bet · H901FiU20 · 2022-06-10 00:00:00 — Det finanspolitiska ramverket utgör bottenplattan för våra bedömningar – eller bedömningsgrunden, som vi kallar det på effektivitetsrevisonsspråk, helt enkelt. Sedan gör vi också ofta granskningar av mer tematisk karaktär inom området offentliga finanser. Vi har i närtid publicerat en särskild rapport där vi har granskat utgiftstaket, men vi har också tittat på pris- och löneomräkningssystemet för de statliga förvaltningsutgifterna. Just nu jobbar vi med en granskningsrapport som handlar om de extra ändringsbudgetarna . Den rapporten kommer att publiceras . Ni skriver ju en hel del om detta i er rapport, men jag hade faktiskt tänkt låta bli att kommentera det med tanke på att vår publicering ligger så nära i tiden. Med detta sagt kan jag alltså konstatera att i hög utsträckning jobbar med ganska många av de frågor som har avhandlat. Mina kommentarer kring er rapport tar i grund och botten sin utgångspunkt i de bedömningar och iakttagelser som vi har gjort på vårt håll och med vårt perspektiv. Så till mina kommentarer. När det gäller utgiftstaket: Jämfört med rådets rapport från upplever jag att era bedömningar av regeringens hantering nu är betydligt mer kritiska. Kritiken ni riktar ligger också väl i linje med kritik som vi på har fört fram. lyfte vi till exempel fram att budgeteringsmarginalen 2023 understeg riktlinjerna. Detta innebar en risk, inte minst med tanke på det rådande parlamentariska läget. Varför det då? Jo, därför att regeringens förslag till budget inte är helt ”lagt kort ligger”. Situationen i har visat att det inte sällan läggs till eller dras ifrån i förhållande till de förslag som kommer i budgetpropositionen. Detta gör det extra viktigt att det är transparent och tydligt vad som föreslås i budgetpropositionen. Vi bedömde att avsaknaden av tillräcklig marginal till taket 2023 borde ha framgått tydligt i budgetpropositionen . Det är viktig information för , för att vi inte ska riskera att hamna i ett läge där utgiftstaket är hotat. Avsaknaden av en nödvändig marginal 2023 kritiserar ju också ni i . Därtill visar ni att prognoserna numera inte bara indikerar att det är för liten marginal utan att det nu alltså inte finns någon marginal. Tvärtom tycks vara fallet. måste utgiftsminskningar till om taket inte ska överskridas – givet att prognoserna står sig, förstås. På tal om transparens finns det en fråga till där det måhända är lite otydligt, tycker jag, vilken ståndpunkt egentligen har numera. Det gäller frågan om de kraftiga höjningar av utgiftstaken och 2022 som regeringen föreslog i budgetpropositionen . Vi på kritiserade dessa mycket kraftiga höjningar av taken. Vi bedömde inte att argumenten som framfördes för de kraftiga höjningarna av taken 2021 och 2022 riktigt stod pall mot kraven i det finanspolitiska ramverket. Frågan om att höja utgiftstaken kraftigt har egentligen två sidor. Jag tar plussidan först: Om man höjer taken väldigt mycket, som regeringen gjorde, slipper man sannolikt att återvända till och be om ytterligare höjningar av taken i ett senare skede. Det kan ju anses vara bra, såklart, eftersom flera höjningar kan skada förtroendet för utgiftstaket som instrument. I den andra vågskålen, på minussidan, ligger att en kraftig höjning av utgiftstaken riskerar att leda till att taken över huvud taget inte får någon styrande funktion. Då uppstår en risk för en försvagad budgetdisciplin och minskad prioritering bland utgifterna, eller för den delen att temporära utgifter glider över och blir mer permanenta utgifter. bedömde risken för försvagad budgetdisciplin som allvarligare än konsekvenserna av att tvingas justera taken en extra gång i händelse att pandemin skulle utvecklas till att bli ännu värre och försvåra läget. Men gjorde – då – en annan bedömning. Risken för att tvingas återvända till och be om höjda tak viktade ni väldigt högt. Ni skriver lite om det i rapporten, och ni för också ett resonemang kring tillfälliga och