bet · H901MJU23 · 2022-04-29 00:00:00 — Länsstyrelsernas tillsynsuppdrag bör ändras i en riktning så att även ny och innovativ teknik ges möjligheter att demonstreras och genomföras, i första hand på mindre vattenreningsverk på landsbygden där investeringar i ny teknik ofta uteblir. Krav på mätning och begränsning av lustagasutsläpp för reningsverk I kommittémotion 2021/22:3681 av m.fl. (C) yrkande 21 anför motionärerna att man vill utreda ett krav på mätning och begränsning av lustgasutsläpp för reningsverk med kväverening. Reningsverken har en stor potential att minska sin klimatpåverkan på området kväverening. För att maximera klimatnyttan av processförändringar i reningsverken är det viktigt att utsläppen av lustgas mäts. I kommittémotion 2021/22:3982 av m.fl. (L) yrkande 34 framhålls att frågan om ansvaret för tillsyn av minireningsverk behöver utredas. Påverkan av på utbyggnaden av svenska reningsverk Enligt kommittémotion 2021/22:2461 av m.fl. (SD) yrkande 16 behöver EU:s vattendirektiv justeras. Direktivet är ett hinder i arbetet med att förnya de svenska reningsverken som är grundläggande för rent dricksvatten. Direktivet hindrar investeringar i ny avancerad teknik som kan möjliggöra rening av läkemedelsrester som regelverket gynnar mindre effektiva anläggningar. Det är viktigt att regeringen agerar inom ramen för EU-samarbetet för att förändra vattendirektivet så att miljöskyddande verksamheter som avloppsreningsverk och andra miljöåtgärder i samhället alltid ska kunna tillåtas. Enligt kommittémotion 2021/22:3435 av m.fl. (M) yrkande 9 behöver den s.k. Weserdomen och dess konsekvenser för tolkningen av ramdirektivet för vatten ändras. Tvärtemot det som borde vara syftet med domen innebär den att verksamheter som redan har höga miljöambitioner och använder bästa miljöteknik drabbas negativt om de behöver bygga ut sin verksamhet, såvida inte mer reningsteknik kan kompensera för ökad verksamhet. Men detta låter sig inte alltid göras. Det kan t.ex. gälla avloppsreningsverk som redan renar vattnet från fosfor till 98–. Trots denna höga reningsgrad kan de inte, med hänvisning till domen, bygga ut sin anläggning ens för att möta en växande befolkning. Enligt kommittémotion 2021/22:3681 av m.fl. (C) yrkande 24 ska regeringen verka för en revidering av EU:s avloppsdirektiv som möjliggör utbyggnader av svenska reningsverk som använder modern reningsteknik. Svenska intressen måste tas tillvara bättre i EU när det gäller vattenrening och avlopp. Föroreningar i grund- och ytvatten m.fl. (MP) framhåller i kommittémotion 2021/22:4062 yrkande 34 i denna del att uppströmsarbetet för att förhindra förorening av grund- och ytvatten behöver öka genom exempelvis insatser för att leda dagvatten och avloppsvatten i separata ledningar. Uppströmsarbetet omfattar även skydd av vattentäkter, källspårning och bedömning av föroreningars spridningsvägar samt klimatets påverkan på dessa. I kommittémotion 2021/22:2461 av m.fl. (SD) yrkande 18 framhålls behovet av screening av avloppsvatten. Enligt motionärerna är kunskapsunderlaget vad gäller de kemikalier som flödar från våra samhällen bristfälligt. Detta försvårar arbetet med träffsäkra åtgärder. Det vore därför enligt motionärerna önskvärt om Helcom (konventionen om skydd av miljö) kunde inleda arbetet med screening av avloppsvatten för att öka kunskapen om mindre kända kemiska föroreningar i vårt vatten. behandling och kompletterande uppgifter beslutade regeringen att grunda en delegation för cirkulär ekonomi. Delegationen ska stödja arbetet med att ställa om hela till en cirkulär ekonomi. Ett antal expertgrupper har knutits till delegationen, och en av dessa är Expertgruppen för hållbar och cirkulär va (vatten och avlopp). Expertgruppen ska utgå från området industriell symbios och beskriva hur viktig samverkan är mellan industri och offentlig sektor för att uppnå den övergripande målbilden. Expertgruppen för hållbar och cirkulär va framhåller i sin rapport reningsverk – morgondagens