bet · H901KU30 · 2022-02-25 00:00:00 — Utskottet ansåg att det fanns förutsättningar för att, inom ramen för de gällande konstitutionella och rättsliga regelverken, genomföra en översyn av den överenskommelse om redovisning av anslaget till Hovstaten som träffats mellan regeringen och (s. 20). En sådan översyn borde enligt utskottet verka för en ökad insyn i Hovstaten men respektera statschefens privata sfär och inte utgöra någon ändring i den nuvarande konstitutionella ordningen. Mot bakgrund av detta tillstyrktes motionerna, och utskottet föreslog att skulle tillkännage för regeringen att den skulle genomföra en översyn av den överenskommelse som träffats mellan regeringen och om redovisningen av Hovstatens verksamhet. beslutade i enlighet med utskottets förslag (rskr. 2011/12:56). Motionsyrkanden om ökad insyn i Kungliga hov- och slottsstatens ekonomi och verksamhet behandlades av utskottet även och (bet. 2013/14:KU1 s. 19 och bet. 2014/15:KU1 s. 41). Utskottet konstaterade att regeringen och hade enats om att komplettera överenskommelserna . Den kompletterande överenskommelsen borde enligt utskottet innebära ökad insyn i den verksamhet som bedrivs inom ramen för Hovstaten, vilket är i enlighet med tidigare tillkännagivande till regeringen. Enligt utskottet borde erfarenheterna av den nya ordning som överenskommelsen innebar avvaktas innan frågan prövas på nytt, och med anledning av detta avstyrktes motionsyrkandena. Även behandlade utskottet motsvarande motionsyrkanden (bet. 2018/19:KU30 s. 10 f.). Utskottet ansåg alltjämt att det inte fanns skäl att ta ett sådant initiativ som motionärerna yrkade på och avstyrkte motionsyrkandena. I betänkandet lämnades en reservation (V). Senast utskottet behandlade motionsyrkanden om ökad insyn i Kungliga hov- och slottsstatens ekonomi och verksamhet var (bet. 2020/21:KU24 s. 92). Yrkandena avstyrktes då efter beredning i förenklad ordning. Utskottet noterar att har haft i uppdrag att bl.a. överväga utformningen av anslag till hovet och att utredningens betänkande bereds inom . Detta beredningsarbete bör inte föregripas. Utskottet finner inte heller i övrigt skäl att ta något initiativ när det gäller apanaget och ökad insyn i Kungliga hov- och slottsstatens ekonomi och verksamhet. Motionsyrkandena avstyrks därför. När det gäller motionsyrkandena om statsskicket, vissa av successionsordningens bestämmelser, statschefens uppgifter och immunitet samt statschefens kröning vidhåller utskottet sina tidigare ställningstaganden och avstyrker motionsyrkandena. Medlemskapet i EU och frågor kopplade till EU-samarbetet Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om medlemskapet i EU och internationellt samarbete, rättsstatsprincipen och mänskliga rättigheter, subsidiaritetsprövningen inom EU, och faktagranskning av underlag. Jämför reservation 7 (SD), 8 (M), 9 (C), 10 (L), 11 (KD) och 12 (L). Medlemskapet i EU och internationellt samarbete Amineh Kakabaveh (-) yrkar i motion 2021/22:3 att ställer sig bakom det som anförs i motionen om att genomföra en folkomröstning om utträde ur EU. Motionären anser att med EU är det för en ny folkomröstning – där svenska folket tillåts att avgöra huruvida ska vara kvar i EU eller inte. (SD) efterlyser i motion 2021/22:77 yrkande 1 ett tillkännagivande om att medlemskap i inte ska stå inskrivet i grundlag. Enligt motionären kan och bör medlemskap i vara ett avtal som ska kunna omförhandla eller dra sig ur utan en grundlagsändring. I kommittémotion 2021/22:3292 yrkande 12 begär m.fl. (SD) att ställer sig bakom det som anförs i motionen om att utmönstra uppräkningen av organisationer utom som nämns i 1 kap. 10 § regeringsformen. (SD) yrkar i motion 2021/22:731 att det i stället för att räkna upp organisationer i regeringsformen bör vara en skrivning om att deltar i internationella samarbeten där sådana är gynnsamma för riket. Rättsstatsprincipen och mänskliga rättigheter I partimotion 2021/22:3509 yrkande 41 efterlyser m.fl. (C) ett