bet · H901JuU25 · 2022-04-06 00:00:00 — I kommittémotion 2021/22:916 av m.fl. (V) yrkande 3 begärs att regeringen ska ge Kriminalvården i uppdrag att inrätta avdelningar med färre klienter för att anpassa avdelningarna efter klienternas behov. Enligt motionärerna behöver avdelningarna bli mindre för att miljön för både intagna och anställda ska bli bättre. Befintliga anstalter bör byggas om och nya anstalter planeras så att högst 15 intagna vistas på en normalavdelning. För vissa särskilt krävande grupper av intagna behöver ännu mindre avdelningar inrättas. I kommittémotion 2021/22:3579 av m.fl. (C) yrkande 33 begärs ett tillkännagivande om intagnas möjlighet till andlig vård. Motionärerna anför att den andliga vården inom kriminalvården riskerar att nedmonteras på grund av den rådande platsbristen. Ett exempel är nedläggningen 2018 av klostret på Kumlaanstalten. I samma motion yrkande 39 begärs att användningen av gps vid fångtransporter och permissioner bör öka för att höja känslan av trygghet för brottsoffer och motverka rymningar. I kommittémotion 2021/22:3974 av m.fl. (L) yrkande 91 begärs ett tillkännagivande om säkerheten för anställda inom inklusive frivården. Enligt motionärerna bör lagen ändras så att det alltid ska kunna göras säkerhetskontroller inom frivården och inte bara när vissa villkor är uppfyllda. I kommittémotion 2021/22:4194 av m.fl. (KD) yrkande 12 begär motionärerna ett tillkännagivande om skulduppbyggnad i fängelset. Motionärerna vill att skuldsanering ska beaktas i den verkställighetsplan som upprättas i början av verkställigheten. Åtgärder bör vidtas för att minska den intagnes skuldbörda och för att etablera kontakt med och andra relevanta aktörer. Enligt 1 kap. 5 § första stycket fängelselagen ska verkställigheten utformas så att den intagnes anpassning i samhället underlättas och så att negativa följder av frihetsberövandet motverkas. Verkställigheten får inte innebära andra begränsningar i den intagnes frihet än som följer av fängelselagen eller som är nödvändiga för att ordningen eller säkerheten ska kunna upprätthållas. En kontroll- eller tvångsåtgärd får endast användas om den står i rimlig proportion till syftet med åtgärden. Om en mindre ingripande åtgärd är tillräcklig ska den användas (1 kap. 6 § fängelselagen). En intagen får vidare inte placeras så att han eller hon underkastas mer ingripande övervakning och kontroll än som är nödvändigt för att ordningen eller säkerheten ska kunna upprätthållas. Vid beslut om placering ska, i den utsträckning det är möjligt, hänsyn tas till den intagnes behov av sysselsättning, omvårdnad och en lämplig frigivningsplanering (2 kap. 1 § fängelselagen). Vid bedömningen enligt 2 kap. 1 § första stycket fängelselagen ska enligt 10 § fängelseförordningen (2010:2010) följande särskilt beaktas: risken för rymning, fritagning, fortsatt brottslighet, missbruk och annan misskötsamhet, och behovet av att undvika en olämplig sammansättning av intagna och att i övrigt kunna bedriva en ändamålsenlig verksamhet i anstalt. Av KVFS 2011:1 kap. 2 framgår att ett beslut om placering ska föregås av en helhetsbedömning i varje enskilt fall. Denna bedömning får inte mynna ut i att en intagen placeras under högre eller lägre grad av övervakning och kontroll än som är nödvändigt för att ordningen eller säkerheten ska kunna upprätthållas. Graden av övervakning och kontroll framgår i första hand av anstaltens eller avdelningens säkerhetsklass. Vid bedömningen av de risker som framgår av 10 § 1 fängelseförordningen ska särskilt beaktas karaktären och omfattningen av den intagnas tidigare och aktuella brottslighet utfallet av tidigare och pågående verkställighet strafftidens längd och återstående verkställighetstid om den intagne ska utvisas eller avvisas efter frigivning eller saknar anknytning till riket om den intagne är medlem i eller har annan koppling till ett kriminellt nätverk eller grov organiserad brottslighet den intagnes personliga förhållanden, såsom missbruk eller