bet · H901MJU17 · 2022-03-08 00:00:00 — Mängden fisk som får fångas är i huvudsak oreglerad eller styrs av ransoner som anger en högsta fångstmängd per art och bestämd tidsperiod. Kustkvoten syftar till att gynna kustfisket med mindre fartyg och småskalig redskapsanvändning. Därutöver har det vidtagits särskilda åtgärder genom extra tilldelning för att gynna fiskeföretag i av regional hänsyn. För att inte alla fiskare med fiskelicens ska tävla om fiskresursen och rum, samt för att styra fisket mot fiskeripolitikens mål, fördelas fiskemöjligheter i övrigt med särskilda tillstånd[5]. Detta ger möjlighet att fördela fiskemöjligheter mellan fiskelicensinnehavare och att styra användningen av redskap och fiske på olika arter och bestånd. Det innebär också att möjligheterna till att byta fiskeinriktning begränsas och att risken för att på så sätt flytta över en eventuell överetablering från ett fiskeri till ett annat minskar. Tillstånden indelas i huvudsak i – fiskerättigheter för det pelagiska fisket (dvs. fiske efter arter som lever i den fria vattenmassan) som är giltiga och permanent överlåtbara enligt lagen om överförbara fiskerättigheter (2009:866). Fiskerättigheterna baseras på omfattningen av tidigare bedrivet fiske. Detta system omfattar större pelagiska fiskefartyg för fiske efter framför allt sill/strömming, skarpsill, makrill och tobis (systemet redovisas närmare i nästföljande avsnitt) – fiskemöjligheter för det demersala fisket (dvs. fiske efter bottenlevande arter) som är giltiga och endast tillfälligt överlåtbara . Systemet infördes för att underlätta för fisket att efterleva landningsskyldigheten och ersatte det tidigare systemet med fångstbegränsningar på vecko-, månads- eller årsbasis där möjligheten att överföra fiskemöjligheter saknades. har Havs- och vattenmyndigheten endast mandat att införa överlåtbara demersala rättigheter med giltighet i taget – särskilda tillstånd för olika fiskerier som fiske efter nordhavsräka, havskräfta med bur, torskfångande redskap i olika havsområden, ål, siklöja m.m. I budgetpropositionen (prop. 2020/21:1 utg.omr. 20 och 23) redovisar regeringen att utvecklingen för det totala svenska yrkesfisket uppvisat samma tendenser, nämligen ökande fångstvärde, minskande fångstvolymer och minskat antal fartyg. Det totala förädlingsvärdet minskade efter att ha ökat under . Utvecklingen av förädlingsvärdet skiljer sig markant åt mellan olika fisken. Den stora ökningen i förädlingsvärde har främst skett för de större trålarna, dvs. aktiva fartyg , vilket inkluderar det pelagiska fisket, dvs. fisket efter arter som befinner sig i den fria vattenmassan till skillnad från demersalt fiske, vilket inriktas på arter som lever på eller nära botten. Förädlingsvärdet uppdelat på segment visar dock tydligt att samtliga segment bidrar till BNP. Regeringen framhåller vidare att mot bakgrund av att flera av fiskbestånden i främst minskat, vilket lett till begränsade fiskemöjligheter, men kanske särskilt med anledning av den pågående pandemin, är det osäkert hur utvecklingen för det svenska yrkesfisket, särskilt det småskaliga kustnära fisket, och fiskerinäringen gestaltar sig. redovisade Havs- och vattenmyndigheten ett regeringsuppdrag om vilka kriterier myndigheten tillämpar vid fördelning av svenska fiskemöjligheter enligt 2 kap. 7 § femte stycket förordningen (1994:1716) om fisket, vattenbruket och fiskerinäringen och artikel 17 i grundförordningen för att skapa incitament till fiskefartyg som använder selektiva fiskeredskap eller miljövänligare fiskemetoder, med bl.a. minskad energikonsumtion eller minskade skador på livsmiljöer. Fördelning av fiskemöjligheter i enlighet med detta regelverk har endast skett inom det demersala fisket (fördelning av fiskemöjligheter inom det pelagiska fisket sker med stöd av lagen (2009:866) om överlåtbara fiskerättigheter och förordningen (2009:867) om överlåtbara fiskerättigheter. Myndigheten redovisar bl.a. att i dagens demersala system premieras de som använder