resursverk att utöver att genomföra nationella färdplaner och strategier behövs insatser för att stärka industrins innovationskraft och teknikutveckling. Industrins gröna omställning kräver både framåtsyftande policyåtgärder och nya finansieringslösningar. Genom industrins gröna omställning kan samhället i stort minska sin klimatpåverkan rejält. För detta krävs ett konstruktivt samarbete på flera fronter, bl.a. mellan politik, industri och offentliga och privata aktörer som tillsammans driver på omställningsarbetet. I rapporten beskrivs hur resurser från dagens avloppssystem, genom industriell symbios, än mer kan bidra till ett hållbart och cirkulärt samhälle men också till en bättre resiliens och beredskap i . Enligt miljöprövningsförordningen (2013:251) måste man ansöka om tillstånd hos för att driva en avloppsreningsanläggning med en anslutning av fler än 2 000 personer eller som tar emot avloppsvatten med en föroreningsmängd som motsvarar mer än 2 000 personekvivalenter. är tillsynsmyndighet för verksamheten, men kan ha överlåtit tillsynen till den kommunala miljönämnden. Den som vill driva en avloppsreningsanläggning som är dimensionerad för mer än 200 personekvivalenter, men har en anslutning av maximalt 2 000 personer eller som tar emot avloppsvatten med en föroreningsmängd som motsvarar maximalt 2 000 personekvivalenter, måste anmäla sin verksamhet till den kommunala miljönämnden, som är tillsynsmyndighet för verksamheten. Den som vill driva en avloppsanordning som är dimensionerad för maximalt 200 personekvivalenter måste enligt förordningen (1998:899) om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd ansöka om tillstånd för sin verksamhet hos den kommunala miljönämnden, som också i detta fall är tillsynsmyndighet för verksamheten. Av 19 kap. 5 § framgår att kommunen ska tillämpa bestämmelserna i 22 kap. 1 § när ett tillståndsärende prövas. I 22 kap. 1 § regleras att en ansökan ska vara skriftlig och vad den ska innehålla. I 19 kap. 5 § 9 anges vad ett tillstånd ska innehålla. Tillståndet ska bl.a. innehålla de villkor om utsläpp, begränsningsvärden och bästa möjliga teknik som behövs ur miljösynpunkt. Enligt vägledning om villkor för och krav på utsläpp för avloppsreningsverk är ett avloppsreningsverk primärt konstruerat för att rena avloppsvatten så långt som möjligt. Det som tillstånds- och tillsynsmyndigheterna oftast fokuserar på vid prövningen och tillsynen är utsläppen av ämnen som leder till mest negativ påverkan på recipienten, eftersom det är där den största miljöpåverkan för ett avloppsreningsverk i regel finns. Ett villkor ska spegla den rättsligt gjorda avvägningen mellan teknik, ekonomi och miljö och eventuella andra intressen i det enskilda fallet. Grundläggande är att beakta hur känslig recipienten är, men också att väga in hur krav på rening påverkar miljön genom exempelvis ökad energiåtgång och användning av kemikalier. Krav på mätning och begränsning av lustagasutsläpp för reningsverk I Delegationen för cirkulär ekonomis rapport – Förslag på styrmedel som kan påskynda omställningen till en cirkulär ekonomi (nr DCE 2021–11) finns en rad förslag på styrmedel från Expertgruppen för hållbar och cirkulär va. I rapporten föreslås bl.a. att regeringen ska utreda om det behöver införas ett krav på mätning och begränsning av lustgasutsläpp från reningsverk. Delegationen anser att en lämplig myndighet bör ges ett uppdrag att utreda införandet av krav på mätning och begränsning av lustgasutsläpp för reningsverk med kväverening. Delegationen anför att det område där reningsverken har den största potentialen att minska sin klimatpåverkan är kvävereningen. Där kan reningsverket både minska utsläpp av klimatskadlig lustgas och producera återvunnen kvävegödsel som kan ersätta konventionell kvävegödsel, vilken nästan uteslutande tillverkas med fossil gas. Flera delsteg i kvävereningsprocessen släpper ut växthusgasen lustgas, som kan vara ett reningsverks enskilt största klimatpåverkan. För