tillkännagivande om att strypa medel till och begränsa beslutsrätten för medlemsstater i EU som allvarligt och upprepat inte respekterar sina åtaganden för demokrati och mänskliga rättigheter och som inte sätter stopp för offentlig korruption. m.fl. (C) yrkar i kommittémotion 2021/22:3246 att ställer sig bakom det som anförs i motionen om att ska arbeta för att det demokratilås och den rättsstatsmekanism som EU:s budget nu har, också används av kommissionen (yrkande 34) och om att strypa medel till, och begränsa beslutsrätten för, medlemsstater i EU som på ett allvarligt och upprepat sätt inte respekterar sina åtaganden för demokrati och mänskliga rättigheter och som inte sätter stopp för offentlig korruption (yrkande 35). Även m.fl. (M) efterlyser i kommittémotion 2021/22:3775 tillkännagivanden om att den nya rättsstatsmekanismen bör förstärkas och breddas för att effektivare kunna användas mot korruption (yrkande 18) och om att verka för att rättsstatsprincipen respekteras både i EU och i omvärlden (yrkande 19). I kommittémotion 2021/22:3996 yrkande 19 begär m.fl. (L) att i ett tillkännagivande ställer sig bakom det som anförs i motionen om mänskliga rättigheter och rättsstatens principer i EU. Enligt motionärerna bör överträdelser av grundläggande principer få konsekvenser för en medlemsstat. m.fl. (KD) anser i kommittémotion 2021/22:3883 yrkande 3 att ska verka inom EU för en förstärkt subsidiaritetsprövning. Motionärerna framhåller att , förutom att stärka subsidiaritetsprövningen inom EU, även bör verka för att införa möjligheten till s.k. röda kort. Vid ett rött kort ska det enligt motionärerna ställas krav på kommissionen att antingen skrota ett förslag eller omarbeta det i enlighet med de synpunkter som har lämnats vid subsidiaritetsprövningen. m.fl. (L) begär i kommittémotion 2021/22:3996 yrkande 25 ett tillkännagivande om att stärka . Enligt motionärerna bör ges rätt att initiera nya EU-lagar som sedan parlamentet tillsammans med ministerrådet fattar beslut om. Motionärerna menar vidare att bör ges rätt att vid särskilda händelser kalla enskilda, t.ex. företagsledare, till granskningsutfrågningar. Därutöver anser motionärerna att de nationella parlamenten bör ges större möjligheter till insyn och påverkan i samband med att EU:s institutioner tar fram nya lagar och att de nationella parlamenten bör kunna uppmana kommissionen att lägga fram lagförslag. (SD) efterlyser i motion 2021/22:377 ett tillkännagivande om att regeringen ska verka för att ett granskningsförfarande upprättas för det vetenskapliga underlag som har för sina domar. Motionären framhåller att eftersom avgöranden inte går att överklaga och medlemsstaternas domstolar och myndigheter måste följa dessa avgöranden är det viktigt att innehållet i underlag faktagranskas. Medlemskapet i EU och internationellt samarbete anslöt sig till EU. trädde lagen (1994:1500) med anledning av anslutning till Europeiska unionen i kraft. Samarbetet i EU regleras genom ett antal fördrag som har antagits och ändrats allt eftersom samarbetet har utvecklats. Fördraget om Europeiska unionen () innehåller övergripande bestämmelser för unionen. i sin nuvarande form började gälla när Lissabonfördraget[1] trädde i kraft. Fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF-fördraget) kompletterar med mer detaljerade bestämmelser. Samarbetet inom EU bygger på att medlemsstaterna genom fördragen har tilldelat EU befogenheter att uppnå gemensamma mål. Principen om tilldelade befogenheter ska styra avgränsningen av EU:s befogenheter (artikel 5.1 i ). Det finns tre huvudsakliga typer av befogenhetsfördelning mellan EU och medlemsstaterna: – Områden där EU har exklusiva befogenheter. – Områden där EU och medlemsstaterna delar befogenheter. – Områden där EU endast har befogenheter att vidta åtgärder för att stödja, samordna eller komplettera medlemsstaternas åtgärder. Varje befogenhet som inte har tilldelats EU i fördragen tillhör medlemsstaterna (artiklarna 4 och 5.2 i ). Utövandet av befogenheterna ska styras av principerna om subsidiaritet och proportionalitet (artikel 5.1 i ). Av 1 kap. 10 § regeringsformen framgår att är medlem i EU. Det följer vidare av bestämmelsen att även inom ramen för och samt i andra sammanhang deltar i internationellt samarbete. Bestämmelsen trädde i kraft . Enligt 10 kap. 6 § första stycket regeringsformen kan inom ramen för samarbetet i EU överlåta beslutanderätt som inte rör principerna för statsskicket. Sådan överlåtelse förutsätter att fri- och rättighetsskyddet inom det samarbetsområde till vilket överlåtelsen sker motsvarar det som ges i regeringsformen och i europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna. Av andra stycket följer att kan besluta om en sådan överlåtelse om minst tre fjärdedelar av de röstande och mer än hälften av ledamöter röstar för det. beslut kan också fattas i den ordning som gäller för att stifta grundlagar. Överlåtelsen kan beslutas först efter godkännande av överenskommelsen enligt 10 kap. 3 § regeringsformen. Om förutsättningarna i 10 kap. 6 § regeringsformen inte är uppfyllda krävs en ändring i grundlagen för att kunna överlåta beslutanderätt. Rättsstatsprincipen och mänskliga rättigheter Av artikel 2 i följer att unionen ska bygga på värdena respekt för människans värdighet, frihet, demokrati, jämlikhet, rättsstaten och respekt för de mänskliga rättigheterna, inklusive rättigheter för personer som tillhör minoriteter. Dessa värden ska vara gemensamma för medlemsstaterna i ett samhälle som kännetecknas av mångfald, icke-diskriminering, tolerans, rättvisa, solidaritet och principen om jämställdhet mellan kvinnor och män. Enligt artikel 7 i får rådet under vissa omständigheter slå fast att det finns en klar risk för att en medlemsstat allvarligt åsidosätter värden som anges i artikel 2. Det följer bl.a. av artikeln att rådet på förslag från en tredjedel av medlemsstaterna eller från kommissionen och efter godkännande, samt efter att ha uppmanat den medlemsstat det gäller att framföra sina synpunkter, enhälligt får slå fast att en medlemsstat allvarligt och ihållande åsidosätter värden som anges i artikel 2. Rådet får därefter besluta om att tillfälligt upphäva vissa av de rättigheter som den aktuella medlemsstaten har till följd av tillämpningen av fördragen, inbegripet rösträtten i rådet för företrädaren för den medlemsstatens regering. I enlighet med artikel 7.2 i kan det efter ett enhälligt beslut i rådet slås fast att en överträdelse i fråga om artikel 2 redan skett, och att överträdelsen är allvarlig och ihållande. Av artikel 7.3 i följer att rådet med kvalificerad majoritet kan besluta om att tillfälligt upphäva vissa av den berörda medlemsstatens rättigheter, inbegripet rösträtten i rådet. Den sanktion som ska delas ut är inte på förhand fastställd. Kommissionen kan i enlighet med artiklarna 258–260 i EUF-fördraget inleda ett överträdelseförfarande om en medlemsstat inte har uppfyllt en skyldighet enligt fördragen. Det kan också handla om skyldigheter som följer av sekundärrätten, dvs. direktiv, förordningar eller beslut. Efter ett dialogförfarande kan kommissionen avge ett motiverat yttrande. Medlemsstaten får då tillfälle att lämna sina synpunkter. Om medlemsstaten inte rättar sig efter yttrandet inom en viss angiven tid får kommissionen föra ärendet vidare till . Enligt artikel 260 i EUF-fördraget kan fastställa att en överträdelse har ägt rum och kan kräva att medlemsstaten ska vidta de åtgärder som krävs för att följa domstolens dom. Om kommissionen därefter anser att medlemsstaten inte har vidtagit sådana åtgärder, får kommissionen väcka en ny talan vid . Denna talan kan utmynna i att domstolen ålägger medlemsstaten att betala böter. EU:s rättighetsstadga beskriver de fri- och rättigheter som EU erkänner att varje människa har. Det handlar t.ex. om tanke-, religions-, yttrande- och mötesfrihet, rätt till ett skyddat privatliv och barns rätt till skydd och omvårdnad. Stadgan är till stor del