bet · H901JuU23 · 2022-04-12 00:00:00 — Att utsätta en förtroendevald för brott på grund av förtroendeuppdraget ansågs inte bara vara ett angrepp mot den förtroendevalde som person utan även mot det demokratiska systemet. gav regeringen en särskild utredare i uppdrag att bl.a. överväga en ny straffskärpningsgrund för brott med hatbrottsmotiv mot kvinnor (dir. 2022:7). Uppdraget ska redovisas . I motionsbetänkande 2019/20:JuU26 behandlades en motion om att bestämmelsen om försvårande omständigheter vid bedömandet av ett brotts straffvärde borde användas i större utsträckning än . Utskottet ansåg att den befintliga utformningen av 29 kap. 2 § var väl avvägd och avstyrkte motionen (s. 90 f.). följde utskottets förslag (rskr. 2019/20:258). Utskottet konstaterar att en särskild utredare har fått i uppdrag att överväga en ny straffskärpningsgrund för brott med hatbrottsmotiv mot kvinnor. Mot denna bakgrund saknas det anledning för att göra några sådana tillkännagivanden som efterfrågas i motionerna 2021/22:3666 (C) yrkande 71, 2021/22:2599 (V) yrkande 12 och 2021/22:3514 (C) yrkande 71, vilka avstyrks. Även motion 2021/22:3509 (C) yrkande 25 avstyrks. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om bl.a. en översyn av de förmildrande omständigheterna i 29 kap. 3 § och de s.k. billighetsskälen i 29 kap. 5 § . Jämför reservation 44 (M, SD, KD), 45 (V) och 46 (M, SD, KD). I partimotion 2021/22:4031 av m.fl. (M) yrkande 58 begärs en generell översyn av de förmildrande omständigheterna i 29 kap. 3 § och de s.k. billighetsskälen i 29 kap. 5 § med inriktningen att flera av dem inte längre ska leda till lindrigare straff. En liknande begäran framställs i kommittémotion 2021/22:2527 av m.fl. (SD) yrkandena 6 och 7. Även i kommittémotion 2021/22:3786 av m.fl. (M) yrkande 5 begärs en översyn av bestämmelserna i 29 kap. 5 § då den nuvarande ordningen leder till en alltför restriktiv tillämpning i straffmätningen. En liknande begäran framställs i kommittémotion 2021/22:4189 av m.fl. (KD) yrkande 1. I partimotion 2021/22:2599 av Nooshi Dadgostar m.fl. (V) yrkande 6 om att regeringen bör tillsätta en utredning av 29 kap. 3 § 1 om uppenbart kränkande beteende i syfte att klargöra att otrohet inte får beaktas som förmildrande omständighet vid domstolens bedömning av straffvärdet. I kommittémotion 2021/22:3786 av m.fl. (M) yrkande 15 vill motionärerna att regeringen ska ta ställning till om det bör införas en möjlighet för åklagaren att återkomma med yrkande om en ny påföljd när utvisning har beaktats vid bestämmande av påföljd men utvisningsbeslutet inte har kunnat verkställas. I 29 kap. finns bestämmelser om de omständigheter som rätten ska beakta vid bedömningen av vilket straff som ska utdömas för en viss gärning. I kapitlets tredje paragraf anges att rätten som förmildrande omständigheter särskilt ska beakta om brottet föranletts av någon annans uppenbart kränkande beteende om den tilltalade till följd av en allvarlig psykisk störning haft nedsatt förmåga att inse gärningens innebörd eller att anpassa sitt handlande efter en sådan insikt eller annars till följd av en psykisk störning, sinnesrörelse eller av någon annan orsak haft nedsatt förmåga att kontrollera sitt handlande om den tilltalades handlande stått i samband med hans eller hennes bristande utveckling, erfarenhet eller omdömesförmåga om brottet föranletts av stark mänsklig medkänsla eller om gärningen, utan att vara fri från ansvar, är sådan som avses i 24 kap (som handlar om ansvarsfrihet på grund av bl.a. nöd och nödvärn). Om det är påkallat med hänsyn till brottets straffvärde, får dömas till lindrigare straff än vad som är föreskrivet för brottet. Vad gäller den första punkten anges tar den sikte på vad som brukar kallas provokation, alltså situationer då någon retas eller hetsas till att begå brott. begränsades punktens tillämplighet till brott som föranletts av någon annans grovt kränkande beteende. Avsikten med formuleringen var att markera att