bet · H901JuU25 · 2022-04-06 00:00:00 — Programmet Vrapt (virtual reality aggression prevention training) riktar sig till klienter med aggressionsproblem och bedrivs med stöd av modern interaktiv VR-teknik. En pilotstudie startade , och femton klienter dömda för våldsbrott ingick i programmet. Resultat från pilotstudien kommer att användas för revidering av programmet i samarbete med FoU-avdelningen på i . Elva programledare vidareutbildades i ökad kunskap om våldsbejakande extremism , för att kunna bedriva behandlingsprogrammet Entré för denna målgrupp. Programmet används främst för att hjälpa klienter att lämna organiserad brottslighet och stötta klienter med hög risk för återfall i våldsbrott. Tretton klienter som bedömts vara våldsbejakande extremister gick programmet , varav två fullföljde det. Övriga avbröt på grund av att de togs i förvar enligt utlänningslagen eller häktades eller av personliga skäl. De flesta var islamistiska extremister. Andelen med fullföljt behandlingsprogram låg enligt Kriminalvården (s. 50) på ungefär samma nivå som . Resultatet bedöms vara bra med tanke på det ökade antalet klienter inom både anstalt och frivård. På anstalterna sektionerades intagna i större utsträckning, dels av säkerhetsskäl på grund av den höga beläggningen, dels för att minska risken för smittspridning. Det innebar att behandlingsprogrammen fick genomföras i fler och mindre grupper, vilket i sin tur medförde att det inte alltid fanns tillräckligt med programledare. beslutade Kriminalvården att avveckla tolvstegsprogrammet genom att omvandla de ca 170 platserna till s.k. normalplatser. Enligt information på myndighetens webbplats var syftet att totalt sett fler intagna ska få möjlighet att genomgå behandlingsprogram och andra återfallsförebyggande insatser. Genom att omvandla tolvstegsplatserna till normalplatser kommer enligt Kriminalvården fler intagna att kunna nås av behandlingsinsatser. Behandlingsprogram för personer dömda för sexualbrott Kriminalvårdens behandlingsprogram är utformat för att passa personer som är dömda för sexualbrott. står för Sexualbrottsprogram med individuellt fokus. Programmet syftar till att minska risk för återfall i sexualbrott. Det är utvecklat av Kriminalvården och ligger i linje med forskning om hur behandling för att motverka sexualbrott bör utformas. Det riktar sig till män och kvinnor dömda för alla typer av sexualbrott. blev ackrediterat av en vetenskaplig panel 2018. fokuserar på riskfaktorer för återfall i sexualbrott som är möjliga att påverka med psykologisk behandling, t.ex. attityder som stöder övergrepp, sexuell upptagenhet och bristande självreglering. Programmet har ett flexibelt format, vilket innebär att det i hög grad kan anpassas utifrån deltagarens problematik. ges både i grupp och individuellt. Grupperna leds av två programledare och består av sex till åtta deltagare. I individuellt format bedrivs programmet av en programledare. Omfattningen på programmet varierar utifrån deltagarens risker och behov. Deltagarna arbetar bl.a. med rollspel och hemuppgifter under programmet. De får mot slutet av programmet göra en plan för framtiden som bl.a. handlar om hur de ska hantera risksituationer. Efter avslutat program finns en fortsättning i frivården som syftar till att behålla och stärka inlärningen för att minska återfallsrisken. Behandlingsprogram för personer med drog- och alkoholmissbruk Kriminalvården har två behandlingsprogram för dem med alkohol- eller drogmissbruk. Prism är ett individuellt program som riktar sig till deltagare vars kriminalitet har en tydlig koppling till missbruk av alkohol och narkotika. Programmet inleds med en kartläggning av deltagarens problematik, färdigheter och attityder kopplat till missbruket med målet att deltagaren ska bli medveten om vad som utlöser och förstärker missbruket. Därefter följer en färdighetsträningsdel som syftar till att utrusta deltagaren med färdigheter och metoder för att hantera de problem som är förknippade med