en sammanfattning av de rättigheter som redan finns inom EU genom fördragen och praxis. och alla andra EU-medlemsländer är medlemmar i och har anslutit sig till . I har och vissa ändrings- och tilläggsprotokoll till konventionen införlivats med svensk rätt genom lagen (1994:1219) om den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna. Det pågår även inom EU en process för att ansluta EU till . EU:s verktygslåda för att skydda rättsstatsprincipen EU har ett antal verktyg till sitt förfogande för att skydda unionens grundläggande värden. utgör ramen för rättsstatsprincipen det första steget för att säkra efterlevnaden av rättsstatsprincipen inom unionen. När en ny ram föreslogs av kommissionen angavs som skäl dels att överträdelseförfaranden endast kan inledas vid överträdelser av en viss bestämmelse i EU-lagstiftningen, dels att trösklarna är höga för att aktivera och besluta om förebyggande förfaranden och sanktionsförfaranden när det finns en risk att en medlemsstat åsidosätter de värden som anges i artikel 2 i . Ramen syftar till att genom dialog med den berörda medlemsstaten få denna att vidta åtgärder som säkrar att rättsstatsprincipen följs och på så sätt undvika ett överträdelseförfarande eller artikel 7-förfarande. Ramen innefattar som regel tre steg: en bedömning av kommissionen, en rekommendation av kommissionen och en uppföljning av rekommendationen. Till skillnad från den europeiska rättsstatsmekanismen (se nedan) riktar ramen in sig på enskilda medlemsstater. Genom allmänna rådets slutsatser från fastställdes att rådet skulle genomföra en årlig rättsstatsdialog. Enligt slutsatserna ska dialogen baseras på objektivitet, icke-diskriminering och likabehandling av alla medlemsstater. Det finska ordförandeskapet föreslog slutsatser om en förstärkt rättsstatsdialog som skulle fokusera på en årlig lägesuppdatering om utvecklingen på rättsstatsområdet. Denna lägesuppdatering kan enligt slutsatserna genomföras med stöd av kommissionens årliga rapport om rättsstatsprincipen, som omfattar situationen i medlemsstaterna och unionen i sin helhet. Kommissionen uppmanades att nära involvera medlemsstaterna när rapporten tas fram. Ordförandeskapsslutsatserna blev inte formella rådsslutsatser eftersom de inte fick stöd av två medlemsstater. har vid ett flertal tillfällen i resolutioner föreslagit en ny EU-mekanism för demokrati, rättsstatlighet och grundläggande rättigheter. Den föreslagna rättsstatsmekanismen skulle till skillnad från ramen för rättsstatsprincipen bedöma hur samtliga medlemsstater följer de värden som anges i artikel 2 i . Mekanismen skulle bl.a. innehålla en årlig evidensbaserad och objektiv utvärdering inklusive landsspecifika rekommendationer. Kommissionen föreslog i ett meddelande att EU och medlemsstaterna skulle öka insatserna för att främja en stark politisk och rättslig kultur som stöder rättsstatsprincipen, och utveckla instrument som förebygger att rättsstatsproblem uppstår eller förvärras. [3] Kommissionens meddelande avsåg dels åtgärder för att stärka och effektivisera redan befintliga verktyg, dels nya verktyg. Ett sådant nytt verktyg är den europeiska rättsstatsmekanismen som ska omfatta samtliga medlemsstater. Mekanismen är utformad som en årlig cykel som ska främja rättsstatsprincipen och förebygga att rättsstatliga problem uppstår eller förvärras. Den europeiska rättsstatsmekanismen är inte rättsligt bindande, men de nästkommande tre ordförandeskapen har åtagit sig att fortsätta arbetet med mekanismen. Den nya mekanismen har resulterat i två rapporter från kommissionen om rättsstatssituationen i EU. [4] har kommenterat den första rapporten bl.a. i en resolution från (2021/2025[]). Parlamentet välkomnar rapporten och påpekar att det i flera resolutioner har påtalat allvarliga rättsstatsproblem i en rad medlemsstater. uppmanas kommissionen bl.a. att fördjupa de landsspecifika analyserna i syfte att bättre kunna bedöma hur allvarliga utmaningarna för rättsstaten är. I den