bet · H901MJU24 · 2022-05-05 00:00:00 — Särskilt eftersom det brukar framhållas av att enskilda skogsägare i vissa fall brukar skogarna så skonsamt att naturvärden stärks. Man kan fråga sig om redan lämnat dessa överenskomna ambitioner om frivillighet. Det är högst rimligt att markägare måste ta viss hänsyn till särskilt skyddsvärda, utpekade arter och anpassa brukandet utan statlig ersättning. Men det är också viktigt att markägare kan få ersättning vid större inskränkningar som avverkningsförbud. Det är också så att marknaden ger ett mervärde till skogsägare då certifieringskrav för naturvården uppfylls. förespråkar en marknadsstyrd utveckling där alla aktörer i värdekedjan också ställer högre krav på naturvård och skydd av biologisk mångfald. Det är något förvånande att partier som och helt sätter sig emot marknadsstyrning och att skogsbrukare skulle vilja ta ett frivilligt samhällsansvar. Om högerpartierna menar allvar med att formellt skydd ska erbjudas så fort det blir någon form av brukandebegränsning behöver resurserna för skydd ökas mycket kraftigt. När dessa partier verkar för mindre finansiering för skydd och till och med uttalat att vi inte ska ha mer skyddad skog i finns risk att det inte blir något artskydd alls. Det är skrämmande. Punkt 4: att tydliggöra att staten har ansvar för att utreda förekomsten av arter Ansvaret för att utreda förekomsten av arter är delat mellan staten och markägaren. Högeroppositionen driver nu på för att utredningsansvaret enbart ska ligga på staten, trots att de tidigare motarbetat statlig inventering såsom nyckelbiotopsinventeringen. Det är minst sagt inkonsekvent. har avvecklat arbetet med nyckelbiotopsinventeringar. Eftersom skydd av nyckelbiotoper är ett marknadskrav innebär detta att enskilda skogsägare måste bekosta dessa inventeringar själva. Där satte skogspropositionen fingret på att kunskapskravet nu ligger på markägarna i högre grad. har kraftfullt ifrågasatt att de statligt finansierade nyckelbiotopsinventeringarna avvecklades. Trots att beslutade om skogspropositionen lägger fram ett förslag om att staten ska ta ansvaret för inventeringar. Sent ska syndaren vakna, som det heter. anser att kunskapskravet bör och kan delas mellan staten och markägaren, även i fortsättningen. föreslår att staten tar ett ökat ansvar. Detta kräver dock att staten bedriver ett systematiskt och återkommande inventeringsarbete, vilket måste innebära nya satsningar i statens budget. Domstolspraxis visar hur kunskapskravet och utredningskravet kan differentieras. Staten organiserar delar av arbetet med inventering av flora och fauna genom s.k. deltagande forskning, där den ideella naturvården deltar med inventeringar och rapporterar till Artportalen, landskapsfloror etc. Dessa underlag kan vara värdefulla i inventeringar. Med tanke på att föreslagit att inventeringar inte ska få göras på skogsägares marker utan tillstånd från markägaren eller att markägaren deltar kan det bli svårt att genomföra deltagande forskning. Med anledning av det som anförts ovan motsätter jag mig utskottets förslag till tillkännagivande. Ålgräsängar, punkt 7 (S) (S), (S), (S), (S) och (S) anför: Ålgräsängar är unika i havet på grund av sin förmåga att kunna växa på sand-och lerbottnar. De förvandlar då en relativt livlös botten till en miljö med mycket hög biodiversitet och produktion av fisk och kräftdjur. är många ålgräsängar hotade, bl.a. på grund av övergödning, överfiske och exploatering av grunda havsbottnar. I har av ålgräset försvunnit . var ungefär hälften av botten, ända ned till 15–, täckt av ålgräs, jämfört med av de grunda bottnarna . En effekt av detta är att sjögräsvegetationens möjligheter till kolinlagring är betydligt sämre än . Det innebär att vi har förlorat ett helt naturligt stöd i arbetet med att minska effekterna av klimatförändringarna. Regeringen jobbar aktivt med frågan via Havs- och vattenmyndighetens olika åtgärdsprogram. Dessa program är viktiga verktyg för att rädda ett urval hotade arter