missbruket. I den avslutande delen av programmet tillämpar deltagaren dessa färdigheter. Under programmet får deltagaren t.ex. lära sig att känna igen de signaler som utlöser missbruk och kriminalitet, öka sin självkontroll, öka förmåga att stå emot sociala påtryckningar samt att lösa och hantera problem. Deltagaren tränar också på att känna igen och hantera obehagliga känslor på annat sätt än genom missbruk, hitta stresslindring och att reparera relationer. Programmet omfattar 21 möten. Våga välja är också ett program till personer vars kriminalitet har en tydlig koppling till missbruket. Våga välja är ett grupprogram där deltagarna tillsammans med två programledare arbetar med att förstå sitt missbruk, känna igen risksituationer, lära sig verktygen för förändring och planera för en framtid utan missbruk. Programmet finns i två varianter med olika längd, en som omfattar 26 gruppsessioner och en som omfattar 89 gruppsessioner. Efter den gruppbaserade delen av programmet fortsätter deltagarna med individuella sessioner där de, utifrån en individuell plan, tränar på och underhåller de kunskaper och färdigheter de tillgodogjort sig under programmet. De individuella sessionerna fortsätter fram till villkorlig frigivning eller utslussning från anstalt. Våga välja innehåller också fyra sessioner som förbereder deltagarna för frigivningen eller utslussningen, som ges innan den planerade frigivningen eller utslussningen. Vid beredningen av motioner från den allmänna motionstiden /21 föreslog utskottet ett tillkännagivande om nya behandlingsprogram för personer som begår sexuella övergrepp mot barn (bet. 2020/21:JuU26). Utskottet anförde följande (s. 38 f.): Sexuella övergrepp mot barn är ett vedervärdigt brott och ska resultera i ett kraftigt fängelsestraff. Detta är viktigt inte minst ur ett brottsofferperspektiv. Mot bakgrund av att många förövare vid sexuella övergrepp mot barn är män med den sexuella avvikelsen pedofili framstår inte fängelse som en tillräckligt adekvat påföljd för att förhindra fortsatt brottslighet. Brottsligheten bör hindras även med vård och behandling som minskar risken för återfall. Behandling eller medicinering får dock aldrig få till följd att fängelsestraffet kortas ned. Sådan vård bör kunna erbjudas inom ramen för Kriminalvårdens återfallsförebyggande program samt föreskrivas som särskild föreskrift i samband med skyddstillsyn. De behandlingsprogram för sexualförbrytare som erbjuds inom kriminalvården utgår från kognitiv beteendeterapi och är frivilliga att delta i. Behandling med testosterondämpande läkemedel, s.k. farmakologisk behandling, används sällan, bl.a. eftersom det saknas tillräckligt underlag för att bedöma i vilken utsträckning den minskar risken för återfall i brottslighet. publicerades dock en studie från där ett femtiotal pedofiler deltagit i en behandlingsmetod med ny medicinering. Studien visade att de som medicinerades löpte en lägre risk att begå övergrepp eftersom riskfaktorerna minskade. Utskottet anser att behandlingsprogrammen för sexualförbrytare mot barn behöver utvecklas och intensifieras. När den farmakologiska behandlingen är tillräckligt evidensbaserad bör den införas som behandlingsform. Regeringen bör därför ge Kriminalvården i uppdrag att inventera forskning på området samt utforma lämpliga program för farmakologisk och annan medicinsk behandling av pedofiler. följde utskottets förslag (rskr. 2020/21:304). Tillkännagivandet är inte slutbehandlat (skr. 2021/22:75 s. 111). Som framgår ovan bedriver Kriminalvården 14 ackrediterade behandlingsprogram varav flera riktar sig till intagna med drog- och eller alkoholmissbruk. Utskottet noterar också vad Kriminalvården anför om att syftet med att avveckla tolvstegsprogrammet var att fler intagna ska få möjlighet att genomgå behandlingsprogram och andra återfallsförebyggande insatser. Utskottet anser mot den bakgrunden att det saknas skäl att ställa sig bakom det tillkännagivande som efterfrågas i 2021/22:916 (V) yrkande 6. När det