att maximera klimatnyttan av processförändringen i reningsverken är det viktigt att utsläppen av lustgas mäts. Rapporten är nu under beredning inom . Som en del av Samverkansprogrammet för näringslivets klimatomställning vid har också ett förslag om att regeringen ska utreda, eller ge i uppdrag till att utreda, ett införande av krav på mätning och begränsning av lustgasutsläpp för reningsverk med kväverening förts fram. När det gäller minireningsverk är det verksamhetsutövarens ansvar att avloppsanläggningen sköts enligt tillverkarens anvisningar. Genom egenkontrollen dokumenterar verksamhetsutövaren vad som kontrollerats och vilka åtgärder som vidtagits tillsammans med datum. Vissa tillverkare av minireningsverk har tagit fram underlag för egenkontroll som följer med vid köp av en anläggning. Skyldigheten att genomföra egenkontroll specificeras i 26 kap. 19 § : Den som bedriver verksamhet eller vidtar åtgärder som kan befaras medföra olägenheter för människors hälsa eller påverka miljön skall fortlöpande planera och kontrollera verksamheten för att motverka eller förebygga sådana verkningar. Den som bedriver sådan verksamhet eller vidtar sådan åtgärd skall också genom egna undersökningar eller på annat sätt hålla sig underrättad om verksamhetens eller åtgärdens påverkan på miljön. Det är kommunerna som är tillsynsmyndighet för små avloppsanläggningar. Tillsynen syftar till att säkerställa att villkoren i tillståndsbeslutet uppfylls och kan bestå av tillsynsbesök samt granskning av verksamhetsutövarens egenkontroll och testresultat från provtagningar. Enligt Små avloppsanläggningar – till allmänna råd (handbok 2008:3) bör fokus i tillsynen ligga på hur avloppsanläggningarna sköts och underhålls. Enligt information från Havs- och vattenmyndigheten har myndigheten inte för avsikt att utfärda och uppdatera en lista över vilka minireningsverk som klarar olika skyddsnivåer. Den har i stället valt att på andra sätt vägleda och ge råd om handläggning av prövning och tillsyn av små avlopp. Havs- och vattenmyndigheten har lämnat ekonomiskt stöd till projekt som på olika sätt berör minireningsverk. Exempelvis har myndigheten stöttat ett projekt om tillsyn över små minireningsverk och VA-guidens marknadsöversikt av produkter för enskilt avlopp. Översikten omfattar en rad olika minireningsverk. Den ska på ett överskådligt sätt ge information om produkterna och även om drift, ekonomi och skötsel. Till alla produkterna finns en bedömning av produktens potential inom områdena miljöskydd, smittskydd och kretslopp. Bedömningarna har gjorts av en panel med experter inom respektive område. Målet med översikten är att lista alla förtillverkade produkter för avloppsrening av små avlopp som säljs på den svenska marknaden. Det är dock tillverkaren eller generalagenten i som avgör om de vill medverka. –2015 drev med medel från Havs- och vattenmyndigheten projektet likriktad tillsyn av minireningsverk och andra prefabricerade avloppsanläggningar. Syftet med projektet var att, med utgångpunkt från resultat från Hav möter Land, undersöka om CE-märkning, utförd service och servicerapportering som egenkontroll garanterar att anläggningarna uppfyller de reduktionskrav för miljöskydd som meddelats i tillstånden. Projektet genomfördes i samverkan mellan 15 kommuner som besökte och provtog närmare 130 anläggningar. Utifrån besöken och provtagningarna sammanställdes sedan rutiner för kontroll och provtagning för varje deltagande fabrikat. Projektdeltagarna granskade också anläggningarnas serviceprotokoll och värderade utförd service samt fastighetsägarnas egenkontroll. Regeringen gav en särskild utredare i uppdrag att bl.a. föreslå hur avloppsrådgivningen kan förbättras. Utredaren skulle också föreslå styrmedel som har förutsättningar att vara verkningsfulla och kostnadseffektiva och öka åtgärdstakten för små avlopp. Utredningen har i sitt betänkande Vägar till hållbara vattentjänster (SOU 2018:34) lämnat ett antal förslag. Utredningen föreslår