punkten skulle tillämpas med stor försiktighet. byttes ordet grovt ut mot uppenbart. Enligt motiven (prop. 2009/10:147 s. 29) var skälet till ändringen att en provokation borde kunna beaktas även om den varit av mindre styrka än vad som förutsattes enligt den tidigare lagtexten. I 29 kap. 5 § finns de s.k. billighetsskälen. Här anges att rätten vid straffmätningen, utöver brottets straffvärde, i skälig omfattning ska beakta om den tilltalade till följd av brottet drabbats av allvarlig kroppsskada om den tilltalade till följd av hög ålder eller dålig hälsa skulle drabbas oskäligt hårt av ett straff utmätt efter brottets straffvärde om en i förhållande till brottets art ovanligt förflutit sedan brottet begicks om den tilltalade efter förmåga försökt förebygga, avhjälpa eller begränsa skadliga verkningar av brottet om den tilltalade frivilligt angett sig eller lämnat uppgifter som är av väsentlig betydelse för utredningen av brottet om den tilltalade förorsakas men till följd av att han eller hon på grund av brottet utvisas ur riket om den tilltalade förorsakas men till följd av att han eller hon på grund av brottet blir eller kan antas bli avskedad eller uppsagd från anställning eller drabbas av annat hinder eller synnerlig svårighet i yrkes- eller näringsutövning om ett straff utmätt efter brottets straffvärde skulle framstå som oproportionerligt strängt med hänsyn till andra rättsliga sanktioner till följd av brottet eller om någon annan omständighet påkallar att den tilltalade får ett lägre straff än brottets straffvärde motiverar. Om det föreligger en omständighet som avses i första stycket, får rätten, om särskilda skäl påkallar det, döma till lindrigare straff än som är föreskrivet för brottet. I 30 kap. 5 § anges att rätten vid val ska fästa särskilt avseende vid omständigheter som talar för en lindrigare påföljd än fängelse. Därvid ska rätten beakta sådana omständigheter som anges i 29 kap. 5 §. När en fråga om utvisning på grund av brott prövas ska domstolen ta hänsyn till om utlänningen enligt 12 kap. inte kan sändas till ett visst land eller om det annars finns särskilda hinder mot att beslutet verkställs (8 a kap. 4 § utlänningslagen). Det innebär i stora drag att domstolen ska bedöma om en utvisning kommer att kunna verkställas i samband med att den dömde friges och avstå från att besluta om utvisning om så inte är fallet. Bestämmelsen ändrades då den nuvarande femte punkten infördes. Vissa justeringar och förtydliganden gjordes också. Utgångspunkten får dock anses vara att tidigare uttalanden och praxis alltjämt ger vägledning i frågan om när och i vilken utsträckning de omständigheter som anges i paragrafen ska påverka påföljdsbestämningen. I propositionen hänvisas till tidigare förarbetsuttalanden som innebär att regleringen ska tillämpas med försiktighet så att den inte medför risker för en oenhetlig praxis eller sociala orättvisor (prop. 2014/15:37). Regeringen gav en särskild utredare i uppdrag att göra en översyn av regelverket om utvisning på grund av brott. I översynen ingick att ta ställning till om bestämmelsen om återreseförbud bör ändras samt om det bör införas en möjlighet till ny påföljdsbestämning när påföljden har lindrats på grund av utvisningsbeslutet men detta sedan inte har kunnat verkställas. överlämnade utredningen sitt betänkande Utvisning på grund av brott – ett skärpt regelverk (SOU 2021:61). Utredningen har kartlagt förekomsten av fall där ett beslut om utvisning på grund av brott inte verkställts, men där påföljden lindrats till följd av utvisningsbeslutet –2020. Enligt utredningen visar kartläggningen att behovet av en möjlighet för åklagaren att återkomma med yrkande om ny påföljd när utvisningen har beaktats i domen, men utvisningsbeslutet inte har kunnat verkställas, är begränsat. Utredningen finner vidare att det finns praktiska och principiella invändningar mot en möjlighet till ny påföljdsbestämning. Utredningen föreslår därmed inte en sådan möjlighet. I stället föreslås att bestämmelsen i 29 kap. 5 § första stycket 6 , om utvisningsmen, tas bort. Utvisningen ska därmed inte heller inverka på påföljdsvalet. Det men som utvisningen innebär för den enskilde beaktas i stället när återreseförbudets längd bestäms. Utredningen föreslår därvid att återreseförbuden vid utvisning på grund av brott ska löpa för utresa. En proposition är aviserad att lämnas . Utskottet har tidigare behandlat motionsyrkanden om att reducera möjligheterna att beakta förmildrande omständigheter enligt 29 kap 5 §. I betänkande 2018/19:JuU11 (s. 130 f.) ansåg utskottet att gällande bestämmelser om förmildrande omständigheter var väl avvägda och det såg inte anledning att vidta några åtgärder när det gällde vilka omständigheter som kunde anses som förmildrande vid straffmätningen. följde utskottets förslag (rskr. 2018/19:181). I betänkande 2019/20:JuU26 behandlades liknande motioner tillsammans med motioner om att se över även 3 § (s. 92 f.). Utskottet anförde då att det vidhöll uppfattningen att bestämmelser om förmildrande omständigheter var väl avvägda, innefattande reglerna i 29 kap. 3 §. följde utskottets förslag (rskr. 2019/20:258). Även i betänkande 2020/21:JuU24 (s. 98) behandlades motioner med liknande innehåll. Utskottet vidhöll att bestämmelser om förmildrande omständigheter i 29 kap. 3 § var väl avvägda. Vad gäller motionsyrkanden om en översyn av billighetsskälen i 29 kap. 5 § fann utskottet att det var påkallat med en översyn. Utskottet anförde vidare följande: Det är inte rimligt att det som en förmildrande omständighet vid straffmätningen ska beaktas att en gärningsman riskerar att förlora jobbet på grund av brottet, att han eller hon skadat sig fysiskt till följd av detsamma eller att brottsoffret av någon anledning har dröjt med att anmäla brottet. Vidare leder den nuvarande ordningen enligt utskottet till en alltför restriktiv tillämpning i strid med lagstiftarens ambitioner. Utskottet anser därför att det finns skäl att göra en översyn av billighetsskälen med inriktningen att de nu nämnda omständigheterna ska utmönstras. En sådan översyn ska syfta till att bättre tillgodose kraven på förutsebarhet och likabehandling samt intresset av en rättvis reaktion på brott. Det som anförs bör ge regeringen tillkänna. Frågan bereds i (skr. 2021/22:75 s. 119). Utskottet behandlade i ett motionsyrkande om möjligheten till ny påföljd vid utebliven utvisning. Utskottet konstaterade att den nuvarande ordningen inte var tillfredsställande. Med hänvisning till den tillsatta utredningen avstyrktes dock motionen. följde utskottets förslag i dessa frågor (rskr. 2020/21:344). Som framgått ovan så tillkännagav för regeringen att en översyn av de s.k. billighetsskälen i 29 kap. 5 § borde genomföras. I avvaktan på beredningen av det tillkännagivandet anser utskottet inte att det nu är påkallat med ytterligare ett tillkännagivande i frågan. Utskottet vidhåller därtill sin uppfattning att det inte finns skäl för att ta initiativ till en översyn av bestämmelserna i 29 kap. 3 § och sammantaget avstyrks motionerna 2021/22:2527 (SD) yrkandena 6 och 7, 2021/22:2599 (V) yrkande 6, 2021/22:3786 (M) yrkande 5 samt 2021/22:4031 (M) yrkande 58. Vad gäller möjlighet till ny påföljd vid utebliven utvisning har utskottet tidigare konstaterat att den nuvarande ordningen inte är tillfredsställande. Utskottet välkomnar därför det förslag som lämnas i den ovan redovisade utredningen, som syftar till att komma till rätta med detta. Med hänvisning till beredningen av det förslaget, som enligt utskottet inte bör föregripas, avstyrker utskottet motion 2021/22:3786 (M) yrkande 15. Straffmätning vid flerfaldig brottslighet Utskottets förslag i korthet ställer sig bakom det som utskottet anför om skärpt straffmätning vid flerfaldig brottslighet och tillkännager detta för regeringen. Jämför reservation 47 (V). I partimotion 2021/22:4031 av m.fl. (M) yrkande 15 begärs att mängdrabatten i sin nuvarande form ska avskaffas. Liknande yrkanden begärs i kommittémotionerna 2021/22:3786 av m.fl. (M) yrkande 3, 2021/22:2527 av m.fl. (SD) yrkande 4, 2021/22:3579 av m.fl. (C) yrkandena 1 och 2, 2021/22:4189 av m.fl. (KD) yrkandena 2 och 3, 2021/22:3974 av m.fl. (L) yrkande 69 samt i motionerna 2021/22:1392 av (KD), 2021/22:2248 av m.fl. (M) yrkande 2, 2021/22:2900 av (M), 2021/22:2996 av (SD) yrkande 3 och 2021/22:3709 av (M) yrkande 3. I motionerna 2021/22:575 av (M) och 2021/22:951 av m.fl. (S) vill motionärerna se avskaffad mängdrabatt vid upprepade återfall i brottslighet. När någon döms för flera brott, ska rätten som huvudregel döma till en gemensam påföljd för brotten (30 kap. 3 § första stycket ). När en tilltalad har begått flera brott framgår av 29 kap. 1 § att domstolen ska göra en bedömning av den samlade brottslighetens straffvärde, dvs. bestämma ett straffvärde för samtliga begångna brott. Domstolen ska sedan enligt huvudregeln i 30 kap. 3 § döma till en gemensam påföljd för brotten. Utgångspunkten när någon döms för flera brott är att den s.k. asperationsprincipen ska tillämpas (se bl.a. NJA 2008 s. 359). Principen innebär att straffvärdebedömningen vid flerfaldig brottslighet utgår från det allvarligaste av de brott som föreligger till bedömning. Till straffvärdet för detta brott läggs därefter en efter hand minskande del av straffvärdet för vart och ett av de övriga brotten i ordning efter brottens allvar. Detta innebär i praktiken att det straff som döms ut vid flerfaldig brottslighet är väsentligt lägre än vad som skulle bli följden av en sammanläggning av straffvärdet för varje enskilt brott. En allmän kontroll görs slutligen så att det straffvärde som beräknats inte framstår som oproportionerligt i förhållande till den brottslighet som är aktuell. Regeringen tillsatte en särskild utredare som ska överväga och föreslå förändringar av strafflagstiftningen som ger uttryck för en skärpt syn på flerfaldig brottslighet (dir. 2021:56). Inom ramen för uppdraget ska utredaren överväga olika modeller för hur en sådan förändring kan åstadkommas. Utredaren ska även överväga vilken inverkan ett samband mellan brotten bör ges vid straffvärdebedömningen. Utredaren ska lämna fullständiga författningsförslag. Uppdraget ska redovisas . utvidgades uppdraget genom att utredaren även ska se över regelverket för förundersökningsbegränsning, åtalsunderlåtelse och direktavskrivning (dir. 2022:1). Motionsyrkanden om skärpt straffmätning vid flerfaldig brottslighet har behandlats av utskottet , utöver vad som redogjorts för i föregående avsnitt. I betänkande 2018/19:JuU11 (s. 126 f.) anförde utskottet att det fanns ett klart behov att tydligare markera mot upprepad brottslighet. Återfall utgjorde i sig en faktor som kraftigt ökade gärningsmannens ansvar för det han eller hon har gjort. Straffet för den som döms för flera brott i en och samma rättegång borde enligt utskottet därför skärpas betydligt genom att ersätta de befintliga reglerna om mängdrabatt med ett nytt system där de tre grövsta brotten ska tillmätas hela straffvärdet innan den s.k. asperationsprincipen tillämpas. Detta föreslog utskottet att skulle tillkännage för regeringen. följde utskottets förslag (rskr. 2018/19:181). Med hänvisning till detta tillkännagivande avstyrkte utskottet liknande motionsyrkanden i betänkande 2019/20:JuU26. följde utskottets förslag (rskr. 2019/20:258). Även i förra årets motionsbetänkande om straffrättsliga frågor behandlades liknande motioner. Utskottet anförde följande: Utskottet har pekat på behovet av att från lagstiftarens sida tydligare markera mot upprepad brottslighet och har tillkännagett för regeringen att straffet för den som döms för flera brott i en och samma rättegång bör skärpas betydligt. I det senaste tillkännagivandet fastställde utskottets förslag om att dagens form av mängdrabatt ska ersättas med ett nytt system där de tre grövsta brotten ska tillmätas hela straffvärdet innan den s.k. asperationsprincipen tillämpas. Några åtgärder för att tillmötesgå detta tillkännagivandet har, såvitt känt, inte vidtagits. Utskottet finner mot den bakgrunden anledning att åter föreslå ett tillkännagivande till regeringen om att regeringen skyndsamt ska återkomma med ett förslag om att dagens form av mängdrabatt ska ersättas med ett nytt system där betydligt större hänsyn tas till de enskilda brottens straffvärde t.ex. genom att de tre grövsta brotten tillmäts hela straffvärdet innan den s.k. asperationsprincipen tillämpas. Utskottet föreslår att tillkännager detta för regeringen. De aktuella motionerna tillstyrktes och följde utskottets förslag (2020/21:JuU24 s. 103, rskr. 2020/21:344). Utskottet har framhållit behovet att från lagstiftarens sida tydligare markera mot upprepad brottslighet, och har tillkännagett för regeringen att straffet för den som döms för flera brott i en och samma rättegång bör skärpas betydligt. Det är därför välkommet att en utredning till slut har tillsats i frågan. Då det är angeläget att detta arbete verkligen leder till att dagens form av mängdrabatt ska ersättas med ett nytt system där betydligt större hänsyn tas till de enskilda brottens straffvärde, föreslår utskottet att tillkännager detta för regeringen. Utskottet tillstyrker därmed motionerna 2021/22:1392 (KD), 2021/22:2248 (M) yrkande 2, 2021/22:2527 av m.fl. (SD) yrkande 4, 2021/22:2900 (M), 2021/22:2996 (SD) yrkande 3, 2021/22:3579 (C) yrkandena 1 och 2, 2021/22:3709 (M) yrkande 3, 2021/22:3786 (M) yrkande 3, 2021/22:3974 (L) yrkande 69, 2021/22:4031 (M) yrkande 15 och 2021/22:4189 (KD) yrkandena 2 och 3 samt tillstyrker delvis motionerna 2021/22:575 (M) och 2021/22:951 (S). Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om att återfall i brott ska bedömas strängare än . Jämför reservation 48 (M, KD, L) och 49 (SD). I partimotion 2021/22:4031 av m.fl. (M) yrkande 57 begärs ett tillkännagivande om att presumtionen för fängelse ska stärkas. I samma motion yrkande 59 begärs att även regeln om straffskärpning vid återfall ska skräpas. Motsvarande begäran framställs i kommittémotion 2021/22:3786 av m.fl. (M) yrkande 4. Ett liknande yrkande framställs i kommittémotion 2021/22:3974 av m.fl. (L) yrkande 70 och motion 2021/22:421 av (M). I 2021/22:2527 av m.fl. (SD) yrkande 8 begärs ett tillkännagivande om att principen ”tredje gången gillt” ska införas för vissa brottstyper, framför allt brott enligt 3, 4, 6 och 8 kap. , där gärningsmannen döms till ett högre straff vid tredje domen. I motion 2021/22:3710 av Boriana (M) begärs att det tredje våldsbrottet ska rendera maxstraff. I motion 2021/22:3709 av (M) yrkande 7 begärs ett tillkännagivande om att den som avtjänat ett straff för allvarlig brottslighet och därefter ånyo döms för allvarlig brottslighet där det kan troliggöras att vederbörande har en kriminell livsstil automatiskt ska tilldömas maxstraff. I 26 kap. 3 § anges de yttre ramarna för längden av fängelsestraff vid återfall. Bestämmelsen anger förutsättningarna för att gå utöver straff-skalan för brottet eller den samlade brottsligheten. Vid påföljdsvalet har återfall i brott betydelse som en av tre omständigheter som får beaktas för att välja fängelse som påföljd. Som skäl för fängelse får rätten enligt 30 kap. 4 § , utöver brottets straffvärde och art, beakta att den tilltalade har gjort sig skyldig till brott. Om den som villkorligt frigetts från fängelse döms för ett nytt brott som är begånget gäller enligt 34 kap. 5 § en presumtion för att den villkorligt medgivna friheten ska förklaras förverkad. Som särskilda skäl mot att förverka den villkorligt medgivna friheten får rätten beakta om den nya brottsligheten i förhållande till den tidigare är av lindrig beskaffenhet, om har förflutit mellan brotten eller om ett förverkande annars skulle framstå som oskäligt. Om återfallet inte beaktats genom påföljdsvalet eller i tillräcklig utsträckning genom förverkande av villkorligt medgiven frihet ska domstolen enligt 29 kap. 4 § vid straffmätningen, utöver brottets straffvärde, i skärpande riktning ta hänsyn till om den tilltalade tidigare gjort sig skyldig till brott. Vid denna bedömning ska särskilt beaktas vilken omfattning den tidigare brottsligheten haft, vilken tid som förflutit mellan brotten och om den tidigare och den nya brottsligheten är likartade eller brottsligheten i båda fallen är särskilt allvarlig. I 34 kap. finns bestämmelser om ny påföljdsbestämning efter tidigare dom. Bestämmelserna anger hur domstolen ska bestämma påföljd när en tilltalad döms för ytterligare brott som begåtts innan en tidigare påföljd helt har verkställts eller upphört. Domstolen ska i en sådan situation som huvudregel bestämma en ny påföljd för den tillkommande brottsligheten. Bestämmelserna innebär att det görs en principiell skillnad mellan brott begångna före en tidigare dom (nyupptäckt brottslighet) och brott begångna efter en tidigare dom men innan påföljden helt har verkställts eller upphört (ny brottslighet), att gemensam straffmätning endast ska tillämpas vid nyupptäckt brottslighet och att ny brottslighet konsekvent ska behandlas som återfall. Reglerna trädde i kraft (prop. 2015/16:151, bet. 2015/16:JuU30, rskr. 2015/16:241). Genom överlämnandet av propositionen som redogörs för ovan ansåg regeringen att ett tidigare tillkännagivande (bet. 2014/15:JuU14 s. 62 f., rskr. 2014/15:138) om att den skulle återkomma med förslag om ett skärpt regelverk för flerfaldig brottslighet var slutbehandlat. Utskottet ansåg att de föreslagna ändringarna och bedömningarna i propositionen inte var sådana att de motsvarade vad som efterfrågades i tillkännagivandet och att tillkännagivandet därmed inte var slutbehandlat. delade denna bedömning (bet. 2016/17:KU21, rskr. 2016/17:296). Tillkännagivandet står därför åter som öppet. I regeringens skrivelse 2020/21:75 anförs att frågan bereds inom . gav regeringen en särskild utredare i uppdrag att överväga och lämna förslag till ändringar i lagstiftningen mot brott i kriminella nätverk. överlämnade utredningen sitt betänkande Skärpta straff för brott i kriminella nätverk (SOU 2021:68). I betänkandet föreslås bl.a. att förutsättningarna för återfallsskärpning ska utvidgas. Om den tilltalade vid upprepade tillfällen har dömts för brott, eller om brottet utgör återfall i särskilt allvarlig brottslighet, ska återfallsskärpning som huvudregel ske oberoende av om villkorligt medgiven frihet från ett tidigare straff förklaras förverkad eller inte. Utgångspunkten är alltså att straffet alltid ska bli strängare i dessa situationer. Hänsyn ska dock tas till den tid som har förflutit mellan brotten, så att återfallet beaktas i större utsträckning om det har ägt rum efter det senaste brottet, samt till om den tidigare och den nya brottsligheten är likartade. Förslaget föreslås träda i kraft . Motionsyrkanden om straffskärpning för återfallsförbrytare och avskaffad mängdrabatt vid återfall i brottslighet har behandlats vid ett flertal tillfällen. I betänkande 2018/19:JuU11 (s. 132 f.) konstaterade utskottet att lagstiftningen om gemensam straffmätning till viss del hade skärpts genom de lagändringar som trädde i kraft och att man såg positivt på att det inom pågick ett arbete med anledning av tidigare tillkännagivande om straffvärdebestämning vid flerfaldig brottslighet (bet. 2014/15:JuU14 s. 62 f., rskr. 2014/15:138). Enligt utskottet var det angeläget att regeringen prioriterade en översyn av regleringen men att beredningen av frågan inte borde föregripas, varför utskottet saknade anledning att ta några ytterligare initiativ i frågan. följde utskottets förslag (rskr. 2018/19:181). Även i betänkande 2019/20:JuU26 (s. 94 f.) och senast i betänkande 2020/21:JuU24 (s. 106) avstyrktes denna typ av motionsyrkanden, vilket ställde sig bakom (rskr. 2019/20:258 och 2020/21:344). Utskottet välkomnar det förslag som lämnas i den utredning som redogörs för ovan med innebörden att förutsättningarna för återfallsskärpning ska utvidgas.