mer selektiva och skonsamma fiskemetoder. Fisket på kustkvoterna, som sker med passiva redskap, ges första prioritet vid den nationella kvotfördelningen. På så sätt premieras fiske som innebär mindre påverkan på botten och lägre bränsleåtgång jämfört med fisket med bottentrål. Även fiskelicensinnehavare med tillstånd för fiske med de mer selektiva redskapen trål med artsorterande rist samt burar gynnas av att de fått en extra hög minsta grundtilldelning av havskräfta och genom tilldelning av bifångster. Myndigheten redovisar vidare att fiske får bedrivas med de redskapstillstånd som en fiskelicensinnehavare innehar, och i det fall licensinnehavaren har flera redskapstillstånd får denne välja vilket redskap som ska användas vid fisket. En möjlighet som utreddes inför införandet av det nuvarande demersala systemet var att knyta tilldelningen till redskap (i det fall en licensinnehavare hade flera redskapstillstånd), men det bedömdes innebära en alltför hög grad av komplexitet och ställde även krav på att licensinnehavare bara fick ha med sig ett redskap per fiskeresa, vilket skulle leda till fler fiskeresor och därmed högre bränsleåtgång. Ytterligare redskapsreglering kunde införas vid behov. Som Havs- och vattenmyndigheten uppmärksammade i sin utvärdering av fördelningssystemet inom demersalt fiske 2020, vilket beskrivs närmare i nästa avsnitt, finns det ett fortsatt behov av åtgärder för att öka användandet av skonsamma och selektiva redskap. Sådana åtgärder kan vidtas både inom och utanför fördelningssystemet, t.ex. genom förbud eller reglering av mindre selektiva redskap eller någon form av incitament (t.ex. inom ramen för fördelningssystemet). Därför är det viktigt att frågan utreds parallellt med utformningen av ett eventuellt framtida fördelningssystem med fiskerättigheter. ska Havs- och vattenmyndigheten redovisa ett regeringsuppdrag om förstärkt skydd av kustlekande sillbestånd i norra . Myndigheten ska utreda hur fiskeregleringarna kan utvecklas för att skydda kustlekande bestånd av sill i norra (SD 27 samt 29). Havs- och vattenmyndigheten uppger att den har för avsikt att remittera ett förslag till vissa justeringar av reglerna. Det handlar då om att göra förtydliganden när det gäller fördelningen av den regionala tilldelningen såsom möjligheten till nyetablering, principer för prioritering vid nyetablering och fördelningsprinciper. I det sammanhanget kommer det förslag på hur regionalkvoterna kan tydliggöras och fördelas. Det kan då bli aktuellt att föreslå en fast kvantitet för regionalkvoterna i stället för en andel som regionalkvoterna utgör. Nationella fiskeflottor som är i balans med fiskeresursen är ett viktigt mål för den gemensamma fiskeripolitiken. En fiskekapacitet som inte är i balans med resursen riskerar att leda till ett överutnyttjande av fiskeresursen. Enligt artikel 22 i grundförordningen ska medlemsstaterna överlämna en rapport till kommissionen om balansen mellan sina flottors fiskekapacitet och deras fiskemöjligheter. Rapporten ska bl.a. innehålla den årliga kapacitetsbedömningen av den nationella flottan och av samtliga segment av medlemsstatens flotta samt sträva efter att för varje segment identifiera eventuell strukturell överkapacitet och beräkna varje segments lönsamhet på lång sikt. Vidare ska rapporten baseras på biologiska, tekniska och ekonomiska indikatorer som redovisas för olika flottsegment. Om det av bedömningen tydligt framgår att fiskekapaciteten inte i realiteten har anpassats till fiskemöjligheterna ska medlemsstaten upprätta en handlingsplan för de flottsegment där en strukturell överkapacitet har konstaterats. I handlingsplanen ska anpassningsmål och medel för att uppnå balans samt en tydlig tidsram för dess genomförande anges. I Havs- och vattenmyndighetens rapport om den svenska fiskeflottans balans 2020 (rapport 2021:15) framgår att det sker en minskning av antal fartyg och fiskekapacitet mätt i maskinstyrka och bruttotonnage. Det största antalet fartyg finns i