bet · H901KU20 · 2022-06-07 00:00:00 — I 2 kap. 1 § tryckfrihetsförordningen anges att till främjande av ett fritt meningsutbyte, en fri och allsidig upplysning och ett fritt konstnärligt skapande ska var och en ha rätt att ta del av allmänna handlingar. Av 2 kap. 2 § framgår att rätten att ta del av allmänna handlingar får begränsas endast om det krävs med hänsyn till rikets säkerhet eller dess förhållande till en annan stat eller en mellanfolklig organisation rikets centrala finanspolitik, penningpolitik eller valutapolitik myndigheters verksamhet för inspektion, kontroll eller annan tillsyn intresset av att förebygga eller beivra brott det allmännas ekonomiska intresse skyddet för enskildas personliga eller ekonomiska förhållanden intresset av att bevara djur- eller växtart. Genom en skrivelse till har utskottet begärt svar på vissa frågor. Utskottet fick som svar en promemoria som upprättats inom (bilaga A2.6.2). I promemorian anförs att rådet och företrädare för regeringarna i medlemsstaterna antog en resolution om en uppförandekod för företagsbeskattning. Koden har till syfte att motverka skadlig skattekonkurrens. inrättades en uppförandekodgrupp för att genomföra principerna i uppförandekoden. I samband med detta beslutades att gruppens arbete skulle vara konfidentiellt. Det bör enligt promemorian noteras att gruppens arbete inte rör EU-lagstiftning och är av mellanstatlig karaktär. Vidare anförs att och rådets förordning (EG) nr 1049/2001 om allmänhetens tillgång till , rådets och kommissionens handlingar är tillämplig på alla handlingar som finns hos dessa institutioner, även de handlingar som rör gruppens arbete. Om en sådan handling begärs ut från en EU-institution görs därför en bedömning i det enskilda fallet om och i vilken utsträckning handlingen kan lämnas ut. Enligt promemorian bör det framhållas att allmänna utgångspunkt när det gäller tillämpningen av förordningen är att handlingar som huvudregel ska lämnas ut helt eller delvis och att handlingar som rör arbete som är avslutat alltid ska lämnas ut. Det anförs också i promemorian att rådet har en webbplats för gruppen där ett stort antal handlingar publiceras, t.ex. gruppens sexmånadersrapporter som utförligt beskriver vad gruppen arbetat med . Rapporterna innehåller bl.a. beskrivningar av det arbete som gruppen bedrivit med EU-förteckningen över icke samarbetsvilliga jurisdiktioner på skatteområdet. Av promemorian framgår att det skickas en konsultation till berörda medlemsstater för att höra om de delar kommissionens bedömning när kommissionen har för avsikt att lämna ut handlingar i enlighet med förordningen. Av konsultationen framgår om och i vilken omfattning kommissionen har för avsikt att lämna ut de aktuella handlingarna. Om en medlemsstat inte delar kommissionens bedömning och helt eller delvis motsätter sig utlämnande ska den motivera detta med hänvisning till undantagen i förordningen. Kommissionen kontaktade bl.a. för en sådan konsultation. Handlingarna det rörde sig om var kommissionens minnesanteckningar från gruppens möten. svarade på konsultationen . I svaret redogjorde departementet för sin bedömning att ett antal uppgifter i vissa av de begärda handlingarna inte skulle lämnas ut. Denna bedömning gjordes framför allt utifrån undantagsbestämmelsen i artikel 4.3 andra stycket i förordningen. I promemorian anförs vidare att uppförandekodgruppen granskar att medlemsstaternas interna företagsskattesystem är förenliga med uppförandekoden. Utformningen av medlemsstaternas och tredje länders skattesystem är enligt promemorian känsliga frågor ur ett mellanstatligt perspektiv. Ett framgångsrikt arbete i gruppen förutsätter en öppen diskussion. Att lämna ut uppgifter om medlemsstaternas uttalanden och ställningstaganden kan därför enligt promemorian allvarligt undergräva beslutsförfarandet. Arbetets mellanstatliga karaktär bör beaktas vid bedömningen av allmänintresset av att lämna ut handlingar. Det kan enligt promemorian