permanenta utgiftsökningar. Men det är inte helt solklart för mig huruvida det ni skriver innebär att ni nu har omvärderat er syn. Så min fråga till blir: Har ni samma syn på tillfälliga utgiftstakshöjningar och risk för försvagad budgetdisciplin , med facit i hand, som ni hade ? När det sedan gäller planen för återgång till överskottsmålet: Precis som noterar rådet att det fanns en plan för återgång i budgetpropositionen men också att planen var väldigt tunn. Planen borde sortera ut och beskriva hur nedtrappningen av tillfälliga åtgärder bidrar till att överskottsmålet nås 2023. Här delar vi er syn. Det kan säkert uppfattas som lite gnälligt av både och att med jämna mellanrum komma med krav på återgångsplaner. Förstår inte vi att det redan är fullt upp att göra med att hantera kriserna? Jo, det är klart att vi förstår det. Men är det just när det är kris som det är stora underskott i de offentliga finanserna, och det är då det som mest finns behov av en plan för återgång. Så, finansministern: gör vårt jobb. Vi gnäller och vi tjatar, och det har sin funktion på . När det gäller finanspolitikens inriktning i budgetpropositionen : En fråga som vi har brottats med i granskningen av just den budgetpropositionen – även tycks ha brottats med den – handlar om huruvida finanspolitiken var välavvägd eller om finanspolitiken helt enkelt var för expansiv. Det kan ju tyckas vara en enkel sak att bedöma, men så är det inte – i alla fall inte om man har det finanspolitiska ramverket som måttstock. Detta beskriver rådet mycket väl i rapporten. Det gäller handlingsregeln för hur man återgår till överskottsmålet efter en avvikelse och behovet av att ta konjunkturella hänsyn. Om det råder underskott som det är lågkonjunktur finns en målkonflikt. ger stöd för två alternativ: gasa på eller prioritera återgång till överskottsmålet, det vill säga inte gasa fullt så mycket. I det här fallet valde vi på att fria hellre än fälla och konstaterade att den föreslagna inriktningen på finanspolitiken inte var i strid med det finanspolitiska ramverket. Här har rådet valt en lite tuffare linje. Budgeten enligt regeringens proposition bedömer ni som alltför expansiv. Ni skriver, ganska strängt dessutom: ”Avvikelsen från överskottsmålet … är avsevärd och regeringens argumentation övertygar inte.” Jag undrar, ordförande : Var det självklart för er att direkt landa i en kanske hårdare tolkning av ramverket gällande finanspolitikens inriktning? Från målkonflikter i ramverket, som jag berörde, till det femte kapitlet i rapporten, som har titeln ses över? För oss på är ramverket lite speciellt eftersom det, som jag nämnde, är själva vår bedömningsgrund. Vi ifrågasätter normalt inte bedömningsgrunden, för då har vi inget att jämföra med och värdera verkligheten mot. i handlingsreglerna, som beskriver lämplig finanspolitisk inriktning, har vi pratat om. Ni tar upp ytterligare aspekter som jag tycker skulle kunna tala för att det görs en ny översyn tidigare , som planerat, 2027, som vi hörde. Ni landar inte riktigt i någon tydlig slutsats i rapporten, men det är en intressant diskussion. När det gäller val av mål nivå för det offentligfinansierade sparandet och huruvida den nivån måste justeras skyndsammare än enligt ordinarie tidtabell vågar jag ändå påstå att det, trots er noggranna genomgång, för mig framstår som en rent politisk fråga. När det gäller klimatrelaterade utgifter, som ni lyfter fram särskilt, bland annat eftersom de, som vi också hörde, inte lyftes i den förra översynen av ramverket men också eftersom klimatet på ett särskilt sätt är en angelägenhet över generationsgränserna, säger jag inte emot er. Men många skulle säkert, inte minst , hävda att till exempel försvarsutgifterna också är en fråga som skulle kunna ses på ett liknande sätt – liksom även andra områden, för den delen. Är det avslutningsvis något jag saknar i rapporten? Det är svårt att önska sig något ytterligare med tanke på allt som ändå inryms i denna välskrivna