segmenten med mindre fartyg som fiskar med passiva redskap. Störst infiskad vikt och högst infiskat värde finns i segmentet med fartyg längre än som fiskar med aktiva redskap, där flera av fartygen fiskar pelagiskt. I fråga om ekonomiska indikatorer påvisas det i rapporten kritiska värden för segmenten med mindre fartyg som fiskar med passiva redskap, men generellt inte för övriga segment. Andelen inaktiva fartyg är störst bland mindre fartyg som fiskar med passiva redskap och indikatorn för fartygsnyttjande till sjöss indikerar lägre nyttjande för de flesta segment . Enligt myndigheten kan detta troligen delvis förklaras av förbuden mot riktat torskfiske i . När det gäller kritiska nivåer för de ekonomiska och tekniska indikatorerna för de mest småskaliga segmenten bör man enligt myndigheten ha i åtanke att fisket troligen ofta bedrivs på deltid och att dessa fisken står för en mycket liten andel av de totala fångsterna. De två biologiska indikatorerna visar till vilken grad ett segment är beroende av bestånd som fiskas över målnivåer respektive hur många bestånd som segmentet fiskar på som är biologiskt sårbara. Dessa indikatorer, som inte har kunnat beräknas för samtliga segment, uppvisar kritiska värden för flera segment, bl.a. för fartyg som tidigare fiskat Östersjötorsk. Även när det gäller de biologiska indikatorerna finns anledning att tolka resultaten försiktigt. Utskottet har behandlat vissa aspekter av de svenska systemen för kvotförvaltning tidigare . I betänkande 2019/20:MJU11 Fiskeripolitik uttryckte utskottet att det såg ett stort värde i att Havs- och vattenmyndigheten fått i uppdrag att redovisa vilka kriterier som tillämpas i syfte att skapa incitament för fiskefartyg som använder selektiva fiskeredskap eller miljövänligare fiskemetoder. beslutade att införa ett system med överlåtbara fiskerättigheter i det pelagiska fisket, dvs. fiske av bl.a. sill/strömming och makrill. Bakgrunden var att lönsamheten i det pelagiska fisket minskade och att det bedömdes råda en överkapacitet inom denna del av fiskeflottan. Systemet med överlåtbara fiskerättigheter infördes och regleras genom lag. Enligt lagen är syftet att främja att fartygsstrukturen i den svenska fiskeflottan medverkar till att bevara fiskeresurserna och till ett fiske som i övrigt är ekonomiskt, miljömässigt och socialt hållbart. De pelagiska fiskerättigheterna har en giltighetstid . Systemet förlängdes 2020 och en ny tioårsperiod påbörjades. Systemet med överlåtbara fiskerättigheter inom det pelagiska fisket har utvärderats, bl.a. av som presenterade en samhällsekonomisk utvärdering av systemet (rapport 2015:5). Av rapporten framgår att det svenska systemet i grunden är ett ITQ-system och därför kan väntas skapa de ekonomiska incitament som ett ITQ-system normalt leder till, t.ex. en strukturrationalisering av flottan utan att det samlade fiskeuttaget förändras. innebär det svenska systemet flera avsteg från grundmodellen för ITQ-system, och att alla dessa avsteg verkar i riktning mot försämrad samhällsekonomisk lönsamhet i systemet och försämrade incitament för strukturomvandling. Att rättigheterna tidsbegränsades till innebar att en fiskerättighet blev mindre lönsam än vad en obegränsat giltig fiskerättighet hade varit, och det kommer därför att pressa ned priset på fiskerättigheterna. Att införa tidsobegränsade, dvs. permanenta rättigheter kan enligt författarna därmed vara ett sätt att öka lönsamheten. En förändring från tidsbegränsade rättigheter till ett system där rättigheterna gäller tillsvidare bör emellertid ske först efter en noggrann konsekvensanalys, inte minst utifrån regeringsformens, samt bestämmelser och principer om egendomsskydd. Syftet med en sådan ändring skulle inte vara att ändra fiskerättigheternas karaktär eller att tilldela enskilda allmän egendom, utan att skapa ökade incitament till beståndsvård, vilket ligger i linje med systemets och hela fiskeriförvaltningens målsättning. redovisade miljö- och jordbruksutskottets