bet · H901KU40 · 2022-06-10 00:00:00 — Kommittéberättelse – kommittéernas verksamhet , m.m. Utskottet föreslår att lägger regeringens skrivelse till handlingarna. Vidare föreslår utskottet att avslår samtliga motionsyrkanden om lagstiftningsprocessen från allmänna motionstiden /22. Yrkandena rör frågor om genomförande av EU-bestämmelser, kontinuerlig utvärdering av befintliga lagar, teknikneutral och digitaliseringsanpassad lagstiftning, en förteckning över bemyndiganden till regeringen, konsekvensanalyser i fråga om den personliga integriteten, om begränsningar i grundlagsskyddade fri- och rättigheter och om effekter på klimatet och miljön, barns medverkan i samt märkning av propositioner med berört utskott. I betänkandet finns fyra reservationer (C, L, MP). Skrivelse 2021/22:103 Kommittéberättelse – kommittéernas verksamhet . 13 yrkanden i motioner från allmänna motionstiden /22. Utskottets förslag till riksdagsbeslut Kommittéberättelse – kommittéernas verksamhet Kontinuerlig utvärdering av befintliga lagar Teknikneutral och digitaliseringsanpassad lagstiftning En förteckning över bemyndiganden till regeringen Konsekvensanalyser i fråga om den personliga integriteten Konsekvensanalyser i fråga om begränsningar i grundlagsskyddade fri- och rättigheter Konsekvensanalyser i fråga om effekter på klimatet och miljön Märkning av propositioner med berört utskott 1.Teknikneutral och digitaliseringsanpassad lagstiftning, punkt 4 (C) 2.Konsekvensanalyser i fråga om den personliga integriteten, punkt 6 (L) 3.Konsekvensanalyser i fråga om begränsningar i grundlagsskyddade fri- och rättigheter, punkt 7 (C) 4.Barns medverkan i , punkt 9 (MP) Bilaga Förteckning över behandlade förslag Motioner från allmänna motionstiden /22 Tabell Andelen medverkande kvinnor (procent i varje grupp) inom kommittéväsendet Utskottets förslag till riksdagsbeslut Kommittéberättelse – kommittéernas verksamhet lägger skrivelse 2021/22:103 till handlingarna. 2021/22:1359 av (M) och 2021/22:3470 av (M) yrkande 1. Kontinuerlig utvärdering av befintliga lagar 2021/22:423 av (M). Teknikneutral och digitaliseringsanpassad lagstiftning 2021/22:1650 av (C) och 2021/22:3227 av m.fl. (C) yrkandena 6 och 9. Reservation 1 (C) En förteckning över bemyndiganden till regeringen 2021/22:3770 av (M). Konsekvensanalyser i fråga om den personliga integriteten 2021/22:2827 av (M) och 2021/22:3388 av m.fl. (L) yrkande 19. Reservation 2 (L) Konsekvensanalyser i fråga om begränsningar i grundlagsskyddade fri- och rättigheter 2021/22:3217 av Per Schöldberg m.fl. (C) yrkande 2. Reservation 3 (C) Konsekvensanalyser i fråga om effekter på klimatet och miljön 2021/22:3082 av (S). 2021/22:3400 av (MP). Reservation 4 (MP) Märkning av propositioner med berört utskott 2021/22:291 av (SD) yrkande 2. Följande ledamöter har deltagit i beslutet: (S), (S), (M), (S), Per Schöldberg (C), (M), (SD), Skånberg (KD), (S), (SD), (MP), (M), (S), (SD), (V), (M) och (L). I betänkandet behandlar utskottet regeringens skrivelse 2021/22:103 Kommittéberättelse – kommittéernas verksamhet . Enligt 9 kap. 9 § riksdagsordningen ska regeringen i en skrivelse till redovisa verksamheten inom de kommittéer som har tillsatts på grund av regeringens beslut. I betänkandet behandlas även 13 motionsyrkanden om lagstiftningsprocessen från allmänna motionstiden /22. Motionsyrkandena handlar bl.a. om genomförande av EU-bestämmelser, kontinuerlig utvärdering av befintliga lagar, teknikneutral och digitaliseringsanpassad lagstiftning samt en förteckning över bemyndiganden till regeringen. Andra motionsyrkanden rör konsekvensanalyser i fråga om den personliga integriteten, om begränsningar i grundlagsskyddade fri- och rättigheter och om effekter på klimatet och miljön. Det finns vidare motionsyrkanden och barns medverkan i och märkning av propositioner med berört utskott. En förteckning över de behandlade förslagen finns i bilagan till betänkandet. Kommittéberättelse – kommittéernas verksamhet Utskottets förslag i