bl.a. att förbättrade kunskapsunderlag tas fram, förbättrad avloppsrådgivning för fastighetsägare, kompetensutveckling, utveckling av tillsynsvägledningen samt att möjligheterna till att ge stöd till kommunerna för va-rådgivning ses över. överlämnade regeringen propositionen Vägar till hållbara vattentjänster (prop. 2021/22:208) till . I propositionen behandlas de lagförslag som lämnades i betänkandet Vägar till hållbara vattentjänster. Resterande delar av betänkandet är fortfarande under beredning inom . I propositionen föreslår regeringen bl.a. att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ska i fråga om enskilda avloppsanläggningar som är dimensionerade för högst 200 personekvivalenter få meddela föreskrifter om skyldighet att kontrollera anläggningens funktion och att lämna uppgifter till tillsynsmyndigheten om anläggningens utformning och funktion och om den kontroll som utförts. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ska också få föreskriva hur kontrollen ska utföras. Regeringen anför att befintliga bristfälliga anläggningar behöver åtgärdas och att det är angeläget att åtgärdstakten ökar. Det bemyndigande som regeringen föreslår gör det möjligt att ställa krav i fråga om enskilda avloppsanläggningar som är dimensionerade för högst 200 personekvivalenter på att anläggningarnas funktion ska kontrolleras. Bemyndigandet gör det även möjligt att föreskriva om skyldigheter att i fråga om små enskilda avloppsanläggningar till tillsynsmyndigheten lämna uppgifter om utformningen av och funktionen hos anläggningarna och om den kontroll som utförts. Sådan information kan ligga till grund för tillsynsmyndighetens ställningstaganden till om och i vilken utsträckning anläggningens lokalisering påverkar den miljö- och hälsomässiga kravnivån. Propositionen behandlas i civilutskottets betänkande 2021/22:CU29 Vägar till hållbara vattentjänster som planeras att justeras . Beslut i är planerat till . Påverkan av på utbyggnaden av svenska reningsverk EU:s s.k. vattendirektiv[1] upprättar en ram för skyddet av inlandsytvatten, vatten i övergångszon, kustvatten och grundvatten. Direktivet syftar till att minska föroreningar, främja en hållbar användning av vatten, skydda och förbättra vattenmiljön och mildra konsekvenserna av översvämning och torka. Det övergripande målet är att uppnå en god miljöstatus för alla vatten. Grunden i vattendirektivet är att vattenkvaliteten inte får försämras. Enligt vattendirektivet gäller principen sämst styr (one-out, all-out). Den innebär att när kvalitetsfaktorerna vägs ihop till en samlad bedömning av vattnets ekologiska kvalitet är det den kvalitetsfaktor som uppvisar sämst status som bestämmer vilken den samlade statusen ska vara i det aktuella vattenområdet. Ett områdes ekologiska status kan alltså inte bli bättre än vad den sämsta kvalitetsfaktorn visar. Ett förhandsavgörande från som rör muddringsarbeten i floden , den s.k. Weserdomen (mål C‑461/13), har påverkat myndigheters tillämpning av miljökvalitetsnormerna för vatten. I målet lämnade ett förhandsavgörande om tolkningen av vattenförvaltningens miljömål i artikel 4.1 i vattendirektivet. ansåg att en verksamhet som medför en försämring av ekologisk eller kemisk status eller äventyrar att dessa mål nås får inte tillåtas. När det gällde försämring av status anförde att begreppet ska tolkas på så sätt att vattenkvaliteten försämras så snart statusen hos minst en kvalitetsfaktor går ned en klass, exempelvis från god till måttlig eller från måttlig till otillfredsställande. Detta gäller även om den sammanvägda statusen inte försämras. Havs- och vattenmyndigheten har gjort en rättslig analys av hur Weserdomen påverkar myndigheters tillämpning av miljökvalitetsnormerna för vatten (Havs- och vattenmyndighetens rapport 2016:30). Myndigheten har gjort följande bedömningar: – Det räcker med en försämring av en kvalitetsfaktor för att statusen ska försämras. – Miljökonsekvensbeskrivningar och annat underlag i prövningar måste