bet · H901SfU31 · 2022-06-16 00:00:00 — Åtgärder för en jämnare fördelning av boende för vissa skyddsbehövande Utskottet ställer sig bakom regeringens förslag om ändringar i lagen om mottagande av asylsökande m.fl. och lagen om hälso- och sjukvård åt asylsökande m.fl. som syftar till att få en jämnare fördelning av boende för vissa skyddsbehövande. Regeringens förslag innebär att , som myndigheten behåller huvudansvaret för mottagandet, ska få anvisa en kommun att anordna boende för personer med uppehållstillstånd med tillfälligt skydd och att kommunerna ges befogenhet att anordna boende för dessa personer. Kriterierna för fördelningen ska enligt förslaget anges i lagen. Kommunerna ska få ersättning för att anordna boende. Dessa ersättningar föreslås, liksom bl.a. fördelningen av anvisningar, regleras i förordning. Med anledning av detta lämnas förslag om att lagen om mottagande av asylsökande m.fl. kompletteras med ett bemyndigande. Slutligen föreslås att bestämmelserna i lagen om mottagande av asylsökande m.fl. och lagen om hälso- och sjukvård åt asylsökande m.fl. ska gälla från den tidpunkt då utlänningen ansöker om tillfälligt skydd. Lagändringarna föreslås träda i kraft . Utskottet föreslår med anledning av motionsyrkanden två tillkännagivanden till regeringen om att skyddssökande så långt det är möjligt inte ska ryckas upp från sin invanda miljö för att flyttas till en annan kommun samt att kommunerna bör ersättas fullt ut för sina kostnader för bl.a. boende och skola. Utskottet anser att bör avslå övriga motionsyrkanden. I betänkandet finns fyra reservationer (S, M, SD, V, KD, MP). I en reservation (SD) yrkas avslag på propositionen. I en reservation (S) föreslås att inte ska göra ett tillkännagivande om ersättning till kommunerna. Betänkandet innehåller också tre särskilda yttranden (SD, V). Proposition 2021/22:250 Åtgärder för en jämnare fördelning av boende för vissa skyddsbehövande. Sex yrkanden i följdmotioner. Utskottets förslag till riksdagsbeslut Åtgärder för en jämnare fördelning av boende för vissa skyddsbehövande 1.Åtgärder för en jämnare fördelning av boende för vissa skyddsbehövande, punkt 1 (SD) 2.Ersättning till kommuner, punkt 3 (S) 3.Övrigt om jämnare fördelning av boende för vissa skyddssökande, punkt 4 (M, SD, KD) 4.Övrigt om jämnare fördelning av boende för vissa skyddssökande, punkt 4 (V, MP) 1.Flytt mellan kommuner, punkt 2 (V) 2.Ersättning till kommuner, punkt 3 (SD) 3.Övrigt om jämnare fördelning av boende för vissa skyddssökande, punkt 4 (SD) Bilaga 1 Förteckning över behandlade förslag Bilaga 2 Regeringens lagförslag Utskottets förslag till riksdagsbeslut Åtgärder för en jämnare fördelning av boende för vissa skyddsbehövande antar regeringens förslag till 1. lag om ändring i lagen (1994:137) om mottagande av asylsökande m.fl., 2. lag om ändring i lagen (2008:344) om hälso- och sjukvård åt asylsökande m.fl. Därmed bifaller proposition 2021/22:250 punkterna 1 och 2 samt avslår motion 2021/22:4756 av m.fl. (SD). Reservation 1 (SD) ställer sig bakom det som utskottet anför om flytt mellan kommuner och tillkännager detta för regeringen. 2021/22:4757 av m.fl. (M, KD) yrkande 1. ställer sig bakom det som utskottet anför om ersättning till kommuner och tillkännager detta för regeringen. 2021/22:4757 av m.fl. (M, KD) yrkande 2. Reservation 2 (S) Övrigt om jämnare fördelning av boende för vissa skyddssökande 2021/22:4754 av m.fl. (V) och 2021/22:4757 av m.fl. (M, KD) yrkandena 3 och 4. Reservation 3 (M, SD, KD) Reservation 4 (V, MP) Följande ledamöter har deltagit i beslutet: (M), (S), i (M), (SD), (S), (M), (S), (KD), (L), i (SD), (MP), (M), (S), (S), (SD), (C) och (V). fattade Europeiska unionens råd ett genomförandebeslut genom vilket rådets direktiv /55/EG om miniminormer för att ge tillfälligt skydd vid massiv tillströmning av fördrivna personer och om åtgärder för att främja en balans mellan medlemsstaternas insatser för att ta emot dessa personer och bära följderna av detta, kallat