gäller behandling av personer som har begått sexualbrott mot barn konstaterar utskottet inledningsvis att samtliga behandlingsprogram som Kriminalvården bedriver är ackrediterade, vilket innebär att de har genomgått en vetenskaplig prövning och att effekterna av dem har prövats. Som framgår ovan finns det en möjlighet att skjuta upp den villkorliga frigivningen för en intagen som vägrar att delta i behandlingsprogram. Denna möjlighet bör utgöra ett starkt incitament för intagna som har begått sexualbrott att genomgå de återfallsförebyggande åtgärder som erbjuds dem. Mot denna bakgrund saknas det enligt utskottet skäl att ta initiativ till sådana tillkännagivanden som efterfrågas i 2021/22:3451 (M) yrkandena 1–4 och 2021/22:3474 (M). Som framgår ovan tillkännagav att regeringen bör ge Kriminalvården i uppdrag att inventera forskning på området samt utforma lämpliga program för farmakologisk och annan medicinsk behandling av pedofiler. Utskottet anser fortfarande att sådana program bör utformas och att möjligheterna att införa vård som påföljd vid sidan av fängelse bör utredas. I en utredning om en utvidgad påföljdsbestämning vid sexualbrott mot barn bör det övervägas i vilken utsträckning regler om tvångsvård ska vara tillämpliga vid påföljdsbestämningen. Vad utskottet nu anfört bör ge regeringen till känna. Därmed tillstyrker utskottet motionerna 2021/22:3779 (M) yrkande 26 och 2021/22:3787 (M) yrkande 7. När det gäller yrkandena om missbruksbehandling av personer som är eller har varit frihetsberövade, samverkan mellan och Regioner när det gäller denna grupp personer samt en utredning av om Kriminalvården bör bedriva beroendevård anser utskottet inte att det har framkommit tillräckliga skäl för sådana tillkännagivanden som efterfrågas. Motion 2021/22:3765 (M) yrkandena 12–14 avstyrks därför. Utskottet ser inte heller att det har framkommit skäl att ställa sig bakom ett tillkännagivande om en vidareutveckling av behandlingsprogrammen. Motion 2021/22:3973 (L) yrkande 16 avstyrks. Utskottets förslag i korthet ställer sig bakom det som utskottet anför om kriminalisering av rymningar och avvikelser och tillkännager detta för regeringen. Jämför reservation 16 (S, C, V). I partimotion 2021/22:4031 av m.fl. (M) yrkande 43 begärs ett tillkännagivande om att kriminalisera rymningar. Motionärerna anför att de sanktioner som kommer i fråga om någon rymmer från ett fängelsestraff är begränsade och att konsekvenserna blir för små för den enskilde. Liknande yrkanden framställs i kommittémotionerna 2021/22:3779 av m.fl. (M) yrkande 14, 2021/22:4194 av m.fl. (KD) yrkande 23 och 2021/22:3974 av m.fl. (L) yrkande 88 samt motionerna 2021/22:571 av (M), 2021/22:1121 av (M) och 2021/22:1445 av Boriana (M). I kommittémotion 2021/22:2527 av m.fl. (SD) yrkande 35 begär motionärerna att regeringen ska återkomma med ett lagförslag där rymning från alla frihetsberövande åtgärder som är beslutade av myndigheter, t.ex. Kriminalvården, eller , ska kriminaliseras. Ett liknande förslag framställs i motion 2021/22:333 av m.fl. (SD) yrkande 1. En rymning kan bl.a. få konsekvenser för en intagens möjlighet till villkorlig frigivning. Den centrala bestämmelsen om villkorlig frigivning finns i 26 kap. 6 § . Enligt den gäller som huvudregel att villkorlig frigivning ska ske när den dömde har avtjänat två tredjedelar av ett tidsbestämt fängelsestraff, dock minst en månad. Villkorlig frigivning kan dock enligt 26 kap. 6 a § skjutas upp om det finns särskilda skäl för det. Vid bedömningen av om det finns särskilda skäl mot villkorlig frigivning ska det särskilt beaktas om den dömde på ett allvarligt sätt har brutit mot de föreskrifter och villkor som gäller för verkställigheten. En helhetsbedömning av allt som har inträffat under verkställigheten ska göras och utgångspunkten bör vara att misskötsamheten ska avse regler eller villkor av större vikt. Att rymning är en sådan överträdelse som kan vara tillräcklig för att den villkorliga frigivningen ska skjutas upp