bet · H901KU29 · 2022-06-01 00:00:00 — I kommittémotion 2021/22:4214 av m.fl. (KD) yrkande 55 begärs också ett tillkännagivande om att kunna återkalla det svenska medborgarskapet för personer med dubbelt medborgarskap som aktivt medverkat eller varit delaktiga i terroristbrott eller krigsförbrytelser. Liknande förslag om återkallande av medborgarskap vid terroristbrott framförs i motionerna i 2021/22:1067 av (M), 2021/22:245 av m.fl. (SD) yrkande 1, 2021/22:991 av (SD) yrkande 2, 2021/22:2980 av (KD) yrkande 4 och 2021/22:3884 av (KD) yrkande 4. I motion 2021/22:3598 av (M) yrkas att möjligheterna att återkalla medborgarskap utreds. I motion 2021/22:991 av (SD) yrkande 3 föreslås återkallande av medborgarskap vid terroristbrott för dem som tidigare invandrat till och erhållit svenskt medborgarskap, även i de fall de görs statslösa. I kommittémotion 2021/22:3292 av m.fl. (SD) yrkande 9 begärs ett tillkännagivande om omprövning av förvärvade medborgarskap. Motionärerna anser att man under vissa förutsättningar, t.ex. vid kriminalitet, ska kunna ompröva medborgarskapet. Återkallelse vid oriktiga uppgifter och mutor m.fl. (M) begär i kommittémotion 2021/22:3843 yrkande 7 att medborgarskap i ska kunna återkallas vid oriktiga uppgifter och mutor. Även i kommittémotion 2021/22:2551 av i m.fl. (SD) yrkande 9 begärs ett tillkännagivande om återkallande och ogiltigförklarande av medborgarskap som har beviljats på felaktiga grunder. m.fl. (KD) begär också i kommittémotion 2021/22:4214 tillkännagivanden om att svenskt medborgarskap ska kunna återkallas dels om det kan styrkas att en person har erhållit medborgarskap på svikliga grunder, t.ex. vid falsk identitet (yrkande 54), dels om en person har tillskansat sig medborgarskapet genom mutor eller bestickning (yrkande 56). (M) efterlyser i motion 2021/22:3644 en utredning om möjligheterna att kunna återkalla medborgarskap under vissa förutsättningar, t.ex. på grund av felaktiga uppgifter. I motion 2021/22:245 av m.fl. (SD) yrkande 2 begärs ett tillkännagivande om att terrordömda med dubbelt medborgarskap per automatik ska utvisas. I 2 kap. 7 § första stycket regeringsformen anges att ingen svensk medborgare får landsförvisas eller hindras från att resa in i riket. I andra stycket anges att ingen svensk medborgare som är eller har varit bosatt i riket får fråntas sitt medborgarskap. Det får dock föreskrivas att medborgarskapet för barn ska följa föräldrarnas medborgarskap. Lagen om svenskt medborgarskap Regler om svenskt medborgarskap finns i lagen (2001:82) om svenskt medborgarskap. Av lagen följer att ett barn förvärvar svenskt medborgarskap under olika förutsättningar vid födseln, vid adoption eller genom anmälan. Av 7 § följer att ett barn som inte har svenskt medborgarskap förvärvar svenskt medborgarskap genom anmälan av den eller dem som har vårdnaden om barnet, om barnet har permanent uppehållstillstånd i och hemvist här i landet eller, om barnet är statslöst, . Enligt 8 § samma lag förvärvar en utlänning som har fyllt 18 men inte svenskt medborgarskap genom anmälan, om han eller hon har permanent uppehållstillstånd i och hemvist här i landet sedan han eller hon fyllde eller, i fråga om den som är statslös, . Enligt 11 § kan en utlänning efter ansökan beviljas svenskt medborgarskap (naturaliseras), om han eller hon har hemvist här i landet sedan ett visst antal år som närmare anges i lagen haft och kan förväntas komma att ha ett hederligt levnadssätt. Om dessa krav inte är uppfyllda kan enligt 12 § en utlänning ändå naturaliseras om sökanden har varit svensk medborgare, är gift eller sambo med en svensk medborgare eller om det finns särskilda skäl. Enligt 14 § förlorar en svensk medborgare sitt svenska medborgarskap när han eller hon fyller om han eller hon är född utomlands, aldrig har haft hemvist i och inte heller har varit här under förhållanden som tyder på samhörighet med landet. Om en ansökan görs innan den svenska medborgaren fyller får dock