bet · H901FiU22 · 2022-04-05 00:00:00 — (C): Tack för de som vanligt väldigt intressanta dragningarna från experterna! Jag hade egentligen tre frågor, men frågan om räntekänslighet har vi berört, så den släpper jag. Jag har två andra mer övergripande frågor som jag skulle vilja ställa. Är det långsiktigt önskvärt att ha en så låg räntenivå som vi har haft ? Vi ser nu att den medför påtagligt högre risker för både hushåll, fastighetsbranschen och andra. Vi vet också att det blir följdeffekter på bostadsmarknaden och att unga har svårt att komma in där. Frågan är alltså om det är långsiktigt önskvärt med en så pass låg räntenivå. Något annat som ger mig mycket huvudbry är att vi lever i en extremt osäker omvärld, mer osäker . Det är en kombination av dels en pandemi, dels ett eskalerande säkerhetsläge – man ska nog uttrycka det som ett säkerhetshot – och dels ett klimathot som bara kommer att öka i både styrka och hastighet. Detta gör att jag funderar på hur och den svenska finansiella stabiliteten kommer att drabbas, då vi är ett litet exportberoende land med en liten valuta. Vad ser ni för effekter för med den osäkerhet som vi har i världen totalt sett? Finansmarknadsminister (S): Jag ska börja med frågan från , som i allt väsentligt riktade sig till och, som jag tolkade det, de amorteringskrav med omnejd som har genomfört. Det är prerogativ att sätta dessa krav, och jag själv ska inte ha för mycket åsikter om det. Jag kan säga som jag sa tidigare. På ett allmänt plan tycker jag att det finns en övertro på att förändringar av reglerna skulle leda till att man rumsterar om i ordningen bland dem som står i kö till bostäder och annat. Det troliga, om man ändrar amorteringskraven, är att tillgångspriser och skuldsättning kommer att öka men att det inte kommer att lösa några samhällsproblem. Detta är åtminstone min analys, men jag ska överlåta till att kommentera sambandet mellan amorteringskrav och hushållens ekonomi här och . När det gäller de långsiktiga frågor som lyfter vill jag inte uttrycka mig om huruvida det långsiktigt är önskvärt eller inte med en lågräntemiljö. Jag tror inte att det är en rimlig prognos om man drar ut den långa sikten väldigt . Anledningen till att vi har en ränta är att människor ska kompenseras för att de avstår från konsumtion och i stället konsumerar . Det har man historiskt sett alltid behövt något slags kompensation för, och det är min förväntan att vi kommer att ha det läget även framgent. Men vi ska väl säga att frågan om när vi återinträder i det tillståndet är ännu mer av en million dollar question än den som vi tidigare talade om här . Jag låter detta därför vara osagt, och jag har gott sällskap av en mängd förbryllade ekonomer i den frågan. Slutligen gäller det stabilitetsriskerna med hänsyn tagen till klimatet och säkerhetsläget. Vi hade ett samtal i stabilitetsrådet med anledning av säkerhetsläget. Där var bilden att de exponeringar som svenska finansiella institut har mot de länder som det nu talas om är mycket begränsade och att de således inte utgör någon direkt risk för den svenska finansiella stabiliteten. Men är mycket riktigt en liten öppen ekonomi, och skulle oro utbryta på världens finansmarknader skulle sådan turbulens säkerligen komma oss till del också. Finansmarknaderna är mycket väl integrerade. När det gäller klimatrisker tror jag att har det bättre förspänt än många andra länder, eftersom vi har en energimix som i allt väsentligt är koldioxidfri. , : Ordförande! Jag antar att frågeställaren undrar över tröskeln för att vidta lättnader, till exempel lättnader i amorteringskrav. Jag tycker att den tröskeln ska vara hög, för det handlar om att bygga motståndskraft. Det genomsnittliga hushåll som amorterar kommer att ha lägre skulder när krisen slår till. Det går in i krisen med lägre skulder. Det kommer att vara någonting som är positivt för det hushållets, så att säga, förtroende när det gäller att upprätthålla konsumtion och leva livet som vanligt även om andra utgifter