framgår av förarbetena till den gamla lydelsen av bestämmelsen (se prop. 2005/06:123 s. 56). Kriminalvården uppger (s. 65) i årsredovisningen att huruvida en incident klassas som en rymning eller avvikelse beror på vilken nivå av kontroll den intagne står under vid tiden för incidenten. Direktrymning innebär att en intagen som är placerad i en anstalt i säkerhetsklass 1–2 eller på ett häkte tar sig ut därifrån. En klient som rymmer från permission som är bevakad av personal är också att betrakta som rymning. Direktavvikelse innebär att en intagen som är placerad i en anstalt i säkerhetsklass 3 tar sig ut från anstalten. En anstalt i säkerhetsklass 3 har inget direkt rymningshinder såsom staket eller mur. En intagen som inte återvänder från en permission på egen hand är att betrakta som en avvikelse. Av årsredovisningen framgår vidare (s. 65 f.) att inga direktrymningar från häkte, övriga rymningar från häkte eller direktrymningar från anstalt med säkerhetsklass 1 eller 2 inträffade . Motsvarande siffror var desamma. Antalet direktavvikelser från anstalter med säkerhetsklass 3 ökade . inträffade 62 direktavvikelser från anstalt. Motsvarande siffra var 46 respektive 28. Antalet avvikelser och övriga rymningar från anstalt var 80 , att jämföra med 58 stycken och 74 stycken . Kriminalvården noterar att antalet direktavvikelser inte ökade lika kraftigt som . En delförklaring till ökningen är att medelbeläggningen i anstalter med säkerhetsklass 3 har ökat med . Medelbeläggningen i säkerhetsklass 3 utgjorde av den totala medelbeläggningen i anstalt, jämfört 2020. Mot bakgrund av det var ökningen av antalet direktavvikelser inte markant, även om den var större än ökningen av medelbeläggningen. Kriminalvården bedömer att det tekniska skydd som finns i säkerhetsklass 3 inte är anpassat efter de risker som nuvarande klientkategori utgör. Arbetet med att placera fler intagna i säkerhetsklass 3 har inneburit mer svårhanterligt klientel, vilket skulle kunna förklara det ökade antalet direktavvikelser. Kriminalvården har dock inte kunnat påvisa något sådant direkt samband. Antalet avvikelser vid permission ökade också 2021, vilket enligt Kriminalvården (s. 66) berodde på att permissionsverksamheten började återgå helt till normala nivåer efter covid-19. Antalet var dock fortfarande mindre än hälften jämfört med . Antalet avvikelser från vårdvistelser fortsatte att öka, vilket delvis beror på att antalet intagna som placerades i vårdvistelse ökade. Avvikelser från permissioner och vårdvistelser bedöms vara ofrånkomliga eftersom utslussningsarbetet alltid innebär ett visst mått av risktagande. Avslutningsvis menar att det generellt låga antalet rymningar och avvikelser bekräftar bilden av att säkerhetsarbetet fungerade trots det ansträngda läget med ökad beläggning, fler klienter från den organiserade brottsligheten och fortsatt hantering av covid-19. Av årsredovisning framgår att det rymde tre förvarstagna personer vid tre separata tillfällen och att det genomfördes sex rymningsförsök. Det var avsevärt färre än 2019 (20 rymningar och 39 rymningsförsök) och 2020 (10 rymningar vid fyra tillfällen och 20 rymningsförsök). Minskningen kan förklaras av att antalet personer i förvar varit lägre under pandemin samt att myndigheten vidtagit säkerhetshöjande åtgärder, bl.a. utökad kameraövervakning och införande av en central operatörsplats som hanterar inkommande larm och följer upp att de undersöks och återställs. Utskottet har föreslagit ett tillkännagivande till regeringen om att kriminalisera rymningar och avvikelser (bet. 2019/20:JuU28 s. 51 f. och 2020/21:JuU26 s. 52 f.). I det senare betänkandet framhöll utskottet att de sanktioner som står till buds när någon rymmer är begränsade och att konsekvenserna för den enskilde därför blir små. Rymningar innebär att stora resurser tas i anspråk från rättsväsendet, som redan är hårt ansträngt. Utskottet anförde vidare att det dessutom inte sällan handlar om personer som dömts till långa fängelsestraff