psykisk ohälsa. I allmänna råd till 10 § 2 fängelseförordningen anges att en olämplig sammansättning av intagna kan uppkomma t.ex. när det gäller intagna som är dömda i samma mål eller som är medlemmar i eller har annan koppling till samma eller rivaliserande kriminella nätverk, om en intagen riskerar att utsättas för övergrepp av en annan intagen eller om en intagen kan befaras påverka en annan intagen att allvarligt störa ordningen eller säkerheten. Att behovet av att i övrigt kunna bedriva en ändamålsenlig verksamhet i anstalt särskilt ska beaktas innebär bl.a. att hänsyn kan tas till Kriminalvårdens behov av att ha anstalter och avdelningar med olika inriktning, t.ex. behandling eller omvårdnad. Av information på Kriminalvårdens webbplats framgår följande: I svensk kriminalvård finns cirka 170 präster, pastorer, diakoner och imamer. Deras uppdrag är att möta intagnas behov av personliga samtal, ordna gudstjänster och vägleda i etiska och existentiella frågor. Fängelsesjälavårdare har tystnadsplikt för att ska skapa fullt förtroende och trygghet för den enskilda själavården. Personalen som arbetar med den andliga vården: - förmedlar kontakter till andra trossamfund. - har själavårdssamtal. - kan medverka i behandlingsprogram. - håller gudstjänster, andakter och bönesamlingar. - hjälper till vid konflikter, olyckor och dödsfall. - samordnar besöksgruppsverksamhet. - leder samtalsgrupper och studiecirklar. - stödjer de intagna inför frigivning. Vid varje anstalt och häkte finns en vård, NAV, som samordnar arbetet med den andliga vården. kristna råd, SKR, har det övergripande ansvaret för andlig vård i Kriminalvården. Verkställigheten i en kriminalvårdsanstalt ska utformas så att den intagnes anpassning i samhället underlättas och negativa följder av frihetsberövandet motverkas. Vidare ska verkställigheten, i den utsträckning det är möjligt utan att kravet på samhällsskydd eftersätts, särskilt inriktas på åtgärder som är ägnade att förebygga återfall i brott (1 kap. 2 och 5 §§ fängelselagen). För att öka intagnas förutsättningar att inte återfalla i brott arbetar Kriminalvården med olika former av frigivningsförberedelser, t.ex. i form av vistelser utanför anstalt. För en intagen som avtjänar fängelse i lägst ska det, om det inte är uppenbart obehövligt, beslutas om de särskilda villkor som av säkerhetsskäl är nödvändiga när det gäller bl.a. permissioner (1 kap. 7 §). Om det finns särskilda skäl ska sådana villkor också beslutas för en intagen som har dömts till fängelse i lägst . För att den intagnes anpassning i samhället ska underlättas får han eller hon beviljas permission om minst en fjärdedel av strafftiden, dock , har avtjänats och det inte finns en påtaglig risk för att den intagne kommer att begå brott, undandra sig straffets fullgörande eller på annat sätt missköta sig. För en intagen som avtjänar ett livstidsstraff ska andelen av strafftiden bestämmas som om strafftiden är (10 kap. 1 §). En permission ska enligt 10 kap. 5 § förenas med de villkor som behövs. Om det är nödvändigt av säkerhetsskäl ska den intagne stå under bevakning. Villkoren ska vara individuellt utformade utifrån omständigheterna i det enskilda fallet. Villkoren kan t.ex. avse vistelseort, anmälningsskyldighet, krav på nykterhet och förbud mot att kontakta ett brottsoffer. Ett villkor som har meddelats i samband med permission eller särskild permission får kontrolleras med elektroniska hjälpmedel. Av 24 kap. 2 § framgår att om den som är intagen i Kriminalvårdsanstalt eller häktad rymmer eller sätter sig med våld eller hot om våld till motvärn eller på annat sätt gör motstånd mot någon som han eller hon står under uppsikt av, får det våld användas som med hänsyn till omständigheterna är försvarligt för att rymningen ska hindras eller ordningen upprätthållas. Transportverksamheten regleras i detalj i Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd om transporter av frihetsberövade personer (KVFS 2020:2, FARK Transport). I 5 § stadgas att en