och deras livsmiljöer. Havs- och vattenmyndigheten samordnar de akvatiska åtgärdsprogrammen och pågår åtgärdsprogram för totalt 16 olika arter och fem naturtyper, varav sex i marin miljö, som t.ex. åtgärdsprogram för ålgräsängar, sällsynta kransalger och tumlare. Även om omfattande åtgärder införs på land kommer det att fortsätta läcka fosfor och kväve till kustvattenområdet, både från verksamheter, från fosfordepåer i marken och från internbelastning. Styrmedel och åtgärder som kan bidra till ekosystemens återhämtning och till att stärka resiliensen behöver därför genomföras, särskilt i kustområdena. Effekter av klimatförändringar kommer sannolikt att få stor påverkan på kustekosystem, exempelvis ålgräsängar, kransalger och blåstångsbälten, som även i stor grad påverkas av övergödning och försämrade fiskbestånd. Det är därför särskilt angeläget att genomföra betydande insatser för att stärka förvaltningen i kustvattenområdet, men även där det är möjligt i utsjöområden. Vi har därför valt att ställa oss bakom det som utskottet anför om ålgräsängar. Referensvärdet för varg och regionala förvaltningsplaner, punkt 12 (S) (S), (S), (S), (S) och (S) anför: i är regionaliserad. Det är länsstyrelserna som har ansvar för att samverka inom och mellan länen så att rovdjurstrycket är acceptabelt. Länsstyrelserna har möjlighet att besluta om licensjakt efter varg när upprätthållandet av vargens gynnsamma bevarandestatus inte försvåras, bl.a. för att minska koncentrationen av rovdjur inom rovdjurstäta områden. publicerade promemorian Miniminivåer för björn, varg, järv och lo (N2020/02821). Promemorian innehåller förslag på ändringar i förordningen (2009:1263) om förvaltning av björn, varg, järv, lo och kungsörn. I promemorian föreslås att miniminivåerna för dessa djur inte längre ska fastställas länsvis utan enbart per rovdjursförvaltningsområde. Av promemorian framgår att miniminivåerna fastställs både länsvis och för varje rovdjursförvaltningsområde. De länsvisa nivåerna skapar trovärdighetsproblem för förvaltningen av rovdjur, bl.a. eftersom rovdjuren rör sig över stora områden och inte sällan över länsgränserna. Genom att ta bort kravet på att fastställa miniminivåerna för varje län möjliggörs en mer flexibel förvaltning av rovdjuren. har rapporterat referensvärdet 300 vargar enligt artikel 17 i art- och habitatdirektivet som gäller till 2025. Vi kan se att andra länder i stället rapporterar stammens storlek och anger om det är tillräckligt eller inte för att uppnå gynnsam bevarandestatus. Att utifrån riksdagsbeslut anger ett exakt värde på 300 vargar som referensvärde bidrar till inlåsningseffekter, och vårt handlingsutrymme minskar. Vi anser att för nästa rapporteringsperiod inte ska rapportera en exakt population utan enbart ange hur stor stammen varit –2025 och att detta utifrån inventerat resultat bör bedömas som tillräckligt. Det skulle innebära att vi kan balansera stammen på ca 300 vargar, och 2025 kan rapportera att stammen t.ex. har legat mellan 300 och 460 vargar och att det med råge är vad som krävs för gynnsam bevarandestatus. Målsättningen bör dock vara att anpassa referensvärdet till den nivå beslutade om 2013. Syftet med de åtgärder som regeringen nu avser att genomföra är att människor och rovdjur ska kunna samexistera. Vi anser därför att det behövs olika åtgärder för att förebygga viltangrepp och viltskador på tamdjur och husdjur och bedömer likt regeringen att flera åtgärder måste samverka. Den socialdemokratiskt ledda regeringen har under förra och nuvarande mandatperiod säkerställt möjligheterna till licensjakt som verktyg för beståndsreglering av rovdjursstammarna. Det möjliggör nu en transparent och rättssäker process för licensjaktsbeslut som är förenlig med . Till följd av det som redovisas ovan anser vi att inte bör göra ett sådant tillkännagivande som motionärerna efterfrågar. Referensvärdet för varg och regionala förvaltningsplaner, punkt 12 (V) (V) anför: Utskottet konstaterar i sitt ställningstagande