bet · H901MJU15 · 2022-02-21 00:00:00 — Som komplement kan man även utföra lite mindre omfattande mätningar, t.ex. på badplatser, i naturområden och i speciellt utsatta områden som man vill följa upp eller ha mer information om. Dessa mätmetoder kan också vara av intresse för länsstyrelser eller organisationer och föreningar som har skötsel av eller intressen i olika naturområden och som vill förebygga nedskräpningen. På beskrivs närmare hur mätningen ska genomföras enligt de metoder som finns för olika miljöer (tätorter, parker, valfritt område, naturen, badplatser, rinnande vatten). Här beskrivs bl.a. hur området ska väljas ut och avgränsas, när mätningen lämpligen bör göras och hur resultaten ska registreras. Som en del i genomförandet av EU:s engångsplastdirektiv gav regeringen i uppdrag att ta fram förslag till hur metodiken för nationella skräpmätningar ska utformas (M2021/02088). Metodiken ska bl.a. omfatta hur mätningen ska genomföras, lämplig frekvens, vad som ska mätas och på hur många platser mätningen ska ske. ska i arbetet med att ta fram förslagen föra dialog med producenter och aktörer med erfarenhet av skräpmätningar. ska redovisa uppdraget till () . Utskottet konstaterar att det finns metoder för skräpmätning som har utarbetats på vetenskaplig grund. Det är enligt utskottet också välkommet att regeringen har gett ett särskilt uppdrag att lämna förslag om hur metodiken för skräpmätning ska utformas och utvecklas. Utskottet har vidare förtroende för att de myndigheter, kommuner och andra aktörer som arbetar med skräpmätning löpande bidrar till att utveckla och effektivisera metoderna så att skräpmätningarna ger bästa möjliga underlag för att vid behov kunna vidta lämpliga åtgärder. Mot denna bakgrund föreslår utskottet att motion 2021/22:3665 (C) yrkande 26 i denna del lämnas utan åtgärd. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om en skrotningspremie för personbilar, båtmotorer och oljepannor samt om regler och rutiner för skrotning av mopeder. Jämför reservation 23 (M), 24 (C) och 25 (V). Partimotion 2021/22:4030 av m.fl. (M) yrkande 34 handlar om att införa en skrotningspremie för bilar som är . Motionärerna anför att många förslag är inriktade på att öka andelen bilar med låga eller inga utsläpp i den svenska bilparken, men en lika viktig uppgift är att bli av med de lite äldre bilarna eftersom deras utsläpp vid körning är betydligt högre än utsläppen från nya bilar. Motionärerna menar att ett verktyg för att minska utsläppen från bilen skulle vara införandet av en skrotningspremie. Enligt motion 2021/22:1348 av (S) bör regeringen överväga att införa ett regelverk för skrotning av mopeder. Motionären anför att avsaknaden av en rutin för skrotning, förutom att det vållar praktiska problem för den som har en uttjänt moped, medför påtagliga miljörisker. I partimotion 2021/22:3279 av Nooshi Dadgostar m.fl. (V) yrkande 42 föreslås att regeringen återkommer med en tydlig strategi för hur ska få en miljövänlig fritidsbåtsflotta. Motionärerna anför att tvåtaktsmotorer bör fasas ut i och att ett system med en skrotningspremie för äldre båtmotorer bör införas. I kommittémotion 2021/22:3684 av m.fl. (C) yrkande 48 föreslår motionärerna att man utreder möjligheten att införa en skrotningspremie för oljepannor för att fasa ut de som är kvar i bruk och på så sätt minska de fossila utsläppen. behandling och kompletterande uppgifter Enligt () pågår det inte någon utredning om att införa en skrotningspremie för äldre personbilar, äldre båtmotorer eller oljepannor. När det gäller incitament att byta ut äldre personbilar mot nya med lägre utsläpp framhåller departementet att det redan finns ett visst sådant ekonomiskt incitament i och med bonus–malus-systemet. Enligt havsmiljöförordningen (2010:1341), som genomför EU:s havsmiljödirektiv (2008/56/EG), ska Havs- och vattenmyndigheten (HaV) besluta om åtgärdsprogram för havsmiljön. presenterade HaV det andra åtgärdsprogrammet för havsmiljön (strategi för och – Åtgärdsprogram