bet · H901KU20d3 · 2022-01-01 00:00:00 — Det som vi gjorde nu här var att ska vi göra en så stor, akut ändring som detta var – och det var också det som diskussionerna började med och : Det kan komma att bli så att en stor grupp människor vid våra ambassader blir måltavlor och därmed får anses ha skyddsbehov just för att de jobbar på västerländska ambassader. Men bara att du jobbar på en ambassad med kris och krig är inte tillräckligt för att du ska få komma till . Men blev det så i sista ändan att talibanerna visade med all önskvärd tydlighet att bara det faktum att du jobbade för en ambassad vars land hade varit indraget i de här striderna … Det gjorde att man ansåg att det fanns skyddsbehov. Därför ändrade vi snabbt genom regeringsbeslut grunderna för att kunna ta de här besluten fort. Jag vill understryka att detta inte ska ses som att vi har ändrat på hur vi ser på skydd för lokalanställda över hela världen. Det är möjligt att en annan regering gör en annan bedömning att nej, alla som jobbar för svenska myndigheter ska vi ge asyl. Då får man ha den diskussionen. Det är en helt annan diskussion än det som vi gjorde . Men för de utsända, som vi har ansvar för enligt folkrätten, finns det uppdaterade evakueringsplaner. Och som jag sa tog det från att amerikanerna sa: Vi lämnar den gröna zonen. Då fanns det inget skydd för oss, och de kunde ta sig hem – alla utsända som vi har ansvar för. Sedan tog det då till innan den stora evakueringsinsatsen var avslutad. Och alla lokalanställda kom hem. Det är ganska fantastiskt! Samarbetet mellan myndigheterna och allting sådant fungerade trots att det var en så kaotisk situation att det är svårt att ens föreställa sig. Men frågan om vi ska ge alla asyl som jobbar på alla ställen är en mycket större fråga än vad som rör den här utfrågningens ansvarsutkrävande. (S): Tack för svaret och förtydligandena! Jag uppfattar att jag fick svar att det inte har funnits den här typen av planer eftersom det inte har varit ansvaret helt enkelt utifrån folkrätten. Jag har en följdfråga utifrån det som sas här i svaret. När det begav sig 2012–2013 och så slog dåvarande migrationsministern fast den dåvarande alliansregeringens hållning kring de här sakerna. Han sa: Det skulle vara helt orimligt om en person som varit anställd av svenska staten fick en förmånligare behandling än en person som inte varit det. Det här har hängt med just i frågorna kring hanteringen av dem som varit anställda och arbetat för i . Bara för att förstå det som sas 2Ann har efter utfrågningen meddelat att det var en felsägning. 1400–1 500 personer. i det senaste svaret: Jag uppfattar det som att det som gjordes av regeringen under de här och med det här regeringsbeslutet var ett undantag från hur regeringar har arbetat. Ordföranden: jag ger ordet till utrikesministern ska jag också upplysa alla om att det uttalandet och den delen är granskade av tidigare, bara så att det är klart. : Tack för följdfrågan! Man hade, som sagt – vi har säkert alla i det här rummet läst om dem – KU-utfrågningar då. Det fanns ingenting från , och inte från KU som hade sina uttalanden, som klagade på hanteringen av dem som man bedömde ha skyddsbehov och behövde komma hem. Men det är som sagt inget som jag har ansvar för . Men det generella som jag vill slå fast och som har lett regeringens arbete är att det är mycket tydligt i folkrätten vad som gäller. Sedan kan det vara så att det finns särskilda skyddsskäl för lokalanställda, till exempel, vilket vi bedömde att det gjorde i det här fallet. Då fattade vi de regeringsbeslut som behövdes för att kunna plocka hem dem, och det gjorde vi också på väldigt . Den andra frågan – jag är säker på att det kommer att fortsätta att vara diskussioner i riksdag och regering om hur man ska göra framöver. Men jag understryker också att det är otroligt stora beslut. (SD): Fru ordförande! Tack, ministern, för din redogörelse och för svaren! Jag har en fråga kring den initiala evakueringsinsatsen. Enligt var det 660 