rapport. Men en fråga som är väldigt aktuell och som det kanske hade kunnat skrivas om är hur inflationen påverkar de offentliga utgifterna, de offentliga intäkterna, saldot och reformutrymmet. Inflationen är just nu onekligen väldigt hög; den blir , i alla fall om man ska tro den ekonomiska vårpropositionen. Framåt i tiden ligger inflationstakten lägre, enligt prognoserna, men ganska många ekonomer varnar för att risken finns för att inflationen kan bita sig kvar ett tag. Detta är ett bekymmer på väldigt många sätt, kanske inte minst för . Men är det inte också bekymmersamt för de offentliga finanserna? Jag tänker så här, på ett ungefär: Många av våra skatter är relaterade till arbetsmarknaden och ökar i takt med lönerna. Ju högre löneökningar motiverade av produktivitetstillväxt, desto mer skatt. Våra offentliga utgifter, däremot, har bara till liten del en koppling till löneutvecklingen men till stor del en koppling till inflationen. I normalfallet är ju löneutvecklingen högre än inflationen, och det gör att våra skatteintäkter ökar mer och snabbare än de offentliga utgifterna. På det sättet uppstår automatiskt ett reformutrymme. Men vad händer nu då, när lönerna och skatteintäkterna inte ökar snabbare än inflationen? Uppstår det då egentligen alls något reformutrymme, eller blir det precis tvärtom? Uppstår det i stället ett automatiskt sparbeting för regeringen och att starta spelbordet med, så att säga? Detta kan jag inte se att ni har skrivit något om i rapporten, men frågan känns relevant för mig att titta på. Och när jag tänker efter är det kanske något som vi på skulle kunna gräva vidare i vid någon av våra granskningar . Här stannar jag och tackar för möjligheten att kommentera denna fina och gedigna rapport om svensk finanspolitik 2022. Finansminister (S): Fru ordförande! Tack för möjligheten att komma hit ! Jag ska redogöra för regeringens övergripande kommentar till Finanspolitiska rådets årliga rapport, men jag vill börja med att konstatera att det är viktigt med en väl fungerande uppföljning av finanspolitiken. Det kanske är särskilt viktigt i osäkra tider och när det ekonomiska läget är väldigt svårförutsägbart. Därför välkomnar regeringen först och främst årets rapport från . Inledningsvis kan man konstatera att krisåtgärderna under pandemin har bidragit till att har klarat krisen förhållandevis väl. Vi hade ett mindre tapp i bnp än många andra länder, och var vi tillbaka på den tillväxtbana vi förutspådde före krisen. Jag noterar att i sin rapport också understryker att de finanspolitiska stöd som sattes in under pandemin i huvudsak var väl utformade och bidrog till att lindra konsekvenserna för både individer, företag och kommuner. invasion av har kastat om den ekonomiska dagordningen. Vi kan konstatera att den ekonomiska utvecklingen framåt är svårbedömd. Den största osäkerheten är förstås kopplad till kriget i och hur det kommer att utvecklas framöver. En annan betydande osäkerhet är hur inflationen utvecklas. Vi kan komma att se ett oväntat skifte också i pandemin, genom exempelvis nya mutationer och ökad smittspridning. Det finns alltså osäkerhet kopplat till både kriget i och det pandemiska läget – nu senast har vi till exempel sett hur den stora smittspridningen i lett till stora nedstängningar. Detta kan utlösa ytterligare utbudsstörningar i världsekonomin och för . Jag noterar att regeringens åtgärder är i linje med de rekommendationer som ges av internationella organisationer, som förespråkar både tillfälliga åtgärder och åtgärder riktade mot svaga hushåll för att lindra konsekvenserna av prisökningarna. Sedan invaderade har vi från regeringens sida haft tre prioriteringar: sanktioner mot , att stötta och att stärka . För att stärka genomför vi den största utbyggnaden av det militära försvaret sedan , och vi stärker det civila försvaret – i bred politisk enighet i kammare. Vi lindrar krigets konsekvenser för svenska hushåll och företag, och vi säkrar en fortsatt