uppföljnings- och utvärderingsgrupp en fördjupad uppföljning av systemet (2016/17:RFR7). Uppföljningen pekade bl.a. på att systemet har lett till att det pelagiska fisket har blivit mer ekonomiskt hållbart med en förbättrad lönsamhet i företagen, men det är oklart om fisket har blivit mer miljömässigt och socialt hållbart. Uppföljningen visade även att fisket har blivit mindre varierat och tydligare uppdelat på pelagiskt och demersalt fiske. Det är viktigt att uppmärksamma vilka effekter detta får på både miljömässig hållbarhet och yrkesfiskets möjligheter till en ekonomiskt och socialt hållbar utveckling, inte minst det småskaliga fiskets möjligheter att alternera mellan olika typer av fisken och fiskemetoder. Genom ett riksdagsbeslut kan regeringen föreskriva att systemet även kan användas för annat fiske än det pelagiska. infördes ett nytt sätt att fördela fiskemöjligheter i demersalt fiske, dvs. fiske efter bottenlevande arter. Fördelningen innebär att fiskare tilldelas individuella årliga fiskemöjligheter i stället för att som tidigare fiska på en gemensam kvot med fångstbegränsningar (ransoner) på vecko- eller månadsbasis. De individuella årliga fiskemöjligheterna kan med vissa begränsningar överlåtas mellan tillståndshavare under ett kalenderår till skillnad från ett system med fångstbegränsningar på vecko- eller månadsbasis. Systemet syftar till en större flexibilitet för den enskilde fiskaren att t.ex. hantera olika bifångster och att svenska kvoter nyttjas mer rationellt. presenterade myndigheten en utvärdering av med det nya systemet. Myndigheten fann bl.a. att ett stort antal överlåtelser hade gjorts vilket visar på att den eftersträvade flexibiliteten i systemet kommit igång bra . hade det förekommit handelsfriktioner i marknaden för överlåtelser, exempelvis att det ibland varit svårt att hitta någon som vill överlåta fiskemöjligheter eller att man saknat ”rätt kvoter” att byta med. Osäkerhet kring regelverk kan också ha bidragit till en försiktighet i att överlåta. redovisade Havs- och vattenmyndigheten ett regeringsuppdrag om utvärdering av systemet med individuella fiskemöjligheter inom demersalt fiske (dnr 1374-20). I rapporten konstaterade myndigheten flera risker med att behålla det befintliga systemet utan vidare anpassningar. Myndigheten lyfte fram bl.a. följande: – Ett årligt system, där tillståndsinnehavare är bundna till sin årliga tilldelning baserad på referensperioden –2014 och tillfälliga överlåtelser som sker , ger inga förutsättningar för att långsiktigt kunna förändra och utveckla sitt fiske. En begränsad möjlighet att långsiktigt kunna planera sin verksamhet begränsar också möjligheterna till förbättrad lönsamhet och konkurrenskraft. Detta påverkar i sin tur också företagens möjligheter att investera i bättre och miljövänligare teknik. Dålig lönsamhet kan också fungera som drivkraft till olovliga utkast, t.ex. uppgradering av fångst (s.k. high-grading). Ett system som skapar bättre förutsättningar för lönsamhet och konkurrenskraft kan bättre bidra till ett hållbart nyttjande av haven. – Avsaknaden av möjligheten till långsiktiga överlåtelser ökar risken för informella avtal mellan fiskelicensinnehavare vilket innebär minskad transparens och insyn i systemet och att det fortsättningsvis kommer att finnas inaktiva tillståndshavare. – Den årliga tilldelningen är baserad på en referensperiod som blir alltmer avlägsen och allt mindre speglar aktuellt fiske. Att uppdatera referensperioden i ett årligt system är inte problemfritt; det är svårt att se hur det kan göras på ett lämpligt sätt utan att riskera positionering där en tillståndshavare t.ex. strävar efter att skaffa sig så hög fångsthistorik som möjligt och en motvilja att överlåta för att andra inte ska få bättre fångsthistorik. – Ett flerårigt system skulle vara ett effektivt sätt att anpassa fiskekapacitet till tillgängliga fiskemöjligheter som alltför hög oönskad koncentration kan motverkas via systemets utformning (t.ex. genom