att vi har gynnsam bevarandestatus på våra fem stora rovdjur. Jag delar inte den bilden givet att Artdatabankens rödlista anger varg som sårbar och björn som nära hotad. Att vi skulle ha en gynnsam bevarandestatus, alltså en stam som är tillräckligt stor för att långsiktigt ha tillräckligt stor genetisk variation, stämmer därför inte. beslut att anta ett referensvärde på mellan 170 och 270 vargar för att uppnå en livskraftig population har inte nått sitt mål. Trots drygt 300 vargar i har vi inte en livskraftig population. Målet med referensvärdet har därför inte nåtts trots beslut om att vi ska ha en livskraftig vargstam. Mitt partis grundprincip är att referensvärdet ska sättas vetenskapligt. Hur många vargar vi har ska i grund och botten bygga på möjligheten att nå en population med en gynnsam bevarandestatus och inte på politiska beslut. är vargarna för nära släkt och inaveln är ett reellt problem. Inavel och illegal jakt bedöms vara det största hotet mot vår vargstam på lång sikt. Enligt art- och habitatdirektivet är det också den långsiktiga livskraften man behöver titta på för att kunna konstatera om en stam har gynnsam bevarandestatus. Det är därför också mycket tveksamt om EU kommer att ge rätt att sätta ett så lågt referensvärde. anser därmed att inte bör rikta något tillkännagivande till regeringen. Referensvärdet för varg och regionala förvaltningsplaner, punkt 12 (L) (L) anför: Människor och rovdjur måste kunna samexistera. Det var också inriktningen i propositionen En hållbar rovdjurspolitik (prop. 2012/13:191) som utgör grunden för den svenska rovdjursförvaltningen. Den svenska rovdjurspolitiken utgår från att de fem stora rovdjuren ska uppnå och bibehålla en gynnsam bevarandestatus enligt art- och habitatdirektivet. Riksdagsbeslutet anger också ett referensvärde för hur många vargar vi behöver ha i för att bibehålla en gynnsam bevarandestatus. Propositionen gör på den här punkten en tydlig hänvisning till den bästa vetenskapliga bedömningen, framtagen av Skandulv: 170–270 individer. En förnyad bedömning av referensvärdet för vargens populationsstorlek i gjordes 2015 av två forskargrupper med ledande internationell expertis i bevarandebiologi och vargekologi. Slutsatsen blev att det behövs minst 300 vargar i , samt att minst en ny immigrant från eller ska reproducera sig inom det skandinaviska utbredningsområdet under naturliga förhållanden varje femårsperiod, för att vargen i ska kunna anses ha gynnsam bevarandestatus (Delredovisning av regeringsuppdraget att utreda gynnsam bevarandestatus för varg, NV02945-15). Bedömningen av hur många individer som behövs för att vargstammen ska kunna anses leva upp till riksdagsmålet om en gynnsam bevarandestatus är inte en politisk fråga. Följaktligen utgår bevarandearbetet för vargen och bedömningarna av beskattningen av stammen genom licensjakt numera utifrån den uppdaterade bedömningen . Propositionens bedömning av hur många vargar som behöver finnas i är överspelad. Det är målet att uppnå och bibehålla en gynnsam bevarandestatus enligt art- och habitatdirektivet som är det centrala i rovdjurspolitiken. Det är den bästa vetenskapliga bedömningen som ska användas för att avgöra när vargen kan anses ha en gynnsam bevarandestatus i , och . Liberalerna ser ingen anledning att ändra den ordningen. Eftersom den vetenskapliga bedömningen kan komma att ändras igen vartefter bättre kunskap blir tillgänglig bör utnyttja möjligheten att i rapporteringen till kommissionen enligt art- och habitatdirektivet ange hur stor vargstammen är i kombination med en bedömning av huruvida stammens storlek är tillräcklig för att garantera en gynnsam bevarandestatus snarare än att rapportera referensvärdet. Jag står därför inte bakom utskottets förslag till tillkännagivande. Referensvärdet för varg och regionala förvaltningsplaner, punkt 12 (MP) (MP) anför: När det gäller vargen ifrågasätter den bedömning som gjorts om vargens gynnsamma bevarandestatus med tanke på inavelsgraden och att