bet · H901MJU24 · 2022-05-05 00:00:00 — Regeringen bör se över stödsystemet för att möjliggöra ett ekonomiskt stöd som kan betalas ut till samtliga lantbrukare som har betesdjur i närheten av t.ex. ett vargrevir. Regeringen bör därför utreda om det finns någon möjlighet att förändra ersättningsmodellen för rovdjursrivna djur för att kunna ge ett kontinuerligt förebyggande ekonomiskt stöd till de lantbrukare som har betesdjur i närheten av vargrevir och andra kärnområden med stora rovdjur (yrkande 1). Regeringen bör även utreda om de lantbrukare och småbrukare som har betesdjur och som drabbats av rovdjursangrepp kan få en ersättning som skulle kunna motsvara de faktiska intäktsbortfall som lantbrukaren har med hänsyn tagen till variation i intäkter med hänvisning till både kvalitet i djurhållning och försäljningskanal (yrkande 2). Vidare bör regeringen utreda om ersättningssystemen för fler förebyggande åtgärder som minskar risken för rovdjursangrepp skulle kunna ge full kostnadstäckning utifrån (yrkande 3). Motionärerna framhåller vidare att lantbrukare ofta har flera olika slags merkostnader med anledning av rovdjursangrepp. Det kan handla om t.ex. kostnader för veterinärvård. Sådana extra veterinärkostnader med anledning av att rovdjur har rivit djur borde kunna ersättas av staten (yrkande 4). riktade två tillkännagiven till regeringen om jakt på varg. Utskottet föreslog genom ett utskottsinitiativ ett tillkännagivande till regeringen om att • ge i uppdrag att ta fram nya rekommendationer för skyddsjakt på varg som också gör det möjligt att fatta beslut om skyddsjakt på ett helt revir • göra det tryggare, enklare och snabbare för personer att ansöka om skyddsjakt • se över sekretessbestämmelserna i samband med skyddsjakt och licensjakt • se till att staten tar ett större ansvar för skyddsjakt • utreda förutsättningarna för att bekosta utbildning av certifierade hundar genom viltskadeanslaget. beslutade i enlighet med utskottets förslag (bet. 2020/21:MJU5, rskr. 2020/21:82). I skrivelse 2021/22:75 redovisar regeringen, när det gäller den del av tillkännagivandet som rör sekretessbestämmelser, att den avser att ge i uppdrag att ta fram förslag på förändrade sekretessbestämmelser i samband med skyddsjakt och licensjakt. Punkten är inte slutbehandlad. Regeringen gav i uppdrag att utreda och samlat redovisa behov av förändringar i offentlighets- och sekretesslagstiftningen samt jaktlagstiftningen i syfte att – förhindra spridningen av uppgifter som finns hos och andra myndigheter, samt eventuellt hos andra aktörer när sådana agerar på en myndighets uppdrag, om personer som kan inneha jaktvapen – förebygga hot och trakasserier riktade mot den som ansöker om skyddsjakt eller genomför skydds- eller licensjakt. riktade ett tillkännagivande till regeringen om att se över förutsättningarna för att utöka licensjakten på varg i områden där vargstammen behöver minskas (bet. 2019/20:MJU15, rskr. 2019/20:236). Miljö- och jordbruksutskottet anförde i sitt betänkande bl.a. följande: Enligt utskottets bedömning behöver vargstammen minskas i vissa regioner genom licensjakt. Besluten om antalet vargar som kan skjutas vid licensjakt behöver beakta det demokratiskt beslutade målet för vargstammen. Hänsyn bör också tas till dels hur rovdjursförekomst påverkar älgstammens storlek, dels till hur människors trygghet och livskvalitet påverkas. Utskottet konstaterar att ingen av våra rovdjursarter på den skandinaviska halvön är utrotningshotad. Enligt utskottets bedömning kan mot denna bakgrund en fortsatt riktad och selektiv jakt på varg genomföras utan att den påverkar vargens gynnsamma bevarandestatus. Därutöver bedömer utskottet att regleringsbrev behöver bli tydligare och bygga på de demokratiskt fattade beslut som finns om rovdjursförvaltningen när det gäller populationernas storlek. Sammanfattningsvis anser utskottet att regeringen ska se över förutsättningarna för att utöka licensjakten på varg i områden där vargstammen behöver minskas. I