personer som kom till , överfördes från , till . Jag vet inte om det stämmer överens med dina uppgifter. Det andra var att regeringen då hade en presskonferens där man sa att evakueringsinsatsen var avslutad. Sedan har det kommit ytterligare evakueringsinsatser, . Enligt Migrations- verket är det cirka 2 000 evakuerade . Min andra fråga är: Är evakueringsinsatsen avslutad, eller kommer evakueringarna att fortsätta? : Tack, ledamoten, för frågan! Jag förstår att det kan verka lite förvirrande, för det är olika delar. Den första, akuta evakueringsinsatsen avslutades . Det var för att talibanerna skulle ta över flygplatsen som man var tvungen att avsluta den akuta insatsen. Det var också väldigt viktigt att säga detta, för människor dog ju när de försökte ta sig till flygplatsen. Det var alltså väldigt viktigt att säga att nu är den här avslutad, och talibanerna kommer inte att låta fler komma in på flygplatsen och komma hem; ni kan orsaka er själva skada. Det måste man vara tydlig med. Den akuta evakueringsinsatsen avslutades . Vi hade inte lyckats få hem alla som fanns på de här listorna och som hade blivit godkända för vidarebosättning av . Det fanns sådana som hade svenska kopplingar och bedömdes ha skyddsbehov, och vi fick inte hem alla dem. Då fortsatte vi med arbetet att få hem dem som fanns på listorna. hade vi fått hem nästan alla dem som fanns på listorna. Listorna är det konsulära uppdrag som UD har, det vill säga att svenska medborgare ska få hjälp i den här typen av situationer. Men det gällde också dem som utpekats, som hade jobbat för och kunde antas vara target, eller måltavlor, för talibanerna och därmed fick den här godkändstämpeln, om man säger så för att underlätta pedagogiskt. De fick ett vidarebosättningsbeslut av . Det finns fortfarande ett antal kvar, ett mycket litet antal. Vi har inte fått tag på dem, eller så. Och det fortsätter genom ordinarie sätt för hur man vidarebosätter. Det betyder att den stora evakueringsinsatsen slutade den 27:e. Vi hade inte fått hem alla då. Då fortsatte vi . Vi fick hem de allra flesta som stod på listorna till december. Det finns fortfarande ett antal kvar, av olika skäl, som inte har kommit hem. Per Schöldberg (C): Ordförande! Tack, utrikesministern, för svaren och redo- görelsen så här långt! Det är en tidsaxel här, som andra också har varit inne på, naturligtvis. Vi har fått en hel del material. kommer signaler om att alla amerikanska soldater ska lämna landet . skickar ambassadör en varning till UD om säkerhetsläget. sker diskussioner mellan UD och ambassaden i . Och skickar ambassadör ett meddelande till UD om att det behövs en plan för att rädda de lokalanställda undan talibanerna. För att jag ska förklara i tiden och förstå hela händelseförloppet i ljuset av att det fanns signaler och att det sedan under kaotiska förhållanden, kanske av naturliga eller andra skäl, blev som det blev och vi fick hem väldigt mycket människor är min fråga: Vilka slutsatser drog utrikes- ministern av de diskussioner som skedde mellan UD och ambassaden ? Och vilka slutsatser drog utrikesministern av de kontakter med ambassadören som togs om en plan för att rädda undan de lokalanställda? Vilken action följde på de diskussionerna? : Tack, ledamoten, för frågan! Låt mig då säga att ambassaden i och hade löpande och nära kontakt och också hade säkerhetskontakt nästan . Det är väldigt viktigt att det kommer in material till , med både uppgifter som ger anledning till ökad oro och sådant som ger anledning till att det pekar i lugnande riktning. Därför är det väldigt viktigt att vi har otroligt kompetenta personer på UD, som får helhetsbilden. Det kommer alltid sådana här panikartade – nu är det panik! – och : Det var inte så mycket panik; det var annat. Man måste göra en sådan här bedömning och hantera den . Vi har, som jag sa, otroligt kunnig personal på UD, diplomater som jobbar med detta och kan avgöra vad vi gör. Måste vi agera , eller är det något vi kan hantera med ett lite längre perspektiv? Som