Artdatabanken klassat arten som rödlistad i kategorin starkt hotad samt den oroande höga andelen varghannar med kryptorkism som hittats vid obduktionerna av vargar som fällts vid licensjakten. Siffrorna för den minsta livskraftiga population som forskarna vid det skandinaviska vargforskningsprojektet tagit fram visar att det skulle räcka med en vargstam på 38 individer. Förutsättningen är då att vargarna är helt genetiskt friska och att ingen större naturpåverkan inträffar som då hotar vargstammen. Det angivna antalet om 100 vargar, av samma projekt, förutsätter också en helt genetiskt frisk stam där man försöker ta hänsyn till risken att stammen skulle kunna råka ut för något enstaka bakslag. Det är en teoretisk modell som forskarna har tagit fram som visar på en lägsta nivå utan hänsyn till genetiken eller vargens nuvarande situation. Forskarna anför att de vill varna för att övertolka resultaten, och betonar att utfallen av modellerna är beroende av de antaganden som görs. Vilda djur rör sig i stor utsträckning över administrativa gränser, som landsgränser och regiongränser. Åtgärder som påverkar en art i en region eller ett land påverkar därför också förutsättningarna att bevara arten i andra regioner och länder. Därför är det både nödvändigt och rimligt att nationella och överstatliga beslut sätter ramar för hur lokala och regionala organ får hantera olika djurstammar. Detta gäller i synnerhet för hotade och sällsynta djurarter som t.ex. de stora rovdjuren. Regionala förvaltningsplaner finns redan och kan vara ett bra verktyg i förverkligandet av den nationella politiken. Jag och mitt parti vill att vilda djurarter ska få finnas i långsiktigt livskraftiga stammar. Om inte ensamt kan hålla så pass stora stammar av vissa arter så finns möjligheten att kunna åstadkomma det tillsammans i . Med långsiktig livskraft menas att stammen är tillräckligt stor för att långsiktigt upprätthålla tillräckligt mycket genetisk variation för att effektivt kunna anpassas till miljöförändringar. bedömning är att detta för vargen innebär en stam som inte understiger 1 700 djur. I det perspektivet är det inte rimligt att bara skulle ha 170 vargar, och inte heller att bara skulle ha 230. skriver också följande i sin delredovisning av uppdraget om att utreda gynnsam bevarandestatus för varg (M2015/1573/Nm): Den genetiska förbindelsen genom invandring av vargar från de finsk-ryska delpopulationerna måste fungera för att bedömningen minst 300 vargar ska gälla. Om reproduktion av nya immigranter ej sker med skandinaviska vargar varje varggeneration skulle den skandinaviska stammen behöva bestå av minst 1 700 vargar för att klara de genetiska bevarandekriterierna och därmed kunna anses ha gynnsam bevarandestatus. De naturligt invandrade vargarnas överlevnad i är därför av avgörande betydelse. Långsiktig livskraft är också uppfattning om vad som krävs för att arter ska uppnå gynnsam bevarandestatus. Eftersom gynnsam bevarandestatus är ett begrepp från kan inte varje land godtyckligt sätta sina referensvärden för gynnsam bevarandestatus. försökte begränsa vargstammen inom landet till omkring 200 djur, men den dåvarande alliansregeringen blev tvungen att backa från detta på grund av kritiken från . Större fokus måste läggas på att uppnå samexistens mellan människor och rovdjur, men också på att uppnå en större förståelse mellan människor i rovdjursdebatten. Större fokus måste ligga på möjligheter till skyddsjakt när så är befogat, på att säkerställa den genetiska mångfalden och på att beivra jaktbrott mot rovdjur. Licensjakten gav inte en förbättrad samexistens, vilket var en önskan innan licensjakten introducerades, utan har utan tvivel ökat hatet mot vilda djur. Licensjakten på varg bör avslutas för att det ska finnas ett bättre utrymme till skyddsjakt och utveckling av vargstammen. Djurägare som drabbas av rovdjur, eller som bor i närheten av vargrevir, bör få mer stöd för en bredare arsenal av förebyggande insatser för att minska rovdjursangrepp och