hantering av pandemin – jag går inte in på allt detta . Vi har till exempel skjutit till medel för att möjliggöra en fjärde dos för dem som är eller äldre, om det skulle visa sig behövas. Utöver detta fortsätter det långsiktiga arbetet med de samhällsproblem som har. Vi skyndar på omställningen till fossilfria bränslen för säkerheten, jobben och klimatet. Vi rustar upp samhällets skyddsvallar med en stark välfärd, och vi tar nya tag mot segregation och kriminalitet. Om man tittar på det strukturella sparandet och jämför det med andra länders ser man att tillhör de länder som har de minsta underskotten , trots stora krisåtgärder. IMF gör i sin sammanställning bedömningen att vårt strukturella sparande ligger på −0,av potentiell BNP. Vår bedömning är −0,– det brukar diffa lite i de här prognoserna. Så ser det alltså ut i ett internationellt perspektiv. Vi kan också konstatera att det fortsatt finns ett stort handlingsutrymme för . Om vi tittar på skuldkvoten ser vi att vi i jämförelse med övriga EU fortfarande tillhör dem som har de lägsta. har alltså fortsättningsvis goda marginaler att hantera ett förvärrat ekonomiskt läge. som bedömer kreditvärdighet har i sina senaste rapporter genomgående noterat att har låg offentlig skuld och ett starkt finanspolitiskt ramverk och att detta har möjliggjort en kraftfull krispolitik under pandemin, utan att hållbarheten i de offentliga finanserna har äventyrats. Vi ligger också på den högsta kreditvärdighetsnivån, även nu i det nya osäkra ekonomiska läget. Det är klart att denna trovärdighet bygger på att alla partier står upp för det finanspolitiska ramverket. För att lite mer kommentera de olika slutsatser som lämnar i årets rapport kan man titta på kapitel 2, där rådet menar att avvikelsen från överskottsmålet i BP22 är avsevärd och att regeringens argumentation om stabiliseringspolitiska motiv inte övertygar. Man menar att detta även gäller den politik som presenteras i VÅP22. Givet att pandemin var en exogen chock som slog hårt mot svensk ekonomi var det motiverat att avvika från målnivån för överskottsmålet under . Jag kan därtill konstatera att det strukturella sparandet återställs 2023. Givet storleken på chocken och de åtgärder som har vidtagits för att lindra krigets ekonomiska konsekvenser för svensk ekonomi är avvikelsen från målnivån relativt begränsad. Även om resursutnyttjandet närmade sig det normala i BP22 bedömdes arbetslösheten fortsatt vara förhöjd. Därtill har invasion av lett till att finanspolitiken har behövt ställas om för att säkerställa bland annat att svagare grupper inte drabbas oproportionerligt av de prisökningar situationen lett till. Givet detta och i kombination med storleken på chocken anser regeringen att det är viktigt att inte strama åt finanspolitiken för snabbt. Vidare skriver i samma kapitel att den ekonomiska politiken inte är förenlig med ramverkets riktlinjer om utgiftstak och budgeteringsmarginal. Rådet konstaterar att regeringen i vårpropositionen redogör för att man har påbörjat ett arbete för att kunna återkomma med förslag om utgiftsbegränsande åtgärder i BP23. Rådet anser att regeringen redan i vårpropositionen skulle ha diskuterat omfattningen och inriktningen för sådana åtgärder och därmed vilka prioriteringar som kan komma att bli aktuella. Givet det osäkra läget i omvärlden gjorde regeringen bedömningen att det vore lite förhastat att redan i vårpropositionen närmare diskutera omfattningen och inriktningen för de utgiftsbegränsande åtgärderna. Jag menar att detta är något som bäst hanteras ordnat och samlat inom den gängse budgetprocessen, där olika förslag kan prioriteras i förhållande till varandra i en hel budget. Regeringen har därför påbörjat ett arbete för att i budgetpropositionen kunna återkomma med förslag till utgiftsbegränsande åtgärder. Rådet understryker därtill att det är viktigt att både finanspolitiken och budgetprocessen återgår till normalitet. Jag välkomnar att rådet lyfter en diskussion om