bet · H901KU27 · 2022-02-18 00:00:00 — Sekretess gäller också i den personaladministrativa verksamheten hos ombudsmän och, i den utsträckning regeringen meddelar föreskrifter om det, hos en myndighet där personalen särskilt kan riskera att utsättas för våld eller lida annat allvarligt men, för uppgift om personnummer och födelsedatum, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående lider men. Paragrafens andra och tredje stycken fick fr.o.m. ny lydelse (prop. 2016/17:208, 2017/18:KU3, rskr. 2017/18:37). Bestämmelsen innebär ett sekretesskydd för alla offentliganställda för uppgifter om deras bostadsadresser, privata telefonnummer och andra jämförbara uppgifter, uppgifter om närstående till personalen och uppgifter i form av fotografiska bilder som utgör underlag för tjänstekort. Sekretesskyddet gällde tidigare enbart hos ombudsmän () och hos vissa myndigheter under regeringen där personalen särskilt kunde riskera att utsättas för våld eller annat allvarligt men. Av förarbetena framgår att bestämmelsen syftar till att ge offentliganställda skydd mot hot och trakasserier (prop. 2016/17:208 s. 48). Till skillnad från uppgifter som rör t.ex. en anställds tjänsteutövning och beslutsfattande där insynsintresset är stort, menar regeringen att insynsintresset för tjänstemännens privata kontaktuppgifter får anses vara förhållandevis begränsat (s. 58). Detsamma gäller för uppgifter som rör närstående till personalen. Ett beslut av en myndighet omfattas sällan av sekretess. avstyrkte utskottet ett motsvarande motionsyrkande (bet. 2020/21:KU22). Utskottet anförde att det i offentlighets- och sekretesslagen finns bestämmelser om sekretess för vissa uppgifter om offentliganställda, som syftar till att ge dessa skydd mot hot och trakasserier. Utskottet fann inte skäl för att ta något initiativ. Utskottet vidhåller sin tidigare uppfattning och avstyrker motionen. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om demokratisk delaktighet. Jämför reservation 18 (C). I kommittémotion 2021/22:3217 av Per Schöldberg m.fl. (C) yrkande 5 framhålls att en livskraftig och stark demokrati förutsätter allmänhetens delaktighet på många olika sätt och i många olika former. Med detta som utgångspunkt måste alla ha faktiska möjligheter att ta del av och själva delta i de demokratiska processerna. Enligt motionärerna är det framför allt myndigheternas arbete för att öka möjligheten till demokratisk delaktighet för personer med funktionsnedsättning som bör stärkas. Målet för demokratipolitiken är en levande demokrati som är uthållig, kännetecknas av delaktighet och där möjligheterna till inflytande är jämlika (prop. 2017/18:1 utg.omr. 1, bet. 2017/18:KU1, rskr. 2017/18:74). Även för funktionshinderspolitiken finns mål. Målet för personer med funktionsnedsättning är att med FN:s konvention om rättigheter för personer med funktionsnedsättning som utgångspunkt uppnå jämlikhet i levnadsvillkor och full delaktighet för personer med funktionsnedsättning i ett samhälle med mångfald som grund. Målet ska bidra till ökad jämställdhet och till att barnrättsperspektivet ska beaktas (prop. 2016/17:188, bet. 2017/18:SoU5, rskr. 2017/18:86). valutredning lämnade sitt slutbetänkande till regeringen Säkerhet och tillgänglighet vid val, SOU 2021:96. I betänkandet anförs att FN:s konvention om rättigheter för personer med funktionsnedsättning har till syfte att främja, skydda och säkerställa det fulla och lika åtnjutandet av alla mänskliga rättigheter och grundläggande friheter för alla personer med funktionsnedsättning och att främja respekten för deras inneboende värde. ratificerade konventionen och den trädde i kraft . Det är således en given utgångspunkt att alla väljare, även de som på grund av sjukdom, funktionsnedsättning eller ålder har svårt att utnyttja sin rösträtt därmed ska ges så jämbördiga förutsättningar som möjligt att kunna utnyttja den rätten. Utredningen anser att det finns skäl för att höja