bet · H901CU3 · 2022-03-24 00:00:00 — Det handlar bl.a. om hållbar produktion och produktdesign samt hållbara sätt att konsumera i syfte att öka varors livslängd och främja deras reparerbarhet som konsumenternas intressen tillgodoses. I skäl 32 i varudirektivet understryks vikten av att säkerställa en längre livslängd för varor, för att skapa mer hållbara konsumtionsmönster och främja en cirkulär ekonomi. Enligt artikel 7.1 d utgör hållbarhet ett objektivt krav på varan. I kommissionens strategi för konsumentpolitiken 2020 uttalas att den framtida översynen av varudirektivet utgör ett tillfälle att undersöka vad mer som kan göras för att främja mer hållbara, cirkulära produkter. Olika alternativ för konsumenterna kommer att övervägas, t.ex. att förlänga ansvarsperioden för varor. Som skäl för en längre frist menar och Konsumenter att det är värdefullt att näringsidkare får ytterligare incitament att tillverka och sälja hållbara varor. De menar att detta i förlängningen även är positivt för näringsidkarna genom att det i sin tur leder till en minskad belastning på dem när det gäller reklamationer. Enligt regeringen kan det på goda grunder hävdas att en förlängd frist skulle ha en positiv påverkan på miljön, i vart fall på . Fristen ger visserligen inte en sådan direkt effekt men det innebär endast att behovet av styrmedel är större. En längre frist innebär att fler konsumenter med framgång kan reklamera fel och i ett senare skede. För näringsidkarna är det då kostnadseffektivt att verka för att det produceras mer hållbara varor. Det är viktigt att har en hög hållbarhetsambition och är pådrivande i arbetet för en cirkulär ekonomi och i förlängningen en grön tillväxt och bättre miljö. Ett starkt konsumentskydd skapar incitament att producera varor som håller längre. Konsumenter kräver i allt högre utsträckning hållbara produkter och det gäller då att näringsidkaren kan erbjuda sådana produkter. Sammantaget anser regeringen att vikten av ett stärkt konsumentskydd och en ökad hållbarhet med styrka talar för att fristen förlängs till och att en sådan förlängning kan införas utan att det bör medföra några betydande nackdelar för näringsidkarna. Av motsvarande skäl som anförs i avsnitt 6.11.2 anser regeringen vidare att det är befogat och proportionerligt att gå längre än direktivets minimiharmonisering i detta avseende. Den presumtionsregel vid fel på varor som införs i den nya lagen bör därför förses med en tvåårig frist. Det bör i den nya lagen tydliggöras att det är näringsidkaren som har bördan att motbevisa presumtionen (jfr rättsfallet NJA 2013 s. 524 p. Regeringen föreslår vidare särregler om den omvända bevisbördan för det digitala innehållet i varor med digitala delar och vid avtal om tillhandahållande av fristående digitalt innehåll. Som framgår ovan har regeringen i propositionen utförligt redogjort för skälen till förslaget om en tvåårig frist för den omvända bevisbördan. Regeringen har bl.a. pekat på att förlängningen innebär ett stärkt konsumentskydd och ger näringsidkarna ett incitament att erbjuda hållbara produkter. Utskottet instämmer i det som regeringen anför i dessa delar, och utskottet avstyrker därför motionerna 2021/22:4386 (C) yrkande 2, 2021/22:3231 (C) yrkande 21 och 2021/22:4387 (KD) yrkande 2. Övriga motionsyrkanden är tillgodosedda genom förslaget till en ny konsumentköplag som utskottet har tillstyrkt ovan. Motionerna 2021/22:4199 (L) yrkande 79, 2021/22:4063 (MP) yrkande 3, 2021/22:4111 (MP) yrkande 3 och 2021/22:2534 (SD) yrkande 19 bör därför avslås. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om en differentierad reklamationsrätt och att reklamationsrätten ska följa varan. Jämför reservation 4 (C). I kommittémotion 2021/22:2534 av m.fl. (SD) yrkande 20 föreslås ett tillkännagivande om att regeringen bör utreda hur differentierad reklamationsrätt kan införas. Enligt motionärerna är det rimligt att reklamationstiden är längre för produkter som också har en längre förväntad livslängd. Även i motion 2021/22:4111 av m.fl. (MP) yrkande 2 föreslås ett tillkännagivande om att koppla reklamationsrätten till förväntad livslängd på en vara. Motionärerna föreslår att varor med en förväntad livslängd ska ha en reklamationstid . I kommittémotion 2021/22:3231 av m.fl. (C) yrkande 22 föreslås ett tillkännagivande om att reklamationsrätten ska följa varan i stället för att stanna hos den ursprungliga köparen eller ägaren. Motionärerna anser att detta behövs bl.a. för att stödja återanvändning och vidareförsäljning av produkter som enskilda inte längre behöver. I kommittémotion 2021/22:3665 av m.fl. (C) yrkande 15 föreslås ett tillkännagivande om att konsumenträtten och reklamationsrätten på vanligt förekommande produktgrupper bör stärkas och utvecklas. Motionärerna anför bl.a. att reklamationsrätten bör följa varan i stället för att stanna hos den ursprungliga köparen. I den nuvarande konsumentköplagen finns en reklamationsplikt som innebär att konsumenten inom måste anmäla fel på en vara till näringsidkaren för att lagens bestämmelser om påföljder vid fel ska aktualiseras. I varudirektivet föreskrivs inte att en reklamationsfrist måste finnas. Däremot anges att medlemsstaterna får behålla eller införa bestämmelser om att konsumenten för att utnyttja sina rättigheter är skyldig att upplysa näringsidkaren om bristande avtalsenlighet från den dag då konsumenten upptäckte felet. Direktivets reglering är således inte obligatorisk utan ger medlemsstaterna en möjlighet, om de så önskar, att ha en reklamationsplikt för konsumenten. Regeringen anför att den svenska reklamationsplikten för konsumenter är väl fungerande och förefaller ha ett brett stöd bland både näringsidkar- och konsumentorganisationer. Bland annat mot den bakgrunden föreslår regeringen att det även i den nya lagen ska finnas en reklamationsplikt med samma undantag som när det gäller varor (s. 95 f.). Digitaldirektivet innehåller inte någon bestämmelse om att konsumenten ska vara skyldig att reklamera fel på det digitala innehållet eller som medger att en sådan skyldighet föreskrivs i svensk rätt. Utifrån utformningen av digitaldirektivet bedömer därför regeringen att det saknas förutsättningar att ställa upp en uttrycklig reklamationsskyldighet för konsumenten vid fel på ett fristående digitalt innehåll. Avsaknaden av en reklamationsplikt innebär att konsumenten inte behöver anmäla fel inom för att bibehålla sin rätt (s. 168). I stället för att ange en yttersta reklamationsfrist som finns i den nuvarande konsumentköplagen föreslår regeringen en särskild preskriptionsfrist. Mot bakgrund av hur bestämmelserna i digitaldirektivet är utformade, och utifrån intresset av enhetliga regler, föreslår regeringen en särskild preskriptionsfrist som sträcker sig längre än näringsidkarens ansvarstid för att möjliggöra en sen reklamation (s. 96). Regeringen föreslår därför att konsumentens rätt att göra gällande fel på en vara som huvudregel ska preskriberas efter att tiden för näringsidkarens felansvar har upphört eller inom den som parterna avtalat. Motsvarande reglering föreslås för avtal om fristående digitalt innehåll (s. 168). Regeringen lämnar inte några förslag om att koppla reklamationsrätten till en varas förväntade livslängd eller att reklamationsrätten ska följa varan i stället för att stanna hos den ursprungliga köparen. Regeringen anför dock följande om differentierade tidsfrister under avsnittet om näringsidkarens ansvar (s. 88): Avslutningsvis kan det nämnas att frågan om differentierade tidsfrister, dvs. olika tidsfrister för näringsidkarens ansvar beroende på typ av vara och dess förväntade livslängd, har väckts i olika sammanhang. Att införa sådana tidsfrister skulle emellertid, i vart fall enligt den uppfattning som kommissionen gett uttryck för, stå i strid med varudirektivet. Alldeles oavsett om den uppfattningen är korrekt bedömer regeringen att det inte är en framkomlig väg med