medges att medborgarskapet behålls. När någon förlorar sitt svenska medborgarskap enligt dessa bestämmelser förlorar även hans eller hennes barn sitt svenska medborgarskap, om barnet förvärvat detta på grund av att föräldern varit svensk medborgare. Barnet förlorar dock inte sitt medborgarskap om den andra föräldern har kvar sitt svenska medborgarskap och barnet härleder sitt svenska medborgarskap även från honom eller henne. Man kan aldrig förlora sitt svenska medborgarskap om detta skulle leda till att man blir statslös. I 7 kap. 1 § utlänningslagen (2005:716) anges att nationell visering, uppehållstillstånd och arbetstillstånd får återkallas för en utlänning som medvetet har lämnat oriktiga uppgifter eller medvetet har förtigit omständigheter som hade varit av betydelse för att få tillståndet. Om utlänningen har vistats i med uppehållstillstånd när frågan om återkallelse prövas av den myndighet som först beslutar i saken, får uppehållstillståndet återkallas endast om det finns synnerliga skäl för det. I 7 kap. 2 § anges att utöver vad som anges i 7 kap. 1 § får nationell visering, uppehållstillstånd och arbetstillstånd återkallas för en utlänning som ännu inte rest in i landet om det finns särskilda skäl för det. Enligt 7 kap. 4 § utlänningslagen ska det vid bedömningen av om uppehållstillståndet bör återkallas för en utlänning som har rest in i landet tas hänsyn till den anknytning som utlänningen har till det svenska samhället och till om andra skäl talar mot att tillståndet återkallas. Vid en sådan bedömning ska särskilt beaktas utlänningens levnadsomständigheter, om utlänningen har barn i och, om så är fallet, barnets behov av kontakt med utlänningen, hur kontakten har varit och hur den skulle påverkas av att utlänningens uppehållstillstånd återkallas, utlänningens övriga familjeförhållanden och hur länge utlänningen har vistats i . Enligt 8 a kap. 1 § utlänningslagen får en utlänning som inte är EES-medborgare eller familjemedlem till en EES-medborgare utvisas ur om han eller hon döms för ett brott som kan leda till fängelse. En sådan utlänning får utvisas också om en domstol undanröjer en villkorlig dom eller skyddstillsyn som utlänningen har dömts till och dömer till en annan påföljd. Utlänningen får dock utvisas endast om han eller hon döms till svårare påföljd än böter och om gärningen är av sådant slag och övriga omständigheter är sådana att det kan antas att han eller hon kommer att göra sig skyldig till fortsatt brottslighet här i landet eller brottet med hänsyn till den skada, fara eller kränkning som det har inneburit för enskilda eller allmänna intressen är så allvarligt att han eller hon inte bör få stanna kvar. Domstolen ska vid prövningen av utvisningsfrågan ta hänsyn till personens anknytning till det svenska samhället. Ingen får heller utvisas till ett land där han eller hon riskerar att utsättas för dödsstraff, tortyr, förföljelse eller annan förnedrande eller omänsklig behandling eller bestraffning. En svensk medborgare kan aldrig utvisas ur . Det gäller även om han eller hon har dubbelt medborgarskap. utredning – Utredningen om omprövning av medborgarskap överlämnade Utredningen om omprövning av medborgarskap sitt betänkande Omprövning av medborgarskap (SOU 2006:2). Av betänkandet framgår att de kontakter som utredningen hade haft med olika myndigheter hade visat att det förekommer att svenskt medborgarskap beviljas på grundval av oriktiga eller ofullständiga uppgifter från sökanden. Antalet fall bedömdes dock vara litet. Hur många fall det rör sig om hade inte kunnat fastställas. Det hade också framkommit att det kan ha förekommit mutor vid handläggningen av medborgarskapsärenden. Skälen mot att införa en återkallelsemöjlighet var enligt utredaren många och starka. Det var därför tveksamt om de skäl som fanns för en ändrad inställning var tillräckliga för att ändra ett stabilt system som ger den enskilde rättstrygghet och som en stor majoritet i har ställt sig bakom. Utredaren