innehålla en beskrivning av hur verksamheten påverkar relevanta kvalitetsfaktorer. – Miljökvalitetsnormerna för ekologisk och kemisk status har samma rättsverkan. – Vid osäkerhet om en vattenförekomsts statusklassning bör prövningsmyndigheten kunna begära in yttranden eller förtydliganden från vattenmyndigheterna. – Det är viktigt att det finns ett system för att kunna pröva undantag. Miljömålsberedningen fick i uppdrag att ta fram en strategi för förstärkt åtgärdsarbete för bevarande och hållbart nyttjande av hav och resurser (dir. 2018:44). Uppdraget redovisades i betänkandet Havet och människan (SOU 2020:83). I betänkandet föreslås att regeringen genomför en noggrann analys av potentiella och långsiktiga negativa effekter på miljötillståndet i vatten och hav av icke-försämringskravet i 5 kap. 4 § , som är ett resultat av den s.k. Weserdomen. Miljömålsberedningen menar att det är viktigt att vattendirektivets krav på icke-försämring uppfylls. ser beredningen bekymrat på indikationerna att icke-försämringskravet enligt 5 kap. 4 § , i praktiken kan bidra till ett försämrat tillstånd i vatten och hav genom att utsläpp tillåts, men i andra vattenförekomster eller i utspädd form. Det kan också vara problematiskt om icke-försämringskravet lägger betydande hinder för utveckling av miljövänlig teknik som kan minska dagens utsläpp. Miljömålsberedningen föreslår därför att regeringen genomför en noggrann analys av potentiella och långsiktiga negativa effekter på miljötillståndet i vatten och hav av icke-försämringskravet i 5 kap. 4 § . Betänkandet bereds nu inom . Enligt artikel 19.2 i vattendirektivet ska kommissionen se över direktivet år efter den dag direktivet trädde i kraft och föreslå nödvändiga ändringar. Kommissionen har gått igenom lagstiftningen för att utvärdera om den är lämplig för ändamålet och på ett kostnadseffektivt sätt leder till önskade förändringar och mål. presenterade kommissionen ett arbetsdokument (SWD(2019) 439 final) där den redovisade att målen med vattendirektivet är relevanta och att direktivet i stort sett är ändamålsenligt. genomförde ett sakråd om EU:s vattendirektiv. Enligt information från departementet framfördes då synpunkter bl.a. på det nationella genomförandet och att det fanns ett behov att bredda artikel 4.7 (undantag för nya verksamheter). På miljörådet presenterade kommissionen sin översyn av vattendirektivet, och medlemsstaterna diskuterade direktivets ändamålsenlighet. Av rapporten från rådets möte (miljöministrarna) framgår att framförde att ramdirektivet för vatten i hög grad bidragit till ökad kunskap om och ökat skydd av vatten samt till en mer ändamålsenlig förvaltning av unionens vattenresurser. ansåg att det är viktigt att direktivet är tillräckligt flexibelt så att det inte hindrar klimatarbetet och möjligheterna att nå målen i . Vidare förde fram att den gröna given är viktig för att samstämmighet mellan politikområden ska kunna nås. Det var inte tydligt om direktivet var tillräckligt flexibelt för att kunna genomföra den gröna given och nå målet om klimatneutralitet till 2050. Därför ansåg att kommissionen bör överväga vilka justeringar som kan göras i direktivet utan att dessa minskar direktivets ambitioner i övrigt. Kommissionen framförde att den noterat de olika synpunkter som framförts och att dessa skulle beaktas i det framtida arbetet. Utskottet har behandlat frågor om vattendirektivets påverkan på utbyggnad av svenska reningsverk tidigare, senast i betänkande 2020/21:MJU11 Vattenvård. Utskottet anförde då följande: Utskottet noterar att det övergripande målet med EU:s ramdirektiv för vatten är att uppnå en god miljöstatus för alla vatten. Grunden är att vattenkvaliteten inte får försämras. Utskottet noterar vidare att den s.k. Weserdomen har fått en stor inverkan på tillämpningen av det s.k. icke-försämringskravet i . Miljömålsberedningen lämnade ett betänkande till regeringen med förslag om att regeringen bör genomföra en noggrann analys av potentiella och