kontroll- eller tvångsåtgärd i form av kroppsvisitation eller beläggande av fängsel i samband med en transport endast får användas om den står i rimlig proportion till syftet med åtgärden. Om det är påkallat på grund av risken för t.ex. fritagning ska Kriminalvården samråda med om behovet och möjligheterna att begära hjälp med genomförande av transporten (7 §). Innan en transport genomförs ska vidare, i den utsträckning det behövs, en bedömning av de aktuella säkerhetsmässiga förhållandena göras samt nödvändiga beslut om särskilda kontroll- och tvångsåtgärder ha fattats (8 §). Särskilda kontroll- och tvångsåtgärder kan t.ex. vara kroppsvisitation, kroppsbesiktning eller beläggning med fängsel (se fängelselagen 8 kap.). infördes lagen om säkerhetskontroll på frivårdskontor. Enligt 1 § får säkerhetskontroll på frivårdskontor genomföras om det behövs för att begränsa risken för att det där begås brott som innebär allvarlig fara för någons liv, hälsa eller frihet eller för omfattande förstörelse av egendom. Kontrollen ska i första hand utföras av en anställd inom , men den ska även kunna utföras av polismän och ordningsvakter (6 §). Syftet med en säkerhetskontroll är att upptäcka vapen och andra farliga föremål (7 §). Kontrollen består av kroppsvisitation eller undersökning av väskor och andra föremål, i första hand med en metalldetektor eller en annan liknande anordning (8 §). Av Kriminalvårdens årsredovisning framgår (s. 69) att merparten av de förutsättningar som krävs för att genomföra säkerhetskontroller skapades . Arbetet begränsades dock av att lokalmässiga anpassningar behöver göras, och inget kontor har ännu fattat beslut om säkerhetskontroll. Anpassningar av lokaler påbörjades för flera av de prioriterade kontoren och ska ha påbörjats för samtliga kontor . I Kriminalvårdens regleringsbrev anges följande (s. 1 f.): Kriminalvården ska redovisa hur myndigheten har arbetat för att upprätthålla en god säkerhet som är väl anpassad till verksamhetens behov. (…) Härutöver ska Kriminalvården redovisa hur den nya lagen (2021:77) om säkerhetskontroll på frivårdskontor har tillämpats samt vilka erfarenheter myndigheten har gjort av tillämpningen. Av om återfall i brott (RiR 2015:4 s. 34) framgår att många av dem som är intagna på anstalt har problem på flera områden och att skulder är ett av dessa problemområden. granskning av 200 slumpmässigt utvalda verkställighetsplaner visar att ungefär en tredjedel av klienterna har skulder som angetts i verkställighetsplanen. Det finns ingen obligatorisk fråga och inget utrymme i verkställighetsplanerna där samtliga skulder ska anges. Det finns andra undersökningar som tyder på att betydligt fler intagna på anstalt har skulder. Av framgår vidare (s. 46) att det förekommer viss samverkan mellan om klienter som har skulder. Den vanligaste insatsen är enligt granskning att Kriminalvården uppmanar klienten att själv ta kontakt med Kronofogden och eventuella övriga fordringsägare. Det pågår också ett projekt i samarbete med Kronofogden för att underlätta hanteringen av en häktad klients ekonomi. Kriminalvården och har bedrivit regionala samverkansprojekt för att undvika onödig skuldsättning hos klienter. Tillsammans med Kriminalvården har tagit fram rutiner och checklistor för att minska risken för att skulder byggs upp i onödan under anstaltsvistelser. Av årsredovisning (s. 14) framgår att myndigheten länge har samverkat med Kriminalvården för att ge stöd till intagna. anför att intagna ofta har svårt att sköta sin ekonomi eftersom kontakten med omvärlden är begränsad. fortsatte myndigheten att utbilda personal som arbetar på häkten och anstalter och inom frivården för att stärka dem i deras arbete med att stötta de intagna i ekonomiska frågor. Syftet är att öka de intagnas motivation och ge dem stöd att hantera sin privatekonomi så att de inte ökar sin skuldbörda de är intagna. Vid beredningen av motioner från den allmänna motionstiden /21 avstyrkte utskottet ett yrkande (bet. 2020/21:JuU26 s. 