massflyktsdirektivet, började gälla. () har ett utkast till lagrådsremiss upprättats som innehåller förslag som ger kommunerna större möjlighet att hjälpa i arbetet med att ordna boende för de som beviljats uppehållstillstånd med tillfälligt skydd. Utkastet till lagrådsremiss har remissbehandlats. Regeringen har begärt Lagrådets yttrande över lagförslagen. Lagrådet hade inga invändningar mot förslagen. Regeringen föreslår att lagändringarna ska träda i kraft . Regeringen anser att det finns synnerliga skäl för att besluta om förkortad motionstid då en kraftigt ökad tillströmning av skyddsbehövande snabbt kan uppstå, och ett regelverk då bör vara på plats. Med anledning av propositionen har det väckts tre motioner. Förslagen i motionerna finns i bilaga 1. Regeringens förslag till riksdagsbeslut återges i bilaga 1. Regeringens lagförslag finns i bilaga 2. Statsrådet informerade utskottet i ärendet vid utskottets sammanträden och . Därutöver informerade statsrådet respektive statssekreterare utskottet med anledning av situationen i vid utskottets sammanträden den 1, den 15 och . Vidare informerade generaldirektör utskottet med anledning av situationen i vid sammanträdena den 1 och . Åtgärder för en jämnare fördelning av boende för vissa skyddsbehövande Utskottets förslag i korthet antar regeringens förslag till lagändringar i syfte att få en jämnare fördelning av boende för vissa skyddsbehövande. Förslagen innebär bl.a. att , som myndigheten behåller huvudansvaret för mottagandet, ska få anvisa en kommun att ordna boende för personer med uppehållstillstånd med tillfälligt skydd och att kommunerna ges befogenhet att anordna boende för dessa personer. Kommunerna ska få ersättning för att anordna boende. Dessa ersättningar föreslås, liksom bl.a. fördelningen av anvisningar, regleras i förordning. Med anledning av detta lämnas förslag om att lagen om mottagande av asylsökande m.fl. kompletteras med ett bemyndigande och kriterier för fördelningen. Slutligen föreslås att bestämmelserna i lagen om mottagande av asylsökande m.fl. och lagen om hälso- och sjukvård åt asylsökande m.fl. ska gälla från den tidpunkt då utlänningen ansöker om tillfälligt skydd. ställer sig bakom det som utskottet anför om att skyddssökande så långt det är möjligt inte ska ryckas upp från sin invanda miljö för att flyttas till en annan kommun samt att kommunerna bör ersättas fullt ut för sina kostnader för bl.a. boende och skola, och tillkännager detta för regeringen. avslår motionsyrkanden om bl.a. avslag på propositionen och sanktioner mot kommunerna. Jämför reservation 1 (SD), 2 (S), 3 (M, SD, KD) och 4 (V, MP) samt särskilt yttrande 1 (V), 2 (SD) och 3 (SD). Massflyktsdirektivet kom till 2001 med syftet att det ska finnas ett regelverk att aktivera vid en massiv tillströmning av fördrivna personer från ett tredjeland. invasion av har lett till att flera miljoner människor är på flykt i . Vid mötet i unionens råd fattades ett beslut om att aktivera massflyktsdirektivet (rådets genomförandebeslut (EU) 2022/382 om fastställande av att det föreligger massiv tillströmning av fördrivna personer från i den mening som avses i artikel 5 i direktiv /55/EG, med följden att tillfälligt skydd införs). Detta innebär bl.a. att skyddsbehövande från kommer att ges ett tillfälligt uppehållstillstånd i EU med möjlighet till förlängning . Massflyktsdirektivet har genomförts i svensk rätt (prop. 2001/02:185, bet. 2002/03:SfU4, rskr. 2002/03:47). Genomförandet innebär bl.a. att fördrivna personer beviljas uppehållstillstånd med tillfälligt skydd det tillfälliga skyddet gäller enligt rådets beslut. De personer som beviljas uppehållstillstånd och som kan antas komma att vistas här än ska som huvudregel inte folkbokföras, eftersom skyddsbehovet är av tillfällig natur. Utgångspunkten är att denna grupp inte heller fullt ut bör omfattas av alla de sociala rättigheter som normalt tillkommer personer som bor här. Från den tid då uppehållstillstånd med tillfälligt skydd