jag har sagt i tidigare svar vidtog ambassaden i samråd med UD säkerhetsåtgärder i vissa enskilda fall, där det fanns särskilda hot och så vidare. Men det fanns inte grund att på basis av de uppgifterna dra mer långtgående slutsatser. Det är incidenter som äger rum då och då. Som jag sa tidigare ville man från ambassaden, inklusive de lokalanställda, vara kvar så länge som det gick. Så sent som gjorde man också, som sagt var, bedömningen att kunde falla inom 30–. Då måste man ha en plan, och det hade vi också. Redan veckan efter den 15:e hade vi chartrat flygplan, som fick ställas in. Så den planen fanns när det väl började bränna till. Men det fanns ingen anledning att plocka hem de lokalanställda. Dels fanns det ingen laglig rätt att skicka hem dem – de har ingen rätt att komma till på det sättet. Men när det blev helt uppenbart att de var mål var vi tvungna att snabbt ändra lagstiftningen för att kunna ta hem dem. Och det gjorde vi också. Per Schöldberg (C): Tack för svaret! Ska jag då tolka utrikesministern som att tankeläget var så här: Vi hade löpande information; vi låg nära frågan men väntade in i det sista för att verkligen släppa lös och göra det som gjordes , det vill säga få igång hela evakueringen. Man väntade in i det sista för att man hade gjort bedömningar som låg till grund för detta. När blev det klart för utrikesministern att det som gjordes den 26:e–27:e verkligen måste göras? : Tack så mycket för följdfrågan! Det var inte den 26:e–27:e, utan igångsattes . Och det var som amerikanerna lämnade gröna zonen och uppmanade alla utsända att evakuera , som vi gjorde. Sedan började evakueringsarbetet avseende de lokalanställda och avslutades . Vi hade som sagt , när krishanteringsorganisationen satte igång, mer konkreta planer, det vill säga bokat flygplan, vilket vi då gjorde. Vi hade två flygplan som vi bokade till veckan därefter. gick det som sagt i stället för de 30–som ambassaden hade sagt. Så det fanns inte något sådant att vi inte agerade på det, utan vi agerade på det. Men det fanns heller ingen anledning att plocka hem folk innan man såg att talibanerna skulle inta . (V): Ordförande! Tack för svaren så långt! Jag är inne på samma område, med tidsaspekterna här. Jag har ändå lite svårt att förstå. Redan tidigt – maj juni juli – diskuteras behovet av att möjliggöra för lokalanställda också, att man ser de riskerna, och ambassadören påtalar ju det . Jag har lite svårt att förstå. Jag har hört ministern säga att man inte har någon skyldighet att ta hand om den lokala personalen. Men jag har inte uppfattat det som att det är ett förbud mot att ändra i det egna regelverket. Vi har ju också tidigare, som lyfte här, låtit tolkar – det var ju Försvars- maktens personal, men ändå lokalanställd personal – komma till . Så det finns ju möjlighet att ändra regelverket. Varför väntade man då med att ta de besluten och göra planeringen för att kunna ta lokalanställda till så pass länge som in ? Jag förstår liksom inte varför man inte kunde förbereda för detta, när man fick så många signaler. Det betydde ju inte att man var tvungen att evakuera lokalanställd personal. Jag har inte fattat. : Tack, ledamoten, för frågan! Jag upprepar att det är viktigt att veta det internationella regelverket. Det är en skyldighet för värdlandet att möjliggöra evakuering av ambassadpersonal som inte är medborgare i värdlandet. Men det finns inte något rättsligt stöd för evakuering av värdlandets egna medborgare. Det är också viktigt att vi inte ger de signalerna, om det inte fattas ett beslut i , såklart, om att alla som är lokalanställda ska tas hem till . Då har vi en annan situation. Men att ge signalerna att kommer ni och jobbar på svenska ambassaden eller svenska konsulatet eller svenska NGO:er, då är det fritt pass in till – vi har inte det, och vi har inte velat ha det. Vi har inte velat ge de signalerna heller, utan vi har velat ha en tröghet i systemet så att det ska fungera. De som har asylskäl och de som är hotade ska komma