koncentrationsgränser, kustkvoter, regionalkvoter etc.). Utan ett sådant system är det troligen svårt att hantera exempelvis situationen med kvotbåtar och överetablering i räkfisket där nästan en tredjedel av fartygen med fisketillstånd för nordhavsräka endast fiskat tillräckligt för att nå upp till infiskningskravet för att få sitt tillstånd förnyat nästkommande år. I samband med redovisningen efterlyste Havs- och vattenmyndigheten ett uppdrag om att analysera systemet vidare. beslutade regeringen om att ge Havs- och vattenmyndigheten i uppdrag att närmare utveckla analysen i myndighetens utvärdering av systemet med individuella fiskemöjligheter (N2020/02124) när det gäller följande faktorer som bör beaktas i ett system med överlåtbara fiskerättigheter i fisket efter bottenlevande arter: – ekonomiska, ekologiska och sociala konsekvenser av och risker med en koncentration av fiskemöjligheter till ett mindre antal aktörer – effekter på den regionala och lokala livsmedelsproduktionen och fiskberedningen – behov av särskild hänsyn till småskaligt kustnära fiske och regional spridning samt möjligheter att bibehålla och stärka fiskerinäringens värdekedjor regionalt och lokalt – fiskets möjligheter att bidra till en konkurrenskraftig och hållbar livsmedelskedja i linje med livsmedelsstrategin – möjligheter att underlätta föryngring och nyetablering inom fisket – möjliga effekter på infrastrukturutveckling samt landningsmöjligheter i – möjligheter att bidra till att uppnå målet om god miljöstatus i havsområdena enligt och rådets direktiv /56/EG om upprättande av en ram för gemenskapens åtgärder på havsmiljöpolitikens område (ramdirektiv om en marin strategi) – möjliga effekter på fisk- och skaldjursbestånden – behov att främja en ökande användning av skonsamma, selektiva och klimatsmarta fiskeredskap och metoder – behov av information för möjligheten att följa upp fördelningssystemet, exempelvis när det gäller priser på överlåtelser. Eventuella effekter på fiskbestånden och på lokala landningar är andra exempel på frågor som myndigheten har i uppdrag att titta närmare på. Myndigheten ska i redovisningen föreslå hur dessa faktorer kan hanteras inom ramen för ett system med överlåtbara fiskerättigheter i demersalt fiske, men även redovisa om andra fördelningssystem kan hantera dessa faktorer mer effektivt. I detta ska myndigheten redogöra för relevanta erfarenheter från fördelningssystem i andra länder samt för relevanta jämförelser med det nationella fördelningssystemet i det pelagiska fisket. Myndigheten ska i analysen även belysa eventuella målkonflikter. Förslagen ska tas fram i dialog med fiskets organisationer och andra berörda intressenter. Uppdraget ska redovisas . Stöd till modernisering av motorer i fiskefartyg I den nya europeiska havs-, fiskeri- och vattenbruksfonden (EHFVF) för perioden –2027 ingår följande fyra prioriteringar som också beskriver fondens tillämpningsområden: Främja hållbart fiske och bevarande av biologiska resurser. Bidra till tryggad livsmedelsförsörjning i unionen genom vattenbruk och marknader som präglas av konkurrenskraft och hållbarhet. Göra det möjligt för en hållbar blå ekonomi att växa och främja välmående kustsamhällen. Stärka den internationella världshavsförvaltningen och möjliggöra trygga, säkra, rena och hållbart förvaltade hav och oceaner. Inom ramen för de fyra prioriteringarna och deras stödområden finns inga på förhand fastställda åtgärder. I stället ska medlemsstaterna kunna utforma sina åtgärder inom ramen för dessa stödområden och genom att ta fram nationella operativa program. Målet är att ha en lägre grad av reglering på EU-nivå av det som kan vara stödberättigande inom de nationella operativa programmen och större fokus på det resultat som dessa program ska leverera. Budgeten för den nya perioden uppgår till , vilket är en minskning med jämfört med förra programperioden. Det svenska kuvertet uppgår till ca . I likhet med tidigare fond finns ett tak för hur mycket pengar som