stiger. I grund och botten är lösningen alltså inte att lätta på krav och på så sätt upprätthålla en högre skuldsättning. Sedan kan det finnas situationer där det är läge att lätta på kraven. Det var en sådan , . Jag tycker inte att det finns anledning att tänka i de banorna på grund av el- och oljepriser. Om man tittar lite mer makromässigt på detta kan man säga så här: Svenska hushåll har ändå på det stora hela – och jag vill understryka ”på det stora hela” – en väldigt god utveckling. Det är alltså en stark inkomstutveckling. Det har typiskt sett varit en väldigt låg inflation. Det är en stark sysselsättningstillväxt. Sammantaget är inflationen låg även om den precis har stigit lite grann på grund av dessa effekter. Här får man väl följa utvecklingen. Om det skulle ge stora effekter på både prisutveckling och konjunkturutveckling finns det väl anledning för många att agera på olika sätt, men jag ser inte att vi skulle agera på elpriser eller på oljepriser eller på annat. Det innebär inte att jag inte förstår att det finns hushåll och företag som är mycket drabbade av denna kraftiga uppgång. Det ska man definitivt ha stor förståelse för, men jag tror inte att vi ska agera med amorteringskrav för att hantera den situationen. Sedan är det en fråga från om huruvida det är önskvärt med låga räntor. Det är väldigt svårt att säga. fick jag frågan: Det är väl inga problem om räntorna är låga om vi vet att de är låga? Det tycker jag är en ganska bra ingång. Skulle någon kunna garantera att räntorna skulle vara så här låga i all evighet skulle ekonomin få svänga in efter det, och då är det väl inga större problem. Problemet är att vi inte kan garantera det. visade här att vi lever med tydligt negativa realräntor. Det är ändå en anomali på lång sikt, om man ska försöka förstå ekonomisk teori, så att säga. Man kan inte vara negativ i all evighet. Därmed är ränteläget, tycker jag, ett problem. Riskerna ökar för att det kan bli i alla fall mindre ökningar och kanske även större ökningar. Då har det ju visats att skuldsättningen i systemet, exklusive staten, i företagssektorn och i hushållssektorn är hög. De kommer då att drabbas. Sammantaget skulle jag nog vilja säga att de extremt låga realräntorna i någon mening har varit motiverade, men de är inte önskvärda på lång sikt. De leder helt enkelt till en konstig syn på till exempel investeringars lönsamhet och annat, och det finns risk för spekulation och tillgångsbubblor och sådant. När det gäller en osäker värld tycker jag att man generellt sett kan säga så här: Små länder har alltid lite mindre manöverutrymme när det blir kris. De måste alltid ha lite större säkerhetsmarginaler – det är en lärdom från 90-talskrisen. Därför är det otroligt bra att vi har bra statsfinanser och låg statsskuld. Några kanske missuppfattade mitt inledande anförande, som att jag ville att finanspolitiken skulle bli mer slapphänt och att vi därmed skulle få stora underskott. Det handlade mer om att den skulle vara mer aktiv, både gasa och bromsa, så att säga. I grund och botten är goda statsfinanser något som gör att vi inte är så sårbara, och det ska vi verkligen behålla. Men de övriga höga skulderna är en sårbarhet, och det är något som investerare och andra kommer att titta på om det börjar blåsa ordentligt internationellt – av geopolitiska skäl eller av andra skäl. Att vara ett litet land med en liten valuta innebär alltid en utsatt situation i den meningen. Vi får act accordingly, som man säger på engelska. Vi får helt enkelt anpassa vår politik efter det. Det tycker jag att vi har gjort på den statsfinansiella sidan, men vi har kanske inte gjort det lika tydligt när det gäller övrig skuldsättning. Det är klart att det finns risker här. , : Jag har inte så mycket att tillägga. Det är ovanligt med långa perioder med negativ realränta. Det leder kort och gott till att det är lätt att låna, och då uppkommer de risker som vi har pratat om . Detta är en ovanlig period. Jag kan inte säga när realräntorna blir