ambitionsnivån när det gäller val- och röstningslokaler genom en bestämmelse i vallagen som tydliggör att tillgänglighet till dessa inte bara omfattar lokalernas beskaffenhet utan också röstningsförfarandet och informationen till väljarna. Den föreslagna bestämmelsen avser generellt verkande åtgärder som kommunerna kan vidta för att alla väljare ska ges så jämbördiga förutsättningar som möjligt att kunna utnyttja rätten att rösta i val- och röstningslokaler. En höjning av ambitionsnivån innebär emellertid inte att alla lokaler för röstning måste ha samma utformning. Det behöver vara möjligt för kommunerna att anordna röstmottagning i lokaler som kan erbjuda en viss variation av anpassningar. För att underlätta arbetet med tillgänglighet inom valadministrationen föreslår utredningen att får i uppdrag att ta fram och upprätthålla en vägledning med samlade regler och rekommendationer för tillgänglighet vid val. Vägledningen ska utarbetas i samverkan med både organisationer som företräder personer med funktionsnedsättning och med Myndigheten för delaktighet och i samråd med Kommuner och Regioner. Vidare har utredningen låtit ett forskningsinstitut ta fram tre prototyper som på olika sätt möjliggör för personer med synnedsättning att lämna en parti- och personröst utan hjälp. Dessutom föreslår utredningen att kommunerna ska kunna erbjuda förstoringshjälpmedel och belysningsförstärkning på alla röstmottagningsställen, om möjligt bakom alla avskärmade valsedlar och valskärmar, för att ytterligare underlätta för personer med synnedsättning att rösta. avstyrkte utskottet motionsyrkanden om demokratisk delaktighet (bet. 2020/21:KU22). Utskottet anförde följande: Utskottet vill framhålla att det är viktigt att åtgärder vidtas för att den demokratiska delaktigheten ska bli så stor som möjligt. Alla ska ha möjlighet att delta i de demokratiska processerna. Utskottet noterar att det finns fastställda mål för demokratipolitiken och funktionshinderspolitiken. Vidare noterar utskottet att det pågår arbete för att bl.a. förbättra möjligheterna för väljargrupper med svårigheter att med nuvarande röstningsförfarande utnyttja sin rösträtt. Utskottet finner inte skäl för att ta några initiativ i frågan. Utskottet framhåller liksom tidigare att det är viktigt att åtgärder vidtas för att den demokratiska delaktigheten ska bli så stor som möjligt. Alla ska ha möjlighet att delta i de demokratiska processerna. Utskottet noterar att det finns fastställda mål för demokratipolitiken och funktionshinderspolitiken. Vidare noterar utskottet att valutredning har föreslagit åtgärder för att bl.a. förbättra möjligheterna för väljargrupper med svårigheter att med nuvarande röstningsförfarande utnyttja sin rösträtt. Utskottet finner mot den bakgrunden inte skäl för att ta några initiativ i frågan. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om en översyn av förvaltningslagen. Jämför reservation 19 (SD). I kommittémotion 2021/22:3293 av m.fl. (SD) yrkande 3 föreslås en översyn av förvaltningslagen. Motionärerna anser att bestämmelserna i förvaltningslagen om åtgärder om handläggningen försenas inte får avsedd effekt. Vidare anser motionärerna att begreppet myndighetsutövning bör användas i förvaltningslagen. Förvaltningslagen (2017:900) trädde i kraft . Genom lagen upphävdes förvaltningslag. Syftet med den nya lagen var att genom enklare och modernare regler för förvaltningsmyndigheternas arbete stärka rättssäkerheten för de enskilda medborgarna. Genom den nya lagen skulle förfarandet hos förvaltningsmyndigheterna regleras mer heltäckande . Vissa allmänna förvaltningsrättsliga principer som hade utvecklats i praxis anges i uttryckliga bestämmelser. I 1 § förvaltningslagen anges att lagen gäller för handläggning av ärenden hos förvaltningsmyndigheterna och handläggning av förvaltningsärendena hos domstolarna. I förarbetena anförs att tillämpningsområdet för flera av förfarandereglerna i den nya förvaltningslagen