får läggas på s.k. flottåtgärder. Maximalt får av kuvertet läggas på sådana stöd. har tagit fram ett förslag till nationellt operativt program för den nya programperioden. I budgetpropositionen (prop. 2021/22:1 utg.omr. 23) framhåller regeringen att de övergripande prioriteringarna och målen för det svenska havs- och fiskeriprogrammet för perioden –2027 ska vara att understödja genomförandet av EU:s gemensamma fiskeripolitik och dess långsiktiga mål om ett hållbart fiske och vattenbruk samt relaterade miljömål och delar av EU:s integrerade havspolitik. Programmet ska även understödja återhämtningen av de delar av fiskerinäringen som drabbats av den pågående pandemin. Av betydelse är också åtgärder som syftar till att korrigera marknadsmisslyckanden och som bidrar till att uppfylla livsmedelsstrategins och landsbygdspolitikens mål. Regeringen anser att det är viktigt att programmet är fokuserat och effektivt. Regeringens utgångspunkt är att programmets tillämpningsområde inte bör utökas. Enligt uppgift från finns det inte någon kategorisering av motorer som också ska vara lämpade för fartyg som bedriver fiske. Däremot i artikel 18 i EHFVF-förordningen anges förutsättningarna för stöd till ersättning eller modernisering av en huvud- eller hjälpmotor. Detta stöd finns inte med i kommande program med hänvisning till ovan nämnda skäl. Motorbyte kan inte heller finansieras med andra offentliga medel. beslutade regeringen om att förslag till havs-fiskeri- och vattenbruksprogrammet för perioden –2027 ska överlämnas till kommissionen för godkännande. Programmet omfattar , där ca hälften utgör medel från EHFVF och hälften utgör nationella medel för medfinansiering. Förutom att ha en hög miljöprofil med en stor andel av budgeten till klimatåtgärder, har programförslaget också en ökad budget för stöd som avser fiskerinäringens utveckling, bl.a. i syfte att skapa bättre förutsättningar för näringen att axla sin roll i den gröna omställningen. När kommissionen har beslutat om godkännande kan regeringen fatta beslut om den nationella förordningen som sätter ramarna för programgenomförandet. Förordningen träder i kraft först efter beslut. Utifrån dessa ledtider uppger att det är mest troligt att programmet startar . Energiskattedirektivet[6] anger miniminivåer för beskattningen av drivmedel och annan energi inom unionen. Miniminivåerna är högre för transportändamål än för uppvärmning, industriella ändamål, jordbruk m.m. Direktivet förbjuder medlemsstaterna att beskatta drivmedel för internationell, icke privat, luft- och sjöfart (inklusive fiske), men tillåter detta för inrikestrafik. Enligt 6 a kap. 1 § och 11 kap. 9 § lagen (1994:1776) om skatt på energi är således all typ av sjöfart, även yrkesfisket, undantagen koldioxid- och energiskatt. Systemen för fördelning av fiskemöjligheter En fiskeflotta som är i balans med fiskeresursen är av avgörande betydelse för att fisket ska kunna bedrivas såväl miljömässigt som konkurrensmässigt hållbart. Resursfördelningssystemen är centrala för att åstadkomma en sådan balans. Utskottet ser mycket positivt på att kustkvoterna och fiske som innebär mindre påverkan på botten och lägre bränsleåtgång ges första prioritet vid den nationella kvotfördelningen. Utskottet ser också positivt på att Havs- och vattenmyndigheten har i uppdrag att utreda hur fiskeregleringarna kan utvecklas för att skydda kustlekande bestånd av sill. Utskottet noterar särskilt att myndigheten avser att presentera ett förslag på hur regionalkvoterna kan tydliggöras och fördelas samt att det pågår ett arbete för att utveckla systemen med överlåtbara fiskerättigheter. Utskottets sammantagna bedömning är att det redan pågår ett aktivt arbete för att utveckla fördelningssystemen i den riktning som motionärerna efterfrågar. Utskottet anser därför att motionerna 2021/22:3279 (V) yrkande 30, 2021/22:3650 (C) yrkandena 61 och 62, 2021/22:3982 (L) yrkande 23 i denna del och 2021/22:4083 (MP) yrkandena 1–5 ska lämnas utan vidare åtgärd.