vikten av en ordnad budgetprocess. Under Coronakrisen behövde vi snabbt fatta beslut om mycket omfattande åtgärder. har finanspolitiken behövt ställa om för att säkerställa till exempel försvarssatsningar och att svagare grupper inte drabbas oproportionellt av de prisökningar som kriget har lett till. Det har varit nödvändigt, men jag instämmer helt i rådets slutsats att detta inte får bli en permanent ordning. Det finns i närtid ett flertal exempel på hur olika riksdagsmajoriteter inte har behandlat budgeten som en helhet. Det är en oroväckande utveckling som påminner om budgethanteringen i före 90-talskrisen. Även om vi ibland i dessa kammare är oense om den politiska inriktningen är det viktigt att vi är överens om spelreglerna eftersom de fyller ett viktigt syfte. Jag håller med rådet om att vi behöver komma tillbaka till en stram och samlad budgetprocess för att kunna upprätthålla det finanspolitiska ramverk vi tillsammans har utvecklat, för att värna de offentliga finanserna på . Vi får inte glömma bort de lärdomar vi drog av 90-talskrisen. Våra starka statsfinanser ger en stark position att hantera kriser och strukturella utmaningar, till skillnad från många andra länder. Utan en ordnad budgetprocess riskerar vi långsiktigt att tappa kontrollen över statens finanser. I kapitel 3 menar att de förändringar som har beslutats inom sjukförsäkringen riskerar att minska sysselsättningen. Rådet skriver också att trygghetspensionens kriterier för bedömning av arbetsförmåga bör ha en fortsatt väsentlig funktion. En hög sysselsättning är centralt för att vår välfärd ska kunna finansieras. Detta förutsätter också att medborgarna känner trygghet när det gäller att få ersättning från sjukförsäkringen när de är sjuka. För att säkerställa sjukförsäkringens legitimitet är det viktigt att kraven på omställning inte kommer för tidigt så att man ges goda möjligheter att komma tillbaka till arbetsmarknaden. I kapitel 4 framhåller rådet att det kommer att krävas mycket stora, framför allt privat finansierade, klimatrelaterade åtgärder och att det finns centrala kunskapsluckor när det gäller i vilken utsträckning offentlig finansiering behövs för detta. Jag välkomnar att rådet lyfter behovet av klimatrelaterade åtgärder och ser fram emot att läsa och analysera de förslag som ni har på området. Klimatomställningen är en av regeringens främsta prioriteringar, och i genomförandet är näringslivets gröna omställning central. Regeringen har redan genomfört en rad stödjande åtgärder på området – införandet av statliga gröna kreditgarantier och satsningen på Industriklivet, för att nämna några. För att ska kunna uppnå sina klimat- och miljömål behöver näringslivet fortsätta att genomföra en grön omställning, vilket kommer att kräva ytterligare investeringar. För att öka investeringstakten ytterligare kan styrmedel och alternativa investeringsmodeller också bli aktuella. Flera kartläggningar och behovsanalyser har gjorts på området. Exempelvis Fossilfritt och har också lämnat förslag till hur finanssektorn och finansbranschen i större utsträckning kan bidra till mer investeringskapital som går till klimatomställande aktiviteter och projekt. Som ett led i det fortsatta arbetet ges nu en utredare i uppdrag att bistå och i arbetet med att ta fram konkreta förslag om hur man kan gå vidare med att stötta den gröna omställningen i ur ett finansmarknadsperspektiv, framför allt. I kapitel 5 menar rådet att det i princip inte finns några skäl för tidigare ändringar i ramverket. Skulle det finnas några skäl härrör, menar man, det starkaste skälet från klimatområdet. Jag välkomnar att rådet lyfter en diskussion om huruvida ramverket bör ses över tidigare och vilken roll klimatomställningen bör spela i den översynen. Redan innan överskottsmålskommittén inrättades var vår uppfattning att överskottsmålet borde ersättas av ett balansmål. har den offentliga sektorns bruttoskuld sjunkit snabbare än den utveckling som överskottsmålskommittén