noteras att syftet bakom artikel 4.3 andra stycket i många avseenden motsvarar vad som gäller för den svenska utrikessekretessen. Av promemorian framgår att i svaret till kommissionen också gjorde vissa allmänna påpekanden om hur kommissionen väljer att utforma sina minnesanteckningar från gruppens möten. Eftersom gruppens arbete rör frågor som är känsliga ur ett mellanstatligt perspektiv aktualiseras enligt promemorian regelmässigt de överväganden som redogjorts för när minnesanteckningar begärs utlämnade. Enligt skulle det därför vara att föredra att kommissionen utformar sina minnesanteckningar från gruppens möten på ett sådant sätt att enskilda medlemsstaters ställningstagande inte kan utläsas. Någon ytterligare kommunikation med kommissionen brukar inte ske vid den här typen av konsultationer. Så har inte heller skett i detta fall. Av promemorian framgår också att svar på kommissionens konsultationer bereds i enlighet med de riktlinjer som framgår av promemorian Samrådsformer i (SB PM 2012:1). Vidare anförs att ett förslag till en resolution om en reviderad uppförandekod behandlades vid . Efter att ha samrått om ståndpunkten inför i kunde regeringen ställa sig bakom resolutionen. Tyvärr kunde inte någon enighet nås vid om att anta resolutionen. Enligt förslaget ska det slutliga dokument som godkänns av rådet alltid offentliggöras och ytterligare handlingar ska enligt relevanta regler offentliggöras när det är lämpligt. Om förslaget hade antagits hade det inneburit att ytterligare information skulle ha blivit tillgänglig för allmänheten utan att det först skulle krävas en begäran om utlämnande av handling enligt förordningen. Det kan emellertid noteras att den begäran som kommissionens konsultation avsåg skulle ha prövats enligt undantagsbestämmelserna i förordningen även om den reviderade uppförandekoden varit gällande. Granskningen ger inte anledning till något uttalande från utskottet. 2.7 Tilläggsbeställningar avseende ubåt A26 I en anmälan till (dnr 1174-2021/22), bilaga A2.7.1, begärs att utskottet granskar försvarsministerns handläggning av ärenden som rör utveckling och anskaffning av viktigare materielprojekt. I anmälan görs gällande att regeringen inte har underställt tilläggsbeställningar av ubåten prövning i enlighet med praxis och tidigare tillkännagivanden. Till grund för granskningen har bl.a. legat en promemoria som upprättats inom Försvarsdepartementet, bilaga A2.7.2. Bemyndigande, beslut m.m.: beslutade om att bemyndiga regeringen att anskaffa två ubåtar. Regeringen beslutade om anskaffning av två ubåtar och om ett bemyndigande till Försvarsmakten att beställa ubåtarna. Försvarsmakten bemyndigades att ta fram en ny försörjningslösning. – Mars 2015. Regeringen beslutade att bemyndiga Försvarsmakten att beställa produktion och byggnation av två nya ubåtar enligt den nya försörjningslösningen. Regeringen beslutade om en justerad ekonomisk ram i fråga om ubåt A26 (beslutet justerades av beräkningstekniska skäl ). () lade en tilläggsbeställning värd hos . Regeringen har lämnat information till försvarsutskottet vid följande tillfällen: Beslut om anskaffning av två ubåtar anförde regeringen i propositionen Ett användbart försvar att den avsåg att pröva om ubåtsförmågan skulle vidmakthållas genom livstids-förlängning eller genom nyanskaffning (prop. 2008/09:140 s. 67). Regeringen återkom till frågan i vårtilläggsbudgeten (numera vårändringsbudget) och föreslog där att skulle bemyndiga regeringen att besluta om anskaffning av bl.a. två ubåtar som ersättning för två ubåtar av Södermanlandsklass och halvtidsmodifiering av två ubåtar av Gotlandsklass (prop. 2009/10:99 s. 9). Enligt regeringen syftade förslaget till att långsiktigt säkra ubåtsförmågan, och de nya ubåtarna beräknades kunna levereras till Försvarsmakten –2019 (s. 26 f.). När det gällde finansieringen anförde regeringen att den ingick i Försvarsmaktens långsiktiga investeringsplan och rymdes inom ramen för beräknade