andra rapporten finns specifika rekommendationer till medlemsstaterna. Förordning om skydd av unionsbudgeten antogs en förordning om skydd av unionsbudgeten. Förordningen trädde i kraft . Av artikel 6 i förordningen framgår att kommissionen kan föreslå åtgärder för skydd av unionsbudgeten. Rådet fattar beslut med kvalificerad majoritet. Enligt artikel 4 kan åtgärder vidtas om det har fastställts att överträdelser av rättsstatens principer i en medlemsstat påverkar eller riskerar att allvarligt påverka den sunda ekonomiska förvaltningen av unionsbudgeten eller skyddet av unionens ekonomiska intressen på ett tillräckligt direkt sätt. Av skälen framgår att åtgärder får vidtas även vid systematiska överträdelser och inte bara i t.ex. enskilda fall av korruption. I artikel 5 anges de åtgärder som kan vidtas för skydd av unionsbudgeten, t.ex. innehållande av utbetalningar och förbud mot att ingå nya avtal om lån. och väckte var sin talan vid om ogiltigförklaring av förordningen om skydd av unionsbudgeten. I en dom meddelad ogillade de båda ländernas talan. Enligt domstolen har förordningen antagits på en adekvat rättslig grund och i förenlighet med det förfarande som föreskrivs i artikel 7 i EUF-fördraget. Unionen har inte heller överskridit sina befogenheter, och rättssäkerhetsprincipen har inte åsidosatts. antog en resolution om rättsstatskrisen i och företräde (2021/2935[RSP]). I rapporten beklagar parlamentet att den polska författningsdomstolen har beslutat att vissa delar av strider mot den polska konstitutionen. upprepar sin ståndpunkt att inga pengar från EU:s skattebetalare ska ges till regeringar som undergräver de värden som står inskrivna i . Vidare uppmanas kommissionen och rådet att vidta brådskande och samordnade åtgärder genom att bl.a. – avbryta eller ställa in utbetalningar eller göra finansiella korrigeringar där så behövs. Lissabonfördraget ger de nationella parlamenten en särskild roll när det gäller kontrollen av hur subsidiaritetsprincipen tillämpas. Innebörden av subsidiaritetsprincipen framgår av artikel 5.3 i : Enligt subsidiaritetsprincipen ska unionen på de områden där den inte har exklusiv befogenhet vidta en åtgärd endast om och i den mån som målen för den planerade åtgärden inte i tillräcklig utsträckning kan uppnås av medlemsstaterna […] och därför, på grund av den planerade åtgärdens omfattning eller verkningar, bättre kan uppnås på unionsnivå. Subsidiaritetsprincipen gäller således inte på de områden där unionen har exklusiv befogenhet, dvs. områden där unionen ensam har beslutanderätten. Sådana områden är tullunionen, vissa konkurrensregler, den gemensamma handelspolitiken och den monetära politiken för medlemsstater som har euron som valuta (se artikel 3 i EUF-fördraget). För övriga områden inom unionssamarbetet där befogenheten är delad mellan unionen och medlemsstaterna gäller att subsidiaritetsprincipen ska tillämpas. Enligt artikel 4 i EUF-fördraget ska unionen ha delad befogenhet med medlemsstaterna om den genom fördragen tilldelas en befogenhet som inte omfattas av de områden som omfattas av artiklarna 3 och 6 i EUF-fördraget. Av artikel 2 i EUF-fördraget framgår vidare att när fördragen tilldelar unionen en befogenhet som ska delas med medlemsstaterna på ett visst område, får unionen och medlemsstaterna lagstifta och anta rättsligt bindande akter på detta område. Medlemsstaterna ska utöva sin befogenhet om inte unionen har utövat sin befogenhet. Varje gång som rådet och utfärdar en rättsakt inom ett givet område upphör medlemsstaternas rätt att lagstifta på ett sätt som står i strid med eller kan påverka den gemensamma rättsaktens tillämpning (, , Maktfördelningen mellan den europeiska unionen, medlemsstaterna och medborgarna, 7 uppl., 2012, s. 31 f.). Det som sker kan beskrivas som att unionen successivt utnyttjar den kompetens som den fått genom fördraget i takt med att rättsakter beslutas. I samma takt upphör den tidigare samtidiga kompetensen hos medlemsstaterna. Detta