korthet lägger skrivelse 2021/22:103 Kommittéberättelse – kommittéernas verksamhet till handlingarna. Regeringen redogör i skrivelse 2021/22:103 för verksamheten i de kommittéer som har tillsatts efter beslut av regeringen. I kommittéberättelsen redovisas alla tillfälliga organ som har tillsatts på grund av regeringens beslut. Det gäller såväl traditionella kommittéer med uppgift att utreda en viss fråga som andra tillfälliga organ som har fått en bokstavsbeteckning. Med kommittéer avses även särskilda utredare. Kommittéberättelsen innehåller uppgifter om kommittéernas sammansättning, redogörelser för kommittéernas arbete som berättelsen avser samt uppgifter om kostnaderna för kommittéarbetet och fördelningen mellan kvinnor och män i kommittéerna. Kommittéberättelsen innehåller även sak- och personregister. Uppgifterna avser 2021. tillsattes 64 kommittéer, vilket är 16 färre än . avslutades 81 kommittéer; motsvarande siffra var 69. De totala utgifterna för kommittéerna var ca . I summan ingår utgifter för konsultationer, vilka uppgår till ca . När det gäller fördelningen mellan kvinnor och män i kommittéerna framgår det att statistiken endast omfattar dem som under det redovisade året varit förordnade i en pågående kommitté. Syftet är att redovisningen ska kunna jämföras med den sammanställning av statistik i statliga myndigheters styrelser och insynsråd m.m. som lämnas till i andra sammanhang (se avsnittet Könsfördelningen i kommittéerna och tabellen nedan). Av kommittéberättelsen framgår att en uppföljning av kommittéernas ålderssammansättning genomfördes . Uppföljningen visar att andelen unga i kommittéerna är lägre än andelen unga i befolkningen och att det inte har skett några större förändringar jämfört med tidigare års kartläggningar. Medelåldern i kommittéerna är , och för ordförande och särskilda utredare är medelåldern . Av uppföljningen framgår vidare att för ledamöter respektive experter och sakkunniga är medelåldern respektive samt att av antalet förordnade är 25 personer . I skrivelsen hänvisas till granskning av kommittéväsendet (bet. 2017/18:KU10). I granskningen uppmärksammade utskottet att redovisningen av utredningarnas sammansättning i kommittéberättelserna varierade, att det ibland saknades titlar på dem som medverkade och att redovisningen varierade mellan departementen. Utskottet framhöll att det ligger ett värde i att redovisningen är enhetlig och transparent och att regeringen borde överväga vilka principer som i denna del ska gälla för redovisningen . Av skrivelsen framgår att den anpassning som efterfrågat har genomförts när det gäller de kommittéer som tillsatts . har i samband med behandlingen av kommittéberättelsen följt könsfördelningen i kommittéerna. I förarbetena till diskrimineringslagen (2008:567) diskuterades bl.a. när ett arbete kan betraktas som kvinnodominerat. Av förarbetena framgår att en måttstock för när det kan anses råda underrepresentation är om arbetsgivaren har av ett kön i den aktuella typen av arbete (prop. 2007/08:95 s. 503 och 540). har använt denna måttstock vid tidigare granskningar av regeringens utnämningsmakt och jämställdhet bland utnämnda myndighetschefer och chefer vid utlandsmyndigheterna (bet. 2009/10:KU10 s. 129 och bet. 2011/12:KU10 s. 97). Utskottet har tillfört uppgifterna från årets kommittéberättelse till sin genomgång av andelen kvinnor i var och en av de fyra grupper som redovisats i regeringens kommittéberättelser . Genomgången redovisas i tabellen nedan och baseras –2011 på den tidigare mätmetoden och –2021 på den nya mätmetoden. Som framgår av tabellen har kvinnor i gruppen ordförande m.m. tidigare ofta varit underrepresenterade . har denna grupp varit praktiskt taget jämnt könsfördelad. I gruppen sekreterare och övriga var män –2016 underrepresenterade. Därefter ökade andelen män till . sjönk dock andelen män till , vilket innebär att gruppen anses vara underrepresenterad enligt förarbetena till diskrimineringslagen. Tabell Andelen