anslag. Vidare föreslogs att skulle bemyndiga regeringen att för ramanslaget 1:3 Anskaffning av materiel och anläggningar få besluta om beställningar som inklusive tidigare åtaganden medförde behov av framtida anslag på högst efter 2010. Vårtilläggsbudgeten behandlades av finansutskottet (bet. 2009/10:FiU21). , som yttrade sig till finansutskottet, framhöll att det delade regeringens uppfattning om behovet av att långsiktigt säkrar ubåtsförmågan och att en kombination av modernisering av befintliga ubåtar samt utveckling och anskaffning av två helt nya ubåtar var en ändamålsenlig lösning (yttr. 2009/10:FöU2y). delade försvarsutskottets uppfattning att långsiktigt behövde säkra sin ubåtsförmåga. Utskottet tillstyrkte därmed, i likhet med försvarsutskottet, de begärda bemyndigandena. beslutade i enlighet med finansutskottets förslag (rskr. 2009/10:348). Regeringen redovisade i vårändringsbudgeten (prop. 2013/14:99) att det inte var möjligt att nå avtal om byggnation av ubåt A26 inom ramen för de pågående kontraktsförhandlingarna. För att tillgodose Försvarsmaktens behov bedömde regeringen att en annan industriell lösning var nödvändig och att en konstruktionsöversyn av nästa generations ubåt borde genomföras för att säkerställa svensk ubåtsförmåga. Regeringen upphävde i samband med det anskaffningsbeslutet . I budgetpropositionen föreslog regeringen att skulle bemyndiga regeringen att för anslaget 1:3 Anskaffning av materiel och anläggningar besluta om beställningar av materiel och anläggningar som inklusive tidigare åtaganden medförde behov av framtida anslag på högst 2016–2027 (prop. 2014/15:1, utg.omr. 6 avsnitt 1). Av anskaffningsredovisningen i propositionen (tabell 3.13) framgick att utgifterna för nästa generations ubåt ingick i regeringens förslag till bemyndiganderam. biföll försvarsutskottets förslag till riksdagsbeslut som för anslaget 1:3 motsvarade regeringens förslag (bet. 2014/15:FöU1, rskr. 2014/15:63). beslutade regeringen att bemyndiga Försvarsmakten att beställa produktion och byggnation av två nya ubåtar till en kostnad av högst . Utgifterna skulle belasta anslaget 1:3 Anskaffning av materiel och anläggningar inom utgiftsområde 6. I budgetpropositionen föreslog regeringen att skulle bemyndiga regeringen att för anslaget 1:3 Anskaffning av materiel och anläggningar besluta om beställningar och avveckling av materiel och anläggningar som inklusive tidigare åtaganden medför behov av framtida anslag på högst 2022–2030 (prop. 2020/21:1, utg.omr. 6, avsnitt 3.7.3). Av anskaffningsredovisningen i propositionen (tabell 3.17) framgår att utgifterna för anskaffning av ubåt A26 ingår i regeringens förslag till bemyndiganderam. Regeringen föreslog även i budgetpropositionen att skulle godkänna investeringsplanen för anskaffning av försvarsmateriel –2032 som en riktlinje för Försvarsmaktens investeringar (tabell 3.16). biföll försvarsutskottets förslag till riksdagsbeslut som för anslaget 1:3 motsvarade regeringens förslag (bet. 2020/21:FöU1, rskr. 2020/21:120–123). I en artikel i från angavs att staten skjuter till till för att bygga klart nya ubåtar. Vidare angavs att två A26-ubåtar av Blekingeklass beställdes 2015 och skulle ha levererats 2022 och 2024 men har försenats. FMV lade en tilläggsbeställning värd hos för att ”fortsätta utvecklingen och produktionen samt utöka förmågan”. Ubåtarna ska levereras 2027 och 2028. Svar på skriftlig fråga gav försvarsminister bl.a. följande som svar på en skriftlig fråga om huruvida ministern avsåg att vidta några särskilda åtgärder med anledning av fördyringen och förseningen av ubåtarna, och i så fall vilka (fr. 2020/21:3554): I förhandlingarna inför försvarsbeslutet togs det höjd för eventuella fördyringar. De ökade kostnaderna ingår i den av godkända investeringsplanen för anskaffning av försvarsmateriel –2032. Det avtal som undertecknades mellan och innebär därmed inte att ekonomin, eller försvarsuppgörelsen, spricker. Enligt avtalet kommer