder om överförande av verkställighet samt att Kriminalvården bör ges i uppdrag att påtagligt öka antalet överföranden av fångar med utländskt medborgarskap i svenska fängelser till sina respektive hemländer. Vidare anförde utskottet att Kriminalvården i bör fördjupa samarbetet med kriminalvården i de länder vars medborgare är överrepresenterade i de svenska anstalterna, för att överföring ska bli möjligt i fler fall. En ökning av antalet överföranden skulle underlätta den dömdes anpassning till ett liv utan kriminalitet samt frigöra anstaltsplatser och minska kostnaderna i . följde utskottets förslag (rskr. 2020/21:304). Tillkännagivandet är inte slutbehandlat (skr. 2021/22:75 s. 112). Utskottet anser att utländska medborgare som döms för brott i som huvudregel ska avtjäna sitt straff i sina hemländer. bör därför prioritera arbetet med att skriva avtal med andra länder om överförande av verkställighet. Vidare bör Kriminalvården ges i uppdrag att påtagligt öka antalet överföranden av fångar med utländskt medborgarskap i svenska fängelser till sina respektive hemländer. Kriminalvården i bör fördjupa samarbetet med kriminalvården i de länder vars medborgare är överrepresenterade i de svenska anstalterna, för att överföring ska bli möjligt i fler fall. En ökning av antalet överföranden skulle underlätta den dömdes anpassning till ett liv utan kriminalitet samt frigöra anstaltsplatser och minska kostnaderna i . För att säkerställa detta arbete samt att regeringen vidtar åtgärder för att påtagligt öka antalet överföranden bör göra ett nytt tillkännagivande i denna fråga. Vad utskottet nu anfört bör ge regeringen till känna. Därmed tillstyrker utskottet motionerna 2021/22:428 (M), 2021/22:3579 (C) yrkande 35, 2021/22:3779 (M) yrkande 37, 2021/22:3786 (M) yrkande 16, 2021/22:3974 (L) yrkande 89 och 2021/22:4194 (KD) yrkande 14. Villkorlig frigivning och skyddstillsyn Utskottets förslag i korthet ställer sig bakom det som utskottet anför om att ta bort presumtionen för villkorlig frigivning och tillkännager detta för regeringen. Systemet bör ersättas med ett system där större hänsyn tas till hur den intagne skött sig under verkställigheten av ett fängelsestraff. avslår motionsyrkanden om villkorlig frigivning , frivårdsinsatser för den som inte friges villkorligt och undanröjande av skyddstillsyn. Jämför reservation 23 (V), 24 (S, C, V, MP), 25 (M, KD, L), 26 (V, L) och 27 (M). I kommittémotion 2021/22:916 av m.fl. (V) yrkande 2 begärs att regeringen ska ta initiativ till att personer som inte är dömda för sexual- eller våldsbrott, som har genomgått relevanta behandlingsprogram och som har upp kvar på sin strafftid ska kunna börja avtjäna den villkorliga frigivningen . Enligt motionärerna skulle förslaget frigöra ca 1 500 platser inom och på så sätt lösa problemet med överbeläggning. I kommittémotion 2021/22:3779 av m.fl. (M) yrkande 22 begärs att möjligheten till villkorlig frigivning begränsas. Enligt motionärerna ska villkorlig frigivning endast komma i fråga undantagsvis och tidigast efter tre fjärdedelar av strafftiden i stället för som efter två tredjedelar av strafftiden. Dessutom ska återfallsförbrytare inte omfattas av någon möjlighet till villkorlig frigivning. Motionärerna anser att regeringen bör återkomma med förslag om skärpta regler för villkorlig frigivning senast . Ett liknande yrkande framställs i kommittémotionerna 2021/22:2529 av m.fl. (SD) yrkande 20 och 2021/22:4189 av m.fl. (KD) yrkande 36. I kommittémotion 2021/22:3779 av m.fl. (M) yrkande 25 begär motionärerna att det ska införas en möjlighet att vägra villkorlig frigivning om det bedöms att det finns risk för återfall i brott. I kommittémotion 2021/22:3779 av m.fl. (M) yrkande 33 begärs att villkorlig frigivning inte ska beviljas om den dömde vägrar att acceptera de villkor som har beslutats för verkställigheten. Motionärerna anser att villkorlig frigivning endast ska ske om det finns särskilda skäl för det, dvs. om den intagne har uppvisat ett gott beteende. Bland annat ska det krävas att den dömde har genomgått de program som erbjuds. I kommittémotion 2021/22:3787 av m.fl. (M) yrkande 9 begärs att regeringen skyndsamt ska återkomma till med ett lagförslag om att villkorlig frigivning inte ska beviljas om den dömde inte deltagit i återfallsförebyggande åtgärder. I kommittémotion 2021/22:3973 av m.fl. (L) yrkande 17 begärs att den som dömts för brott mot närstående eller sexualbrott och vägrar delta i behandlingsprogram inte ska vara aktuell för villkorlig frigivning. I kommittémotion 2021/22:3974 av m.fl. (L) yrkande 87 begärs att principen om automatisk villkorlig frigivning ska avskaffas. Motionärerna anser att villkorlig frigivning inte ska vara en rättighet utan i stället en möjlighet för den som har skött sig bra under verkställigheten av ett fängelsestraff. Ett liknande yrkande framställs av (M) i motion 2021/22:2896. (M) begär i motion 2021/22:3299 att systemet med villkorlig frigivning tas bort. I stället vill motionären att hela straffet avtjänas i fängelse och att det efter frigivning följer en övervakningsperiod. (SD) begär i motion 2021/22:2996 att möjligheten till villkorlig frigivning