positiva igen på global nivå, vilket påverkar , men det är rimligt att anta att räntorna kommer att stiga. För egen del tror jag att det vore bra för samhällsekonomin om vi kunde återgå till ett läge med positiva realräntor. Men som sagt: är en liten öppen ekonomi. Vi kan inte ändra på världen, och med helt fria kapitalrörelser lever vi med vad som sker runtikring oss. tog upp detta: Vad händer i en liten öppen ekonomi? Ja, vi har färre frihetsgrader än stora ganska slutna ekonomier. Och när det händer saker i vår omvärld får vi, så att säga, facit snabbare än man får i en stor ekonomi. Det innebär att det krävs anpassningar av oss på ett annat sätt än det kanske krävs på många andra håll. kommer sig vårt välstånd av att vi säljer till andra. Av den anledningen är det naturligtvis oerhört angeläget att det inte är vilka oredor som helst i vår omvärld, även om vi inte styr över det utan helt enkelt har att leva med vad som händer. Mer i närtid tänker jag på att det inte är första gången det trasslar till sig i vårt grannskap. Jag tänker på vad som sker och på funderingar mer kring det geopolitiska läget. Det har trasslat till sig tidigare på andra sätt. Vi har tittat på vem som har lånat ut mycket pengar till dessa delar av världen även under tidigare episoder. Man kan grovt förenklat säga så här: Ju närmare man kommer, desto mindre pengar har man lånat ut. Det betyder att det i det avseendet inte finns några större risker i vårt grannskap när det gäller att vi skulle vara exceptionellt exponerade jämfört med många andra länder. Detta har ju hänt tidigare, och vi har dragit lärdomar av det historiskt. I det avseendet är risken alltså begränsad. , Riksgälden: blir det verkligen svårt att komma med något som kan innebära ett bidrag till vad som redan har sagts. Jag har i princip samma syn som och när det gäller frågor. När det gäller ränteläget är det klart att man kan leva med ett väldigt lågt ränteläge om man kan vara helt säker på att det är och inte ändras i någon större utsträckning. Men det som skapar risker är att det kan komma att ändras, och i och med att det är så extremt har vi all anledning att tro att det inte kommer att vara . När det gäller hur osäkerhetsfaktorerna påverkar en liten öppen ekonomi som den svenska är det precis som och säger. En liten öppen ekonomi har mindre säkerhetsmarginaler och behöver kanske därför vidta mer kraftfulla åtgärder för att skaffa sig skyddsvallar av olika slag. Som jag var inne på är väl den yttersta skyddsvallen de starka offentliga finanserna, så det finns all anledning att bibehålla dem. (V): Jag sitter i , med snö utanför fönstret. Det är en fin bild. Jag tackar för era föredragningar. Du kommer att klara det här jobbet bra. Jag känner mig trygg med dig där. Jag tänkte ställa min första fråga till dig. Du tog i ditt anförande upp statsobligationsmarknaden. Det är ett problem, enligt vad jag känner till, som fanns redan före pandemin. Marknaden blev allt mindre. Sedan har köpt upp en stor del av statsobligationerna, vilket också gör att den fungerar allt sämre. Som du tog upp finns det risk i det. ser vi att planen utifrån finanspolitiken är att statsskulden ska fortsätta minska, trots att vi egentligen har ett utrymme att öka den och har eftersatta investeringar. Jag skulle gärna vilja att du utvecklar lite kring vilka risker du ser framåt på statsobligationsmarknaden – du tog upp fördyrade kostnader och så vidare – om utvecklingen ser ut att fortsätta som den är . Min andra fråga tänkte jag rikta till . Vi har ofta diskuterat problemen med moral hazard och finanssektorn, att staten täcker upp för bankernas förluster. ser vi en ny väg med tanke på pandemin och de uppköp som har varit. Det finns risk att andra branscher förväntar sig att staten ska vara där och täcka upp. Fastighetssektorn är väl något som har diskuterats här. Och vi ser hur skuldsättningen ökar. har vi en väldigt låg riskpremie. Detta kommer att påverka den finansiella stabiliteten. tog upp detta med att