53 f.) om att permissioner för intagna i klass 1- och 2-anstalter endast ska ske övervakat eller genom användning av elektronisk fotboja. Utskottet ansåg att den gällande ordningen för permissioner innebär en rimlig avvägning mellan behovet av samhällsskydd och intresset av att underlätta den intagnes anpassning i samhället samt motverka frihetsberövandets negativa följder. I betänkande 2020/21:JuU15 föreslog utskottet ett tillkännagivande till regeringen om att säkerhetskontroller alltid ska kunna genomföras inom frivården (s. 9 f.). Utskottet anförde följande: Den föreslagna möjligheten till säkerhetskontroller i frivården är ett steg i rätt riktning. Mot bakgrund av brottsligheten i samhället är det dock enligt utskottets uppfattning mycket som talar för ett mer permanent och generellt tillåtande av säkerhetskontroller inom frivården. Att som regeringen jämföra situationen med domstolarnas är enligt utskottet missvisande. Till skillnad från vid säkerhetskontroller i domstol finns det inte sådana särskilda intressen att beakta som följer av allmänhetens rätt att besöka domstolslokaler med offentliga förhandlingar. Med tanke på avsaknaden av ett sådant intresse och de personer som frivården handhar bör således proportionalitetsavvägningen mellan säkerhetsintresset å ena sidan och individers intresse av att inte bli kontrollerade å andra sidan resultera i en annan slutsats. Säkerhetskontroller i frivården bör i stället utgå från en statisk och enhetlig reglering, där säkerhetskontroller utförs som en naturlig del av verksamheten. följde utskottets förslag (rskr. 2020/21:185). Tillkännagivandet är inte slutbehandlat (skr 2021/22:75 s. 101). Utskottet föreslog vid beredningen av motioner från den allmänna motionstiden /19 ett tillkännagivande som tog sikte på att förstärka Kriminalvårdens arbete med att förebygga återfall (bet. 2018/19:JuU13 s. 11 f.). Utskottet anförde bl.a. att det handlade om att förhindra att skulder uppstår för den intagne . följde utskottets förslag (rskr. 2018/19:192). Tillkännagivandet är inte slutbehandlat (skr 2021/22:75 s. 74). Som framgår ovan ska Kriminalvården bl.a. beakta intagnas behov av omvårdnad när de intagna placeras i anstalter. har också tillkännagett för regeringen att den ska upprätta en handlingsplan för hur kapaciteten inom ska utökas (se s. 48). En ökad kapacitet kan antas underlätta placeringen av intagna. Mot denna bakgrund saknas det enligt utskottet anledning för att ställa sig bakom förslaget i motion 2021/22:916 (V) yrkande 3 om att inrätta avdelningar med färre antal intagna för att anpassa avdelningarna efter klienternas behov. När det gäller frågan om andlig vård för intagna har det inte enligt utskottets mening framkommit något som ger anledning för att göra ett sådant tillkännagivande som efterfrågas i motion 2021/22:3579 (C) yrkande 33. Kriminalvården har möjlighet att fatta beslut om att permissioner av säkerhetsskäl ska förenas med vissa villkor och att villkoret får kontrolleras med elektroniska hjälpmedel. Vidare finns förutsättningar att fatta beslut om särskilda kontroll- och tvångsåtgärder innan transporter genomförs. Enligt utskottet har det inte framkommit någon omständighet som motiverar ett sådant tillkännagivande om användningen av gps vid fångtransporter och permissioner som motionärerna efterfrågar. Motion 2021/22:3579 (C) yrkande 39 avstyrks. Som framgår ovan riktade ett tillkännagivande till regeringen om att säkerhetskontroller alltid ska kunna genomföras inom frivården. Tillkännagivandet är inte slutbehandlat. Regeringen har i regleringsbrev gett Kriminalvården i uppdrag att redovisa hur den nya lagen om säkerhetskontroll på frivårdskontor har tillämpats och de erfarenheter myndigheten har gjort av tillämpningen. Arbetet med att anpassa frivårdens lokaler för att kunna utföra säkerhetskontroller är pågående. Det saknas enligt utskottet för tillfället skäl att på nytt rikta ett tillkännagivande till regeringen i samma fråga. Motion 2021/22:3974 (L) yrkande 