beviljats ska utlänningen få förmåner enligt lagen (1994:137) om mottagande av asylsökande m.fl., förkortad LMA. Vidare har barn samma rätt till hälso- och sjukvård samt tandvård och utbildning som barn som är bosatta i . Vuxna har rätt till hälso- och sjukvård samt tandvård på samma villkor som asylsökande. Detta framgår av lagen (2008:344) om hälso- och sjukvård åt asylsökande m.fl. Om uppehållstillståndet förlängs kan personen komma att folkbokföras. Samma förmåner gäller då för utlänningen som för andra folkbokförda. Uppehållstillstånd med tillfälligt skydd Bestämmelser om tillfälligt skydd enligt massflyktsdirektivet finns i 21 kap. utlänningslagen (2005:716), förkortad UtlL. Enligt 21 kap. 2 § UtlL ska en utlänning som omfattas av ett beslut om tillfälligt skydd enligt massflyktsdirektivet och som i enlighet med direktivet överförs till eller tas emot i ges ett tidsbegränsat uppehållstillstånd, s.k. uppehållstillstånd med tillfälligt skydd. Om ett uppehållstillstånd med tillfälligt skydd har getts till en person, får ett sådant tillstånd enligt 21 kap. 4 § första stycket UtlL också ges till vissa familjemedlemmar till den personen. Ett uppehållstillstånd med tillfälligt skydd får enligt 21 kap. 6 § UtlL inte gälla än den tid som beslutats av Europeiska unionens råd. Om ett program för att förbereda att utlänningen återvänder självmant har inletts när uppehållstillståndet upphör får tillståndet förlängas högst (uppehållstillstånd efter tillfälligt skydd). En utlänning som beviljas uppehållstillstånd med tillfälligt skydd ska enligt 21 kap. 7 § UtlL ges arbetstillstånd för den tid som uppehållstillståndet gäller. Lagen om mottagande av asylsökande m.fl. Lagen om mottagande av asylsökande m.fl. innehåller bestämmelser om sysselsättning för och bistånd till bl.a. utlänningar som har ansökt om uppehållstillstånd i som flykting eller som alternativt skyddsbehövande enligt 4 kap. 1 respektive 2 § UtlL (asylsökande). Bestämmelserna tillämpas också på personer som har beviljats uppehållstillstånd med tillfälligt skydd eller uppehållstillstånd efter tillfälligt skydd. Enligt 2 § LMA har huvudansvaret för mottagandet och ska för detta ändamål driva förläggningar, s.k. anläggningsboenden. kan ge i uppdrag åt andra att driva förläggningar. ska enligt 3 § LMA erbjuda asylsökande och personer som beviljats uppehållstillstånd med tillfälligt skydd plats på en förläggning. En utlänning som inte önskar utnyttja en erbjuden plats på en förläggning ska ändå registreras vid en sådan enligt 3 a § LMA. För ensamkommande barn ska , enligt 3 § LMA, i stället för att erbjuda plats på ett anläggningsboende anvisa en kommun som ska ordna boendet. När har anvisat en kommun ska barnet anses vistas i den kommunen i den mening som avses i 2 a kap. 1 § socialtjänstlagen. En kommun får enligt 2 § LMA anordna boende för ensamkommande barn. saknar möjlighet att anvisa en kommun som ska ordna boende för personer med uppehållstillstånd med tillfälligt skydd, med undantag för ensamkommande barn (3 § LMA). ansvarar för bistånd till asylsökande och personer som beviljats uppehållstillstånd med tillfälligt skydd, oberoende av om de vistas på en förläggning eller bor på egen hand. En kommun ska dock enligt 3 a § tredje stycket LMA lämna bistånd enligt den lagen till personer med uppehållstillstånd med tillfälligt skydd om de vistas i kommunen och om biståndet behövs till dess att tar över ansvaret för biståndet. Enligt 13 § LMA ges bistånd i form av logi, dagersättning och bistånd för angelägna behov (särskilt bidrag). Den som omfattas av lagen har enligt 1 § LMA inte rätt till förmåner av motsvarande karaktär enligt socialtjänstlagen (2001:453). Lagen om mottagande av asylsökande m.fl. gäller för personer som har beviljats uppehållstillstånd med tillfälligt skydd eller uppehållstillstånd efter tillfälligt skydd och som inte är folkbokförda här i landet. Lagen upphör att gälla för dessa personer först om de blir folkbokförda. Enligt 4 § folkbokföringslagen (1991:481) ska en person med uppehållstillstånd med tillfälligt skydd inte folkbokföras, om personen kan antas komma att vistas i landet med stöd av det beviljade tillståndet än . Det betyder att personer med uppehållstillstånd med tillfälligt skydd har rätt till bistånd enligt lagen om mottagande av asylsökande m.fl. de har ett sådant uppehållstillstånd, . Lagen (2016:38) om mottagande av vissa nyanlända invandrare för bosättning (bosättningslagen) innehåller bestämmelser om mottagande för bosättning genom anvisning till en kommun. Lagen gäller enligt 2 § en nyanländ som har beviljats ett uppehållstillstånd som kan ligga till grund för folkbokföring, om det har beviljats enligt vissa bestämmelser i utlänningslagen. Även vissa anhöriga omfattas. Enligt förordningen (2016:39) om mottagande av vissa nyanlända invandrare för bosättning (bosättningsförordningen) ska endast nyanlända som vistas vid Migrationsverkets anläggningsboenden och kvotflyktingar omfattas av anvisning. Personer som beviljats uppehållstillstånd med tillfälligt skydd kommer som huvudregel inte att bli folkbokförda och kan följaktligen inte omfattas av anvisning till en kommun för bosättning enligt bosättningslagen. Den kommunala självstyrelsen och kommunernas befogenheter Bestämmelser av betydelse för den kommunala självstyrelsen finns i regeringsformen (RF). I 1 kap. 1 § RF anges att den svenska folkstyrelsen förverkligas bl.a. genom självstyrelse. I 14 kap. 2 § RF anges att kommunerna sköter lokala och regionala angelägenheter av allmänt intresse på den kommunala självstyrelsens grund. Närmare bestämmelser om detta finns i lag. På samma grund sköter kommunerna även de övriga angelägenheter som bestäms i lag. Bestämmelsen tar sikte på både kommuner och regioner. I 14 kap. 3 § RF behandlas inskränkningar i den kommunala självstyrelsen. Bestämmelsen innebär att en regelmässig prövning av de kommunala självstyrelseintressena ska göras under lagstiftningsprocessen med tillämpning av en proportionalitetsprincip. Enligt bestämmelsen bör inskränkningar i den kommunala självstyrelsen inte gå utöver vad som är nödvändigt med hänsyn till de ändamål som har gett anledning till dem. I 8 kap. 2 § första stycket 3 RF anges att föreskrifter om grunderna för kommunernas organisation och verksamhetsformer, för den kommunala beskattningen samt kommunernas befogenheter i övrigt och deras skyldigheter ska bestämmas i lag. har dock enligt 8 kap. 3 § RF möjligheter att bemyndiga regeringen att meddela föreskrifter enligt 8 kap. 2 § första stycket 3 RF. Kommunallagen (2017:725), förkortad KL, reglerar bl.a. kommunernas angelägenheter och grundläggande befogenheter. I lagen finns bestämmelser om kommuners organisation och beslutsfattande. Lagen utgör genom dessa regler grunden för förverkligandet av den kommunala självstyrelsen enligt regeringsformen. Bestämmelser om vilka uppgifter kommunerna har finns också i andra lagar, t.ex. i socialtjänstlagen och skollagen (2010:800). Enligt 2 kap. 1 § KL får kommuner och regioner själva ha hand om angelägenheter av allmänt intresse som har anknytning till kommunens eller regionens område eller deras medlemmar. Kommunmedlem är i huvudsak den som är folkbokförd i kommunen, äger fast egendom i kommunen eller ska betala skatt där (1 kap. 5 § KL). Kommuner och regioner får inte ha hand om sådana angelägenheter som enbart staten, en annan kommun, en annan region eller någon annan ska ha hand om (2 kap. 2 § KL). har regeringen genom olika uppdrag styrt hur fördelningen av ensamkommande barn mellan kommuner ska gå till i syfte att uppnå en jämnare fördelning. regleras förutsättningarna för fördelningen i och länsstyrelsernas regleringsbrev, där det bl.a. anges att ska utarbeta anvisningsandelar. Anvisningsandelarna ska ge en jämn fördelning och ta hänsyn till kommunernas befolkningsstorlek, tidigare mottagande av asylsökande och nyanlända samt mottagande av ensamkommande barn och unga. Länsstyrelserna har i uppdrag att delta i