skrivelse 2021/22:75 redovisar regeringen att länsstyrelserna inför licensjakten 2022 beslutade att jakten ska riktas till vissa revir i sin helhet för att glesa ut koncentrationen av vargar i . Regeringen avser att följa utvecklingen och effekterna av länsstyrelsernas beslut. Punkten är inte slutbehandlad. Ramarna för den svenska viltförvaltningen sätts av internationella konventioner och EU-direktiv. Vargen är skyddad enligt art- och habitatdirektivet och omfattas även av reglerna i . Enligt art- och habitatdirektivet är EU:s medlemsstater skyldiga att vidta åtgärder för att säkerställa att arter som omfattas av direktivet uppnår och bibehåller en gynnsam bevarandestatus. I direktivets bilaga 4 anges de djur- och växtarter som kräver strikt skydd av medlemsstaterna, och här återfinns bl.a. varg. Dessa arter får som huvudregel inte avsiktligt fångas eller dödas i naturen. Direktivet ger dock medlemsstaterna möjlighet att göra undantag från skyddskraven under vissa särskilt angivna förutsättningar, förutsatt att det inte finns någon annan lösning och att undantaget inte försvårar upprätthållandet av en gynnsam bevarandestatus hos bestånden i deras naturliga utbredningsområde. Direktivet är ett minimidirektiv, vilket innebär att medlemsländerna inte får införa regler som innebär ett mindre strängt skydd än vad direktiven föreskriver. Den nuvarande inriktningen på rovdjurspolitiken godkändes av 2013 (prop. 2012/13:191, bet. 2013/14:MJU7, rskr. 2013/14:99). Det övergripande och långsiktiga målet för rovdjurspolitiken är att varg, björn, järv, lodjur och kungsörn (de s.k. stora rovdjuren) i ska uppnå och bibehålla en gynnsam bevarandestatus enligt art- och habitatdirektivet, som tamdjurshållning inte påtagligt försvåras och socioekonomisk hänsyn tas. Målet för vargen enligt inriktningen för rovdjurspolitiken innebär att vargens referensvärde för gynnsam bevarandestatus när det gäller populationen ska fastställas av i intervallet 170–270 individer. Vargens referensvärde för gynnsam bevarandestatus när det gäller utbredningsområde ska vara hela , förutom den alpina regionen och . Målet innebär vidare att vargstammens koncentration ska minskas där den är som tätast, att vargens förekomst i renskötselområdet i huvudsak ska begränsas till de områden där den gör minst skada och att vargens förekomst i län med fäbodbruk, intensiv fårskötsel eller skärgårdar i huvudsak ska begränsas till de områden där den gör minst skada. Vid behandlingen av propositionen i miljö- och jordbruksutskottet anförde utskottet att det referensvärde för gynnsam bevarandestatus som sedan fastställer inte ska få underskridas (bet. 2013/14:MJU7). fick 2015 i uppdrag att utifrån ett brett vetenskapligt underlag uppdatera den befintliga sårbarhetsanalysen för varg och med den som grund utreda vad som krävs för att vargpopulationen i ska anses ha en gynnsam bevarandestatus enligt art- och habitatdirektivet (M2015/1573/Nm). Av redovisning (NV-02945-15) framgår bl.a. följande. Forskargruppen har kommit fram till ett referensvärde för varg på minst 300 vargar i under förutsättning att minst en varg vandrar in och reproducerar sig åtminstone . Enligt bedömning skulle vargen under sådana förutsättningar ha gynnsam bevarandestatus i enlighet med art- och habitatdirektivet eftersom verket bedömde att övriga kriterier är uppfyllda. presenterade 2016 en femårig plan för genetisk förstärkning av vargstammen 2016–2020 (NV-02544-15). Planen beskriver vilka åtgärder som bör vidtas för att målet om nya reproducerande invandrade vargar uppfylls så att en gynnsam bevarandestatus för varg kan bibehållas och ska enligt ses som ett komplement till den nationella förvaltningsplanen för varg. har gjort en utvärdering av delmålen i planen (rapport 6926). En övergripande slutsats av utvärderingen är att genetisk förstärkning är ett långsiktigt arbete som bör ses än vad planen omfattar. Två av delmålen, och delvis det tredje, har visserligen uppfyllts, men det är ändå svårt att bedöma om och i