utvidgas i förhållande till vad som följer av gällande ordning (prop. 2016/17:180 s. 48 f.). De processuella rättssäkerhetsgarantierna ska som huvudregel gälla i alla ärenden, inte bara i ärenden som avser myndighetsutövning mot någon enskild. Regeringen bedömde att de förfaranderegler som enligt gällande ordning bara ska tillämpas vid myndighetsutövning också, som regel, bör tillämpas vid handläggningen av andra ärenden. Regeringen ansåg att detta lämpligen kunde åstadkommas genom att uttrycket myndighetsutövning inte används i den nya förvaltningslagen. Lagen innehåller också ett nytt rättsmedel mot långsam handläggning. I 11 § förvaltningslagen anges att om en myndighet bedömer att avgörandet i ett ärende som har inletts av en enskild part kommer att bli väsentligt försenat, ska myndigheten underrätta parten om detta. I en sådan underrättelse ska myndigheten redovisa anledningen till förseningen. Om ett ärende som har inletts av en enskild part inte har avgjorts i första instans senast , får parten enligt 12 § skriftligen begära att myndigheten ska avgöra ärendet. Myndigheten ska från den dag då en sådan begäran kom in antingen avgöra ärendet eller i ett särskilt beslut avslå begäran. Ett beslut att avslå en begäran om att ärendet ska avgöras får överklagas till den domstol eller förvaltningsmyndighet som är behörig att pröva ett överklagande av avgörandet i ärendet. I samband med beredningen av propositionen om en ny förvaltningslag behandlade utskottet även ett motionsyrkande om att begreppet myndighetsutövning alltjämt skulle vara en del av förvaltningslagens materiella innehåll (bet. 2017/18:KU2). Utskottet avstyrkte yrkandet och ansåg att de processuella rättssäkerhetsgarantierna som huvudregel ska gälla i alla ärenden och inte bara i ärenden som avser myndighetsutövning mot någon enskild. Om innebörden av begreppet myndighetsutövning utvecklades och preciserades i en ny förvaltningslag fanns det enligt utskottet också en uppenbar risk att begreppet kunde komma att tolkas och tillämpas olika på skilda rättsområden. avstyrkte utskottet ett motionsyrkande om en översyn av den nya förvaltningslagen (bet. 2017/18:KU37). Utskottet anförde att förvaltningslagen hade setts över och att den nya lagen skulle träda i kraft . Utskottet var inte berett att förespråka någon ny översyn av lagen. Även avstyrkte utskottet ett motionsyrkande om en översyn av förvaltningslagen (bet. 2018/19:KU28). Utskottet noterade att den nya förvaltningslagen trädde i kraft . Utskottet såg inte heller då skäl att förespråka en ny översyn av lagen. fann inte utskottet skäl för att ta ett sådant initiativ att se över förvaltningslagen i vissa delar som föreslogs i ett motionsyrkande (bet. 2020/21:KU22). Företrädare för reserverade sig. Utskottet vidhåller sin tidigare uppfattning och avstyrker motionsyrkandet. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om genomförande av EU-direktiv. I motion 2021/22:3470 av (M) yrkande 3 föreslås att det skrivs in i regleringsbreven för de 20 myndigheter som handhar flest EU-direktiv att de inom sitt respektive ansvarsområde noterar de svenska lagkrav som går utöver . Av artikel 288 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF-fördraget) framgår att när och rådet gemensamt, eller rådet eller kommissionen utövar unionens befogenheter ska de anta bl.a. förordningar och direktiv. En förordning ska ha allmän giltighet och ska till alla delar vara bindande och direkt tillämplig i varje medlemsstat. Ett direktiv ska i fråga om det resultat som ska uppnås vara bindande för varje medlemsstat till vilken det är riktat, men ska överlåta åt de nationella myndigheterna att bestämma form och tillvägagångssätt. Även om utgångspunkten är att förordningar inte ska genomföras nationellt förekommer det att förordningar ställer krav på att medlemsstaterna anpassar den nationella rättsordningen, t.ex. inför effektiva sanktioner, om förordningens regler inte efterföljs i