medverkande kvinnor (procent i varje grupp) inom kommittéväsendet Källa: genomgång av skrivelse 103 för respektive /04 /22. Siffrorna baseras på den nya mätmetoden. Regeringen kan ge en förvaltningsmyndighet ett utredningsuppdrag. Men även särskilda organ kan få utredande uppgifter, och dessa organ kan vara organiserade på olika sätt. Kommittéväsendet, eller utredningsväsendet, består huvudsakligen av kommittéer och särskilda utredare. Andra beteckningar som förekommer på dessa utredningar är t.ex. beredningar, delegationer, förhandlare, kommissioner, nämnder, samordnare, råd och utredningar. Därutöver kan regeringen inrätta andra organ med skiftande uppgifter och karaktär och som i regel finns inom . Kommittéväsendet berörs inte särskilt i regeringsformen. Skälet till detta är att utredningsväsendet normalt sett är ett led i beredningen av regeringsärendena, och hur detta ska gå till är en angelägenhet för regeringen. Enligt förarbetena till regeringsformen bör det förhållandet att regeringen är slutligt ansvarig för utformningen och innebörden av de förslag som läggs fram för föra med sig att det ytterst är upp till regeringen att avgöra hur utredningsarbetet bör bedrivas (prop. 1973:90 s. 288). Därför får det anses vara regeringens sak att avgöra sådana frågor som om en kommitté ska tillsättas eller om uppdraget ska anförtros en särskild utredare och att ange de riktlinjer efter vilka utredningens arbete ska bedrivas. Allmänna bestämmelser om kommittéer och särskilda utredare finns i kommittéförordningen (1998:1474). Statsrådsberedningen har tagit fram (Ds 2000:1), som innehåller information och riktlinjer för kommittéordförande, särskilda utredare, kommittésekreterare och andra inom kommittéväsendet. Av handboken framgår att regeringen som ett led i arbetet med att leda den offentliga verksamheten lägger fram förslag till riksdagsbeslut och förser med det nödvändiga beslutsunderlaget. En kommitté eller särskild utredare har i regel till uppgift att ta fram fakta, analysera framtagen information och lägga fram förslag. Kommittéer eller utredningar beskrivs i handboken som myndigheter under regeringen som har bildats tillfälligt för att skaffa underlag för ett politiskt ställningstagande. En kommitté eller en särskild utredare arbetar och lägger fram resultatet av sitt arbete i eget namn. Regeringen beslutar i kommittédirektiven om de närmare formerna för utredningsarbetet. Enligt 9 kap. 9 § riksdagsordningen ska regeringen i en skrivelse till redovisa verksamheten inom de kommittéer som har tillsatts på grund av regeringens beslut. Kommittéberättelsen innehåller uppgifter om kommittéernas sammansättning, en redogörelse för kommittéernas arbete som berättelsen avser samt uppgifter om kostnaderna för kommittéarbetet och fördelningen mellan kvinnor och män i kommittéerna. noterade 2017, 2018, 2019, 2020 och 2021 att det rådde en jämn könsfördelning i tre av fyra kategorier av medverkande inom kommittéväsendet (bet. 2016/17:KU24 s. 8, bet. 2017/18:KU39 s. 9, bet. 2018/19:KU32 s. 9, bet. 2019/20:KU18 s. 8 och bet. 2020/21:KU26 s. 9). Vidare noterade utskottet att andelen kvinnor var i majoritet i gruppen sekreterare och övriga. Utskottet framhöll att det är viktigt att eftersträva en jämn könsfördelning inom alla grupper. välkomnade utskottet vidare regeringens översyn av kriterierna för redovisningen i kommittéberättelsen och kommittéregistret som hade gjorts med anledning av utskottets påpekanden i granskningar om samordnare inom olika politikområden och om det parlamentariska inslaget i kommittéväsendet (bet. 2015/16:KU10 och bet. 2016/17:KU10). Utskottet såg positivt på de vidtagna åtgärderna, bl.a. att det hade tagits med uppgifter i kommittéberättelsen om parlamentariska referensgrupper och annat parlamentariskt samråd. , och framhöll utskottet att kommittéberättelsen gav värdefull information om kommittéernas sammansättning och verksamhet. Därutöver välkomnade utskottet den anpassning av redovisningen av