tas bort helt. I motion 2021/22:3709 av (M) yrkande 4 begärs att möjligheten till villkorlig frigivning ska avskaffas utom när det finns särskilda omständigheter. I yrkande 5 begärs att samtliga fängelsestraff alltid ska påföras ytterligare en tredjedel av strafftiden, dock , i form av villkorlig frigivning efter avtjänat fängelsestraff och att det tydligt ska framgå av lagen att samma bestämmelse inte får utgöra skäl för att förkorta det utdömda straffet. I kommittémotion 2021/22:3779 av m.fl. (M) yrkande 32 begärs ett tillkännagivande om att övervakning ska ske även utan villkorlig frigivning. Motionärerna föreslår nya regler som innebär att dömda personer ska stå under övervakning av Kriminalvården efter det att straffet helt verkställts. En utredning bör därför tillsättas med inriktningen att frivårds- och övervakningsåtgärder ska kunna användas även för dem som inte friges villkorligt. Ett liknande yrkande framställs i kommittémotion 2021/22:4194 av m.fl. (KD) yrkande 13. I kommittémotion 2021/22:3973 av m.fl. (L) yrkande 18 begärs en uppföljning av den nya möjligheten för Kriminalvården att besluta om elektronisk övervakning efter frigivning från kriminalvårdsanstalt. Motionärerna framhåller vikten av att brottsoffer som lever under hotbild får det skydd som de behöver. I kommittémotion 2021/22:3779 av m.fl. (M) yrkande 28 begärs ett tillkännagivande om att sänka kraven för att undanröja skyddstillsyn och att det endast ska gå att få skyddstillsyn som påföljd en gång. Motionärerna anser att det inte bör krävas att den dömde ”på ett allvarligt sätt” brutit mot vad som gäller för honom eller henne för att skyddstillsynen ska undanröjas. I stället ska det räcka med att den dömde har brutit mot vad som gäller. Möjligheten för Kriminalvården att besluta om t.ex. särskilda föreskrifter eller att meddela varning bör enligt motionärerna behållas, men det ska framgå direkt av lagtexten att dessa möjligheter är förbehållna de fall då den dömdes misskötsamhet är ringa eller annars av mindre betydelse. I 26 kap. finns bestämmelser om villkorlig frigivning för den som avtjänar ett fängelsestraff. Huvudregeln är att villkorlig frigivning ska ske när den dömde har avtjänat två tredjedelar av sitt fängelsestraff, dock minst (6 §). Om det finns särskilda skäl mot villkorlig frigivning kan den skjutas upp med åt gången. Vid bedömningen av om det finns särskilda skäl mot villkorlig frigivning ska det särskilt beaktas om den dömde under verkställigheten i kriminalvårdsanstalt inte har deltagit i eller har misskött anvisade åtgärder som syftar till att förebygga återfall i brott eller på annat sätt främja hans eller hennes anpassning i samhället, eller annars på ett allvarligt sätt har brutit mot de föreskrifter och villkor som gäller för verkställigheten. (6 a § och 7 § andra stycket). Beslut om uppskjuten villkorlig frigivning fattas av Kriminalvården och kan överklagas hos allmän förvaltningsdomstol (26 kap. 9 § och 38 kap. 14 § ). Efter den villkorliga frigivningen gäller en prövotid som motsvarar den strafftid som återstår vid frigivningen, dock minst (26 kap. 10 § ). Den frigivne ska vara skötsam, efter förmåga försöka försörja sig och betala skadestånd som har dömts utpå grund av brottet (11 §). Den frigivne är också skyldig att på kallelse inställa sig hos . ändrades reglerna när det gäller övervakningstiden efter villkorlig frigivning. Syftet med ändringarna var att stärka möjligheterna för Kriminalvården att vidta kontroll- och stödåtgärder för dem som friges villkorligt från ett fängelsestraff. Ändringarna innebar bl.a. att möjligheten att föreskriva villkor om vad som ska gälla efter den villkorliga frigivningen utökades samt att Kriminalvården numera kan fatta beslut om elektronisk övervakning av den frigivne för att kontrollera att en föreskrift följs. Enligt 26 kap. 12 § ska den som är villkorligt frigiven ställas under övervakning om det behövs för att minska risken att han eller hon begår nya brott eller för att på annat sätt underlätta hans eller hennes anpassning i samhället. Det är Kriminalvården som beslutar om övervakning. Om inte något annat beslutas upphör övervakningen vid prövotidens utgång. Övervakningen och kriminalvården i frihet i övrigt bedrivs under ledning av Kriminalvården (13 §). Under övervakningen ska Kriminalvården genom stöd och kontroll verka för att den frigivne inte begår nya brott och för att hans eller hennes anpassning i samhället även i övrigt främjas (14 §). För varje frigiven som står under övervakning ska det upprättas en individuellt utformad plan och Kriminalvården får, om det behövs, besluta om särskilda föreskrifter som ska följas av den övervakade (16 §). Om det behövs för att minska risken att den som står under övervakning begår nya brott eller för att på annat sätt underlätta hans eller hennes anpassning i samhället, får Kriminalvården enligt 16 § besluta om en särskild föreskrift som ska följas av den övervakade. En sådan föreskrift kan t.ex. avse behandling, deltagande i återfallsförebyggande eller missbruksrelaterad programverksamhet, vistelseort eller skyldighet att lämna bl.a. blodprov, och får högst beslutas åt gången.