vilken omfattning några av de föreslagna åtgärderna i planen bidrar till måluppfyllelsen på . Detta resultat bör enligt beaktas vid revideringen eller framtagandet av en ny plan. rapporterar till kommissionen statusen för olika arter och naturtyper enligt artikel 17 i EU:s art- och habitatdirektiv. Den senaste rapporteringen genomfördes . I rapporteringen angavs att referensvärdet för varg är 300 individer. Det är det lägsta antal vargar som ska finnas i för att uppnå en gynnsam bevarandestatus. Enligt information från ska bedömningen av vad som är gynnsam bevarandestatus bygga på bästa tillgängliga forskning. I rovdjursförvaltningen har man vid exempelvis beslut om jakt utgått från minst 300 vargar när den uppdaterade sårbarhetsanalysen för varg presenterades. Vidare anför att denna nivå också får stöd i en dom från (HFD 2016 ref. 89) där domstolen angav att man ”inte har anledning att ifrågasätta det vetenskapliga underlag som har byggt sin bedömning på”. När det gäller beräkningar av populationsstorlek för varg inventeras varg från första oktober till sista mars (inventeringsperioden). Inventeringarna görs för att fastställa antalet familjegrupper, revirmarkerande par och om det fötts nya valpar i ett revir (föryngring). Resultatet från inventeringsperioden /21 visar att det finns ca 395 vargar i . Det är en ökning före då inventeringen visade ca 365 vargar. Bestämmelser om förvaltningen av de stora rovdjuren finns i förordningen (2009:1263) om förvaltning av björn, varg, järv, lo och kungsörn. Enligt förordningen syftar förvaltningen till att dessa arter ska finnas i så stort antal att arterna långsiktigt finns kvar i den svenska faunan och att djuren kan sprida sig till sina naturliga utbredningsområden. Detta syfte ska uppnås i en sådan takt att samexistensen mellan människor och dessa arter främjas som skador och besvär förebyggs och begränsas. Inom ramen för den beslutade rovdjurspolitiken har tagit fram nationella förvaltningsplaner för de stora rovdjuren. I förvaltningsplanen beskrivs vilka mål som gäller för arten och vilka åtgärder som behövs för att uppnå målen. Det anges också hur åtgärderna ska följas upp och vilka som är ansvariga för respektive del. Resultaten från länsstyrelsernas inventeringar är en viktig utgångspunkt för förvaltningsplanerna. Förvaltningsplanerna sträckte sig . Arbete pågår inom med att revidera förvaltningsplanerna och förväntas vara klart . har även, i samverkan med länsstyrelserna i och och , och med deltagande av samt en samebyrepresentant, arbetat med att sammanställa en handlingsplan för varg i renskötselområdet. En första version av handlingsplanen kommer . är enligt förordningen om förvaltning av björn, varg, järv, lo och kungsörn indelat i tre rovdjursförvaltningsområden. För varje rovdjursförvaltningsområde finns det ett samverkansråd för samverkan mellan länsstyrelserna inom området när det gäller förvaltningen av de stora rovdjuren. Länsstyrelserna ska till samverkansråden lämna förslag till minsta antal föryngringar som förvaltningen ska syfta till att upprätthålla (miniminivåer) för förekomsten av bl.a. varg i länet. ska med utgångspunkt i förslag lämna förslag på miniminivåer för förekomsten av bl.a. varg i länen och fastställer dessa miniminivåer. Samverkansråden utformar, med beaktande av rovdjursförvaltningsplanerna och de fastställda miniminivåerna, långsiktiga övergripande riktlinjer för rovdjursförvaltningen i förvaltningsområdet. Länsstyrelserna tar därefter, med hjälp av sina viltförvaltningsdelegationer, fram regionala förvaltningsplaner för länet. Enligt förordningen (2007:825) med länsstyrelseinstruktion ska det inom varje länsstyrelse finnas en viltförvaltningsdelegation, vars specifika uppgifter framgår av förordningen (2009:1474) om viltförvaltningsdelegationer. Viltförvaltningsdelegationen är ett organ inom för samverkan i frågor som rör länets viltförvaltning och i vilket det sitter representanter för de politiska partierna, myndigheter och