91 avstyrks. När det gäller skulduppbyggnad i fängelset konstaterar utskottet att i ett tillkännagivande till regeringen uppmärksammade betydelsen av att förhindra att skulder uppstår för de intagna samt att det finns en samverkan mellan i denna fråga. Som framgår ovan är tillkännagivandet inte slutbehandlat. Eftersom frågan redan är uppmärksammad saknas det enligt utskottet skäl att ställa sig bakom ett sådant tillkännagivande som efterfrågas i motion 2021/22:4194 (KD) yrkande 12. Utskottet avstyrker därför yrkandet. Utskottets förslag i korthet ställer sig bakom det som utskottet anför om nya behandlingsprogram för personer som begår sexuella övergrepp mot barn, och detta tillkännager för regeringen. avslår motionsyrkanden om tolvstegsprogrammet, missbruksvård för frihetsberövade och vidareutveckling av behandlingsprogram. Jämför reservation 12 (V, KD), 13 (MP), 14 (M) och 15 (M, L). I kommittémotion 2021/22:916 av m.fl. (V) yrkande 6 begärs att regeringen ska ge Kriminalvården i uppdrag att återinföra tolvstegsprogrammet mot missbruk på anstalterna. Motionärerna anför att det är olyckligt att programmet, som bevisligen fungerar mot drogmissbruk, har avvecklats. I kommittémotion 2021/22:3787 av m.fl. (M) yrkande 7 begärs ett tillkännagivande om att påföljden vid grova sexualbrott mot barn ska kunna bestämmas till vård vid sidan av fängelse. Motionärerna anför att det i syfte att förhindra återfall i brott bör utredas en möjlighet till utvidgad påföljdsbestämning för personer som har begått sexualbrott mot barn. Vården ska kunna inbegripa såväl terapeutisk som farmakologisk behandling och inte förutsätta frivillighet. Ett liknande yrkande framställs i 2021/22:3779 av m.fl. (M) yrkande 26. I motion 2021/22:3451 av Kopparklint och (båda M) yrkandena 1–4 anförs att det krävs behandling för att uppnå en förändring av beteendet hos personer som gör sig skyldiga till sexuella övergrepp så att de inte återfaller i brott. Motionärerna begär att de metoder och behandlingar som Kriminalvården använder sig av ska vara evidensbaserade (yrkande 1) och att Kriminalvården i regleringsbrev ska åläggas att samverka med akademin för att de senaste forskningsrönen om behandlingsmetoder mot pedofili ska användas och personalen fortbildas i dessa (yrkandena 2 och 3). Det bör enligt motionärerna även införas krav och incitament för att de som dömts för sexualbrott mot barn ska ta del av behandlingsmetoderna (yrkande 4). I motion 2021/22:3474 av Kopparklint och (båda M) begärs att effekten av farmakologisk behandling för personer som har begått sexualbrott ska analyseras. I kommittémotion 2021/22:3765 av m.fl. (M) yrkande 12 begärs ett tillkännagivande om att utreda sammanhållen vård för personer som är eller har varit frihetsberövade. Motionärerna anför att glappen mellan missbruksbehandling i kriminalvård samt i Kommuner och Regioner bör överbryggas. I yrkande 13 begärs en översyn av hur samverkan mellan Kriminalvården och beroendevården kan utvecklas. Översynen ska syfta till en överenskommelse mellan kommuner och regioner som säkerställer att alla intagna, oavsett vilken region eller kommun de är hemmahörande i, ges tillgång till vård och behandling utifrån behov och i enlighet med nationella riktlinjer för vård och stöd vid missbruk och beroende. I yrkande 14 begärs att regeringen ska få i uppdrag att utreda om Kriminalvården själv bör bedriva beroendevård samt hur ett sådant uppdrag skulle kunna utformas. I kommittémotion 2021/22:3973 av m.fl. (L) yrkande 16 begärs ett tillkännagivande om att Kriminalvården behöver utveckla sitt arbete med behandlingsprogram för dem som dömts för brott. Det är viktigt att behandlingsprogrammen ses som en del av rehabiliteringen i kriminalvården. Av 1 kap. 5 § fängelselagen framgår att det för varje intagen ska upprättas en individuellt utformad verkställighetsplan. Verkställighetsplanen ska enligt 6 § fängelseförordningen grundas på en utredning om den intagnes behov av stöd och kontroll och om vilka