olika tidsfrister eftersom det ytterligare skulle bidra till fragmenterade regler. Erfarenheter från visar att en ordning med olika ansvarstider beroende på varans livslängd för med sig gränsdragningsproblem. Utredningen har inte närmare övervägt frågan och ingen remissinstans för heller fram önskemål om differentierade tidsfrister. Köplagen (1990:931) är tillämplig vid köp av lös egendom. Lagen gäller t.ex. vid köp mellan privatpersoner och mellan näringsidkare. Enligt 32 § köplagen får köparen inte åberopa att varan är felaktig, om han inte lämnar säljaren meddelande om felet inom skälig tid efter det att han märkt eller borde ha märkt felet (reklamation). Reklamerar köparen inte från det att han har tagit emot varan, förlorar han rätten att åberopa felet, om inte annat följer av en garanti eller liknande utfästelse. Den nya konsumentköplagen som utskottet har tillstyrkt ovan innebär bl.a. att konsumenten, liksom , vid fel i en vara ska reklamera felet till näringsidkaren inom . Som framgår ovan gör regeringen i propositionen bedömningen att differentierade tidsfrister beroende på typ av vara och dess förväntade livslängd skulle leda till en fragmenterad reglering med risk för gränsdragningsproblem. Utskottet instämmer i den bedömningen och är således inte berett att föreslå ett tillkännagivande om differentierade reklamationsfrister. Motionerna 2021/22:2534 (SD) yrkande 20 och 2021/22:4111 (MP) yrkande 2 bör därför avslås. Utskottet är inte heller berett att föreslå något initiativ från sida med anledning av motionsförslagen om att reklamationsrätten ska följa varan i stället för den ursprungliga köparen. Motionerna 2021/22:3231 (C) yrkande 22 och 2021/22:3665 (C) yrkande 15 avstyrks således. Utskottet noterar i det sammanhanget att även om konsumentköplagen inte gäller när en privatperson säljer en begagnad vara till en annan privatperson, innehåller köplagen bestämmelser om reklamation som kan tillämpas vid sådana transaktioner. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om att näringsidkaren vid fel i varan ska kunna välja den åtgärd, av avhjälpande och omleverans, som medför lägst kostnad och att inte närmare reglera konsumentens val av påföljd vid konstaterade fel. Utskottet hänvisar till det lagförslag som utskottet ställt sig bakom. Jämför reservation 5 (M) och 6 (C, MP). I kommittémotion 2021/22:4390 av m.fl. (M) begärs ett tillkännagivande om att näringsidkaren vid fel i varan ska kunna vidta den åtgärd, av avhjälpande och omleverans, som är möjlig att genomföra till lägst kostnad så länge det inte utgör en olägenhet för konsumenten (yrkande 2). I kommittémotion 2021/22:4386 av m.fl. (C) begärs ett tillkännagivande om att inte närmare reglera konsumentens val av påföljd vid konstaterade fel (yrkande 3). Motionärerna anför att förslaget att konsumenten ska få välja mellan avhjälpande och omleverans som påföljd vid konstaterade fel inte är ändamålsenligt eftersom det riskerar att motverka omställningen till den cirkulära ekonomin samt motverka rätten till reparation genom att konsumenter i större utsträckning väljer nya produkter framför att reparera de ursprungliga. Regeringen föreslår att nuvarande bestämmelser om avhjälpande och omleverans vid fel i varan i huvudsak förs över till den nya lagen. Regeringen föreslår dock ett tillägg om att näringsidkaren ska vara skyldig att avhjälpa felet eller göra en omleverans endast om åtgärden är möjlig och kan vidtas utan oskälig kostnad. Regeringen föreslår även att reglerna förtydligas så att det uttryckligen framgår att konsumenten har rätt att välja vilken av åtgärderna som i första hand ska utföras. Som skäl för detta anförs följande (s. 109): En ytterligare fråga om tydlighet rör den i varudirektivet uttryckligen angivna rätten för konsumenten att välja åtgärd. Den svenska regleringen motsvarar konsumentköpsdirektivet i denna fråga och anger att konsumenten har rätt till den ena eller den andra åtgärden, och utredningen