för allvarliga brott och som kan vara farliga ute i samhället. Den som rymmer från ett fängelsestraff signalerar att han eller hon inte ställer upp på rättssamhällets grundvalar och inte söker botgöring för de oförrätter som åsamkats ett brottsoffer. Utskottet ansåg att man bör markera mot ett sådant klandervärt beteende genom kriminalisering i lag. Slutligen menade utskottet att en rymning eller avvikelse bör betraktas som ett angrepp på själva kärnan i rättskipningen eller som ett trots mot ordningsmakten på samma sätt som mened och övergrepp i rättssak. Ledamöterna från Socialdemokraterna, reserverade sig mot förslaget och ansåg att inte skulle göra något sådant tillkännagivande. biföll reservationen (prot. 2019/20:106 § 11 och 2020/21:127 § 17). Utskottet anser fortfarande att rymning och försök till rymning från kriminalvårdsanstalt samt avvikelse från permission bör kriminaliseras. De sanktioner som står till buds när någon rymmer är begränsade, och konsekvenserna för den enskilde blir därför små. Rymningar innebär att stora resurser tas i anspråk från rättsväsendet som redan är hårt ansträngt. Dessutom handlar det inte sällan om personer som dömts till långa fängelsestraff för allvarliga brott och som kan vara farliga ute i samhället. Den som rymmer från ett fängelsestraff signalerar att han eller hon inte ställer upp på rättssamhällets grundvalar och inte söker botgöring för de oförrätter som åsamkats ett brottsoffer. Utskottet anser att detta är ett klandervärt beteende som, liksom andra klandervärda beteenden, bör markeras mot genom kriminalisering i lag. I andra situationer där enskilda angriper själva kärnan i rättskipningen eller trotsar ordningsmakten är principen att det betraktas som särskilt allvarligt. Bland annat därför är mened och övergrepp i rättssak s.k. artbrott. Samma principiella synsätt bör gälla om någon väljer att rymma från en anstalt eller avvika från en permission. Regeringen bör därför återkomma med ett förslag där rymning och försök till rymning från kriminalvårdsanstalt och avvikelse från permission beläggs med ett fängelsestraff. Vad utskottet nu anfört bör ge regeringen till känna. Därmed tillstyrker utskottet motionerna 2021/22:571 (M), 2021/22:1121 (M), 2021/22:1445 (M), 2021/22:3779 (M) yrkande 14, 2021/22:3974 (L) yrkande 88, 2021/22:4031 (M) yrkande 43 och 2021/22:4194 (KD) yrkande 23 samt tillstyrker delvis motionerna 2021/22:333 (SD) yrkande 1 och 2021/22:2527 (SD) yrkande 35. Kriminalvårdens organisation och kapacitet Utskottets förslag i korthet ställer sig bakom det som utskottet anför om fler anstalts- och häktesplatser och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som utskottet anför om biträdande övervakare och tillkännager detta för regeringen. avslår motionsyrkanden om utredningen flexibel och effektiv kriminalvård, hyra och utveckling av fängelser i andra länder samt en nationell standard för brottsofferslussar. Jämför reservation 17 (V), 18 (KD), 19 (SD, KD, L), 20 (KD), 21 (V) och 22 (S, C, V, MP) samt särskilt yttrande 2 (S) och 3 (SD). I kommittémotion 2021/22:2529 av m.fl. (SD) yrkande 1 begärs ett tillkännagivande om fler anstalts- och häktesplatser. Motionärerna anför att Kriminalvården ska ha de resurser som krävs så att kapaciteten är tillräcklig för att samtliga som döms, även när behövliga straffskärpningar genomförs, kan avtjäna sina straff. De föreslår därför att regeringen ska upprätta en handlingsplan för hur kapaciteten ska utökas . Liknande yrkanden om behovet av fler anstalts- och häktesplatser framförs i kommittémotion 2021/22:3579 av m.fl. (C) yrkande 34 och motion 2021/22:1013 av och (båda S). I motion 2021/22:943 av m.fl. (S) vill motionärerna ha ett tillkännagivande om behovet av fler häktesplatser och att fördelarna med Eskilstuna- och Hällbyanstalten bör beaktas vid en utbyggnation. I motion 2021/22:777 av och (båda M) begärs att det ska etableras en ny kriminalvårdsanstalt i . Motionärerna anför att Kriminalvården på grund av