kommittéernas sammansättning som hade genomförts i kommittéberättelsen med anledning av utskottets påpekande i granskningen av kommittéväsendet (bet. 2017/18:KU10). Utskottet har även tagit upp olika aspekter av kommittéväsendet i sin granskning av statsrådens tjänsteutövning och regeringsärendenas handläggning. I denna del kan nämnas utskottets granskningar av utsedda samordnare inom olika politikområden och det parlamentariska inslaget i utredningsväsendet (bet. 2015/16:KU10 s. 42 f. och bet. 2016/17:KU10 s. 57 f.). En vidare granskning av kommittéväsendet gjordes av utskottet (bet. 2017/18:KU10 s. 49 f.). vill inledningsvis framhålla att kommittéberättelsen ger värdefull information om kommittéernas sammansättning och verksamhet. Utskottet noterar att det sammantaget råder en förhållandevis jämn könsfördelning i tre av fyra kategorier av medverkande inom kommittéväsendet och att andelen kvinnor är i majoritet i gruppen sekreterare och övriga. Enligt utskottets mening är det viktigt att eftersträva en jämn könsfördelning inom alla grupper. Vidare är det som utskottet tidigare uttalat positivt med den anpassning av redovisningen av kommittéernas sammansättning som har genomförts i kommittéberättelsen med anledning av utskottets påpekande i granskningen av kommittéväsendet. Utskottet föreslår att lägger regeringens skrivelse till handlingarna. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om genomförande av EU-bestämmelser. I motion 2021/22:1359 av (M) efterlyses ett stopp för överimplementering av EU-direktiv. När ett EU-direktiv genomförs måste det enligt motionären utredas vad som krävs för en minimiharmonisering och på vilken nivå andra medlemsstater kommer att genomföra direktivet. (M) yrkar i motion 2021/22:3470 yrkande 1 ett tillkännagivande om en granskningskommitté som ska identifiera och redovisa i vilken utsträckning EU-direktiv överimplementeras i . Motionären anför att ett överambitiöst genomförande av EU-bestämmelser innebär onödiga administrativa kostnader för svenska företag. Av artikel 288 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF-fördraget) framgår att när och rådet gemensamt, eller rådet eller kommissionen, utövar unionens befogenheter ska de anta bl.a. förordningar och direktiv. En förordning ska ha allmän giltighet och ska till alla delar vara bindande och direkt tillämplig i varje medlemsstat. Ett direktiv ska i fråga om det resultat som ska uppnås vara bindande för varje medlemsstat till vilken det är riktat, men ska överlåta åt de nationella myndigheterna att bestämma form och tillvägagångssätt. Även om utgångspunkten är att förordningar inte ska genomföras nationellt förekommer det att förordningar ställer krav på att medlemsstaterna anpassar den nationella rättsordningen, t.ex. inför effektiva sanktioner, om förordningens regler inte efterföljs i landet, eller omvänt, att nationella bestämmelser som står i strid med förordningen upphävs. Direktiv måste däremot regelmässigt omsättas nationellt, och det är medlemsstaten som väljer hur direktivet ska genomföras för att uppnå det eftersträvade resultatet. För att medborgare och företag ska kunna tillgodogöra sig vad direktivet syftar till måste det dock genomföras genom bindande regler. Ett direktiv måste analyseras utifrån vilken rättslig grund det är fattat på, dess syfte och allmänna uppbyggnad. Direktiven kan innehålla bestämmelser som syftar till att uppnå olika sorters detaljeringsgrad (ramdirektiv eller sektorsdirektiv) och olika sorters harmoniseringsgrad (minimiharmoniserings- eller fullharmoniseringsbestämmelser). Ett fullharmoniseringsdirektiv syftar till en fullständig harmonisering av det rättsområde som direktivet omfattar. Den nationella lagstiftningen får inte på detta område avvika åt något håll från det rättsläge som ska uppnås genom direktivet, såvida det inte finns stöd för det i själva direktivet. Av ett minimiharmoniserings- eller minimidirektiv framgår den minsta gemensamma nämnare som samtliga