såg framför sig. Trots att investerat nära i krisåtgärder för att rädda jobb och företag under pandemin står de offentliga finanserna fortfarande starka. Det finanspolitiska ramverket är ett viktigt verktyg för att se till att finanspolitiken är brett politiskt förankrad, långsiktigt hållbar och transparent. Att ramverket respekteras är en förutsättning för hållbara offentliga finanser . Detta gäller naturligtvis också möjligheten att möta de utmaningar vi står inför och hanteringen av klimatkrisen. Att öka takten i klimatomställningen är en av regeringens främsta prioriteringar. Vid en översyn av nivåerna i ramverket kan man förstås också ta hänsyn till framtida behov av offentliga investeringar på olika områden. Men jag vill också understryka att huvudfokus vid en översyn är hållbarhet i de offentliga finanserna. Internationella erfarenheter visar att om hållbarheten äventyras blir det svårt att upprätthålla goda offentliga finanser. Detta avslutar mina kommentarer. Jag är längre fram beredd att svara på frågor. Ordföranden: Då tänkte vi egentligen lämna över till ledamöterna, men eftersom fick många konkreta frågor av , vilket var väldigt effektivt, får han för att bemöta några av dem. , : Jag kan försöka hantera några av de frågeställningar som riksrevisorn lade fram och några av de saker som finansministern nämnde; delvis berör de väl samma saker. Jag tänkte börja med frågan om politikens inriktning, det vill säga frågan om man borde eller inte borde ha haft ett överskott i den här situationen. Tittar man väldigt strikt på ramverket kan man göra lite olika tolkningar av den frågan. Avseende kan fästas vid den takt med vilken man närmar sig målnivån eller mer vid det läge där ekonomin befinner sig. Vi har lagt tyngdpunkten vid det senare och gjort bedömningen att ekonomin är i en situation med fullt kapacitetsutnyttjande – i balans, som vi säger – och då bör man normalt ha ett överskott. Det är bara genom att agera på det sättet som man i långa loppet uppnår målet. Arbetslösheten lyfter regeringen fram som ett argument för att inte göra på det här sättet. Jag kan säga, även om vi inte skriver det explicit, att det hade varit trovärdigare om regeringen parallellt hade vidtagit omfattande åtgärder direkt inriktade på att lösa arbetslöshetsproblemet, med den karaktär det har. ägnar man sig huvudsakligen åt en hög allmän efterfrågan. När det gäller utgiftstaket, som riksrevisorn tog upp, skulle jag fortfarande tycka som vi tyckte – att det var rimligt att låta utgiftstaken stiga ganska mycket. Den situation vi befann oss i då påminner, tycker jag, i vissa avseenden om den situation där man befinner sig i samband med, säg, en bankkris. Det viktigaste i det läget är att lugna ned tjänsterna. Det gör man normalt sett, när det gäller en bankkris, genom att utfärda en bankgaranti. I det här fallet gällde det att göra tydligt att staten var beredd att göra allt som behövdes. Det tycker jag var en rimlig hållning. Sedan var vi bekymrade för att det skulle bli svårt att hålla utgiftstaket framöver; det lyfte vi tydligt fram. Även med vetskapen om att detta nu visar sig bli komplicerat tror jag att jag hade valt att agera likadant. Jag tycker att det sätt man agerade på var rimligt i den situationen. Finansministern säger att man avser att hantera problemen när det gäller utgiftstaket i budgetpropositionen . Vi tycker, som vi skrev, att detta är okej i sig. Även om jag förstår det motbjudande i att i denna situation, inför höstens val, ge sig in i en diskussion om de besparingar som kan komma att krävas efteråt är det nog, utifrån den roll jag har, naturligt att uttrycka en önskan om att så hade skett. När det gäller planer, som riksrevisorn nämnde, tror jag att det är viktigt att vara medveten om att om man bryter mot olika regelverk och inte är tydlig med hur man ska ta sig tillbaka är detta naturligtvis inte ett jättestort problem så länge allt är i sin ordning och alla upplever att allt är i sin ordning.