åtgärder som bör vidtas under verkställigheten för att minska risken för återfall i brott. Vid utformningen av verkställighetsplanen ska hänsyn tas till anstaltstidens längd och den intagnes motivation till förändring. Hänsyn ska också tas till brottsoffer och andra som berörs av verkställigheten. Verkställighetsplanen ska dessutom enligt 1 kap. 27 § KVFS 2011:1 vara baserad på en risk- och behovsbedömning som ska förnyas när det finns anledning till det. Enligt 3 kap. 1 § fängelselagen ska en intagen ges möjlighet till sysselsättning i form av arbete, utbildning, brotts- och missbruksrelaterad program-verksamhet eller annan strukturerad verksamhet. Av 3 kap. 2 § framgår att en intagen är skyldig att utföra eller delta i den sysselsättning som anvisas honom eller henne. En intagen får dock inte åläggas att underkasta sig behandling av medicinsk karaktär. Enligt 26 kap. 6 § ska personer som har dömts till fängelse friges när de har avtjänat två tredjedelar av ett tidsbestämt fängelsestraff, dock minst en månad. Om det finns särskilda skäl kan dock den villkorliga frigivningen skjutas upp (26 kap. 6 a §). Vid bedömningen av om det finns särskilda skäl mot villkorlig frigivning ska det särskilt beaktas om den dömde inte har deltagit i eller har misskött anvisade åtgärder som syftar till att förebygga återfall i brott eller på annat sätt främja hans eller hennes anpassning i samhället. Det ska också beaktas om den dömde på ett allvarligt sätt har brutit mot de föreskrifter och villkor som gäller för verkställigheten. Med villkor för verkställigheten avses t.ex. villkor som har ställts upp i den intagnes verkställighetsplan. Vid bedömningen av om det finns särskilda skäl mot villkorlig frigivning ska det göras en helhetsbedömning av allt som har inträffat under verkställigheten. Utgångspunkten bör vara att misskötsamheten ska avse regler eller villkor av större vikt (prop. 2020/21:18, bet. 2020/21:JuU8). Av årsredovisningen (s. 49 f.) framgår att deltagande i behandlingsprogram utgör av sysselsättningstiden i och för kvinnor. Behandlingsprogram bedrivs även inom frivården. Syftet med programmen är att förebygga återfall i brott genom att förbättra klientens kunskaper, färdigheter och insikter. Målet är att så många klienter som möjligt som bedömts ha medelhög eller hög risk att återfalla i brott ska gå igenom något behandlingsprogram. Behandlingen ska rikta sig mot den enskilda individens kriminogena behov och ska erbjudas likvärdigt för män och kvinnor. Behandlingsprogrammen är huvudsakligen riktade mot generell kriminalitet, våldsbrott, våld i nära relationer, sexualbrott och missbruk av droger eller alkohol. Behandlingsprogrammen ackrediteras, vilket betyder att de genomgår en vetenskaplig bedömning. Effekterna av programmen utvärderas. Om ett program inte har förväntade effekter tas det bort ur Kriminalvårdens behandlingsutbud. Kriminalvården bedriver 14 ackrediterade behandlings-program. implementerades programmet Predov (Preventing domestic violence) på samtliga frivårdskontor och ett tiotal anstalter . Tillsammans med Relationsvåldsprogrammet bidrog Predov till att myndigheten nådde fler klienter med riktad behandling mot partnervåld och relationsvåld än . startades det ett pilotförsök på tre anstalter med ett nyutvecklat generellt behandlingsprogram, Krimfokus. Programmet har en bred målgrupp och är tänkt att utgöra en basbehandling på de flesta anstalter för de flesta intagna med bedömd medelrisk eller hög risk för återfall. Programmet är utformat för att även kunna användas för intagna med korta tider i anstalt (ca ). Pilotförsöket utökades och omfattar nu elva anstalter. De första resultaten visade en försiktigt positiv tendens och programmet verkar ge goda förutsättningar till att nå betydligt fler klienter med behandling. Kriminalvården uppger också att man har utvecklat ett manualbaserat sexualbrottsprogram för klienter vilkas risk för återfall bedöms vara låg eller på medelnivå och att man planerar ett pilotförsök.