genomförandet av uppdrag. En kommun kan inte överklaga ett beslut om anvisning av ensamkommande barn. Enligt 7 § bosättningslagen ska det vid fördelningen av anvisningar mellan kommuner tas hänsyn till kommunens arbetsmarknadsförutsättningar, befolkningsstorlek, sammantaget mottagande av nyanlända och ensamkommande barn samt omfattningen av asylsökande som vistas i kommunen. Enligt ett bemyndigande i 8 § bosättningslagen får regeringen meddela föreskrifter om ytterligare kriterier som får beaktas vid fördelningen av anvisningar. Det antal nyanlända som ska omfattas av anvisningar till kommuner under ett visst kalenderår samt fördelningen på länsnivå framgår av förordningen (2016:40) om fördelning av anvisningar till kommuner. ska enligt uppdrag i regleringsbrev föreslå det antal nyanlända som ska omfattas och fördelningen på länsnivå (länstal). I uppdraget ingår att analysera och vid behov justera beräkningen som ligger till grund för fördelningen. ska enligt 5 § bosättningsförordningen på grundval av länstalen besluta om fördelningen mellan kommuner inom länet av antalet nyanlända som ska omfattas av anvisningar under ett visst kalenderår (kommuntal). Vid beslut om kommuntal får kommunernas förutsättningar att tillhandahålla bostäder beaktas utöver de kriterier som anges i bosättningslagen (6 § bosättningsförordningen). Kommuntalen beslutas i förväg för ett kalenderår i taget. får enligt 8 § bosättningsförordningen inom ramen för kommuntalen besluta om anvisning i enskilda fall enligt 5 § bosättningslagen. Beslut enligt bosättningslagen får inte överklagas. Staten har det huvudsakliga ansvaret för mottagande av asylsökande m.fl. och utgångspunkten är att staten ska ersätta kommunerna och regionerna för de kostnader som de har för insatser som de är skyldiga att tillhandahålla. En kommun som har lämnat bistånd enligt lagen om mottagande av asylsökande m.fl. har enligt 23 § LMA rätt till ersättning från staten. Kommunerna får bl.a. ersättning för mottagandet av ensamkommande barn enligt förordningen (2017:193) om statlig ersättning för asylsökande m.fl. Ersättningssystemet är uppdelat i flera olika delar för att täcka dels kostnader för den beredskap som kommunerna måste ha, dels kostnader för de barn som faktiskt tas emot i kommunerna. Förordningen ger också kommunerna rätt till ersättning för bistånd som lämnats enligt 3 a § LMA, dvs. bistånd till personer som beviljats uppehållstillstånd med tillfälligt skydd och som vistas i kommunen men där ännu inte tagit över ansvaret för att bistånd lämnas. Kommuner och regioner får också ersättning för utbildningskostnader och kostnader för hälso- och sjukvård. behöver ha beredskap för att ta emot ett mycket stort antal skyddsbehövande med anledning av att EU har aktiverat massflyktsdirektivet till följd av invasion av . står inför en mycket stor utmaning med tusentals personer som är i behov av boende. har inte kapacitet att ordna boende för ett så stort antal människor . Situationen är inte heller av kortvarigt slag utan riskerar att pågå . Det finns också skäl att dra lärdomar av utvecklingen under flyktingsituationen 2015, då vissa kommuner fick ta ett oproportionerligt stort ansvar. Det var t.ex. fråga om kommuner som var första ankomstdestination, kommuner där anskaffade stora anläggningsboenden eller kommuner där det redan bodde familjemedlemmar, släkt eller vänner till asylsökande. För att tillgodose ett behov av en så jämn boendefördelning som möjligt mellan landets kommuner, i den situation som nu står inför, behövs en styrning i lag som inbegriper utökade kommunala befogenheter och en lagreglerad möjlighet för att anvisa en kommun som ska ordna boendet. Det är enligt regeringen inte tillräckligt att enbart använda ett mer informellt samarbete med stöd av det befintliga regelverket. Mot denna bakgrund föreslår regeringen att ska få anvisa en kommun som ska ordna boende för personer med tillfälligt skydd eller uppehållstillstånd efter tillfälligt skydd enligt