valde ändå att lägga fram ett förslag som innebar att det i fortsättningen skulle vara möjligt att i vissa fall återkalla ett felaktigt medborgarskapsbeslut. Det var enligt utredaren från allmänna utgångspunkter önskvärt att myndigheters beslut skulle vara riktiga i såväl formellt som materiellt hänseende. Det var otillfredsställande att staten inte i efterhand kunde ingripa mot den som på ett illojalt eller bedrägligt sätt har tillskansat sig en så långtgående och grundläggande rättighet som medborgarskap. Förslaget tog främst sikte på de fall då en person genom mutor eller annat otillbörligt förfarande beviljats medborgarskap. Även de fall då felaktiga identitetsuppgifter har lämnats för att dölja grov kriminell belastning, terroristanknytning eller liknande omfattades. Utredningens författningsförslag innebar att det i 2 kap. 7 § regeringsformen skulle läggas till att det får föreskrivas att medborgarskapet ska fråntas den som förvärvat det genom oriktiga eller ofullständiga uppgifter eller genom annat otillbörligt förfarande. Enligt skrevs betänkandet av i samband med att regeringen fattade beslut om skrivelse 2014/15:146 Förebygga, förhindra och försvåra – Den svenska strategin mot terrorism. vidhöll utskottet sin tidigare inställning när det gäller återkallande av medborgarskap och uppehållstillstånd som har getts på felaktiga grunder eller falska uppgifter, eller på grund av att någon har begått brott av olika slag (bet. 2017/18:KU34). Utskottet avstyrkte motionsyrkandena. vidhöll utskottet tidigare ställningstaganden och avstyrkte motionsyrkandena (bet. 2018/19:KU27). Reservationer lämnades av , . Även behandlade utskottet motsvarande motionsyrkanden (bet. 2020/21:KU23). Yrkandena avstyrktes då efter beredning i förenklad ordning. Frågan om återkallelse av medborgarskap som en del av kampen mot terrorism har även behandlats av justitieutskottet. I betänkande 2015/16:JuU7 Förebygga, förhindra och försvåra – den svenska strategin mot terrorism fann justitieutskottet inget skäl att inskränka det grundlagsfästa skyddet för det svenska medborgarskapet. Detta ställningstagande vidhölls 2016 och 2018 (bet. 2015/16:JuU17 och 2017/18:JuU35). I betänkandena fanns reservationer från och en partilös ledamot. Utskottet vidhåller tidigare ställningstaganden och avstyrker motionsyrkanden om att återkalla medborgarskapet vid brott av olika slag, t.ex. terroristbrott, eller om det har förvärvats på felaktiga grunder, med stöd av falska uppgifter eller genom mutor. Utskottet avstyrker vidare ett motionsyrkande om att terrordömda med dubbelt medborgarskap ska kunna utvisas per automatik. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om en översyn av diskrimineringsförbudet i regeringsformen och om förbud mot otillbörlig särbehandling på grund av politisk åskådning. Jämför reservation 14 (M), 15 (SD), 16 (C) och 17 (L). m.fl. (M) begär i kommittémotion 2021/22:3793 yrkande 14 ett tillkännagivande om att regeringen bör ge grundlagskommitté i uppdrag att överväga utformningen av diskrimineringsförbudet i 2 kap. 12 § regeringsformen. Motionärerna konstaterar att diskrimineringsskyddet i regeringsformen enbart gäller den som tillhör en minoritet, medan diskrimineringslagen även omfattar den som tillhör majoritetsbefolkningen. Även den som tillhör majoriteten kan alltså utsättas för diskriminering exempelvis på religiös grund i diskrimineringslagens mening, men omfattas inte av diskrimineringsförbudet i regeringsformen. Vid en översyn av bestämmelsen bör även övervägas om ytterligare diskrimineringsgrunder, t.ex. om politisk åskådning, bör införas i regeringsformen. m.fl. (SD) begär i kommittémotion 2021/22:3289 yrkande 3 ett tillkännagivande om ett tydligare förbud mot otillbörlig särbehandling på grund av politisk åskådning vid anställning inom offentlig och regional verksamhet. Motionärerna anför att det bör utredas hur skyddet mot politisk diskriminering kan öka vid sådana anställningar. Även