ubåtarna att levereras till 2027 och 2028. Försvarsmakten kommer att redovisa förslag till hur myndigheten kan hantera dessa nya förutsättningar i sitt budgetunderlag . Regeringen har löpande lämnat information om anskaffning av nya ubåtar i bland annat budgetpropositioner och till försvarsutskottet. Jag har sammanlagt informerat försvarsutskottet om ubåt av Blekingeklass en gång , och (, samt ). redovisade jag tillsammans med representanter för Försvarsmakten och de närmare förutsättningarna för det avtal som ingåtts mellan och . I anslutning till detta informerades försvarsutskottet även särskilt av Försvarsmakten och om hur myndigheterna nu kontinuerligt arbetar med att bedöma, följa upp och hantera risker i materielförsörjningen. I alla stora och komplicerade projekt finns risker för fördyringar och förseningar. Jag har, då information lämnats till försvarsutskottet i frågan, pekat på just detta. I 1 kap. 4 § regeringsformen (RF) anges att bestämmer hur statens medel ska användas. I 9 kap. RF finns närmare bestämmelser om finansmakten. Regleringen beskriver på ett övergripande sätt och regeringens befogenheter på området och kompletteras av bestämmelser i riksdagsordningen (RO) och budgetlagen (2011:203). Med finansmakten avses rätten att bestämma om inkomster till staten och att förfoga över statens tillgångar, främst genom beslut om utgifter (prop. 1973:90 s. 212). beslutar om statens budget och om anslag för bestämda ändamål (9 kap. 1 och 3 §§ RF). grundlagsproposition framhålls att varje utgiftsanordning av regeringen eller annan myndighet måste ha sin grund i ett riksdagsbeslut och följa de villkor för medlens användning som har ställt upp i beslut (prop. 1973:90 s. 332). Av 9 kap. 8 och 9 §§ RF följer att statens medel och dess övriga tillgångar står till regeringens disposition att användas i enlighet med vad har bestämt. Enligt 9 kap. 8 § första stycket RF förvaltar och förfogar regeringen över statens tillgångar, om de inte avser myndigheter eller i lag har avsatts till särskild förvaltning. Enligt andra stycket i den nämnda paragrafen får regeringen inte utan att har medgett det ta upp lån eller göra andra ekonomiska åtaganden för staten. Medgivanden för regeringen att göra ekonomiska åtaganden bör enligt förarbetena till regeringsform kunna lämnas i enkla former, t.ex. som bemyndiganden i samband med budgeten (prop. 1973:90 s. 350). De uttalanden som gjordes i förarbetena till regeringsformen när det gäller andra ekonomiska åtaganden än upptagande av lån förtydligas numera av bestämmelser i 6 och 7 kap. budgetlagen. I en grundlagskommentar anförs att det för det första handlar om s.k. beställningsbemyndiganden, dvs. befogenheter för regeringen att åta sig utgifter som avser verksamhet efter budgetåret (m.fl., Grundlagarna, 3 uppl., 2012, s. 455). Själva bemyndigandet att ingå åtaganden gäller dock bara . I budgetlagen anges att regeringen för det ändamål och intill det belopp som beslutat för budgetåret får beställa varor eller tjänster samt besluta om bidrag, ersättning, lån eller liknande som medför utgifter under senare budgetår än det år budgeten avser (6 kap. 1 §). kan, enligt 9 kap. 6 § RF, besluta om riktlinjer för statens verksamhet även för tid efter den följande budgetperioden. En metod att göra detta är riktlinjebesluten (m.fl., s. 449). Med riktlinjer för statens verksamhet på ett område avses bl.a. grunderna för själva verksamheten, inte minst målen och de huvudsakliga medlen. Det kan också vara fråga om huvuddragen i organisationen. Det kan vidare vara aktuellt att ange vissa ekonomiska restriktioner för den fortsatta planeringen. I en proposition med förslag till riktlinjer begär regeringen att ska godkänna dessa riktlinjer (m.fl., s. 449). Många frågor som är betydelsefulla för samhällsutvecklingen kan på så sätt komma under bedömande på ett stadium när ännu fler vägar att uppnå målen står öppna. I grundlagspropositionen betonades att riktlinjebeslut inte var