till . Att det nu var en hel grupp som blev hotad bara för att de jobbar på en västlig ambassad som varit inblandad i kriget gjorde att vi möjliggjorde för att fatta de här besluten i varje fall. De diskussionerna började redan tidigt för att vi skulle veta, om vi kommer till en sådan här situation, vad vi ska göra då – så att vi hade en förberedelse för det. Därför gick det så fort när det väl brände till. Den 15:e intas , och veckan efter har vi chartrade plan för att plocka hem alla lokalanställda därför att vi hade möjliggjort det med regeringsbeslutet och hade fattat beslutet om att de skulle få möjlighet att komma till . Det är så det hänger ihop. (V): Då uppfattar jag att det egentligen inte blev bråttom i , utan man höll på med planeringen för detta för att möjliggöra att fatta ett snabbt beslut. Men man ville inte gå ut med det offentligt. Är det så jag ska förstå det då? För det lät nu som att planeringen för ett sådant här beslut, som man fattade med anledning av begäran, påbörjades . Men man ville inte ge signaler om att alla lokalanställda skulle kunna evakueras till just. : Tack så mycket, ledamoten, för följdfrågan! Det är ju så att det normala är att UNHCR är den organisation som utvärderar skyddsbehovet för personer och sedan presenterar det för vidarebosättning. Då är det ju att de måste vara flyktingar, och när man befinner sig i sitt eget hemland kan man inte vara flykting. Så UNHCR kan normalt sett inte säga att ”de lokalanställda som befinner sig i det här landet, dem presenterar vi för vidarebosättning”, för det har de inte rätt till. Det skulle riskera att skapa stor obalans i systemet om enskilda ambassader som huvudregel skulle kunna presentera att ”alla våra lokalanställda anser vi ska kunna få vidarebosättning i ”. Det är också så att UNHCR har hela bilden av vilka som ska erbjudas vidarebosättning. Här fattade vi regeringsbeslutet om att man skulle kunna vara kvar i landet; man behövde inte vara i ett tredje land. Det var också en sådan sak som vi hade diskuterat. Måste man snabbt kunna flytta över dem till ett tredje land för att regelverket ska gälla? Men kunde vi fatta regeringsbeslut som gjorde att man kunde göra det från hemlandet. Så är det inte normalt. Vi har tagit bort det , för vi vill inte ha det på det viset. Det var naturligtvis också så att vi började diskutera med de nordiska länderna, med EU-länderna och med andra västliga ambassader. Om en sådan här situation uppstår, hur ska man då göra? Vi trodde ju att vi hade på oss om det skulle komma till en sådan här situation. Det blev alldeles för snabbt och alldeles för kaotiskt därför att det blev i stället för 30–, som var den senaste informationen som vi hade. Men vi hade inga liksom enskilda, att den och den ska göra så här, utan helt enkelt scenarioplanering. Vad händer om detta sker? Hur agerar vi då? Det ledde som sagt till att vi … Det var en lyckad evakuering i extremt kaotiska förhållanden. Vi tog hem 1 100 personer, inklusive alla lokal- anställda, så det fungerade ju trots detta. Och jag kan inte nog understryka vilket heroiskt arbete som de anställda på alla dessa myndigheter och departement gjorde när människor låg och dog vid sidan om dem. Det var ingen som önskade att det hade gått till på det sättet, men det var ingenting som vi kunde kontrollera. (V): Jag beklagar att jag trots det långa svaret måste ställa en följdfråga. Jag uppfattade inte att jag fick svar på den fråga jag ställde. Jag frågade alltså inte om en normalsituation eller om UNHCR:s roll i det här, utan jag frågade hur regeringen förberedde från att man fick de här signalerna redan tidigt om vad som var på gång – hur man då förberedde för att inte få bråttom med att snabbt fatta besluten. Det var ju ingen normal- situation. Det var ju en helt annan situation i . Man har också tidigare varit i lägen när tolkar har flyttats över till . Vi hade en ambassadör som bedömde att det här var ett allvarligt läge, och man var tvungen att göra en plan för den lokalanställda