för havsmiljön 2022–2027 enligt havsmiljöförordningen, rapport 2021:20). I dokumentet presenteras åtgärdsprogrammet och de åtgärder som enligt HaV behövs för att miljökvalitetsnormerna enligt havsmiljöföreskrifterna (HVMFS 2012:18) ska kunna följas för att uppnå god miljöstatus i de svenska delarna av och . Här anges också vilka myndigheter åtgärderna riktar sig till och vilka resultat som förväntas om åtgärderna genomförs. En av de åtgärder som föreslås är aktiv utfasning av tvåtaktsmotorer med förgasare på fritidsbåtar. Enligt bedömningen av miljötillståndet 2018 uppnås inte god miljöstatus för farliga ämnen och inte heller för antalet och volymerna av utsläpp av olja och oljeliknande föroreningar. Därför ser HaV behov av ett förbud eller aktiv utfasning av tvåtaktsmotorer med förgasare, vilket kommer att leda till en signifikant minskning av tillförseln av oförbränt bränsle till den miljön. När det gäller genomförandet av den föreslagna åtgärden framgår följande av åtgärdsfaktablad 41: Transportstyrelsen utreder, i samråd med Havs- och vattenmyndigheten och , möjligheterna till en aktiv utfasning eller ett förbud av tvåtaktsmotorer med förgasare till förmån för bästa miljöalternativ. bistår med expertkompetens inom bland annat val av styrmedel. Undantag från utfasningen kan i vissa fall göras för fritidsbåtar och tvåtaktsmotorer med kulturhistoriskt värde. Detta diskuteras i samråd med Statens maritima och transporthistoriska muséer. T.ex. så kan undantag göras för fritidsbåtar som är gamla och har en tvåtaktsmotor av samma ålder. Utöver detta så ska Transportstyrelsen verka för att det införs krav på rening av avgaser från båtmotorer, vid nyförsäljning av fritidsbåtar. Det bör också utredas om det är lämpligt att undersöka alternativa styrmedel, t.ex. att premiera alkylatbensin, för att minska tillskottet av farliga ämnen till den akvatiska miljön. I samband med detta ska också en genomförandeplan för åtgärden utarbetas. I denna bör en tydlig plan för hanteringen av utfasade motorer ingå. Initialt ska det utredas vilken som är den mest genomförbara metoden för att aktivt fasa ut tvåtaktsmotorer med förgasare. Under efterföljande år ska metoden genomföras och information om möjliga alternativ till utfasning spridas till berörd allmänhet. Enligt uppgift från HaV arbetar myndigheten med att ta fram arbetsplaner för hur varje åtgärd ska genomföras. De myndigheter som får i uppdrag att genomföra åtgärder rapporterar till HaV hur arbetet fortskrider. Vidare rapporterar HaV till kommissionen när ett åtgärdsprogram har tagits fram och lämnar därefter en halvtidsrapport om arbetet inom programmet. Klimatklivet är ett investeringsstöd till lokala och regionala åtgärder som minskar de klimatpåverkande utsläppen. Stödet kan sökas av företag, kommuner, regioner, bostadsrättsföreningar och andra organisationer. Stödet kan ges för konkreta klimatsatsningar inom bl.a. energiområdet, t.ex. för att övergå från uppvärmning med olja. Stödet får dock inte ges till privatpersoner eller för åtgärder i byggnader som i huvudsak används för privat bruk. Ansökningar kan lämnas in till under tre perioder 2022 och prövar ansökningarna efter yttrande från . beslutade att inom utgiftsområde 20 anvisa 2 till anslaget 1:16 Klimatinvesteringar (prop. 2021/22:1, bet. 2021/22:MJU1, rskr. 2021/22:109–111). Enligt regleringsbrev får myndigheten disponera 2 av anslaget bl.a. för utbetalning av stöd till klimatinvesteringar enligt förordningar som regeringen beslutat, utgifter i samband med administration av klimatinvesteringsstödet samt arbete med information, uppföljning och utvärdering av stöd till klimatinvesteringar (villkor för anslaget 1:16 anslagspost 1, 2 och 6). Enligt regleringsbrev får disponeras av i län för bl.a. samordning av och stöd till länsstyrelsernas arbete med klimatinvesteringar i länen och deras kommuner (anslagsposten disponeras av i län för fördelning till samtliga länsstyrelser), utgifter för arbete med klimatinvesteringsstödet