föreslår att den lydelsen behålls. I varudirektivet lyfts konsumentens val fram på ett tydligare sätt. Regeringen anser att konsumentens rätt att välja mellan de två åtgärderna är en aspekt som är viktig att bejaka och att det är angeläget att uppmuntra konsumenten att också använda sig av den valfriheten. Att reparera varor i stället för att byta ut dem mot nya varor kan främja en mer hållbar och ansvarsfull konsumtion och kan även bidra till att öka produkternas hållbarhet (se skäl 48). Konsumentmakt innebär inte bara en möjlighet att få den bästa varan eller det bästa priset utan kan rymma även andra värden, t.ex. att kunna bidra till ett bättre klimat och samhälle. Den nuvarande 26 § anger att konsumenten har rätt att få avhjälpande eller omleverans. Att det handlar om att få välja vilken av de två som i första hand bör utföras är inte helt tydligt. Regeringen anser mot denna bakgrund att det i den nya lagen tydligare än bör framgå att konsumenten har rätt att välja mellan avhjälpande och omleverans och att näringsidkaren då ska godta detta val under de förutsättningar i övrigt som ställs upp och beskrivs ovan. De nuvarande bestämmelserna om avhjälpande och omleverans vid fel i en vara överförs i huvudsak till den nya konsumentköplagen. I den nya lagen ska det dock framgå ännu tydligare än att konsumenten har rätt att välja åtgärd vid fel i en vara. Enligt den aktuella bestämmelsen ska vidare näringsidkarens skyldighet att avhjälpa ett fel eller göra en omleverans vara begränsad till sådana åtgärder som är möjliga och kan vidtas utan oskälig kostnad. Utskottet anser att den nya konsumentlagen innehåller en väl avvägd reglering om avhjälpande och omleverans, och utskottet är därför inte berett att föreslå något tillkännagivande med anledning av förslagen i motionerna 2021/22:4390 (M) yrkande 2 och 2021/22:4386 (C) yrkande 3. Yrkandena bör avslås. Köp av levande djur Utskottets förslag i korthet ställer sig bakom det som utskottet anför om att regeringen bör återkomma med förslag till ändring i konsumentköplagen vad gäller köp av dyrare djur och tillkännager detta för regeringen. Jämför reservation 7 (S, V, L, MP) och särskilt yttrande 1 (S, V, L) och 2 (MP). I kommittémotion 2021/22:4384 av m.fl. (SD) begärs ett tillkännagivande om att den nya konsumentköplagen inte ska gälla för köp av levande djur som överstiger en tiondels prisbasbelopp. Ett liknande förslag förs fram i kommittémotion 2021/22:4386 yrkande 1 av m.fl. (C). I kommittémotion 2021/22:4387 av m.fl. (KD) föreslår motionärerna att köp av levande djur inte ska ingå i konsumentköplagens tillämpningsområde utan i stället ska köplagen tillämpas på dessa transaktioner. Ett tillkännagivande begärs i enlighet med detta (yrkande 4). Motioner från allmänna motionstiden I kommittémotion 2021/22:3650 av m.fl. (C) anför motionärerna att det behövs en mer ändamålsenlig konsumentlagstiftning och föreslår ett tillkännagivande om att regeringen ska säkerställa att handel med levande djur inte likställs med handel med döda ting när konsumentköpsdirektivet genomförs (yrkande 47). I motion 2021/22:3100 föreslår (M) ett tillkännagivande om att undanta köp av levande djur från konsumentköplagens tillämpningsområde och att utreda och därefter föreslå en separat konsumentköplag som reglerar köp av djur (yrkande 4). Vidare föreslås ett tillkännagivande om att införa ett moratorium när det gäller konsumentköplagens tillämplighet på köp av levande djur (yrkande 1). Motionären föreslår också tillkännagivanden om att det bör göras ett internationellt utvärderingsarbete som kommer ny svensk lagstiftning till del (yrkande 2) och om att det i arbetet med ny lagstiftning bör tas in erfarenheter från drabbade djurägare (yrkande 3). Även i motion 2021/22:847 av m.fl. (M) föreslås ett tillkännagivande om att handel med levande djur inte ska ingå i konsumentköplagen. Regeringen föreslår att konsumenters köp av levande djur även framöver ska omfattas av