långsiktiga negativa effekter på miljötillståndet i vatten och hav av icke-försämringskravet. I likhet med Miljömålsberedningen anser utskottet att det är problematiskt om icke-försämringskravet lägger hinder för utveckling av miljövänlig teknik som kan ersätta och därmed minska dagens utsläpp. Vidare noterar utskottet att kommissionen har utvärderat vattendirektivet och kommit fram till slutsatsen att det i stort är ändamålsenligt. När medlemsstaterna diskuterade utvärderingen framförde att det är viktigt med ett flexibelt direktiv som inte hindrar klimatarbetet som direktivets ambitioner inte minskar. Utskottet delar detta ställningstagande. Det s.k. avloppsdirektivet[2] ställer krav på medlemsstaternas avloppshantering. Direktivets bestämmelser har genomförts i svensk rätt genom , lagen om allmänna vattentjänster samt föreskrifter NFS 2016:6. Syftet med direktivet är att skydda miljön från skadlig inverkan till följd av utsläpp av avloppsvatten. Dåvarande miljöminister anförde följande som svar på fråga 2020/21:1808 Svenska intressen i va-frågor: Huvuddelen av de vattendrag, sjöar och kustvatten som omfattas av kraven enligt EU:s ramdirektiv för vatten når inte den kvalitet de ska ha. Ramdirektivet syftar till att stoppa försämringen och nå ”god status” för yt- och grundvatten. För att vi ska säkerställa en framtida tillgång till vatten av rätt kvalitet och kvantitet behöver vi fortsätta arbeta med återställande och skydd av våra vatten. är det viktigt att verksamheter som negativt påverkar vatten inte ska behöva vidta längre gående skyddsåtgärder eller begränsningar än vad som är nödvändigt. Det kan inte uteslutas att nya verksamheter eller utvidgning av befintliga verksamheter kan innebära en sådan ökad belastning för en vattenförekomst att de inte kan tillåtas. Ju högre befintligt påverkanstryck desto mindre kommer utrymmet för tillkommande belastning att vara om en långsiktigt hållbar vattenkvalitet ska kunna säkerställas. Regeringen har pekat på att vattendirektivet kan innebära en utmaning för vissa verksamheter. På miljörådsmötet framförde miljöminister att den hälsokontroll av direktivet som genomförts av Europeiska kommissionen inte visat att direktivet är tillräckligt flexibelt för att säkerställa att den samhällsomställning som krävs kan genomföras. I samband med detta framförde miljöministern också att samstämmigheten mellan olika politikområden behöver förbättras så att såväl synergier som konfliktytor mellan olika politikområden tydliggörs. Hon nämnde vidare att en förbättring kan ske genom att kontinuerligt utvärdera och följa upp hur lagstiftningen mellan olika politikområden stödjer eller motverkar varandra. Kommissionen har aviserat sin avsikt att lägga fram ett förslag till revidering av EU:s avloppsdirektiv. Regeringen har ställt sig bakom detta initiativ. Att EU-lagstiftningen är samstämmig och utformas på ett sådant sätt att det fortsatt lämnar utrymme för kapacitetsutbyggnad i befintliga avloppsreningsverk i syfte att möta behovet från växande tätorter är angeläget och något som jag anser att aktivt bör verka för under kommande förhandlingar. Föroreningar i grund- och ytvatten har i sitt betänkande En trygg vattenförsörjning (SOU 2016:32) påpekat att klimat- och samhällsförändringarna innebär ökade risker för vattenburna föroreningar, vilket i sin tur ger ökade krav att arbeta systematiskt med kompetensförsörjning, kunskapsutveckling, och forsknings- och utvecklingsinsatser. beslutade regeringen att ge i uppdrag att inleda ett arbete med att inrätta ett nationellt dricksvattenråd (N2018/00721/DL). Ett råd har inrättats, se vidare avsnittet i vattenresursen. I betänkande anförs att grundläggande uppgifter för ett , förutom ren kunskapsförvaltning, är att kunna ge den överblick och lämna de hänvisningar som kan behövas för att spegla dricksvattenfrågorna och deras regelverk i vid mening. Aktuella frågor och uppmärksammade hotbilder kan förmedlas på ett samlat och myndighetsövergripande sätt.