intresseorganisationer. Delegationen beslutar om de övergripande riktlinjerna inom länet för bl.a. viltförvaltning, licens- och skyddsjakt och bidrag och ersättningar enligt viltskadeförordningen (2001:724). Delegationen prövar även frågor om godkännande av förslag till miniminivåer för förekomsten av björn, lo, varg och järv i länet som ska lämnas till samverkansråden. publicerade promemorian Miniminivåer för björn, varg, järv och lo (N2020/02821). Promemorian innehåller förslag på ändringar i förordningen om förvaltning av björn, varg, järv, lo och kungsörn. I promemorian föreslås att miniminivåerna för dessa djur inte längre ska fastställas länsvis utan enbart per rovdjursförvaltningsområde. Av promemorian framgår att miniminivåerna fastställs både länsvis och för varje rovdjursförvaltningsområde. De länsvisa nivåerna skapar dock problem för förvaltningen av rovdjur, bl.a. eftersom rovdjuren rör sig över stora områden och inte sällan över länsgränserna. Genom att ta bort kravet på att fastställa miniminivåerna för varje län möjliggörs en mer flexibel förvaltning av rovdjuren. Länsstyrelserna kan då sinsemellan förhandla om vilka förvaltningsåtgärder som bör vidtas med hänsyn till hur djuren rör sig och faktorer som t.ex. vikande populationer av bytesdjur och socioekonomiska faktorer, utan att vara låsta vid fastställda miniminivåer för länen. Promemorian har remissbehandlats. Med anledning av de remissvar som kommit in fick i uppdrag att ta fram ett nytt förslag som tar hänsyn till de invändningar och synpunkter som lämnats. lämnade därefter in en hemställan till regeringen med förslag på att inte längre fastställa länsvisa miniminivåer för varg, men behålla dessa för övriga rovdjur. Hemställan har skickats på remiss och remisstiden går ut . svarade landsbygdsministern på en interpellation (ip. 2021/22:171) och anförde bl.a. följande: i är regionaliserad. Det är länsstyrelserna som har ansvar för att samverka inom och mellan länen så att rovdjurstrycket är acceptabelt. Länsstyrelserna har möjlighet att besluta om licensjakt efter varg, när upprätthållandet av vargens gynnsamma bevarandestatus inte försvåras i syfte bland annat för att minska koncentrationen av rovdjur inom rovdjurstäta områden. svarade klimat- och miljöminister följande på en skriftlig fråga om antalet vargar i (fr. 2021/22:397): Det övergripande och långsiktiga målet för rovdjurspolitik är att varg, björn, järv, lodjur och kungsörn ska uppnå och bibehålla gynnsam bevarandestatus enligt EU:s art- och habitatdirektiv som tamdjurshållning inte påtagligt försvåras och socioekonomisk hänsyn tas. ska vara förenlig med våra EU-rättsliga åtaganden och övriga nationella mål. godkännande av rovdjurspropositionen (prop. 2012/13:191) innebar att beslutade om flera mål för vargstammen i . Ett av målen avser referensvärdet för gynnsam bevarandestatus hos den svenska vargpopulationen, det vill säga det antal vargar som kan anses tillräckligt för att den svenska vargpopulationen ska kunna anses ha en gynnsam bevarandestatus. beslutade att referensvärdet skulle vara någonstans mellan 170 och 270 individer. Enligt propositionen skulle efter behandling bedöma vilket det exakta referensvärdet för varg skulle vara inom det av godkända föreslagna intervallet och rapportera värdet till enligt just art- och habitatdirektivet. Riksdagsbeslutet handlade om den rapportering av rovdjur som gjorde 2013. Enligt riktlinjer kan det rapporterade referensvärdet inte vara ett intervall utan måste vara ett exakt värde. rapporterade att referensvärdet för vargpopulationen i skulle vara 270. Referensvärdet för gynnsam bevarandestatus är ett värde som inte får underskridas, alltså helt enkelt ett golv för vargstammen. Enligt riktlinjer ska ett referensvärde för gynnsam bevarandestatus tas fram från en sårbarhetsanalys. Det handlar om att hitta en nivå på stammen där den inte löper risk att utrotas. Den sårbarhetsanalys som låg till grund för referensvärdet 2013 kritiserades för att inte beakta de genetiska