personalen. Min fråga är liksom vad man gjorde däremellan för att slippa få bråttom med lagändringar och ändringar i beslutet till – i den onormala situation som var. : Tack för följdfrågan! Det som förbereddes var just vad det finns för juridiska aspekter och vad det finns för möjligheter om det skulle komma till en sådan katastrofal situation att talibanerna fullständigt tar över. De hade ju inte intagit en enda stad då, utan det var ju för att man såg att amerikanerna skulle lämna och gjorde bedömningen att det kommer att ske något. gav jag i uppgift att göra en analys. Vad händer om amerikanerna bestämmer sig för att lämna och det blir kaotiskt och talibanerna kommer fram? Man ska komma ihåg att det var innan talibanerna intog som de intog den första staden. Det gick otroligt snabbt. Ingen hade räknat med att det skulle gå på det sättet, utan de diskussioner som fördes handlade om vilken befintlig lagstiftning som finns för att föra ut lokalanställd personal om de kommer att bedömas ha skyddsbehov. Om de kommer att bedömas ha skyddsbehov är det viktigt att säga det. Vid de tillfällena hade de inget skyddsbehov. Det fanns inte något skyddsbehov. Men man måste naturligtvis ha diskussioner. Om de kommer att behöva anses ha skyddsbehov, hur gör vi då? Då hade vi naturligtvis en längre planeringshorisont. Det är inte, tycker jag, okej att säga att alla kunde förstå att det skulle gå när den senaste informationen överallt ifrån var . Då måste man vara trollkarl för att göra det. Jag menar ju att det sättet som vi hanterade det på, också genom att vi hade gjort möjligheten till diskussioner med de nordiska länderna och de västliga länderna, gjorde att vi gjorde en lyckad evakuering under kaotiska förhållanden. Skånberg (KD): Fru ordförande! Tack, utrikesministern, för svaren så här långt! Jag vill ta upp en annan aspekt. KU hanterar ju formalia och granskar inte, som eller utrikesutskottet, den sakliga processen utan sådana saker som dokumentation och andra formella aspekter. Utrikesministern sa i sitt anförande alldeles i inledningen angående att möten hölls i olika konstellationer mellan ambassaden i , , och samt Försvarsmakten och Försvarsdepartementet. Jag ställde frågor till försvarsministern tidigare. Vi har fått beskedet att det inte finns några handlingar från dessa kontakter som har identifierats i . När han utfrågades om var de här handlingarna fanns kunde han inte närmare precisera det utan sa att det bara hade varit muntligt. Kan utrikesministern säga någonting om att det från olika möten i konstellationer av grupperna som jag nämnde inte finns några som helst handlingar av dokumentation? Tack, ledamoten, för frågan! Ja, kontakterna i fråga om det här fallet har varit både muntliga och skriftliga. Det förekommer naturligtvis olika typer av kontakter i det löpande arbete som skett , och utskottet har fått en del av en mängd skriftlig korrespondens från och till ambassaden där de här diskussionerna tas upp och där de här samtalen redogörs för. När det gäller muntlig kontakt görs det tjänsteanteckningar i de fall där informationen som kommer fram tillför ärendet sakuppgifter. Sådana anteckningar registreras då i ärendet. Skånberg (KD): I det besked som vi fick, ett pm daterat med svar på frågor från , står det uttryckligen att några handlingar från dessa kontakter inte har identifierats i . Därför fick vi inte ut dem. Men det finns alltså sådana handlingar, och utrikesministern har uppen- barligen inte varit tillfrågad om att lämna dem till . : Tack, ledamoten, för frågan! Vi har som sagt skickat till utskottet en mängd av den korrespondens som funnits mellan till exempel ambassaden och där de här samtalen och diskussionerna framgår. Om det är någon annan typ av dokument eller någonting sådant finns det inte om vi inte har skickat det redan, och vi har skickat det. Det är de här mejlkonversationerna, till exempel. (L): Ordförande! Tack, utrikesministern, för svaren så här långt! Utrikesministern har ju uppmärksammat