massflyktsdirektivet. Regeringen anser att det är mest ändamålsenligt att välja en lösning som innebär så små avsteg som möjligt från det ursprungliga regelverket för genomförandet av massflyktsdirektivet. möjlighet att anvisa en kommun som ska ordna boende bör därför regleras i lagen om mottagande av asylsökande. För att det inte ska råda något tvivel om att kommunerna också ska ha möjlighet att anordna boende föreslås vidare att det införs bestämmelser som ger kommunerna en sådan utökad befogenhet. Möjligheten att anvisa en kommun som ska ordna boende är inte avsedd att förändra ansvarsfördelningen mellan staten och kommunerna på något annat sätt än att kommunerna blir skyldiga att ordna boende för de aktuella personerna. ska alltjämt ha huvudansvaret för mottagandet för dessa personer och således även ansvar för övrigt bistånd enligt lagen om mottagande av asylsökande m.fl. Regeringen framhåller också att det inte bör vara möjligt för en kommun att fullgöra sin skyldighet genom att erbjuda boende i en annan kommun. Detta behöver dock inte regleras i lag. Vidare är avsikten att regeringen i förordning, efter att ha fått underlag från , ska göra en bedömning av antalet skyddsbehövande som det finns ett behov av att låta anvisa. Det föreslagna regelverket är därmed utformat för att möjliggöra flexibilitet i fråga om behovet av att låta få hjälp av kommunerna och för att ge kommunerna goda planeringsförutsättningar. De närmare förutsättningarna för när anvisning ska få ske behöver dock inte anges i lag. Regeringen anser att det är upp till rättstillämpningen att avgöra vilka insatser som omfattas av begreppet boende, och vad som kan utgöra bistånd av motsvarande karaktär, och således faller på den aktör som har ansvaret för boendet enligt lagen om mottagande av asylsökande m.fl. Regeringen kommer dock att ta med sig denna fråga i det kommande förordningsarbetet när det gäller ersättningar till kommunerna. Enligt regeringen är det viktigt att kommuner och regioner ges befogenhet att själva bestämma hur och var boenden ska anskaffas. Det är därför inte lämpligt att precisera nivån för standarden på boendena närmare i lagstiftningen. Det måste vara upp till den enskilda kommunen hur uppgiften ska lösas, eftersom förutsättningarna skiljer sig åt i olika delar av landet. Regeringen anser att det inte heller behövs en reglering av vad som händer när en person tackar nej till boendeplats utan anger att personen då är hänvisad till att ordna sitt boende på egen hand. Regleringen bör på motsvarande sätt som när det gäller bosättningsförordningen bygga på att regeringen efter underlag från fastställer det antal utlänningar som får anvisa . För att regeringen ska ha goda förutsättningar att bestämma hur många personer som ska anvisas bör tillhandahålla prognoser över det totala mottagandet av personer som beräknas få tillfälligt skydd enligt massflyktsdirektivet. Regleringen bör vidare innebära att det ankommer på att, så snart det är möjligt, utifrån det antal utlänningar som framgår av regeringens förordning ta fram en fördelning mellan kommunerna, dvs. bestämma antalet anvisningar per kommun (fördelningstal). Kommunerna och regeringen ska omgående informeras om antalet per kommun. Utifrån fördelningen ska sedan fatta beslut om att anvisa en kommun att ordna boende åt en utlänning i det enskilda fallet. I likhet med vad som redan gäller för beslut om anvisning av ensamkommande barn bör beslut om att anvisa en kommun som ska anordna boende för utlänningar med tillfälligt skydd inte få överklagas av kommunen. Vidare avser regeringen att återkomma till frågan om utbyte av nödvändiga uppgifter i de förordningar som behöver komplettera lagförslagen i propositionen. Det är enligt regeringen angeläget att anvisningarna görs med omsorg och med beaktande av intresset av att de skyddsbehövande ska behöva flytta i så liten utsträckning som möjligt. Detta gäller med särskild styrka i de fall det handlar om barnfamiljer där barnen går i skolan.