ökad ersättning i händelse av att rovdjur river tamdjur. Jag anser därför att utskottet inte bör rikta något tillkännagivande till regeringen. Gemensam skandinavisk förvaltning, punkt 13 (S) (S), (S), (S), (S) och (S) anför: samverkan med har utvecklats starkt . Ett exempel på detta är ökade kontakter med finska myndigheter när det gäller vargförekomsten i norr och det samarbete kring järv som har initierats. Detta medför i förlängningen att man kan nyttja samordningsvinster mellan och , bl.a. när det gäller frågor som rör det genetiska utbytet mellan de finskryska och de skandinaviska rovdjursstammarna. Utöver den politiska överenskommelse som ingicks 2011 mellan , och om ömsesidig information och inriktning i respektive lands förvaltning, finns en gemensam överenskommelse på myndighetsnivå om gemensamma riktlinjer och förhållning när det gäller vargförvaltning (Framework for Common Actions for Transboundary Cooperation on Management and Conservation of wolves in Fennoscandia). Regeringen har också ett bra samarbete med den norska regeringen i vargfrågan. Det nuvarande samarbetet bygger på en skriftlig överenskommelse mellan den svenska och den norska regeringen . Företrädare för respektive regering träffas regelbundet för att diskutera aktuella frågor som rör förvaltningen av vår gemensamma vargpopulation. De svenska rovdjuren omfattar vargar i den s.k. skandinaviska populationen, dvs. rovdjur som lever nära gränsen och rör sig mellan och . Eftersom det finns gränsöverskridande rovdjur vore det naturligt med ett samarbete och en gemensam förvaltning av den skandinaviska vargstammen. Medan samverkan kring förvaltning av stora rovdjur med är intensiv präglas den också av att inte är med i EU, trots att via måste rätta sig efter art- och habitatdirektivet. och har ändå ett tätt samarbete om inventeringar av rovdjur och har genomfört en översyn av inventeringsmetodiken och utarbetat norsksvenska instruktioner och faktablad för vägledning och styrning av inventeringsverksamheten. Målet är att ha en gemensam övervakning och rapportering över stammarna av björn, varg, järv och lodjur i , inte minst genom det skandinaviska vargforskningsprojektet som samordnar forskning om varg. Skandulv arbetar med både grundforskning om varg och tillämpade frågeställningar kring vargens ekologi och förvaltning. Det bör därför undersökas hur vi gemensamt kan arbeta fram en skandinavisk samförvaltningsplan för varg. Planen bör präglas av såväl ekosystemansatsen som försiktighetsprincipen. Förvaltningen ska vara adaptiv, där verifierade data inhämtas och analyseras systematiskt kopplat till samverkan mellan varg, människa och miljö, åtgärder bör följas upp löpande och revideras allteftersom stammen utvecklas. Vi anser därför att regeringen kan undersöka möjligheterna och förutsättningarna för en samförvaltning med och verka för att det tas fram en gemensam förvaltningsplan. Vi har därför valt att ställa oss bakom det som utskottet anför om en gemensam skandinavisk förvaltning. Gemensam skandinavisk förvaltning, punkt 13 (V) (V) anför: Att gemensamt samförvalta den skandinaviska vargstammen skulle kunna vara något att överväga. Men för att det ska vara intressant behöver fler länder än och ingå i samarbetet och målet om att nå en vargstam med gynnsam bevarandestatus delas av alla parter. Grundprincipen för mitt parti är att referensvärdet för varg ska sättas vetenskapligt och utifrån vargstammens verkliga situation. Risken med en samförvaltning är att vargstammen kommer att drivas ned ytterligare. Jag står därmed inte bakom utskottets förslag till tillkännagivande. Gemensam skandinavisk förvaltning, punkt 13 (MP) (MP) anför: För det fall att en gemensam förvaltning av den skandinaviska vargstammen blir aktuell förutsätter det att även ingår i samarbetet och att de tre länderna enas om att det gemensamma målet är att tillsammans hysa en sammanhängande och långsiktigt livskraftig stam. Med långsiktig livskraft menas att stammen är tillräckligt stor