platsbrist måste dels utöka platser på befintliga anstalter, dels nyetablera anstalter. har mark som uppfyller krav på tillgänglighet samt kommunikationer och kommunen kan i samarbete med företag och civilsamhälle erbjuda en meningsfull verksamhet för intagna. Dessutom menar motionärerna att en sådan etablering skulle vara mycket positiv för den lokala och regionala utvecklingen samt arbetsmarknaden i . Ett liknande yrkande framställs i motion 2021/22:1523 av och (båda KD). I motion 2021/22:1331 av m.fl. (S) begärs ett tillkännagivande om att expandera kriminalvården i . Motionärerna anför att det på grund av överfulla fängelser behöver byggas nya anstalter och att en nyetablering av en säkerhetsklassad anstalt i skulle vara bra för både Kriminalvården och arbetsmarknad. I kommittémotion 2021/22:4194 av m.fl. (KD) yrkandena 19 och 20 begärs ett tillkännagivande om kostnadskontroll i Kriminalvården. Motionärerna anför att regeringen bör tillsätta en utredning med ett uppdrag som motsvarar det direktiv som den tidigare utredningen flexibel och effektiv kriminalvård (dir. 2014:99) hade. När utredningen återupptas bör slutsatser från granskningen av effektiviteten vid anstalter (RiR 2020:16) tas i beaktande och effektiviserande åtgärder i linje med den ”best practice” som har funnit undersökas och föreslås. I kommittémotion 2020/21:2529 av m.fl. (SD) yrkande 2 vill motionärerna att man utreder möjligheterna att hyra fängelseplatser i andra länder. Liknande förslag finns i kommittémotion 2021/22:4194 av m.fl. (KD) yrkande 15 och i motion 2021/22:1104 av (M). I kommittémotion 2020/21:3497 av m.fl. (KD) yrkande 14 begärs ett tillkännagivande om att bygga fängelser utomlands. Motionärerna framhåller att en viktig del av biståndspolitiken är att bygga institutioner för att stärka rättsstatliga principer och rättsväsendet i de länder som kvalificerar sig för att ta emot bistånd. Regeringen bör uppdra åt Sida och Kriminalvården att gemensamt genomföra biståndsprojekt för att utveckla andra länders fängelser med syfte att främja en välfungerande kriminalvård samt humanitära villkor i fängelser utomlands. Motionärerna anför att bedriver den här typen av biståndsprojekt och att möjligheten att bedriva fler liknande projekt bör utredas. Ett likadant yrkande framställs i kommittémotion 2021/22:4194 av m.fl. (KD) yrkande 16. I kommittémotion 2021/22:916 av m.fl. (V) yrkande 5 vill motionärerna att Kriminalvården ska få i uppdrag att utveckla arbetet med brottsoffersluss samt införa en nationell standard för arbetet så att det blir mer likvärdigt i hela landet. Motionärerna anför att () i en tidigare granskning av brottsofferslussarna har riktat kritik mot Kriminalvården för bl.a. bristande central styrning av arbetet. Detta har inneburit svårigheter för ansvariga tjänstemän att avgöra var gränserna går för myndighetens uppdrag, vilket har lett till brister i rättssäkerheten. Bristen på struktur har även gjort det svårt för de intagna att förstå verksamheten. I kommittémotion 2021/22:3779 av m.fl. (M) yrkande 36 begärs en total översyn av systemet med biträdande övervakare inom . Enligt motionärerna behövs en översyn eftersom en granskning i medierna visade att det finns biträdande övervakare som är dömda för brott och har kopplingar till organiserad brottslighet och extremism. om effektiviteten vid anstalter har i rapporten vid anstalter (RiR 2020:16) granskat om Kriminalvårdens anstalter bedrev sin verksamhet resurseffektivt –2018, vilken potential som finns för att öka resurseffektiviteten samt vilka kostnadsbesparingar som är möjliga att göra om anstalternas storlek skulle förändras. har därutöver analyserat om Kriminalvården arbetar på ett ändamålsenligt sätt med att etablera och sprida goda arbetssätt i anstaltsorganisationen. bedömning är att flera av anstalterna kan bli mer resurs-effektiva och att vissa anstalter har större förbättringspotential än andra. Enligt beräkning finns det utrymme för en genomsnittlig resurs-effektivisering .