i kommittémotion 2021/22:3292 av m.fl. (SD) yrkande 3 begärs en utredning om hur det allmänna bättre kan skydda de som på otillbörlig grund missgynnas på grund av sin politiska åskådning. Motionärerna anser att det bör utredas hur politisk åskådning kan införas som diskrimineringsgrund i 2 kap. 12 § regeringsformen. I samma motion yrkande 4 anför motionärerna att ingen ska diskrimineras på grund av att han eller hon är svensk. I kommittémotion 2021/22:3217 av Per Schöldberg m.fl. (C) yrkande 1.3 begärs en grundlagsöversyn när det gäller diskrimineringsförbudet. Enligt motionärerna bör regeringsformens diskrimineringsförbud utökas för att motsvara de diskrimineringsgrunder som anges i diskrimineringslagen. Det innebär att även könsöverskridande identitet eller uttryck, funktionsnedsättning och ålder bör innefattas i grundlagsskyddet. Även m.fl. (L) begär i kommittémotion 2021/22:4004 yrkande 14 att en kommande grundlagsöversyn ska införliva ett grundlagsskydd mot diskriminering på grund av könsidentitet eller könsuttryck. Av 1 kap. 2 § femte stycket regeringsformen framgår att det allmänna ska motverka diskriminering av människor på grund av kön, hudfärg, nationellt eller etniskt ursprung, språklig eller religiös tillhörighet, funktionshinder, sexuell läggning, ålder eller andra omständigheter som gäller den enskilde som person. I 2 kap. 12 § regeringsformen anges att en lag eller annan föreskrift inte får innebära att någon missgynnas därför att han eller hon tillhör en minoritet med hänsyn till etniskt ursprung, hudfärg eller annat liknande förhållande eller med hänsyn till sexuell läggning. Diskrimineringsskyddet i 2 kap. regeringsformen utvidgades till att omfatta sexuell läggning. Enligt en övergångsbestämmelse gäller dock att äldre föreskrifter som innebär särbehandling på grund av sexuell läggning utan hinder av 2 kap. 12 § behåller sin giltighet tills vidare. Sådana föreskrifter får ändras även om ändringen innebär en fortsatt särbehandling. En lag eller annan föreskrift får heller inte innebära att någon missgynnas på grund av sitt kön, om inte föreskriften utgör ett led i strävanden att åstadkomma jämställdhet mellan män och kvinnor eller avser värnplikt eller motsvarande tjänsteplikt (2 kap. 13 § regeringsformen). Av förarbetena till regeringsformen framgår att flera remissinstanser hade föreslagit ytterligare ändringar av det grundlagsfästa diskrimineringsskyddet, bl.a. att samtliga diskrimineringsgrunder som anges i målsättningsstadgandet i 1 kap. 2 § fjärde stycket regeringsformen skulle omfattas av diskrimineringsskyddet i 2 kap. regeringsformen (prop. 2009/10:80 s. 153 f.). Det borde också enligt dessa synpunkter övervägas om det rättsligt bindande diskrimineringsskyddet i regeringsformen motsvarar det heltäckande diskrimineringsskydd som artikel 26 i FN:s internationella konvention om medborgerliga och politiska rättigheter ger. Det fanns emellertid enligt regeringen inte underlag att behandla dessa förslag i lagstiftningsärendet. delade regeringens bedömning om underlaget i lagstiftningsärendet och var inte berett att förorda ytterligare skydd (bet. 2009/10:KU19). Ett generellt förbud mot diskriminering finns i artikel 1 i protokoll 12 till . Enligt punkt 1 i denna artikel ska åtnjutandet av varje rättighet som anges i lag säkerställas utan diskriminering på någon grund såsom kön, ras, hudfärg, språk, religion, politisk eller annan åsikt, nationellt eller socialt ursprung, tillhörighet till nationell minoritet, förmögenhet, börd eller ställning i övrigt. Enligt punkt 2 ska ingen bli diskriminerad av en offentlig myndighet på någon grund såsom dem som nämnts under punkt 1. I 1 kap. 1 § diskrimineringslagen (2008:567) anges att lagen har till ändamål att motverka diskriminering och på andra sätt främja lika rättigheter och möjligheter oavsett kön, könsöverskridande identitet eller uttryck, etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning, funktionsnedsättning, sexuell