medlemsstater måste uppfylla inom det område som harmoniseras i direktivet. Medlemsstaterna har möjlighet att gå längre än vad som följer av direktivet, dvs. införa strängare regler som ger en högre skyddsnivå eller är mer förmånliga, så länge den nationella lagstiftningen är förenlig med i övrigt. Ett direktiv kan innehålla både fullharmoniserings- och minimiharmoniseringsbestämmelser. Av Statsrådsberedningens cirkulär 14 Riktlinjer för genomförande av unionsrättsakter (kansliet för samordning av EU-frågor [numera kansliet för EU-rättsliga frågor], ) framgår att föreslagna unionsrättsakter ska analyseras noggrant i ett tidigt skede av förhandlingen. Vidare sägs att en konsekvensutredning bör upprättas i ett så tidigt skede som möjligt och redovisas i beredningsunderlaget i samband med att nya förslag eller ändringar i unionsrätten läggs fram. En vägledning för hur dessa konsekvensutredningar kan göras ges i statssekreterarskrivelsen från om riktlinjer för arbetet med konsekvensutredningar i . Om kommissionen har gjort en konsekvensutredning kan den tjäna som underlag. I cirkuläret betonas även vikten av att en analys av eventuella åtgärder som går utöver unionsdirektivens krav görs ur såväl ett förenklingsperspektiv som ur unionsrättslig synvinkel. och () har genomfört ett gemensamt projekt om s.k. gold-plating. Det engelska ordet för att förgylla (gold-plate) används som ett begrepp för situationer där det nationella genomförandet av unionslagstiftning går utöver vad en rättsakt kräver, utan att för den skull ge upphov till fördragsbrott. Begreppet analyseras i rapporten tydliggöra gold-plating – ett bättre genomförande av EU-lagstiftning (Atthoff och , 2012). En minimiprincip bör enligt rapporten införas. Den skulle innebära att miniminivån enligt EU-lagstiftningen ska vara vägledande för regelgivaren vid genomförandet. Om det finns skäl att överskrida denna nivå ska detta tydligt beskrivas och effekterna för företag analyseras och redovisas i ett offentligt dokument. Frågor om gold-plating tas också upp i för europapolitiska studiers (Sieps) rapport 2012:4 Att göra rätt och –Behövs nya metoder för att genomföra EU-rätt i ? (Hettne och Reichel). I rapporten anförs att det kan finnas goda skäl att nationellt genomföra en rättsakt på ett sådant sätt att genomförandet kan bedömas innebära gold-plating. Det påpekas dock att kommissionen anser att gold-plating visserligen inte strider mot men att den heller inte innebär god genomförandesed, eftersom det kan leda till kostnader som annars hade kunnat undvikas. riktade ett tillkännagivande till regeringen om att den bör verka för att EU-direktiv genomförs i nationell rätt på ett sätt som inte missgynnar företagens konkurrenskraft (bet. 2018/19:NU7, rskr. 2018/19:166). anförde att utgångspunkten bör vara att EU-direktiv ska införas på miniminivå i nationell lagstiftning och att effekterna för företag ska redovisas tydligt när det finns skäl att överskrida denna miniminivå. I regeringens skrivelse skrivelser till regeringen – åtgärder (skr. 2020/21:75 s. 282, den s.k. skrivelse 75) anför regeringen bl.a. att det av budgetpropositionen (prop. 2019/20:1 utg.omr. 24) framgår att regeringen kommer att arbeta vidare med frågor som rör genomförandet av EU-rätt i nationell rätt på ett sätt som skyddar svenska företags konkurrenskraft. ordförande har, anför regeringen, gjort uttalanden som påverkar arbetet med EU-direktiv, bl.a. om att kommissionen ska arbeta med medlemsstaterna för att minska nationell överimplementering av EU-direktiv. Regeringen anger vidare att det först behöver analyseras hur detta initiativ kommer att påverka det nationella genomförandearbetet, innan ett eventuellt behov av ytterligare åtgärder kan identifieras. Kommissionens arbete med frågan har försenats på grund av den pågående pandemin, vilket i sin tur påverkar regeringens hantering av frågan. I skrivelse 75 upprepade regeringen hänvisningen till budgetpropositionen och redovisade bedömningen att