och yttranden om ansökningar, samverkan och dialog med aktörer i länet för att stimulera till effektiva åtgärder och synergieffekter mellan olika projekt samt information om och uppföljning av stödet (villkor för anslaget 1:16 anslagspost 7). För privatpersoner ersattes det tidigare statliga stödet för solceller med skattereduktion för grön teknik . Det gäller för installationer av solceller, installation för lagring av egenproducerad elenergi och installation av laddningspunkt till elfordon som påbörjas och betalas fr.o.m. . Skattereduktion ges med ges av kostnaden för arbete och material vid installation av ett nätanslutet solcellssystem och av kostnaden för arbete och material vid installation av system för lagring av egenproducerad elenergi. Skattereduktion för grön teknik kan ges med högst per person och år. På regeringens uppdrag gjorde 2015 en översyn av bestämmelserna i miljöprövningsförordningen (2013:251). I redovisningen konstaterades att återvinning eller omhändertagande av uttjänta bilar som omfattas av bilskrotningsförordningen (2007:186) är en anmälningspliktig verksamhet (29 kap. 46 § miljöprövningsförordningen). konstaterade att återvinning eller omhändertagande av uttjänta motordrivna fordon som inte omfattas av bilskrotningsförordningen, t.ex. mopeder, motorcyklar, skotrar eller lastbilar, alltid utgör en tillståndspliktig verksamhet (jfr 29 kap. 45 § första stycket miljöprövningsförordningen). Eftersom bilskrotningsförordningen ställer krav på att bilskrotar ska ha auktorisation, vilket i sin tur kräver att ett antal förutsättningar är uppfyllda, blev slutsats att en sådan verksamhet ur miljösynpunkt även bör kunna ta emot andra mindre fordon utan att behöva ha ytterligare tillstånd. Mot bakgrund av översyn ändrades miljöprövningsförordningen och krävs inte längre tillstånd för att tömma, demontera eller på annat sätt yrkesmässigt återvinna uttjänta, motordrivna fordon vars totalvikt inte överstiger , om fordonen återvinns av en bilskrot som är auktoriserad enligt bilskrotningsförordningen (29 kap. 45 § andra stycket och 46 § första stycket 2 miljöprövningsförordningen). Utskottet konstaterar att det inte pågår något arbete i för att införa en skrotningspremie för äldre bilar och utskottet är heller inte berett att ta några initiativ i denna riktning. I likhet med vill utskottet framhålla att det genom bonus–malus-systemet finns ett slags ekonomiskt incitament att fasa ut äldre personbilar, om än enbart vid inköp av en helt ny bil. Mot denna bakgrund anser utskottet att motion 2021/22:4030 (M) yrkande 34 kan lämnas utan åtgärd. När gäller frågan om äldre båtmotorer konstaterar utskottet att HaV har initierat ett uppdrag till Transportstyrelsen om aktiv utfasning av tvåtaktsmotorer med förgasare på fritidsbåtar. Transportstyrelsen ska, i samråd med och med hjälp av andra myndigheter, utreda möjligheterna till en aktiv utfasning eller ett förbud av sådana båtmotorer till förmån för bästa miljöalternativ. Utskottet vill inte föregripa det arbete som pågår inom det andra åtgärdsprogrammet för havsmiljö och föreslår därför att motion 2021/22:3279 (V) yrkande 42 lämnas utan åtgärd. När det gäller oljepannor konstaterar utskottet att Klimatklivet kan användas för att fasa ut användningen av oljeuppvärmning till förmån för mer klimatvänliga uppvärmningsmetoder. Utskottet vill vidare framhålla att privatpersoner kan få skattereduktion i samband med installation av grön teknik, vilket kan vara ett incitament att fasa ut oljeuppvärmning mot ett klimatvänligt alternativ. Utskottet ser inte behov av att vidta några ytterligare åtgärder utan föreslår att motion 2021/22:3684 (C) yrkande 48 lämnas utan åtgärd. I fråga om skrotning av uttjänta mopeder konstaterar utskottet att sådana kan lämnas in till en auktoriserad bilskrot för omhändertagande och återvinning. Därmed avstyrker utskottet motion 2021/22:1348 (S). Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om säkerhet vid tillfällig lagring av avfall samt övriga frågor om avfallshantering och deponier, åtgärder mot brottslighet inom avfallsområdet samt övriga frågor om avfall. Jämför reservation 26 (M), 27 (M, KD), 28 (C), 29 (L), 30 (MP), 31 (C, KD), 32 (M) och 33 (C). Säkerhet vid tillfällig lagring av avfall I kommittémotion 2021/22:3431 av m.fl. (M) yrkande 28 föreslås att ägarna av tillfälliga deponier ska betala en pant för att täcka kommunens eventuella kostnader för sanering. Motionärerna anför bl.a. att ägarna redan när avfallet lagras i väntan på deponering ska vara skyldiga att ställa säkerhet som ska täcka eventuellt behov av sanering. Möjligheterna att tillfälligt lagra återvinningsbart material bör också reduceras för att dels minska risken för att avfall flyttas runt för att undvika kravet på säkerhet, dels öka återvinningen av material. Övrigt om avfallshantering och deponier I motion 2021/22:1 av (SD) lämnas ett antal förslag om avfallshantering och deponier. I yrkande 1 föreslås att tillståndsplikten för verksamhet med yrkesmässig deponering av avfall ska skärpas. I yrkande 2 efterfrågas en skärpning när det gäller villkorsbrott vid avfallshantering. Enligt motionären måste möjligheterna för myndigheter att ingripa mot verksamheter som misstänks bryta mot regler eller avtalsvillkor öka. I yrkande 3 anför motionären att kraven på markägare som upplåter sin mark för avfallshantering måste skärpas, dvs. markägarens ansvar för återställande av mark samt åtgärder vid miljöincidenter måste tydliggöras. I yrkande 4 föreslås att näringsförbud i fråga om deponi och avfallsförvaring ska kunna ges till markägare som missköter sig. Motionären föreslår i yrkande 5 att näringsmässig avfallsdeponering inte ska få anläggas inom vattenskyddsområden. Slutligen föreslås i yrkande 6 att alla avfallsupplag som ligger på samma plats längre än ska räknas som deponi. Enligt motion 2021/22:2331 av (L) bör kommuner ges ökade möjligheter att ingripa vid miljöfarlig avfallshantering. I kommittémotion 2021/22:3431 av m.fl. (M) yrkande 27 föreslås att tillsynen av tillfälliga avfallsdeponier ska skärpas och ansvaret för sanering tydligare läggas på ägaren. I kommittémotion 2021/22:3665 av m.fl. (C) yrkande 57 föreslås att kravet på övertäckning, dvs. sluttäckning, av deponier ska utredas. Enligt motionärerna riskerar övertäckningar att kapsla in material och resurser som kan ge stor samhällsnytta . Dessutom kan övertäckningarna inte till säkerställa att det inte läcker ut ändå. I kommittémotion 2021/22:4062 av m.fl. (MP) yrkande 44 i denna del framhåller motionärerna att regelverket måste skärpas för kontroll av föroreningar i avfallsdeponier som kan förorena sötvattensresurser. Åtgärder mot brottslighet inom avfallsområdet Motion 2021/22:2710 av m.fl. (S) handlar om sopdumpning som en del av ett kriminellt ekosystem. Enligt motionärerna måste problemet med sopdumpning uppmärksammas tydligare och en heltäckande översyn av brottsligheten i avfallsbranschen göras. Enligt kommittémotion 2021/22:3665 av m.fl. (C) yrkande 32 är det viktigt att se till att skärpningar av avfallslagstiftningen föratt motverka brottslighet på avfallsområdet inte hindrar den cirkulära omställningen eller försvårar för mindre företag, t.ex. genom ökad administrativ börda. Övriga frågor om avfall Motion 2021/22:208 av (C) handlar enligt yrkandet om klassning av miljöfarligt avfall. Yrkandet motiveras med att regeringen bör utreda om bestämmelser kan likställa privatpersoner och mindre företag när det gäller kraven för hantering av miljöfarligt avfall som är av samma sort och märke. Samma förutsättningar eller klassning bör gälla för privatpersoner och företagare om det är samma typ av miljöfarligt avfall, och det bör alltså bli enklare för mindre företag och lantbruk att göra sig av med avfall. I motion 2021/22:413 av (M) föreslås att båtklubbar ska ansvara för gemensamma miljöstationer för omhändertagande av glykol, spillolja och batterier. I kommittémotion 2021/22:3681 av m.fl. (C) yrkande 33 föreslås att ska ges i uppdrag