läggning eller ålder. FN:s konvention om medborgerliga och politiska rättigheter Artikel 26 i () konvention om de medborgerliga och politiska rättigheterna slår fast att alla är lika inför lagen och har rätt till samma skydd av lagen utan diskriminering av något slag. I detta avseende ska lagen förbjuda all diskriminering och garantera var och en ett likvärdigt och effektivt skydd mot all slags diskriminering, såsom på grund av ras, hudfärg, kön, språk, religion, politisk eller annan uppfattning, nationell eller social härkomst, egendom, börd eller ställning i övrigt. avstyrkte utskottet motionsyrkanden om bl.a. ytterligare diskrimineringsgrunder i regeringsformen (bet. 2015/16:KU15). Utskottet hänvisade till att frågan om huruvida könsidentitet och könsuttryck borde omfattas av diskrimineringsskyddet i 2 kap. regeringsformen prövades i samband med förslaget om en reformerad grundlag och att utskottet inte var berett att förorda ytterligare skydd i detta avseende. Utskottet vidhöll detta ställningstagande. Utskottet vidhöll sin inställning och avstyrkte motioner om utformningen av regeringsformens diskrimineringsförbud (bet. 2017/18:KU34). vidhöll utskottet tidigare ställningstaganden om utformningen av regeringsformens bestämmelse om diskriminering och avstyrkte motionsyrkandena (bet. 2018/19:KU27). Reservationer lämnades av och . Även behandlade utskottet motsvarande motionsyrkanden (bet. 2020/21:KU23). Yrkandena avstyrktes då efter beredning i förenklad ordning. Utskottet vidhåller tidigare ställningstaganden och avstyrker motionsyrkandena. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om att utreda införandet av ett tredje kön. Jämför reservation 18 (C), 19 (V), 20 (L) och 21 (MP). m.fl. (C) begär i kommittémotion 2021/22:3520 yrkande 57 att frågan om ett tredje juridiskt kön ska utredas. Som skäl anför motionärerna att det finns personer som varken identifierar sig som man eller kvinna, och att det finns anledning att ta denna för enskilda personer viktiga identitetsfrågan på allvar. Även m.fl. (V) begär i kommittémotion 2021/22:466 ett tillkännagivande om att regeringen bör tillsätta en utredning som ser över möjligheten att införa ett tredje kön som juridiskt sett är jämställt med man och kvinna. Motionärerna anför att alla människor har rätt att få sin könsidentitet respekterad och erkänd. För personer som definierar sig som både man och kvinna, som varken man eller kvinna eller som upplever att könstillhörigheten varierar skulle ett tredje juridiskt kön fylla en viktig funktion. m.fl. (L) begär i kommittémotion 2021/22:4004 yrkande 12 att frågan om att införa en tredje könskategori i folkbokföringen för de personer som varken vill folkbokföras som män eller kvinnor ska utredas. Även i motion 2021/22:4093 av och (båda MP) yrkande 5 begärs ett tillkännagivande om att utreda införandet av ett tredje juridiskt kön. Enligt 1 kap. 2 § femte stycket regeringsformen ska det allmänna verka för att alla människor ska kunna uppnå delaktighet och jämlikhet i samhället och för att barns rätt ska tas till vara. Det allmänna ska motverka diskriminering av människor på grund av kön, hudfärg, nationellt eller etniskt ursprung, språklig eller religiös tillhörighet, funktionshinder, sexuell läggning, ålder eller andra omständigheter som gäller den enskilde som person. Vidare stadgas i 2 kap. 12 § regeringsformen att lag eller annan föreskrift inte får innebära att någon missgynnas därför att han eller hon tillhör en minoritet med hänsyn till etniskt ursprung, hudfärg eller annat liknande förhållande eller med hänsyn till sexuell läggning. I artikel 8.1 fastslås att var och en har rätt till respekt för sitt privat- och familjeliv, sitt hem och sin korrespondens. Dessa rättigheter kan under vissa förutsättningar inskränkas enligt 8.2. Inskränkningen måste ha stöd av lag och vara nödvändig i ett demokratiskt samhälle med hänsyn till något av följande intressen: statens säkerhet, den allmänna säkerheten, landets