rättsligt bindande men kunde få stor faktisk betydelse för framtida handlingsfrihet. Av 9 kap. 5 § fjärde stycket RO framgår att en proposition med förslag om ett nytt eller väsentligen höjt anslag eller om riktlinjer enligt 9 kap. 6 § RF för statens verksamhet än anslaget till verksamheten avser bör innehålla en uppskattning av de framtida kostnaderna för det ändamål som förslaget avser. Om ett förslag till anslag grundar sig på en plan för än den för vilken anslaget har beräknats i propositionen, bör planen redovisas. Skyldighet att lämna uppgifter till utskott Enligt 10 kap. 8 § RO är en statlig myndighet skyldig att lämna upplysningar och yttranden till ett utskott som begär det. En myndighet som inte lyder under får hänskjuta en sådan begäran till regeringen för avgörande. För regeringen är skyldigheten att lämna upplysningar och yttranden till ett utskott begränsad till dels frågor om arbetet inom Europeiska unionen (EU), dels de av riksrevisorernas granskningsrapporter över effektivitetsrevisionen som har överlämnats till regeringen. Frågor om anskaffning av försvarsmateriel har tidigare granskats av utskottet. granskade utskottet två försvarsministrars handläggning av frågan om anskaffning av Leopardstridsvagnar (bet. 1998/99:KU25 s. 7 f.). I ärendet hölls en utfrågning med bl.a. den f.d. försvarsministern. Vid utfrågningen uppgav försvarsministern att det enligt hans mening inte finns någon skyldighet för regeringen eller ett statsråd att informera om materielaffärer, såvida det inte finns ett formellt beslut i frågan (s. 11). Så var t.ex. fallet när det gällde och anskaffning av radarjaktrobotar. Om i det aktuella ärendet hade begärt information hade han varit beredd att lämna sådan. Enligt försvarsministern hade han som försvarsminister inte blivit kallad av försvarsutskottet för att lämna information. Att begära att regeringen generellt ska informera om olika materielupphandlingar var enligt försvarsministern inte rimligt. I sitt ställningstagande konstaterade utskottet inledningsvis att det inte finns någon generellt föreskriven skyldighet för regeringen eller ett enskilt statsråd att informera i frågor om verkställandet av beslut. Utskottet anförde vidare att i vissa fall i särskild ordning informeras i frågor om serieproduktion av krigsmateriel för inhemskt, som grundas på särskilda beslut och att så hade varit fallet med t.ex. . Ett annat exempel som utskottet tog upp var det förestående köpet av en radarjaktrobot. I denna del noterade utskottet att information hade getts efter det att försvarsutskottet i ett betänkande hade förutsatt att regeringen skulle informera utskottet om bl.a. beväpningen av Jas. Utskottet konstaterade att även om det inte funnits någon formell informationsskyldighet hade Försvarsdepartementet, utan att försvarsutskottet bett om det, kunnat lämna information om formen för upplåtelse av de begagnade stridsvagnarna. Ett skäl till detta var enligt utskottet att den aktuella formen för anskaffning av sådan organisations- och effektbestämmande materiel för långsiktigt bruk som stridsvagnar var mycket ovanlig inom krigsorganisationen. Ett annat skäl var enligt utskottet att försvarsutskottet vid den aktuella tidpunkten av allt att döma inte hade känt till att andra anskaffningsformer än köp kunde bli aktuella. Utskottet fann sammanfattningsvis ingen grund för kritik mot någon av de två f.d. försvarsministrarna från konstitutionell synpunkt. Däremot ansåg sig utskottet oförhindrat att uttala att regeringen inför upphandlings-ärenden av större omfattning, och i fall där upphandlingen sker i annan form än vad som är brukligt, bör erbjuda information för att t.ex. meddela på vilka grunder avtalet avses träffas. granskade utskottet hanteringen av beslut om anskaffning av ubåtar (bet. 2016/17:KU20 s. 170 f.). I ärendet granskade utskottet tre frågor som rörde anskaffning och beställning av två nya ubåtar. När det gäller den information om ubåtsbeställningen som