för att långsiktigt upprätthålla tillräckligt mycket genetisk variation för att effektivt kunna anpassas till miljöförändringar. bedömning är att detta för vargen innebär en stam i som inte understiger 1 700 djur. Jag står därmed inte bakom utskottets förslag till tillkännagivande. Motioner som bereds förenklat, punkt 20 (M) (M), (M) och Kopparklint (M) anför: Utskottet har genom förenklad motionsberedning avstyrkt de motionsförslag som finns upptagna i bilaga 2. När det gäller vårt partis förslag hänvisar vi till våra kommittémotioner. Vi vidhåller de synpunkter som vi har framfört men avstår från att ge uttryck för dem i en reservation. Motioner som bereds förenklat, punkt 20 (SD) (SD), (SD) och (SD) anför: Utskottet har genom förenklad motionsberedning avstyrkt de motionsförslag som finns upptagna i bilaga 2. När det gäller vårt partis förslag hänvisar vi till våra kommittémotioner. Vi vidhåller de synpunkter som vi har framfört men avstår från att ge uttryck för dem i en reservation. Motioner som bereds förenklat, punkt 20 (C) (C) och (C) anför: Utskottet har genom förenklad motionsberedning avstyrkt de motionsförslag som finns upptagna i bilaga 2. När det gäller vårt partis förslag hänvisar vi till våra kommittémotioner. Vi vidhåller de synpunkter som vi har framfört men avstår från att ge uttryck för dem i en reservation. Motioner som bereds förenklat, punkt 20 (V) (V) anför: Utskottet har genom förenklad motionsberedning avstyrkt de motionsförslag som finns upptagna i bilaga 2. När det gäller mitt partis förslag hänvisar jag till vår partimotion. Jag vidhåller de synpunkter som vi har framfört men avstår från att ge uttryck för dem i en reservation. Motioner som bereds förenklat, punkt 20 (KD) (KD) anför: Utskottet har genom förenklad motionsberedning avstyrkt de motionsförslag som finns upptagna i bilaga 2. När det gäller mitt partis förslag hänvisar jag till våra kommittémotioner. Jag vidhåller de synpunkter som vi har framfört men avstår från att ge uttryck för dem i en reservation. Motioner som bereds förenklat, punkt 20 (L) (L) anför: Utskottet har genom förenklad motionsberedning avstyrkt de motionsförslag som finns upptagna i bilaga 2. När det gäller mitt partis förslag hänvisar jag till våra kommittémotioner. Jag vidhåller de synpunkter som vi har framfört men avstår från att ge uttryck för dem i en reservation. Förteckning över behandlade förslag Motioner från allmänna motionstiden /22 2021/22:36 av (SD): 2.Riksdagen ställer sig bakom det som anförs i motionen om ökad jakt på skarv och tillkännager detta för regeringen. 3.Riksdagen ställer sig bakom det som anförs i motionen om begränsningar av sälbeståndet och åtgärder mot förstörelse av fiskeredskap och tillkännager detta för regeringen. 2021/22:112 av (M): ställer sig bakom det som anförs i motionen om att utreda möjligheten till en mer flexibel hållning till undantag från det nationella fågeldirektivet när det gäller skarv och tillkännager detta för regeringen. 2021/22:113 av (M): ställer sig bakom det som anförs i motionen om att utreda möjligheten till årliga inventeringar av djur, där så är möjligt, som orsakar skador på lantbruk och fiskerinäring, och detta tillkännager för regeringen. 2021/22:114 av (M): ställer sig bakom det som anförs i motionen om att besluta om minsta antal för att säkra gynnsam bevarandestatus för djur som riskerar att skada lantbruk och fiskerinäring och tillåta jakt på överskjutande antal djur och tillkännager detta för regeringen. 2021/22:137 av och (båda SD): ställer sig bakom det som anförs i motionen om förbud mot kommersiellt bruk av naturresurser utan markägares tillstånd och tillkännager detta för regeringen. 2021/22:184 av i (SD): ställer sig bakom det som anförs i motionen om att verka för att införa allmän jakttid samt andra tillvägagångssätt för att hålla nere oproportionerligt stora skarvpopulationer som den i Roxen och på andra drabbade platser i landet och tillkännager detta för regeringen. 2021/22:198 av (C):