tillkännagivandet inte är slutbehandlat (skr. 2021/22:75 s. 332 f.). Ärendet rör också den s.k. förenklingspolitiken. Regeringen anför i skrivelsen En förenklingspolitik för stärkt konkurrenskraft, tillväxt och innovationsförmåga att en av utgångspunkterna för förenklingspolitiken är att stärka svensk konkurrenskraft (skr. 2021/22:3 s. 32). Regeringen har i budgetpropositionen (prop. 2019/20:1 utg.omr. 24) också angett att den ska verka för att genomföra EU-rätt i nationell rätt på ett sätt som skyddar företagens konkurrenskraft. Regeringen överväger vilka ytterligare åtgärder som bör vidtas för att EU-rätt ska genomföras i nationell rätt i enlighet med detta. behandlade ett par motioner om bl.a. överimplementering av EU-lagstiftning i svensk rätt (bet. 2017/18:KU39 s. 15 f.). I sitt ställningstagande framhöll utskottet på nytt att det finns en risk att genomförandet av EU-rättsliga regler leder till en mer omfattande reglering i än nödvändigt. Utskottet stod fast vid sin tidigare ståndpunkt att den svenska hållningen i unionssamarbetet innebär att kraven på enkelhet och klarhet hävdas med kraft. Det noterades att det av Statsrådsberedningens riktlinjer för genomförande av unionsrättsakter framgår att föreslagna unionsrättsakter ska analyseras noggrant i ett tidigt skede av förhandlingen och att riktlinjerna betonar vikten av att en analys av eventuella åtgärder som går utöver unionsdirektivens krav görs såväl ur ett förenklingsperspektiv som ur unionsrättslig synvinkel. Utskottet såg inte skäl att föreslå något tillkännagivande och avstyrkte motionerna. har vidhållit sitt ställningstagande vid behandlingen av liknande motionsyrkanden (bet. 2018/19:KU32 s. 10 f., bet. 2020/21:KU22 s. 50 f. och bet. 2021/22:KU27 s. 59 f.). Utskottet har i detta sammanhang noterat att det pågår arbete med frågor om hur EU-direktiv bör genomföras i svensk rätt. Utskottet vidhåller sin tidigare uppfattning och avstyrker motionsyrkandena. Kontinuerlig utvärdering av befintliga lagar Utskottets förslag i korthet avslår en motion om kontinuerlig utvärdering av befintliga lagar. (M) begär i motion 2021/22:423 ett tillkännagivande om att lagar ska utvärderas för att säkerställa att de är aktuella och tjänar sitt syfte. Motionären anför att lagar kan bli inaktuella och att en regelbunden utvärdering av lagar kan bidra till en effektivare styrning av landet. Enligt 8 kap. 1 § regeringsformen meddelas föreskrifter av genom lag och av regeringen genom förordning. Föreskrifter kan också, efter bemyndigande av eller regeringen, meddelas av myndigheter och av kommuner. Ett bemyndigande att meddela föreskrifter ska alltid ges i lag eller förordning. Av 8 kap. 5 § 1 och 2 regeringsformen följer att i en lag kan bemyndiga regeringen att meddela föreskrifter om när lagen ska träda i kraft och när delar av lagen ska börja eller upphöra att tillämpas. En lag får enligt 8 kap. 18 § regeringsformen inte ändras eller upphävas på annat sätt än genom lag. antog ett meddelande om bättre lagstiftning där det förs fram flera förslag för att anpassa EU:s lagstiftningsprocess för framtiden (COM(2021) 219). Kommissionen föreslår bl.a. att principen ”en in, en ut” ska införas. Principen ska minska bördorna för invånarna och företagen genom att man särskilt uppmärksammar konsekvenserna av och kostnaderna för att tillämpa lagstiftningen, särskilt för små och medelstora företag. Regeringen överlämnade skrivelse 2021/22:3 En förenklingspolitik för stärkt konkurrenskraft, tillväxt och innovationsförmåga till . I skrivelsen redovisar regeringen nya mål för förenklingspolitiken. Ett av dessa mål är att de samlade regelverken ska utgå från proportionalitet och vara utformade så att de bidrar till att främja svenska företags tillväxt, konkurrenskraft samt innovations- och omställningsförmåga. Frågan om att införa en tidsgräns för lagar och förordningar behandlades av (bet. 2011/12:KU19 s. 8 f.). Utskottet anförde då att det utgick från att lagar som är föråldrade omprövas.