brukar kallas lagstiftningsutrymmets upptagenhet eller spärrverkan. I den utsträckning som gemensamma normer beslutas blir utrymmet för nationell lagstiftning upptaget eller intecknat (, s. 31). EU-institutionernas och de nationella parlamentens roll Unionens institutioner ska tillämpa subsidiaritetsprincipen i enlighet med protokoll nr 2 om tillämpningen av subsidiaritets- och proportionalitetsprinciperna (protokoll nr 2). Enligt artikel 5 i protokoll nr 2 ska utkasten till lagstiftningsakter motiveras i fråga om subsidiaritets- och proportionalitetsprinciperna. Detta gäller oavsett om kommissionen eller i förekommande fall någon annan är förslagsställare. Genom Lissabonfördraget har, som nämnts, de nationella parlamenten fått en särskild roll i kontrollen av hur subsidiaritetsprincipen tillämpas. Enligt artikel 5.3 i ska de nationella parlamenten se till att subsidiaritetsprincipen följs i enlighet med det förfarande som anges i protokollet. Kommissionen, och i förekommande fall andra förslagsställare, ska översända sina utkast till lagstiftningsakter och sina ändrade utkast till de nationella parlamenten. Efter att utkasten har översänts till de nationella parlamenten får varje nationellt parlament (eller kammare i ett sådant parlament som har två kamrar) lämna ett motiverat yttrande till , rådets och kommissionens ordförande med skälen till att det anser att det aktuella utkastet inte är förenligt med subsidiaritetsprincipen. De nationella parlamenten har på sig att lämna ett sådant motiverat yttrande. , rådet och kommissionen ska ta hänsyn till alla motiverade yttranden från de nationella parlamenten. Varje nationellt parlament har två röster, vilket innebär att det finns totalt 56 röster inom EU. I de länder som har tvåkammarsystem har kamrarna en röst vardera. Om minst en tredjedel av det totala antal röster som har tilldelats de nationella parlamenten står bakom uppfattningen att ett lagstiftningsutkast strider mot subsidiaritetsprincipen ska utkastet omprövas av kommissionen eller i förekommande fall av en annan förslagsställare (det gula kortet). Efter omprövningen kan kommissionen eller någon annan förslagsställare besluta att antingen vidhålla utkastet, ändra det eller dra tillbaka det. Detta beslut ska vara motiverat. Inom ramen för det ordinarie lagstiftningsförfarandet kan ett förslag till lagstiftningsakt som lett till att minst en enkel majoritet av de nationella parlamentens röster har ställt sig bakom kritiska yttranden få ytterligare konsekvenser under lagstiftningsprocessen (det kortet). Efter omprövningen kan kommissionen besluta att antingen vidhålla förslaget, ändra det eller dra tillbaka det. Om kommissionen väljer att vidhålla förslaget, ska den i ett motiverat yttrande ange skälen till varför den anser att förslaget är förenligt med subsidiaritetsprincipen. Före den första behandlingen ska och rådet ta ställning till om lagstiftningsförslaget är förenligt med subsidiaritetsprincipen och ska då särskilt beakta de motiveringar som har angetts och delas av majoriteten av de nationella parlamenten samt kommissionens motiverade yttrande. Om rådet med en majoritet av av rådsmedlemmarna eller med en majoritet av de avgivna rösterna anser att lagstiftningsförslaget inte är förenligt med subsidiaritetsprincipen, ska förslaget inte behandlas vidare. De nationella parlamenten i EU och har ett interparlamentariskt samarbete. Inom det interparlamentariska samarbetet i EU förs diskussioner om hur de nationella parlamentens samarbete och verktyg för att påverka EU:s beslutsprocess kan stärkas. Även kommissionen har lyft fram frågan om de nationella parlamentens roll och har en uttalad ambition om en stärkt dialog med de nationella parlamenten. Den politiska dialogen med de nationella parlamenten initierades genom ett meddelande , det s.k. Barrosoinitiativet, och har därefter utvecklats. De nationella parlamenten deltar i denna dialog i olika utsträckning utifrån skilda nationella förutsättningar.