aspekterna, vilket är ett krav i riktlinjer. Regeringen gav därför i uppdrag att utifrån ett brett vetenskapligt underlag uppdatera analysen och med den nya analysen som grund utreda vad som krävs för att populationen ska anses ha gynnsam bevarandestatus. Analysen visade att det med hänsyn till populationens inavelsgrad behövs minst 300 vargar i och att minst en invandrad varg från eller behöver reproducera sig med en skandinavisk varg varje femårsperiod för att populationen ska ha gynnsam bevarandestatus. Medlemsländerna rapporterar situationen för arternas bevarandestatus till . Mellan rapporterna behöver länderna uppdatera hur utvecklingen ser ut. Senast rapporterade, , angavs att referensvärdet för gynnsam bevarandestatus för varg bedömdes vara 300 vargar. Jag uppfattar att bedömning av referensvärdet för gynnsam bevarandestatus för vargen i nu vilar på den vetenskapliga grund som riktlinjer kräver av medlemsländerna. I årsredovisning anges att och har ett långtgående samarbete om övervakning av de stora rovdjuren i , med gemensam metodik och gemensamma databaser. I syfte att underlätta förståelsen för inventeringsmetodiken för stora rovdjur reviderade och förenklade tillsammans med norska myndigheter befintliga inventeringsinstruktioner. Samarbetet med har fördjupats ytterligare, särskilt kring inventering och förvaltning av varg, men även andra arter. Arbete med ett nordiskt ramverk för gränsöverskridande samverkan kring förvaltning och bevarande av järv i Fennoskandia har initierats av de nationella myndigheterna i , och . Dessutom har den fennoskandiska samarbetsgruppen kring DNA-analyser fortsatt sitt arbete, bl.a. med syftet att harmonisera ländernas metodik och om möjligt använda en gemensam databas för genetiska prover. Dåvarande miljöminister anförde följande som svar på skriftlig fråga 2017/18:1353 Samarbete med kring förvaltningen av varg: Regeringen har ett bra samarbete med den norska regeringen i vargfrågan. Nuvarande samarbete bygger på en skriftlig överenskommelse mellan den svenska och den norska regeringen . Företrädare för respektive regering träffas regelbundet för att diskutera aktuella frågor som rör förvaltningen av vår gemensamma vargpopulation. Ansvariga myndigheter i och arbetar också i ett nära samarbete. Det finns ett s.k. memorandum of understanding mellan och norska Miljødirektoratet som bl.a. omfattar datainsamling. och har upprättat databasen där inventeringen av varg dokumenteras liksom jakt och annan dödlighet. Av den nationella förvaltningsplanen för varg framgår att det finns en politisk överenskommelse om utvecklat samarbete om stora rovdjur mellan , och . Syftet med den mellanstatliga överenskommelsen om rovdjursförvaltning är att ytterligare förstärka samarbetet mellan berörda myndigheter och att sträva efter att även involvera behöriga ryska myndigheter. Det anges även i överenskommelsen att de centrala myndigheterna i respektive land ges i uppdrag att tillsammans utarbeta innehåll och gemensamma riktlinjer för det fortsatta samarbetet om stora rovdjur. Medan samverkan kring förvaltning av stora rovdjur med är intensiv har samverkan med utvecklats . Exempel på detta är ökade kontakter med finska myndigheter när det gäller vargförekomsten i norr och ett samarbete kring järv som har initierats. Detta medför i förlängningen att man kan nyttja samordningsvinster mellan och , bl.a. när det gäller frågor som rör det genetiska utbytet mellan de finskryska rovdjursstammarna och de skandinaviska. Vid sidan av samarbetar även med . och har ett tätt samarbete om inventeringar av rovdjur och genomförde –2014 en översyn av inventeringsmetodiken och utarbetade norsk-svenska instruktioner och faktablad för vägledning och styrning av inventeringsverksamheten. Målet är att ha en gemensam övervakning och rapportering över björn-, varg-, järv- och lodjursstammarna i . sjösatte man dessutom den gemensamma svensk-norska databasen (). Rovbase samlar bl.a. information om rovdjurens förekomst, döda rovdjur och prover och resultat från DNA-analyser. och har också tillsammans utvecklat den skandinaviska databasen () där allmänheten kan bidra till inventeringen genom att rapportera sina rovdjursobservationer. Det skandinaviska vargforskningsprojektet samordnar även forskning om varg. Skandulv arbetar både med grundforskning om varg och med tillämpade frågeställningar om vargens ekologi och förvaltning. Det gäller bl.a. vargens populationsdynamik, rörelsemönster och genetik och vilka effekter vargen har på det övriga ekosystemet. Projektet verkar även för att förmedla vetenskapligt grundad kunskap till förvaltande myndigheter och allmänheten i och . Projektet har deltagande forskare från bl.a. (), Grimsö och norska INN. Skandulv pågår och har ett stort antal norska och svenska finansiärer. Skandulv inventerar bl.a. antalet vargar i och . Av deras rapport överinventeringen /21 framgår bl.a. [9] Vargstammen i och utgör en gemensam skandinavisk population med utbredning över . Årliga inventeringar ska genomföras i respektive land enligt överenskommen gemensam inventeringsmetodik. Utbredning, utveckling och storlek på vargstammen dokumenteras genom kartläggning av antalet vargrevir med familjegrupper, revirmarkerande par samt föryngringar –. Antalet vargindivider i beräknas med samma metod som föregående vinter med en omräkningsfaktor från antalet bekräftade valpkullar (föryngringar) till antalet individer (antalet föryngringar multipliceras med 10). –2021 dokumenterades 48 familjegrupper i , varav 36 i , 5 i och 7 gränsrevir, dvs. belägna över den svensk-norska . Totalt dokumenterades 27 revirmarkerande par, varav 21 i , 5 i och 1 gränsrevir. Efter fördelning av de totalt 8 gränsreviren med hälften av varje revir till respektive land summeras för 39,5 familjegrupper och 21,5 revirmarkerande par. För blir motsvarande summa 8,5 familjegrupper och 5,5 revirmarkerande par. Med samma metod som användes säsongen före (antalet föryngringar multipliceras med 10) beräknades den skandinaviska populationen till 480 vargar. Den svenska delen av populationen, med halva gränsrevir inkluderade, beräknades med samma metod till 395 vargar. Metoden baseras på antalet dokumenterade föryngringar och inkluderar levande samt kända döda vargar under hela inventeringsperioden –. I den norska populationen dokumenterades 83–86 vargar, varav 57–58 helnorska vargar samt hälften av de 52–56 vargar som dokumenterats på båda sidor . Som framgått ovan är EU:s medlemsstater enligt art- och habitatdirektivet skyldiga att vidta åtgärder för att säkerställa att arter som omfattas av direktivet uppnår och bibehåller en gynnsam bevarandestatus. Vissa arter, exempelvis vargen, kräver s.k. strikt skydd. Att en art är strikt skyddad innebär att dessa djur som huvudregel inte avsiktligt får fångas eller dödas i naturen. Direktivet ger dock medlemsstaterna möjlighet att göra undantag från skyddskraven under vissa särskilt angivna förutsättningar, förutsatt att det inte finns någon annan lösning och att undantaget inte försvårar upprätthållandet av en gynnsam bevarandestatus hos bestånden i deras naturliga utbredningsområde. De allmänna reglerna om skyddsjakt finns i 23 a och 23 b §§ jaktförordningen (1987:905). Enligt dessa regler får fatta beslut om skyddsjakt efter ansökan av den som riskerar att drabbas av skada eller på eget initiativ. Om det finns en stor sannolikhet för att allvarlig skada kommer att uppstå, får beslut om skyddsjakt fattas även om ingen skada ännu har inträffat. Beslut om skyddsjakt får dock endast fattas om det inte finns någon annan lämplig lösning och om det inte försvårar upprätthållandet av en gynnsam bevarandestatus hos bestånd i dess naturliga utbredningsområde. Beslutet måste även motiveras av något av de skäl som anges i jaktförordningen. Beslut om skyddsjakt kan fattas vid behov, året om. Enligt 9 b § jaktförordningen ska det i beslut om skyddsjakt anges vilka arter som berörs och antalet djur som får fällas vilka medel och metoder som får användas