försvarsministern och regeringen hade lämnat till noterade utskottet att beställningen bl.a. hade stor budgetmässig betydelse och att det därför var viktigt att informationen var tydlig, fullständig och aktuell (s. 187). Utskottet hade utifrån vad som framkommit i granskningsärendet på formella grunder inte något att anföra mot försvarsministerns och regeringens agerande i denna del. Utskottet noterade dock att oklarheter hade kunnat förebyggas om försvarsministern hade lämnat viss information i ett tidigare skede än vad som gjorts. Inte heller i den andra delen, som gällde regeringens hantering av den kostnadsram som fastställts av , hade utskottet utifrån vad som framkommit i granskningsärendet något att anföra på formella grunder. När det gällde bemyndigandet att anskaffa två nya ubåtar konstaterade utskottet att det framgick av utredningen i granskningsärendet att nuvarande och tidigare regeringar hade valt att, inom det aktuella utgiftsområdet, begära mandat för vissa enskilda materielanskaffningar av större och mer strategisk betydelse. De materielanskaffningar som här hade varit aktuella fick enligt utskottet anses vara av sådan betydelse att det var en lämplig ordning att de underställdes prövning. I denna del framhöll utskottet att om regeringen väljer att använda ett mandat från är det givetvis viktigt att regeringens beslut håller sig inom ramen för bemyndigandet. Av granskningen framgick att hade bemyndigat regeringen att besluta om anskaffning av två ubåtar. Utskottet noterade att bemyndigande inte varit preciserat till ubåtar av en viss typ. Det framgick vidare av granskningen att regeringen hade beslutat dels om anskaffning av två nya ubåtar som ersättning för två befintliga ubåtar, dels om ett bemyndigande till Försvarsmakten att beställa byggnationsfas för ubåtarna inom en viss kostnadsram. Regeringen hade redovisat bemyndigandet från om anskaffning av två ubåtar som slutbehandlat i en skrivelse som överlämnats till . hade regeringen beslutat att bemyndiga Försvarsmakten att beställa projektering och konstruktionsöversyn för ubåtsproduktion med en ny försörjningslösning som regeringsbeslutet upphävts. hade regeringen beslutat att bemyndiga Försvarsmakten att beställa produktion och byggnation av två nya ubåtar till en viss maxkostnad. Utskottet framhöll att det är en lämplig ordning att materielanskaffningar av större och mer strategisk betydelse underställs prövning. Som svar på utskottets frågor i granskningen hade det anförts att regeringen genom besluten och 2015 fullföljde den av beslutade inriktningen om anskaffning av två nya ubåtar och att besluten ersatt regeringsbeslutet om beställning av byggnationsfas för nästa generations ubåt. Utskottet fann inte skäl att göra en annan bedömning. De beslut som fattats av regeringen hade såvitt utskottet kunde bedöma inte varit av sådant slag att beställningen av nya ubåtar borde ha underställts på nytt, utan de fick anses rymmas inom ramen för den process som sattes igång utifrån då givna bemyndigande. Utskottet underströk dock vikten av att regeringen tydligt anger vilket anskaffningsbemyndigande som ligger till grund för redovisningen av olika åtgärder inom ett större materielanskaffningsprojekt på försvarsområdet för samt att regeringen löpande informerar om hur ett sådant projekt utvecklas och vilken inriktning projektet får inom bemyndigandets ram. granskade utskottet regeringens inköp av ett nytt medelräckviddigt luftvärnssystem (bet. 2017/18:KU20 s. 187 f.). I sitt ställningstagande framhöll utskottet att det framgick av utredningen i granskningsärendet att nuvarande och tidigare regeringar hade valt att, inom det aktuella utgiftsområdet, begära mandat för vissa enskilda materielanskaffningar av större och mer strategisk betydelse (s. 209). Den aktuella anskaffningen av ett nytt medelräckviddigt luftvärnssystem fick enligt utskottet anses vara av sådan betydelse att det är en lämplig ordning att den underställs prövning.