landet, eller omvänt, att nationella bestämmelser som står i strid med förordningen upphävs. Direktiv måste däremot regelmässigt omsättas nationellt, och det är medlemsstaten som väljer hur direktivet ska genomföras för att uppnå det eftersträvade resultatet. För att medborgare och företag ska kunna tillgodogöra sig vad direktivet syftar till måste det dock genomföras genom bindande regler. Ett fullharmoniseringsdirektiv syftar till en fullständig harmonisering av det rättsområde som direktivet omfattar. Den nationella lagstiftningen får inte på detta område avvika åt något håll från det rättsläge som ska uppnås genom direktivet, såvida det inte finns stöd för det i själva direktivet. Av ett minimiharmoniserings- eller minimidirektiv framgår den minsta gemensamma nämnare som samtliga medlemsstater måste uppfylla inom det område som harmoniseras i direktivet. Medlemsstaterna har möjlighet att gå längre än vad som följer av direktivet, dvs. införa strängare regler som ger en högre skyddsnivå eller är mer förmånliga, så länge den nationella lagstiftningen är förenlig med i övrigt. Ett direktiv kan innehålla både fullharmoniserings- och minimiharmoniseringsbestämmelser. riktade ett tillkännagivande till regeringen om att den bör verka för att EU-direktiv genomförs i nationell rätt på ett sätt som inte missgynnar företagens konkurrenskraft (bet. 2018/19:NU7, rskr. 2018/19:166). anförde att utgångspunkten bör vara att EU-direktiv ska införas på miniminivå i nationell lagstiftning och att effekterna för företag ska redovisas tydligt när det finns skäl att överskrida denna miniminivå. I regeringens skrivelse skrivelser till regeringen – åtgärder (skr. 2020/21:75) anför regeringen bl.a. att det av budgetpropositionen (prop. 2019/20:1 utg.omr. 24) framgår att regeringen kommer att arbeta vidare med frågor som rör genomförandet av EU-rätt i nationell rätt på ett sätt som skyddar svenska företags konkurrenskraft. Den nya ordföranden för har gjort uttalanden som påverkar arbetet med EU-direktiv, bl.a. om att ska arbeta med medlemsstaterna för att minska nationell överimplementering av EU-direktiv. Regeringen anger vidare att det först behöver analyseras hur detta initiativ kommer att påverka det nationella genomförandearbete, innan eventuellt behov av ytterligare åtgärder kan identifieras. arbete med frågan har försenats på grund av den pågående pandemin, vilket påverkar regeringens hantering av frågan. Ärendet har också bäring på förenklingspolitiken. Regeringen har i budgetpropositionen (prop. 2020/21:1 utg.omr. 24) meddelat att den avser att återkomma till med nya mål för förenklingspolitiken. Regeringen anför i skrivelsen En förenklingspolitik för stärkt konkurrenskraft, tillväxt och innovationsförmåga (skr. 2021/22:3) att en av utgångspunkterna för förenklingspolitiken är att stärka svensk konkurrenskraft, och regeringen har i budgetpropositionen (prop. 2019/20:1 utg.omr. 24) angett att den ska verka för att genomföra EU-rätt i nationell rätt på ett sätt som skyddar företagens konkurrenskraft. Regeringen överväger vilka ytterligare åtgärder som bör vidtas för att EU-rätt ska genomföras i nationell rätt i enlighet med detta. behandlade ett par motioner om bl.a. överimplementering av EU-lagstiftning i svensk rätt (bet. 2017/18:KU39). I sitt ställningstagande framhöll utskottet på nytt att det finns en risk att genomförandet av EU-rättsliga regler leder till en mer omfattande reglering i än nödvändigt. Utskottet stod fast vid sin tidigare ståndpunkt att den svenska hållningen i unionssamarbetet innebär att kraven på enkelhet och klarhet hävdas med kraft. Det noterades att det av Statsrådsberedningens riktlinjer för genomförande av unionsrättsakter framgår att föreslagna unionsrättsakter ska analyseras noggrant i ett tidigt skede av förhandlingen och att riktlinjerna betonar vikten av att en analys av eventuella åtgärder som går utöver unionsdirektivens krav görs såväl ur ett förenklingsperspektiv