det kaotiska läge som rådde. Jag skulle gärna vilja att utrikesministern utvecklade hur framförhållningen såg ut. Fanns det en sorts generell plan för hur ett läge hanteras om det finns ett skyddsbehov för lokalanställda som arbetar för ? : Tack, ledamoten, för frågan! Jag uppfattar att jag har svarat på det här . Jag svarar på det återigen. Den detaljerade evakueringsplanen gäller – och det är enligt folkrätten – för de utsända. Den uppdateras och finns för alla ambassader, särskilt för ambassader i konfliktområden. Den planen följdes av dem som var utsända från . När det gäller de andra som var anställda av ambassaden är det ju värdlandet som har ansvar för deras säkerhet. pratar jag inte om säkerheten när de jobbar på ambassaden, för då är det naturligtvis ambassaden som har det, utan den generella säkerheten. Men som jag nu har sagt började vi säga att ”tänk om det kommer att bli en sådan här utveckling. Då måste vi se hur vi ska göra, för det kan ju finnas en, två eller många av de lokalanställda som då anses ha skyddsbehov”. I det läget var det inte självklart att det var samtliga lokalanställda. Det är ju inte säkert att du för att du har en anställning på en ambassad som inte är till exempel att du vaktar ambassaden – du kanske jobbar i köket eller gör någonting annat – är utsatt för det som normalt är skyddsbehovsgrundande. Det var inte alls säkert att man skulle säga att alla lokalanställda skulle ha skyddsbehov. Detta därför att vi inte har den principen i att bara för att du är anställd på en svensk ambassad har du rätt att komma till . Vi har inte det. Men vi diskuterade tillsammans med de nordiska länderna. Om det blir så att bedömningen är att alla anses ha skyddsbehov och att våra respektive migrationsverk i så fall kommer att ge dem, hur ska vi då agera? Du kan inte heller ge en sådan här stor grupp som befinner sig i det här landet rätt att få asyl eller vidarebosättas, för då måste de vara i ett tredje land. Sådana diskussioner hölls ju fram och tillbaka. (L): Ordförande! Regeringsbeslutet – hade det varit möjligt att i formell mening fatta det beslutet redan tidigare, innan det blev kaotiskt? : Tack, ledamoten, för frågan! I princip hade det varit det om vi hade velat göra det, om vi hade velat ge signalen att alla lokalanställda ska tas hem. Men vid det tillfället, efter att vi hade fått veta att bedömningen var 30–tills skulle falla, var inte det aktuellt. Men så fort det blev akut fattade vi regeringsbeslutet på en gång. Vi visste ju att det var en sådan sak som vi skulle kunna göra, och det gjorde vi också. (MP): Tack, statsrådet, för svaren . Jag undrar över frågan om krishanteringsmekanism, som statsrådet nämnde. Den gick igång . vet vi hur detta har hanterats. Mot bakgrund av den kritik som har kommit efteråt om hur man hanterat situationen för de lokalanställda på ambassaden i undrar jag om statsrådet anser att det finns en anledning att förbättra rutinerna, och då särskilt vad avser akuta krissituationer. : Tack, ledamoten, för frågan. Man kan dra en hel del lärdomar av det här naturligtvis. När det gäller samverkan mellan utlandsmyndigheter, departement och myndigheter är det viktigt med nära samverkan också tidigt i en krissituation. Det handlar om att man ger tydliga råd och information till lokalanställda. Det är inte hjälpsamt när man ger signaler till lokalanställda att: Händer det något kommer ni allihop att få åka till . Det är inte hjälpsamt. Det sker inte i en normal situation. Vi kan också lära oss att evakuering är väldigt svårt och att det nordiska samarbetet är oerhört värdefullt. Med tanke på andra ansvarsutkrävande utfrågningar kan jag säga att vi lärde oss väldigt mycket om evakueringar för covid. Då plockade vi hem 9 000 svenskar och 30, 40, 50 diplomater fick lära sig hur man beställde och allting sådant som man normalt inte alls gör. Den lärdomen kunde vi ha nytta av . Diplomater hade agerat resebyråtjänstepersoner under covid. Det tog vi med oss nu som en lärdom in i detta.