konsumentköplagstiftningen men att vissa särskilda regler införs. Som skäl för att inte undanta köp av levande djur från konsumentköplagen anförs bl.a. följande (s. 207): Utredningen har övervägt att helt undanta köp av levande djur från konsumentköplagstiftningen, med följden att dessa köp i så fall skulle omfattas av köplagen. Bland annat anser att köp av levande djur borde hanteras enligt köplagen eftersom den anses bättre anpassad till de förhållanden som gäller för levande djur. Köplagen och konsumentköplagen innefattar två i princip helt fristående regelkomplex som tjänar skilda syften. Partsförhållandet konsument– näringsidkare präglas av att konsumenten i flera avseenden har en underlägsen position, vilket ställer krav på utformningen av reglerna (prop. 1989/90:89 s. 186). Köplagen är inte tvingande till förmån för konsumenten utan tvärtom dispositiv, vilket innebär att parterna kan avtala om att något annat än vad lagen föreskriver ska gälla. Enligt regeringens bedömning finns det en stor risk att många konsumenter vid en tillämpning av köplagen får alltför oförmånliga villkor. framhåller gäller det inte minst i situationer där man har att göra med mindre nogräknade säljare. Även den utspridda användningen av standardavtal, vilka innehåller villkor som det normalt inte finns förutsättningar att avtala bort, riskerar att ge konsumenten en väsentligt sämre position. Med den försämring av konsumentskyddet som en övergång till köplagen skulle innebära befarar regeringen att det dessutom finns en risk för att fler djur far illa. En tillämpning av köplagens dispositiva regler kommer sannolikt att leda till att konsumentens möjligheter att få skadestånd eller ersättning för avhjälpandekostnader vid fel begränsas och detta drabbar inte bara konsumenten utan särskilt djuren. Sådana begränsningar kan nämligen medföra att djur inte får nödvändig veterinärvård och till och med kan behöva avlivas. Det är en grundläggande utgångspunkt i svensk rätt att ett konsumentavtal regleras av tvingande konsumentlagstiftning. Det har sin grund i att en konsument i ett avtal med en näringsidkare i allmänhet har en svagare position än näringsidkaren, t.ex. när det gäller kunskap om vilka rättigheter och skyldigheter parterna har. Att reglera en konsuments avtalsförhållande med en näringsidkare i en icke-konsumentskyddande lagstiftning vore därför enligt regeringen främmande för den svenska rättstraditionen och skulle dessutom riskera att påverka synen på behovet av konsumentskydd på andra områden. Köp av ett djur kan innebära en stor investering för konsumenten och de känslomässiga värdena är påtagliga. råder i princip avtalsfrihet när det gäller djurets skick och egenskaper men konsumenten skyddas bl.a. på det sättet att rätten till påföljder inte kan avtalas bort. Enligt regeringen står det klart att det finns ett tydligt skyddsintresse för konsumenterna vid köp av levande djur. Att även i fortsättningen låta konsumentköplagen omfatta köp av levande djur skulle säkerställa detta skyddsintresse. De särregler som regeringen föreslår gäller främst dyrare djur, dvs. vid köp av levande djur där priset överstiger en tiondel av prisbasbeloppet enligt 2 kap. 6 och 7 §§ socialförsäkringsbalken. För dessa köp föreslås en särskild undersökningsregel med innebörd att om konsumenten före köpet har undersökt djuret eller utan godtagbar anledning underlåtit att följa näringsidkarens uppmaning att undersöka det, får konsumenten inte som fel åberopa vad han eller hon borde ha märkt vid undersökningen, om inte näringsidkaren har handlat grovt vårdslöst eller i strid mot tro och heder. Som tidigare redovisats föreslår regeringen att presumtionsfristen för varor, dvs. den tid under vilken näringsidkaren har bevisbördan för att det inte är ett ursprungligt fel, förlängs till . Denna förlängning föreslås dock inte ska gälla vid köp av levande djur. Mot bakgrund av att levande djur inte kan likställas med övriga varor och då det