att se över hur återvinningsstationers förutsättningar att omhänderta avfall från marin verksamhet kan utvecklas. Enligt kommittémotion 2021/22:3751 av m.fl. (M) yrkande 2 måste tolkningen av EU:s förordning mot import av miljöfarligt avfall tydliggöras. Motionärerna anför att importerade veteranbilar i bland klassas som miljöfarligt avfall, trots att syftet med importen är att de ska restaureras och få nytt liv. Det behöver därför tydliggöras hur undantaget för veteranbilar i den aktuella förordningen ska tolkas. behandling och kompletterande uppgifter Avfallsbegreppet har en vid tillämpning. Med avfall menas alla föremål eller ämnen som innehavaren vill göra sig av med eller är skyldig att göra sig av med (15 kap. 1 § första stycket ). Ekonomiskt värde, användning eller återanvändning spelar inte någon självständig roll för om något definieras som avfall eller inte. För att kunna skilja på olika typer av avfall finns det i bilaga 3 till avfallsförordningen (2020:614) en förteckning över avfallstyper. Den detaljerade avfallskatalogen används för statistik och för att skilja ut vad som är farligt avfall. Avfallsförteckningen baserar sig på kommissionens beslut /532/EG men uppdateras löpande efter nya beslut från kommissionen. Säkerhet vid tillfällig lagring av avfall samt övriga frågor om avfallshantering och deponier Med att hantera avfall avses enligt 15 kap. 5 § att samla in, transportera, sortera, återvinna, bortskaffa eller ta annan fysisk befattning med avfall vidta åtgärder som inte innebär fysisk befattning med avfall men som syftar till att avfall samlas in, transporteras, sorteras, återvinns, bortskaffas eller byter ägare eller innehavare. Enligt 15 kap. 5 a § avses med deponi en upplagsplats för avfall som finns på eller i jorden. Som deponi räknas inte en plats där avfall lastas om för att förbereda det för vidare transport till en annan plats där det ska behandlas lagras innan det återvinns, om lagringen sker än tre år lagras innan det bortskaffas, om lagringen sker än . Närmare bestämmelser om deponier finns i förordningen (2001:512) om deponering av avfall (deponeringsförordningen). Förordningen reglerar bl.a. vilket slags avfall som inte får deponeras (8–12 §§), vilka förutsättningar avfall måste uppfylla för att få deponeras (14–15 e §§), vilka skyldigheter verksamhetsutövaren har i samband med att avfall tas emot för deponering (16 och 17 §§), lokalisering och utformning av deponier (18–24 §§) samt sluttäckning (31 och 32 §§). Av 18 § framgår bl.a. att en deponi ska vara lokaliserad så att den inte utgör någon allvarlig risk för miljön med beaktande av avståndet från deponin till bl.a. vattenområden och vattenleder samt förekomst av ytvatten, grundvatten, kustvatten och skyddade naturområden. I 9 kap. finns bestämmelser om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd. Enligt 9 kap. 6 § får regeringen meddela föreskrifter om att det är förbjudet att bedriva miljöfarlig verksamhet utan tillstånd eller innan anmälan om detta har gjorts. Närmare bestämmelser om tillstånds- och anmälningsplikt för verksamheter och åtgärder som avses i 9 kap. finns i miljöprövningsförordningen (2013:251). 29 kap. 18–26 §§ reglerar när det krävs tillstånd respektive anmälan för deponering av avfall. Förordningen innehåller också bestämmelser om tillstånds- och anmälningsplikt för lagring som en del av att samla in avfall (tillståndsplikt B för farligt avfall och icke-farligt avfall respektive anmälningsplikt C för farligt avfall och icke-farligt avfall, 48–51 §§) har det förekommit flera massmedialt uppmärksammade fall där det har uppstått problem i ett flertal kommuner i samband med avfallshantering. Kommunpolitiker från flera olika kommuner har krävt att lagstiftningen ska ändras så att kommuner får större möjligheter att ingripa mot bristande avfallshantering. Med anledning av detta har () genomfört en intern utredning. Utredningens slutsatser och förslag presenterades i promemorian Ordning och reda på avfallet (M2021/00207). I promemorian lämnas bl.a. förslag till ändringar i , miljöprövningsförordningen, förordningen (1998:899) om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd samt avfallsförordningen (2020:614). Ett av utredningens förslag är att det ska införas en ny bestämmelse i avfallsförordningen (4 kap. 14 a §) med innebörden att om det inte är motiverat att fortsätta lagra avfall som en del av att samla in det ska den som ansvarar för avfallet se till att avfallet blir behandlat. Även om fortsatt lagring är motiverad får avfall inte lagras som en del av insamling på en plats längre än innan avfallet återvinns eller längre än innan avfallet bortskaffas. Som skäl för förslaget anför utredningen bl.a. följande: Bestämmelser om anmälnings- och tillståndsplikt för lagring som en del av att samla in avfall finns i 29 kap. miljöprövningsförordningen (48–51§§). Det finns bestämmelser om tillståndsplikt B för farligt avfall och icke-farligt avfall samt om anmälningsplikt C för farligt avfall och icke-farligt avfall. Det finns också bestämmelser i om vad som avses med deponi (15 kap. 5 a §). Den nuvarande regleringen av lagring av avfall som en del av att samla in det medför en risk för att avfall flyttas mellan olika platser i stället för att behandlas. Det har framförts kritik mot att detta är möjligt och att det inte finns en tydlig gräns för när avfallet måste behandlas. Över tid är det viktigt att det finns en balans mellan mängden avfall som tas emot för lagring och mängden avfall som sänds till behandling. Om en verksamhetsutövare kan ta emot stora mängder avfall och transportera mellan olika lagringsplatser medför detta risk för stora kostnader om verksamhetsutövaren upphör med sin verksamhet och efterlämnar stora mängder avfall som kan behöva sorteras och transporteras till en behandlingsanläggning. ändrades miljöprövningsförordningen genom att det tidigare 29 kap. ersattes av ett nytt kapitel (SFS 2016:1188). Regeringen införde också en förklaring av vad som avses med deponi och deponera i avfallsförordningen som ersatte den tidigare förklaringen av deponering. Ändringarna trädde i kraft . Ändringarna innebar bl.a. att bestämmelserna om lagring som en del av att samla in avfall placerades i 48–51 §§. I samband med ändringarna ersattes ordet mellanlagring av uttrycket lagring som en del av att samla in avfall och tidsgränserna togs bort från bestämmelserna. Förklaringen av vad som avses med deponi och deponera avfall flyttades till genom en lagändring som trädde i kraft (15 kap. 5 a och 6 §§). [– – –] Borttagandet av tidsgränserna i miljöprövningsbestämmelserna om lagring som en del av insamling var inte avsedda att innebära någon ändring i sak (jämför Vägledning till MPF 29 kap. Avfall, s. 20 och 21). Som påtalas ovan är avsikten inte att avfall ska flyttas mellan olika platser där avfallet lagras som en del av att samla in avfallet för att undkomma krav på behandling. Syftet med avfallshanteringen är att avfallet ska behandlas i enlighet med den prioriteringsordning som finns i avfallshierarkin. Det är genom behandlingen av avfallet som resurserna i avfallet kan tas tillvara och kretsloppet kan slutas. För att möjliggöra en bedömning i det enskilda fallet och motverka att avfall lagras än vad som är motiverat bör det införas en bestämmelse som innebär att den som ansvarar för avfallet ska se till att det blir behandlat om det inte är motiverat att fortsätta att lagra avfall som en del av att samla in det. Avsikten är dock inte att lagring som en del av att samla in avfallet ska få ske än vad som är tillåtet enligt den nuvarande regleringen. Det bör därför anges i bestämmelsen att även om fortsatt lagring är motiverad får avfall inte lagras som en del av insamling på en plats längre än innan avfallet återvinns eller längre än innan avfallet bortskaffas. Det är den som ansvarar för avfallet som ska göra bedömningen av om det är motiverat att fortsätta lagra avfallet. Denna bedömning kan sedan granskas av tillsynsmyndigheten.