finanspolitiken måste kliva in och ta ett större ansvar i det läge som är framåt för att möta konjunktursvängningar och så vidare. Hur ser riksbankschefen på riskerna för moral hazard inom andra sektorer? Jag tycker att det känns ganska oroväckande, inte minst med tanke på det vi ser inom fastighetssektorn. Sedan har jag en fråga till finansmarknadsministern. Jag tycker att det är bra att ni uppskattar den utredning som vi och drev igenom kring penningtvätt, och jag förväntar mig att det ska komma många nya förslag utifrån den utredningen. Men det jag tänkte fråga om gäller hushållens ökade skuldsättning. Jag delar bedömningen att vi inte ska släppa på amorteringskravet. Vi var det parti som efterfrågade det först av alla, och jag tycker att det är mycket relevant. Däremot har jag länge tyckt att vi borde trappa ned ränteavdragen. Vi försökte få till en överenskommelse med den borgerliga regeringen om att trappa ned ränteavdragen. Jag undrar om inte finansmarknadsministern nu borde ta ett initiativ där vi samlas politiskt, inte minst utifrån de bilder som har getts här , för att försöka komma överens om en försiktig nedtrappning av ränteavdragen. Det är inte sunt att staten ska driva på en skuldsättning på det sätt som vi gör med ränteavdragen och med de konsekvenser som det får. Jag vet att många partier tycker att detta vore en rimlig väg att gå, och jag tycker att regeringen borde ta ett sådant initiativ. Därför frågar jag nu finansmarknadsministern om det. Min sista fråga går till . Ni har ett diagram i er rapport där ni visar företagssektorns ökade skuldsättning, hur den har ökat och nått nya rekordnivåer före pandemin. Jag gissar att även aktieutdelningen från bolagen har ökat. Då blir inte bolagens kassa så stabil som den skulle behöva vara, och därmed ökar risken för att staten måste gå in vid en kris. Jag tänkte höra om har funderat på om vi skulle sätta upp något regelverk före en kris för hur bolag bör se till att hålla en bra kassa för att staten ska gå in och ta en del av det ekonomiska ansvaret för att förhindra att en kris djupnar. Jag hoppas att du förstår hur jag menar. Jag tycker nämligen inte att det är sunt att staten ska behöva gå in i ett så tidigt skede. Det är väl mer rimligt att dessa bolag får ta av sin egen kassa, och det borde finnas ett ansvar i företagen själva att göra det. Många gör det, men vi ser också en tendens till motsatsen. Därför tänkte jag höra om man har funderat på om vi i politiken skulle kunna sätta upp något regelverk i förväg för att signalera att vi framåt kommer att förhålla oss till hur de har skött sin egen kassa, så att säga. (KD): Ordförande! Tack, alla, för presentationerna! I i det finansiella systemet går att utläsa bland annat detta: har ökningstakten för hushållens bolån stigit ytterligare från en redan hög nivå. De kraftigt stigande bostadspriserna har gjort att hushållen tagit större lån och fått växande hushållsskulder. Det står även att utlåningen till hushållen ökar snabbare än hushållens disponibla inkomster. Mot bakgrund av detta har jag följande fråga till , : Anser ni att det finns behov av att se över ränteavdragen? Om svaret är ja: Vad skulle ni bedöma som en rimlig nedtrappning av ränteavdraget? Min andra fråga gäller den ökande inflationen. konstaterar att uppgången i inflationen i i hög grad beror på snabbt stigande energipriser. Vi vet att energibristen delvis beror på att regeringen stängt några kärnkraftverk . Och bristen är stor när det gäller kapaciteten. Detta beror även på reduktionsplikten när det gäller inblandning av biodrivmedel – det är för diesel och för bensin. Det har bidragit till höga priser på drivmedel. Det är brist på drivmedel, och har bland EU:s högsta krav på reduktionsplikt, som bidrar till ökad inflation och höga kostnader för företag och hushåll. Min fråga till finansmarknadsminister är: Anser ni att regeringen bör se över nivån på den höga reduktionsplikten eller sänka skatten på drivmedel för att dämpa inflationen? , Riksgälden: Tack för frågan från om varför försämrad likviditet på statspappersmarknaden är ett problem. Kan jag utveckla det? Ja, om statspappersmarknaden fungerar dåligt innebär det risker för staten som låntagare och för det finansiella systemet i stort. Statspappersmarknaden spelar en väldigt viktig roll både i normala tider och kanske framför allt i en kris. För staten handlar det om risken för en minskad investerarbas, som jag var inne på, och högre upplåningskostnader till följd av högre likviditetspremier. För den finansiella stabiliteten handlar det om en ökad sårbarhet, som i värsta fall kan skynda på ett krisförlopp. Blir det en kris är det vanliga att efterfrågan på säkra placeringar stiger ganska dramatiskt. Är det då brist på sådana placeringar i systemet kan det bli extra stökigt, och det kan då fortplanta sig till andra delar av den finansiella sektorn. Man kan nog säga att marknaden för statspapper utgör ett slags bottenplatta i det finansiella systemet, och om inte den bottenplattan fungerar väl ökar risken också i de andra delarna av systemet. Sedan ska jag nog påpeka att Riksgälden alltid kan låna de pengar som staten behöver, så det är inte fråga om det. Men det kan bli en fråga om vad det kostar att låna. Och, som sagt, det kan bli de här spridningseffekterna på de finansiella marknaderna i en turbulent situation. Man kan fundera över vad man ska göra åt detta. Det är kanske inte rimligt att staten ska skuldsätta sig när den inte behöver det för att få till en fungerande statspappersmarknad. Jag tror att detta är något som man behöver titta på i ett lite bredare perspektiv där man tittar på hela räntemarknadens funktionssätt och roll i det finansiella systemet. , : Tack för fråga om , penningpolitiken och hur vi hanterar de här frågorna! Det är många olika delar i detta. En del är penningpolitikens genomslag under någorlunda normala omständigheter, och då gäller det att alltid förstå hur finanssektorn ser ut och hur finanssektorn omformas över tiden. Obligationsmarknader av olika slag har blivit allt större , och då gäller det att förstå och kunna hantera de marknaderna. Jag har ett exempel som har att göra med den diskussion vi för här om hushållens bolån. Bostadsobligationsmarknaden är den helt dominerande marknaden i för obligationer. Den är faktiskt mycket större än marknaden för statsobligationer, eftersom statsskulden är låg, som pratar om här. Då är det oerhört viktigt att den marknaden fungerar. Sedan finns det några delar i det. I den bästa av världar – detta har , jag och andra pratat om här – vill man att dessa marknader ska vara så robusta som det över huvud taget är möjligt så att de inte faller isär. Vi har dessvärre haft några episoder i och också i ett stort antal andra länder där olika typer av obligationsfonder har slutat fungera och slutat fungera alldeles för fort. Det är inte bra, för i den bästa av världar ska staten gå in sist och inte först. Men för att det ska fungera på det sättet måste det finnas tillräckligt mycket riskbärande kapital i den privata sektorn, och det är en evig fråga och en evig kamp att se till att det är på det sättet. Till exempel de av oss som har hållit på med vet vilken enorm lobbying det alltid förekommer från banksektorn. Och sakfrågan är i stort sett alltid densamma: Skruva i regelverken så att vi kan ha mindre eget kapital! Då måste någon vara villig att hålla emot. Sedan har vi då den andra frågan och frågeställningen när det har gått riktigt illa, till exempel i systemet i sin helhet. Då finns det inte mycket annat val än att bär den kollektiva risk som av någon anledning har uppkommit. Det finns helt enkelt ingen annan på den privata sidan som har den förmågan. Sköter man det på ett bra sätt brukar det i regel gå att vända den processen. Och sköter man det på ett bra sätt där man är villig att ta på sig risk under dessa omständigheter brukar det vara så att man till och med kan tjäna en del pengar, även om det låter osannolikt att det är så det fungerar. Slutligen: I den mån enskilda institut har problem och man känner att det är nödvändigt att lämna nödkredit ska det inte göras lättvindigt. Under sådana omständigheter tar man, kort och gott, i pant precis allting som rör sig och lite till. Vi har några erfarenheter av det när de tidigare aktieägarna har klagat bittert över det som gjordes. Men det är precis så det ska gå till. Det är nämligen då man inser att även under besvärliga omständigheter behöver den privata sektorn betala sin del i detta. , : Ordförande! Det är en väldigt spännande fråga, tycker jag, från . Det finns ju paralleller att dra här. Banksystemet var notoriskt understött av staten vid upprepade kriser. Man drog helt enkelt slutsatsen att bankerna och dess investerare började räkna med att staten skulle rädda dem, så de kunde hålla lite mindre eget kapital och skuldsätta sig mer, och därmed ökade riskerna ännu mer. Då sattes det in ett ganska betydande regelverk. Man höjde kapitalkraven och likviditetskraven och satte in det resolutionssystem som pratade om förut. Då kan man fråga sig: Ska vi göra motsvarande även för andra företag? Jag är inte helt främmande för de resonemang som du för, . Möjligtvis kan man säga så här: Händer det en gång att vi räddar ett antal hotell, flygbolag och restauranger kanske det så att säga är statens samlade ansvar att vara försäkringsbolaget för alla invånare i landet. Men skulle det börja prisas in som att det är ungefär så det fungerar, att staten är ganska villig att stödja företag i olika lägen av olika skäl, finns det kanske anledning att fundera på om man ska ställa tydligare krav. Annars tänker vi oss att detta ska prissättas på marknaden så att bolag som skuldsätter sig för mycket helt enkelt kommer att få betala väldigt mycket för sin upplåning. Därmed kommer de att kapitalisera upp sig, och då kommer man att finna en balans. Men helt självklart tycker jag inte att det är. Jag tänker inte bara på de räddningar som har varit under denna kris. Det räddades ju ett antal bilbolag till exempel under finanskrisen. Så frågan är relevant. Det kanske förskräcker lite grann nu när jag nämner landet , för det är kanske inte dit vi brukar åka för att bli inspirerade när det gäller hur vi ska reglera marknader. Men där har man satt upp ett antal så kallade red lines för hur fastighetsbolagens balansräkningar ska se ut. Man har alltså i praktiken satt kapital- och likviditetskrav på fastighetsbolagen, åtminstone indirekt. Det är väl ett uttryck för att man helt enkelt ser dem som en stor risk. Jag är inte här och beredd att säga att vi borde göra detta i . Men jag tycker att det finns all anledning för ratinginstitut och andra att tydligare börja kommunicera om vad de tycker är rimligt och rätt, för att på så sätt i alla fall skapa någon typ av marknadsmekanism i den riktning som du pekar på. När det gäller frågan om hushållens skulder och ränteavdrag visade jag en bild på att det svenska skattesystemet i hög grad gynnar skuldsättning. Det är i det avseendet kanske bland de mest extrema skattesystemen bland . Jag tycker att ränteavdragen bör justeras. Man kan titta lite på dem som har undersökt det här och se om det ska vara någon typ av neutralitet. Det finns en neutralitet mellan lån och sparande för att skattesystemet ska vara neutralt. Kapitalinkomster beskattas de facto med . En tanke skulle alltså kunna vara att ränteavdragen också bör landa där. Då får man den neutraliteten. Det skulle innebära att man justerar . Det är väl rimligt att ta det i ganska små steg, så att det inte blir stora förändringar. En stor fördel med det skulle vara att i någon mening alla hushåll skulle vara med i en stabilitetsåtgärd, det vill säga att det skulle vara rimligt fördelningspolitiskt. Amorteringskraven får kritik för att de slår mot förstagångsköpare. Det är ett faktum att det är dem de införs på, inte på dem som redan hade lån. Det är på så sätt skevare än det skulle vara när det gäller ränteavdragen. Jag skulle alltså förorda en avtrappning.