inte framstår som rimligt att ålägga näringsidkaren den omvända bevisbördan efter köpet, föreslår regeringen en kortare presumtionsfrist vid köp av levande djur än vid köp av varor (s. 213 f.). Regeringen föreslår därför att ett fel på ett levande djur som visar sig efter det att djuret avlämnades ska anses ha funnits vid avlämnandet, om inte näringsidkaren visar något annat eller detta är oförenligt med djurets eller felets art. Vid köp av dyrare levande djur föreslås parterna ha en möjlighet att avtala om att presumtionsregeln inte alls ska gälla. Det innebär att det då är konsumenten som ska ha bevisbördan för att det är ett ursprungligt fel på djuret. Vidare föreslås att det i den nya konsumentköplagen tydliggörs att djurskyddslagstiftningen alltid gäller vid köp av ett levande djur. Miljö- och jordbruksutskottets yttrande Miljö- och jordbruksutskottet anser i likhet med regeringen att det behövs en mer ändamålsenlig ordning för både näringsidkare och konsumenter när det gäller konsumentköp av djur. Med den utgångspunkten välkomnar utskottet föreslagen i propositionen att införa vissa särskilda regler vid konsumentköp av djur. Miljö- och jordbruksutskottet föreslår att civilutskottet tillstyrker propositionens förslag i de delar som rör miljö- och jordbruksutskottets beredningsområde och avstyrker de motioner som utskottet har haft att beakta. En konsument är oftast i underläge gentemot näringsidkaren, och syftet med konsumentköplagen är bl.a. att jämna ut detta styrkeförhållande mellan säljare och köpare. När det gäller köp av levande djur är dock säljaren ofta en mindre aktör som genomför enstaka försäljningar, och i en sådan situation finns inte samma behov av konsumentskydd. Med den nya konsumentköplagen införs vissa särregler som ska gälla främst vid köp av dyrare levande djur. Detta är ett steg i rätt riktning. Enligt utskottet tar den nya regleringen dock inte tillräcklig hänsyn till de särskilda förhållanden som ofta råder vid köp av dyrare levande djur. I betänkandet En ny lag om konsumentskydd vid köp och vissa andra avtal finns en så kallad skiss med alternativa lagtextlösningar. Utredningen har bl.a. tagit fram ett alternativ där man undantar köp av dyrare levande djur från konsumentköplagens tillämpningsområde (se SOU 2020:51 s. 374 f.). Med dyrare djur avses djur där priset överstiger en tiondel av prisbasbeloppet. Enligt utskottet framstår detta alternativ som mer ändamålsenligt när det gäller köp av dyrare djur än vad som införs i den nya konsumentköplagen. Utskottet anser därför att regeringen bör gå vidare med skissen till en alternativ lagtext i SOU 2020:51 där köp av dyrare levande djur undantas från konsumentköplagens tillämpningsområde och sedan återkomma till med ett lagförslag. En sådan lösning torde enligt utskottet leda till färre rättsprocesser där det finns en risk för att djuren blir lidande. Vad som anförts bör ställa sig bakom och tillkännage för regeringen. Detta innebär bifall eller delvis bifall till motionerna 2021/22:4384 (SD), 2021/22:4386 (C) yrkande 1, 2021/22:4387 (KD) yrkande 4, 2021/22:3100 (M) yrkande 4, och 2021/22:847 (M). Utskottet är däremot inte berett att föreslå något initiativ från sida med anledning av motionsförslagen i motion 2021/22:3650 (C) yrkande 47 och motion 2021/22:3100 (M) yrkandena 1–3. Motionsyrkandena bör avslås. Förslag om ytterligare åtgärder vid avtal om tillhandahållande av digitalt innehåll Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om att ge i uppdrag att ta fram en viss vägledning vid felsökning i konsumentens it-miljö. Vidare avslår motionsyrkanden som får anses tillgodosedda genom förslaget till en ny konsumentköplag. Jämför reservation 8 (C) och 9 (KD). I kommittémotion 2021/22:4387 av m.fl. (KD) yrkande 3 begärs ett tillkännagivande om att regeringen ska ge i uppdrag att ta fram en vägledning om hur samarbetet mellan näringsidkaren och konsumenten ska gå till vid felsökning i konsumentens it-miljö.