ekonomiska välstånd, eller till förebyggande av oordning eller brott eller till skydd för hälsa eller moral eller för andra personers fri- och rättigheter. Enligt artikel 14 ska åtnjutandet av de fri- och rättigheter som anges i konventionen säkerställas utan någon åtskillnad såsom på grund av kön, ras, hudfärg, språk, religion, politisk eller annan åskådning, nationellt eller socialt ursprung, tillhörighet till nationell minoritet, förmögenhet, börd eller ställning i övrigt. har prövat personers möjligheter att ändra det kön som är registrerat i officiella dokument, som exempelvis födelsebevis eller folkbokföringen. Frågan om erkännande av könsidentitet faller, enligt praxis, inom ramen för rätten till privatliv i artikel 8. Av 18 § folkbokföringslagen (1991:481) framgår att för varje folkbokförd person fastställs ett personnummer som identitetsbeteckning. Personnumret innehåller födelsetid, födelsenummer och en kontrollsiffra. Födelsenumret består av tre siffror och är udda för män och jämnt för kvinnor. I vissa fall kan en persons könstillhörighet som den framgår av folkbokföringen ändras i enlighet med bestämmelserna i lagen (1972:119) om fastställande av könstillhörighet i vissa fall. Således anges i lagen (1 §) att en person efter egen ansökan ska få fastställt att han eller hon har en annan könstillhörighet än den som framgår av folkbokföringen, om han eller hon upplever att han eller hon tillhör det andra könet uppträder i enlighet med denna könsidentitet måste antas komma att leva i denna könsidentitet även Vidare anges i 2 § att en person efter ansökan ska få fastställt att han eller hon har en annan könstillhörighet än den som framgår av folkbokföringen, om han eller hon har en medfödd avvikelse i könsutvecklingen och om en ändring av könstillhörigheten är a) förenlig med utvecklingen av könsidentiteten b) mest förenlig med sökandens kroppsliga tillstånd. I diskrimineringslagen (2008:567) anges att med kön avses att någon är kvinna eller man (1 kap. 5 §). I förarbetena till lagen anges att regeringens utgångspunkt är att det rättsligt sett finns två kön – man och kvinna (prop. 2007/08:95 s. 112 f.). Regeringen anför att hade föreslagit att kön skulle definieras som ”det biologiska kön som registrerats för en person vid födelsen eller det kön som senare fastställs för henne eller honom”. Bakgrunden synes vara det faktum att ett nyfött barn i i allmänhet tilldelas ett personnummer enligt bestämmelserna i folkbokföringslagen. Ett problem med kommitténs förslag till definition var enligt regeringen att inte alla som borde kunna åberopa diskrimineringsförbudet folkbokförs i landet. Till exempel är barn vars föräldrar inte är folkbokförda i landet samt asylsökande och turister eller andra tillfälliga besökare i landet inte folkbokförda enligt bestämmelserna i folkbokföringslagen. Det går därmed inte att låta ”det biologiska kön som registrerats” ligga till grund för vad som menas med kön. Regeringen såg vidare ett värde i att definitionen av kön är enkel och tydlig och ansåg att det för diskrimineringslagens ändamål borde vara tillräckligt att till en början ange att det med kön avses ”att någon är kvinna eller man”. Med könsöverskridande identitet eller uttryck avses i samma bestämmelse i diskrimineringslagen att någon inte identifierar sig som kvinna eller man eller genom sin klädsel eller på annat sätt ger uttryck för att tillhöra ett annat kön. Genom en lagändring som trädde i kraft omfattar brottet hets mot folkgrupp i tryckfrihetsförordningen och att i ett uttalande eller i ett annat meddelande som sprids hota eller uttrycka missaktning för en folkgrupp eller en annan sådan grupp av personer med anspelning på bl.a. könsöverskridande identitet eller uttryck. Begreppet könsöverskridande identitet eller uttryck har också lagts till i bestämmelse om olaga diskriminering och i åtalsregeln om förolämpning. Utredningen om stärkt ställning och bättre levnadsvillkor för transpersoner