som ur unionsrättslig synvinkel. Utskottet noterade att Statskontoret lämnat förslag till regeringen om att ska granska kommissionens konsekvensanalyser och att förslaget bereds i . Utskottet såg inte skäl att föreslå något tillkännagivande och avstyrkte motionerna. Även behandlade ett liknande motionsyrkande (bet. 2018/19:KU32 s. 10 f.). Utskottet vidhöll sina tidigare ställningstaganden och avstyrkte motionen. avstyrkte utskottet ett liknande motionsyrkande (bet. 2021/22:KU22). Utskottet noterade att det pågick arbete med frågor om hur EU-direktiv bör genomföras i svensk rätt. Utskottet fann bl.a. inte skäl att föreslå något tillkännagivande om att det i regleringsbrev bör anges att myndigheterna ska notera när man i svensk rätt gått utöver vad som krävs i minimidirektiv. Utskottet vidhåller sin tidigare uppfattning och avstyrker motionsyrkandet. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om samverkan mellan myndigheter. (C) föreslår i motion 2021/22:3656 yrkande 11 att samarbetet stärks mellan statliga och kommunala myndigheter i deras tillsynsverksamhet. har beslutat att målet för den statliga förvaltningspolitiken ska vara en innovativ och samverkande statsförvaltning som är rättssäker och effektiv och har väl utvecklad kvalitet, service och tillgänglighet och som därigenom bidrar till utveckling och ett effektivt EU-arbete (prop. 2009/10:175, bet. 2009/10:FiU38, rskr. 2019/20:315). Av 8 § förvaltningslagen (2017:900) följer att en myndighet inom sitt verksamhetsområde ska samverka med andra myndigheter. I förarbetena anges att det är väsentligt att alla myndigheters samlade ansträngningar riktas mot det gemensamma målet att erbjuda samhällsmedborgarna goda levnadsvillkor (prop. 2016/17:180 s. 70 f.). Det förutsätter att en myndighet inte ser sin uppgift som strikt isolerad från vad en annan myndighet sysslar med utan att båda gör vad de kan för att underlätta för varandra. Samverkan mellan myndigheter ska leda till att förvaltningen generellt ska bli så enhetlig och effektiv som möjligt. Bestämmelsen utgör emellertid också ett led i regleringen av myndigheternas serviceskyldighet gentemot allmänheten och ger i det avseendet författningsstöd för sådan samverkan mellan myndigheter som underlättar enskildas kontakter med dem. Avsikten är att en handläggande myndighet – i den utsträckning som det är möjligt och lämpligt – själv ska ta den kontakt med andra myndigheter som behövs för att utredningen i ärendet ska bli tillräcklig (se prop. 1985/86:80 s. 23, jfr 7 § andra meningen FL). Formerna för myndigheternas samverkan kan vara av många olika slag och variera med hänsyn till ändamålet. Det kan t.ex. vara fråga om att låna ut arkivhandlingar enligt 7 § arkivförordningen (1991:446) eller svara på remiss. Det är också vanligt att myndigheter samråder och lämnar varandra upplysningar eller bistår med särskild sakkunskap genom informella kontakter per telefon eller vid möten. I 6 § andra stycket myndighetsförordningen (2007:515) anges att en myndighet ska verka för att genom samarbete med myndigheter och andra ta till vara de fördelar som kan vinnas för enskilda samt för staten som helhet. gav () en utredare i uppdrag att kartlägga förutsättningarna och föreslå åtgärder för att underlätta in- och utlån av personal mellan statliga myndigheter. Syftet är att stimulera till att fler in- och utlån genomförs och bidrar till att öka effektiviteten och samverkan inom statsförvaltningen. Uppdraget ska redovisas . avstyrkte utskottet motionsyrkanden om samverkan mellan myndigheter (bet. 2020/21:KU22). Utskottet noterade att målet för förvaltningspolitiken bl.a. är en innovativ och samverkande statsförvaltning. Enligt förvaltningslagen ska myndigheterna samverka. I förarbetena till förvaltningslagen anges bl.a. att samverkan ska leda till att förvaltningen generellt blir så enhetlig och effektiv som möjligt. Utskottet fann mot den bakgrunden inte skäl för att ta något initiativ i frågan. Företrädare för reserverade sig. Utskottet vidhåller sin tidigare uppfattning och avstyrker motionsyrkandet. Lokal service, punkt 1 (SD) av (SD), (SD) och (SD). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 1 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2021/22:2432 av m.fl. (SD) yrkande 6 och 2021/22:2451 av m.fl. (SD) yrkande 16 och 2021/22:95 av (SD), 2021/22:979 av m.fl. (S), 2021/22:3232 av Nooshi Dadgostar m.fl. (V) yrkande 2, 2021/22:3379 av m.fl. (L) yrkandena 3 och 4, 2021/22:3402 av (MP), 2021/22:3686 av m.fl. (C) yrkande 37, 2021/22:3880 av m.fl. (KD) yrkande 90 och 2021/22:4219 av m.fl. (KD) yrkande 5. En förutsättning för en levande landsbygd är god tillgång till offentlig service. har en nedåtgående spiral inneburit att offentlig service dragits undan från landsbygden till följd av ett minskat befolkningsunderlag, vilket i sin tur bidragit till att försämra befolkningsutvecklingen än mer. För att kompensera för detta har statliga myndigheter och kommuner satsat alltmer på att erbjuda information och service över internet och telefon, vilket för många är ett fullgott alternativ. Vi anser därför att regeringen bör verka för att medborgarservicen ska stärkas genom en ökad samverkan mellan kommuner och Statens servicecenter som kan inrätta samordnade servicekontor. Där fysiska möten inte kan åstadkommas, ska personal kunna nås via dator, telefon eller videosamtal. I de fall fysiska möten med representanter för en viss myndighet av praktiska skäl inte kan åstadkommas bör tekniska lösningar för detta finns tillgängliga på de bemannade servicekontoren och att den enskilde där erbjuds hjälp att nyttja dessa om så önskas. Statliga myndigheter ska finnas tillgängliga i alla kommuner. Lokal service, punkt 1 (KD) av Skånberg (KD). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 1 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2021/22:3880 av m.fl. (KD) yrkande 90 och 2021/22:95 av (SD), 2021/22:979 av m.fl. (S), 2021/22:2432 av m.fl. (SD) yrkande 6, 2021/22:2451 av m.fl. (SD) yrkande 16, 2021/22:3232 av Nooshi Dadgostar m.fl. (V) yrkande 2, 2021/22:3379 av m.fl. (L) yrkandena 3 och 4, 2021/22:3402 av (MP), 2021/22:3686 av m.fl. (C) yrkande 37 och 2021/22:4219 av m.fl. (KD) yrkande 5. Servicecenter är ett bra sätt att samla olika myndigheters service så att basala myndighetstjänster finns att tillgå runt om i landet. Åtgärder bör utvidgas för att främja sådan myndighetssamverkan. Jag anser att regeringen bör verka för att kommuner och statliga myndigheter samordnar sin grundläggande service till medborgare och företag genom att samarbeta i lokala servicecenter. Lokal service, punkt 1 (L) av (L). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 1 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2021/22:3379 av m.fl. (L) yrkandena 3 och 4 samt 2021/22:95 av (SD), 2021/22:979 av m.fl. (S), 2021/22:2432 av m.fl. (SD) yrkande 6, 2021/22:2451 av m.fl. (SD) yrkande 16, 2021/22:3232 av Nooshi Dadgostar m.fl. (V) yrkande 2, 2021/22:3402 av (MP), 2021/22:3686 av m.fl. (C) yrkande 37, 2021/22:3880 av m.fl. (KD) yrkande 90 och 2021/22:4219 av m.fl. (KD) yrkande 5. Det är viktigt att statlig service till medborgarna som försvunnit från stora delar av landet återupprättas. För att kunna erbjuda service av god kvalitet och med hög kostnadseffektivitet kan det med fördel ske i en gemensam organisation, i s.k. servicekontor. De lokala servicekontoren ger förutsättningar för kontinuitet och långsiktig planering mellan , och . Jag anser att regeringen bör verka för att utbyggnaden av lokala servicekontor fortsätter och att fler myndigheter inordnas eller ges i uppdrag att samverka med . Jag anser också att regeringen bör se över möjligheten att skapa ökad samverkan mellan de lokala servicekontoren och de lokala och regionala myndigheterna. Lokal service, punkt 1 (MP) av (MP). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 1 borde ha följande lydelse: