bet · H901KU34 · 2022-05-13 00:00:00 — avstyrkte utskottet motionsyrkanden om undantag från lokaliseringsprincipen vid bredbandsutbyggnad med hänvisning till att regeringen beslutat att ge PTS i uppdrag att se över förutsättningarna för ett sådant undantag (bet. 2016/17:KU17). Enligt utskottet fick yrkandena i huvudsak anses tillgodosedda genom detta uppdrag. avstyrkte utskottet liknande yrkanden med hänvisning till sitt tidigare ställningstagande (bet. 2017/18:KU33). Utskottet noterade även att förslaget om avtalssamverkan innebar att kommuner ska kunna avtalssamverka om de allmänna befogenheterna, däribland sådan bredbandsverksamhet som bedöms vara kompetensenlig. behandlade utskottet på nytt flera motioner om att göra undantag från lokaliseringsprincipen vid utbyggnaden av bredband (bet. 2018/19:KU31). I sitt ställningstagande noterade utskottet att nya bestämmelser om avtalssamverkan införts. Utskottet konstaterade även att PTS lämnat förslag om undantag från lokaliseringsprincipen för viss nätutbyggnad över kommungränser och att beredningen av förslaget inte borde föregripas. Vidare noterade utskottet att den pågående hade i uppdrag att analysera i vilken utsträckning bl.a. samverkan kan bidra till att stärka kommunernas förmåga att möta samhällsutvecklingen och att resultatet av det arbetet inte borde föregripas. Även avstyrkte utskottet motioner om att införa undantag från lokaliseringsprincipen för bredbandsutbyggnad (bet. 2019/20:KU15). Utskottet konstaterade att regeringen hade lämnat ett uppdrag till PTS om möjligheten till undantag från lokaliseringsprincipen, samt att tagit upp frågan i sitt slutbetänkande som då remitterats. Utskottet anförde att det inte ville föregripa det pågående arbetet. En reservation lämnades (M, KD). En god bredbandsutbyggnad är central för möjligheterna att arbeta, leva och bo i hela landet. Utskottet har, med hänvisning till pågående arbete, avstyrkt motionsyrkanden om att införa undantag från kommunallagens lokaliseringsprincip för bredbandsutbyggnad. Utskottet kan nu konstatera att en utredare har lämnat förslag till en ny lag om undantag från lokaliseringsprincipen för utbyggnad av kommunala bredbandsnät, som bereds inom . Utskottet välkomnar detta men ställer sig frågande till utredningens föreslagna tidsplan enligt vilken den nya lagen ska träda i kraft först . Utskottet vill understryka vikten av att underlätta och öka takten i bredbandsutbyggnaden för att skapa god tillgänglighet till snabb uppkoppling i hela landet och förutsätter att regeringen agerar skyndsamt i frågan. Mot den bakgrunden avstyrks motionsyrkandena. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om åtgärder för mer likartade kommunala tillståndsprocesser. Jämför reservation 17 (M). I kommittémotion 2021/22:3690 av m.fl. (M) om regelförbättringar för landets företagare efterfrågas åtgärder för mer likartade tillståndsprocesser i kommunerna (yrkande 18). Motionärerna anför att en ansenlig del av all myndighetsutövning sker i kommunerna i olika tillstånds- och tillsynsärenden, såsom utskänkningstillstånd, miljö- och hälsoskydds-tillsyn och bygglov, och att det är problematiskt om regler och avgifter tillämpas väldigt olika i olika delar av landet. I 1 kap. 1 § RF anges att den svenska folkstyrelsen förverkligas genom ett representativt och parlamentariskt statsskick och genom självstyrelse. Särskilda bestämmelser om kommunerna finns i 14 kap. RF. Av 14 kap. 2 § RF följer att kommunerna sköter lokala och regionala angelägenheter av allmänt intresse på den kommunala självstyrelsens grund. Närmare bestämmelser om detta finns i lag. På samma grund sköter kommunerna även de övriga angelägenheter som bestäms i lag. I 3 § finns en proportionalitetsprincip som innebär att en inskränkning i den kommunala självstyrelsen inte bör gå utöver vad som är nödvändigt med hänsyn till de ändamål som har föranlett den. Av 4 § följer att kommunerna får ta ut skatt för skötseln av sina angelägenheter. Enligt kommunallagen har kommuner och regioner rätt, men inte någon skyldighet, att ta ut avgifter för tjänster och nyttigheter som de tillhandahåller (2 kap. 5 § KL). För obligatorisk verksamhet får dock avgift bara tas ut om det finns stöd i lag eller annan författning. Enligt den självkostnadsprincip som fastställs i 2 kap. 6 § KL får kommuner och regioner inte ta ut högre avgifter än vad som motsvarar kostnaderna för de tjänster eller nyttigheter som de tillhandahåller. Av förarbetena framgår att självkostnadsprincipen syftar på det totala avgiftsuttaget för en verksamhet och inte på kostnaderna i det enskilda fallet (prop. 2016/17:171 s. 302). Grundläggande utgångspunkter för förvaltningsmyndigheternas handläggning av ärenden finns i förvaltningslagen (2017:900), förkortad FL. Enligt 9 § FL ska ett ärende handläggas så enkelt, snabbt och kostnadseffektivt som möjligt utan att rättssäkerheten eftersätts. (), som är det samlade näringslivets företrädare i regelförbättringsfrågor, bedriver ett projekt med inriktning på att undersöka kommunernas tillämpning av regler som berör företagen. Huvudsyftet med projektet är att uppmuntra kommunerna att se över sin regeltillämpning för att den ska bli mer enhetlig, kostnadseffektiv och förutsägbar för företagen. I den senaste undersökningen, som avser 2020, granskas regeltillämpningen inom områdena livsmedelskontroll, serveringstillstånd, bygglov, miljöfarlig verksamhet och villkor för nyetablering. I slutrapporten 2020 framhålls att det förekommer stora skillnader i kommunernas tillsyns- och serviceverksamhet, t.ex. i fråga om avgifter, ärendeprioritering och handläggningstider, som bedöms bero på att kommunerna tolkar och tillämpar regelverken på olika sätt. Enligt NNR är en central åtgärd för att minska skillnaderna mellan kommunerna att utöka arbetet med att hitta forum och verktyg för ökad samsyn. En viktig del i arbetet är enligt NNR också att öka utbytet av data och information mellan kommunerna, exempelvis på elektronisk väg. NNR lämnar rekommendationer till kommunerna inom vart och ett av de granskade områdena. NNR påpekar att också SKR och de statliga myndigheterna har ett ansvar för att minska skillnaderna, t.ex. genom att tillhandahålla centrala riktlinjer och tillämpningsdokument. ingick regeringen överenskommelser med SKR om ett enklare företagande med digital förvaltning. Inom ramen för programmet Serverat inriktades arbetet mot regeltunga branscher med omfattande myndighetskontakter. Arbetet inleddes med restaurangbranschen och utvidgades senare till besöksnäringen (N2016/01182/FF och N/2017/04297/FF). Syftet med arbetet var att genom en bred anslutning av kommuner till nationella digitala lösningar effektivisera och harmonisera processerna för olika typer av ansökningar. Regeringen anförde att det bl.a. skulle innebära en snabbare ärendehantering, en ökad likvärdighet i den kommunala regeltillämpningen och tillståndsgivningen, samt minskade kostnader i förvaltningen. övergick programägarskapet för Serverat från SKR till , som tog fram en ny programplan med målbilden att samtliga kommuner i ska vara anslutna till samtliga delar av Serverat. Inom Serverat har olika tjänster utvecklats för att underlätta för företagare och uppnå större enhetlighet i kommunernas handläggning, bl.a. ett s.k. ensningsarbete kopplat till handläggning av restaurangföre-tagares ansökning om tillstånd. granskade 2019 de statliga myndigheternas insatser för att förenkla för företagare att starta företag med hjälp av digitalisering (RiR 2019:14). Av granskningen framgick bl.a. att Serverat, trots en tydlig styrning från regeringen med tillhörande finansiering, hade nått begränsat resultat till följd av låg anslutning; endast ett tjugotal kommuner var då anslutna. konstaterade att den svenska förvaltningsmodellen med fristående myndigheter och självstyrande kommuner innebär att det saknas styrmedel för att driva igenom förändring. Som programägare för Serverat kan endast stötta kommuner och argumentera för lösningar. menade att det därmed krävs en tydlig vinst för att kommuner ska ansluta sig till programmet och rekommenderade att se över utformningen av Serverat. Regeringen instämde i sin skrivelse med anledning av granskningen i övergripande iakttagelser (skr. 2019/20:42). noterades bl.a. att fler kommuner hade anslutit sig till Serverat sedan granskningen och att arbetar aktivt för att öka anslutningen ytterligare. Regeringen framhöll också att det är önskvärt att digitala tjänster, såsom Serverat, utvecklas till att omfatta fler tillståndsprocesser och ärendetyper för att öka deras värde ur kommunens eller myndighetens perspektiv. Vid behandling av skrivelsen riktades bl.a. ett tillkännagivande till regeringen om att verka för att fler tjänster ansluts till Serverat för att öka anslutningsgraden hos kommunerna (bet. 2019/20:NU16, rskr. 2019/20:287). presenterade regeringen nya mål för förenklingspolitiken i skrivelse 2021/22:3 En förenklingspolitik för stärkt konkurrenskraft, tillväxt och innovationsförmåga. Målen omfattar bl.a. att de kostnader för svenska företag som följer av regler ska minska, att förvaltningsmyndigheters handläggningstider för ärenden som rör företag ska bli kortare och mer transparenta samt att andelen tjänster för företagens kontakter med det offentliga som är digitala och andelen enskilda ärenden som kan hanteras digitalt ska öka. Regeringen kommer att redogöra för arbetet med förenklingspolitiken i budgetpropositionen. Regeringen bedömer i skrivelsen att ytterligare utvidgningar av Serverat till fler branscher och tillståndsprocesser kan bidra till att öka kommunernas intresse för att ansluta sig till programmet. Inom ramen för arbetet med att nå målen för förenklingspolitiken överväger regeringen vilka åtgärder som kan vidtas för att underlätta kommunernas möjligheter att ansluta till Serverat. Vid behandlingen i lades skrivelsen till handlingarna (bet. 2021/22:NU16, rskr. 2021/22:191). Av regeringens skrivelse 2021/22:75 skrivelser till regeringen – åtgärder framgår att tillkännagivandet i denna del inte är slutbehandlat. var 78 kommuner anslutna till Serverat (, Digital förenkling – Serverat, ). Utredningen om förenklingar för mikroföretag m.m Utredningen om enklare regelverk för mikroföretagande och en modernare bokföringslag överlämnade betänkandet Förenklingar för mikroföretag och modernisering av bokföringslagen (SOU 2021:60). I betänkandet lämnas förslag till vissa regelförenklingar samt vidare beredning eller utredning av ytterligare åtgärder. Utredningen föreslår bl.a. att regeringen ska tillsätta en utredning om hur kommunallagen kan uppdateras och moderniseras så att det förtydligas hur kommunerna ska arbeta med genomförandet av målen för förenklingspolitiken samt med tillämpningen av service- och rådgivningsskyldigheterna enligt 5–11 §§ FL. Utredningen anför bl.a. följande (s. 288): Med det kommunala självstyret uppstår det olika utmaningar. Till exempel kan regeringen inte ställa samma krav på kommuner som på statliga myndigheter. Om Regeringen ska lyckas nå hela vägen med sin förenklingspolitik, genom hela förvaltningen till företagen, behövs ett sätt för att få kommuner att arbeta i enlighet med målen för förenklingspolitiken. saknas det styrmedel för att driva igenom förändring och få alla offentliga aktörer att arbeta åt samma håll. I de fall då olika myndigheters – inklusive olika kommuners – ärendehantering bygger på samma regelverk är det angeläget att det regelverket tolkas och tillämpas på samma sätt inom och mellan de olika myndigheterna, så att reglernas rättsverkan så långt som möjligt blir förutsägbara och att likhet inför lagen säkerställs. Utredningen bedömer även att det kan behövas en översyn av statliga och kommunala myndigheters hantering av tillsyns- och tillståndsavgifter. Enligt utredningen bör regeringen låta utreda hur ett system med efterhandsdebitering av tillsynsavgifter för serveringstillstånd och för detaljhandel med tobaksvaror skulle kunna utformas närmare. Detsamma gäller för tillståndsavgifter. Utredningen noterar att iakttagit att skillnaderna är stora mellan hur kommunerna tar betalt för tillsynen och hur mycket de tar betalt. Utredningen anser dock att dessa frågor är så pass omfattande att de bör utredas vidare, bl.a. med hänsyn till vilka konsekvenser det skulle få för den kommunala självstyrelsen. Enligt utredningen bör en sådan översyn även titta på om det kan inrättas ett system där ett företag som beviljas serveringstillstånd i en kommun även kan använda serveringstillståndet i andra kommuner. Frågor om avgifter och gemensamma serveringstillstånd skulle, menar utredningen, kunna vara frågor som den föreslagna utredningen om en uppdatering och modernisering av kommunallagen (jfr ovan) kan arbeta med. Betänkandet bereds inom . Utskottet kan konstatera att arbete pågår i syfte att harmonisera kommunala tillståndsprocesser och finner inte skäl att ställa sig bakom ett sådant tillkännagivande som föreslås i motionen. Motionsyrkandet avstyrks därmed. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om obligatoriska kommunala pensionärsråd. I motion 2021/22:1128 av (M) begärs ett tillkännagivande om att införa en lagstadgad skyldighet för kommuner att inrätta någon form av kommunalt pensionärsråd. Genom sådana råd kan intressegrupper för äldre lyfta sina frågor och kommunen kan sprida information i frågor som rör de äldres situation i kommunen. Enligt motionären är det därför viktigt att samtliga kommuner har kommunala pensionärsråd. diskuterade i rapporten i och – Äldreuppdraget 2000:6, erfarenheter från lokala pensionärsråd i och de övriga nordiska länderna. En enkätundersökning bland pensionärsråden som genomfördes visade att mindre än hälften av de kommunala pensionärsråden ansåg att de fungerade tillfredsställande. I rapporten hänvisades till att och hade en tvingande lagstiftning om pensionärsråd. Även i har det förts en diskussion om lagstiftning. Det var dock osäkert, anförde , om lagstiftning verkligen skulle leda till ett större inflytande. För att pensionärsråden skulle fungera bättre krävdes enligt styrelsen dels att politiker och tjänstemän tog till vara den resurs som råden kunde utgöra, dels att pensionärsledamöterna var väl insatta i de frågor som behandlades och vågade och orkade ställa berättigade krav. I 8 kap. 3 § KL finns en bestämmelse om brukarinflytande som anger att nämnderna ska verka för att samråd sker med dem som brukar deras tjänster. I förarbetena framhålls att nämnderna själva bestämmer de närmare formerna för hur samråd med brukarna ska ske och att särskilda organ, t.ex. pensionärsråd, kan inrättas för samråd (prop. 2016/17:171 s. 391). Demokratiutredning föreslog i sitt betänkande Låt fler forma framtiden! (SOU 2016:5) att det ska framgå av kommunallagen att fullmäktige ska verka för att medlemmarna har förutsättningar att delta och framföra sina synpunkter inför beslut. Med en sådan målsättningsparagraf, menade utredningen, motiveras fullmäktige att stämma av och förankra beslut som fullmäktige har ansvar för beredningen och beslutsfattandet. Utredningens översyn visade att en majoritet av kommunerna hade medborgarråd av olika slag. Pensionärsråd, ungdomsråd och tillgänglighetsråd var de vanligast förekommande. Även i landstingen (numera regionerna) var råd för särskilt utvalda medborgargrupper vanligt förekommande. Utredningen ansåg att möjligheterna att utveckla råden i riktning mot mer effektiva och representativa organ förutsätter att formerna för medborgarråden regleras. I utredningen konstaterades att en övervägande majoritet av kommunerna och regionerna redan hade styrande dokument av det slag som förordades. Utredningen såg inget behov av lagreglering i dessa frågor men bedömde att fullmäktige själva borde reglera förekomsten, syftet och organiseringen av medborgarråden. förslag bereds inom . Undersökning om den lokala demokratin i kommuner och regioner SCB genomför en regelbunden undersökning om den lokala demokratin i kommuner och regioner, med fokus på vilka möjligheter medborgarna har att påverka mellan valen. I den senaste undersökningen, som avser situationen 2019, deltog 247 kommuner och 16 regioner. Av de svarande kommunerna uppgav att de hade ett medborgarråd för äldre personer. Av de svarande regionerna uppgav 12 att de hade ett medborgarråd för äldre (SCB Statistikdatabasen 2021). avstyrkte en motion om lagstiftning om pensionärsråden (bet. 2000/01:SoU9). framhöll att många äldre aktivt deltar i föreningsliv och frivilligverksamheter liksom i politiska organisationer. Utskottet betonade betydelsen av såväl pensionärsorganisationernas arbete som pensionärsråden, men instämde i bedömning att det var osäkert om en lagstiftning om pensionärsråd skulle leda till ett större inflytande för dessa. Utskottet ansåg att det är upp till kommuner och regioner att utveckla pensionärsrådens verksamhet ytterligare och att bättre ta till vara dessas kunskap och kompetens. gjorde samma bedömning (bet. 2001/02:SoU12). behandlade motioner om kommunala pensionärsråd och (bet. 2008/09:KU11 och bet. 2012/13:KU22). Utskottet avstyrkte då yrkandena med hänvisning till socialutskottets tidigare bedömning som ställt sig bakom. avstyrktes ett motionsyrkande om obligatoriska pensionärsråd efter förenklad beredning (bet. 2013/14:KU12). Frågan om pensionärsråd behandlades senast av utskottet (bet. 2017/18:KU33). Utskottet avstyrkte då motionsyrkandena med hänvisning till att den pågående beredningen av demokratiutredningens förslag inte borde föregripas. Utskottet noterar att frågan om medborgarråd behandlades av Demokratiutredning samt att medborgarråd för äldre personer finns i det stora flertalet kommuner och i en majoritet av regionerna. Utskottet finner inte skäl att ställa sig bakom det som yrkas i motionen. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om att bl.a. låta utvärdera bildandet av . (M) begär i två likalydande motionsyrkanden, 2020/21:2269 och 2021/22:2238, att bildandet av utvärderas innan nya regioner bildas (yrkande 1) och att man därefter överväger att kompensera de kommuner i som har drabbats av att staten inte följt ingångna avtal (yrkande 2). Vidare anför motionären att det behöver utredas om regioner är det effektivaste sättet att styra på (yrkande 3). Enligt motionären var tveksamheten stor från många håll inför bildandet av och staten träffade då överenskommelser med de berörda länen och kommunerna om var olika statliga och regionala arbetsplatser skulle placeras. Verksamheterna har sedan flyttats till andra platser, i strid med överenskommelsen. Innan nya utredningar om eventuella regionbildningar inleds bör en utvärdering göras för att dra lärdom av misstagen vid bildandet av . Enligt 14 kap. 6 § RF ska föreskrifter om grunderna för ändring i rikets indelning i kommuner meddelas i lag. Indelningen av kommuner och regioner regleras i lagen (1979:411) om ändringar i indelning i kommuner och regioner (indelningslagen). Enligt 2 kap. 1 § indelningslagen får regeringen besluta om ändring i regionindelningen, om det inte finns hinder mot en motsvarande ändring i länsindelningen. Bestämmelser om sambandet mellan regionindelningen och länsindelningen finns i kommunallagen (1 kap. 1 §). Regionindelningen får dock endast ändras om ändringen kan antas medföra bestående fördel för en region eller en del av en region eller andra fördelar från allmän synpunkt. Enligt förarbetena krävs det att det från allmän synpunkt finns objektivt bärande skäl för ändringen. Prövningen innebär i allmänhet en skälighetsbedömning där olika intressen vägs mot varandra och vid denna avvägning bör alla omständigheter som talar för eller mot en indelningsändring uppmärksammas. Det framhålls också att en så ingripande åtgärd som en indelningsändring inte bör genomförs av skäl som ter sig alltför kortsiktiga och att ändringen måste syfta till att ge en permanent lösning av de problem som den äldre indelningen innebär (prop. 1978/79:157 s. 41 f. och s. 99). följer även av 2 kap. 1 § indelningslagen att särskild hänsyn ska tas till önskemål och synpunkter från den eller de regioner som närmast berörs av ändringen vid prövning av frågan om indelningsändring. Om en sådan region motsätter sig en indelningsändring, får ändringen beslutas endast om det finns särskilda skäl. Särskild hänsyn ska även tas till önskemål och synpunkter från den eller de kommuner som närmast berörs av ändringen. Vidare ska befolkningens önskemål och synpunkter beaktas. Enligt 2 kap. 7 a § indelningslagen ska berörda regioner, om det inte är uppenbart obehövligt, som ett led i beredningen av ett yttrande eller en ansökan om ändrad regionindelning inhämta synpunkter från befolkningen. I ett ärende om indelningsändring ska Kammarkollegiet göra den utredning som behövs. Om det behövs med hänsyn till ärendets omfattning och art, får Kammarkollegiet ge en särskild utredare i uppdrag att göra utredningen (2 kap. 5 § indelningslagen). Enligt lagen (2010:630) om regionalt utvecklingsansvar har regionerna ansvar för insatser för att skapa en hållbar regional tillväxt och utveckling (2 och 3 §§). Lagen, som ursprungligen gällde vissa angivna län, föregicks av försöksverksamhet i och (se vidare nedan). I förarbetena konstaterades att de utvärderingar som hade gjorts och rapporter som hade skrivits om försöksverksamheten visade på flera positiva effekter i de båda regionerna inom bl.a. områdena demokratisk legitimitet och tillväxtarbete (prop. 2009/10:156 s. 15). utvidgades lagen till att omfatta samtliga regioner (prop. 2017/18:206, bet. 2017/18:KU46, rskr. 2017/18:418). Bakgrund och pågående arbete beslutade att , och utom två kommuner skulle läggas samman till (prop. 1996/97:228, bet. 1996/97:BoU13, rskr. 1996/97:228). bildades som , på försök, fick ansvar för vissa regionala utvecklingsuppgifter. Svar på skriftlig fråga och interpellation besvarade dåvarande civilministern en skriftlig fråga om en utvärdering av bildandet av (fr. 2014/15:564). Statsrådet anförde följande: har frågat mig om jag avser att ta initiativ till en utvärdering och dra lärdom av sammanslagningen av flera län till region och studera konsekvenserna för de län och kommuner som då slogs samman, inte minst för , innan regeringen går vidare med nya regionreformer. Det har sedan bildades genomförts en rad olika utvärderingar av regionbildningen. Bland annat har reformen i följts av en forskargrupp vid . Inom programmet ”Uppföljning och utvärdering av ” har gruppen studerat skilda aspekter av utvecklingen i . Resultaten på en övergripande nivå visar bl.a. att det initialt fanns utmaningar och svårigheter men att utvecklingen har varit positiv. Den svenska förvaltningsmodellen bygger på att myndigheterna i stor utsträckning själva, utifrån de mål och uppgifter för verksamheten som och regeringen fastställer, avgör hur verksamheten ska organiseras för att på bästa sätt tillgodose samhällets olika behov. Regeringen har emellertid ett övergripande ansvar för de samlade effekterna av enskilda myndigheters beslut. Därför behöver bland annat utvecklingen av myndigheternas lokalisering, och därmed statliga arbetstillfällen, följas upp. Regeringen har därför gett Statskontoret ett uppdrag som syftar till att ge regeringen en samlad bild av den statliga närvaron i landet och underlag för bedömning om huruvida styrningen av myndigheterna behöver förtydligas i det avseendet (Fi2015/2870). I uppdraget ingår även att föreslå utgångspunkter som kan vara vägledande för statliga myndigheters arbete med frågor som rör lokalisering, utifrån gällande författningar och övriga krav samt överväganden som myndigheterna har att ta hänsyn till i sin verksamhet. Någon ytterligare utvärdering av bildandet av bedöms inte vara aktuell inför den nya regionreformen. besvarade civilministern även en interpellation om en utvärdering av (ip. 2015/16:539).