bet · H901MJU24 · 2022-05-05 00:00:00 — Enligt utredningen bör god kännedom om arter och biologisk mångfald på den egna fastigheten medföra att det är enklare att ta hänsyn på ett relevant sätt, t.ex. vid avverkning eller andra åtgärder i skogen. Utredningen bedömer vidare att det är viktigt att information som behövs för att arbeta proaktivt med biologisk mångfald inom areella näringar och andra verksamheter tas fram ur ett användarperspektiv, så att den blir praktiskt tillämpbar. Ett sätt kan vara att ta fram råd och riktlinjer för olika naturmiljöer och branscher i syfte att gynna biologisk mångfald. Utredningen föreslår därför följande uppdrag: • får i uppdrag att i samverkan med berörda myndigheter ta fram råd och riktlinjer för hänsynskrävande livsmiljöer på land, inklusive vad som kan skada arter som är beroende av livsmiljöerna samt vilken skötsel eller vilka åtgärder som kan behövas för att gynna sådana livsmiljöer och arter som är fridlysta, hotade eller regionalt prioriterade. • Havs- och vattenmyndigheten får i uppdrag att i samverkan med övriga berörda myndigheter ta fram motsvarande råd och riktlinjer för hänsynskrävande livsmiljöer i vatten. • får i uppdrag att i samråd med berörda myndigheter sammanställa information om de positiva åtgärder som görs för hänsynskrävande naturmiljöer och arter som är fridlysta, hotade eller regionalt prioriterade. • får i uppdrag att i samråd med berörda myndigheter och andra aktörer sammanställa information om effekter från olika verksamheter och åtgärder på hänsynskrävande naturmiljöer och arter som är fridlysta, hotade eller regionalt prioriterade. Sammanställningen ska även omfatta en kvalitativ och kvantitativ analys av effekterna. • får i uppdrag att ta fram och på sin webbplats göra tillgänglig tydlig, samlad information om vad fridlysning, rödlistning, Cites-listning m.fl. begrepp som gäller biologisk mångfald, innebär och vad som skiljer de olika begreppen åt. Uppdragen syftar till att göra det möjligt att på ett relativt enkelt sätt få del av den information och den kunskap som finns samlad, vilket kommer att göra det lättare för markägaren att hämta in nödvändig kunskap. God kännedom om arter och biologisk mångfald på den egna fastigheten bör också medföra att det är enklare att ta hänsyn på ett relevant sätt, t.ex. vid avverkning eller andra åtgärder i skogen. Konsekvensen bör bli att ett bättre underlag kan tas fram till en lägre kostnad för markägarna än om var och en av dessa också behöver söka efter den övergripande och grundläggande informationen. Utredningen föreslår vidare att länsstyrelserna ska ta fram ett livsmiljöunderlag som ska uppdateras . Livsmiljöunderlaget ska omfatta livsmiljöer för fridlysta, hotade eller regionalt prioriterade arter. Syftet med livsmiljöunderlagen är att bidra med ett planerings- och beslutsunderlag så att åtgärder eller verksamheter inte vidtas eller kommer till stånd i strid med förbuden i 8 kap. . Därigenom kan förutsättningar skapas för att uppnå kontinuerlig ekologisk funktion för samtliga fridlysta arter. Livsmiljöunderlagen syftar till en proaktiv tillämpning av fridlysningsbestämmelserna och till att få en bättre överblick vad gäller såväl arter och livsmiljöer som aktiviteter som kan utgöra ett hot mot arterna samt hur hotet kan undanröjas eller minimeras. Det handlar om: • behovet av att bevara de berörda arterna • vilka åtgärder som äger rum och kan förutses äga rum i ett område • om åtgärderna kan utföras på ett sätt som inte åsidosätter förbuden i artikel 12.1 a–c i art- och habitatdirektivet • ekonomiska, sociala och kulturella behov samt regionala och lokala särdrag. Enligt utredningens förslag ska livsmiljöunderlaget • innehålla en sammanfattande redogörelse för de av kända förhållandena i fråga om artskyddet och de fridlysta, hotade eller regionalt prioriterade arternas behov i länet • innehålla en redogörelse för vilka befintliga verksamheter som man vet utgör ett hot mot dessa arter inom länet samt hur dessa påverkar arterna • analysera brister i landskapet och identifiera de förstärkningsåtgärder som behövs i form av ny- eller återskapade strukturer och livsmiljöer. Behov av tillkommande områdesskydd ska analyseras av berörda myndigheter och tillföras underlaget, även vid uppdateringar • innehålla en redogörelse för vilka brister som finns i kunskapsunderlaget. Vidare föreslår utredningen, i syfte att skydda de livsmiljöer som behövs för att bevara fridlysta arter, att en ny grund ska införas för inrättande av biotopskydd. Ett sådant biotopskyddsområde ska omfatta och inkludera den skyddszon och utvecklingsmark som behövs för att livsmiljön ska bibehålla sin ekologiska funktion för de fridlysta arter som området avser att bevara. Ersättning ska då betalas ut enligt de bestämmelser som gäller vid inrättande av sådant områdesskydd. Vidare anförs att om det inom pågående markanvändning beslutas om förbud med stöd av fridlysningsreglerna, om det inte finns möjlighet till dispens och om det av någon anledning inte är lämpligt att inrätta biotopskydd kan det vara så att man befinner sig i gråzonen mellan vardagslandskap och känsligt område. Utredningen föreslår att eller i sådana fall på statens vägnar ska försöka träffa en uppgörelse med sakägare som gör anspråk på ersättning, enligt en bestämmelse som utredningen föreslår ska införas i artskyddsförordningen, med förebild i förordningen om områdesskydd. Sådana uppgörelser kan vara aktuella även om det inte handlar om förbud. Utgångspunkten ska vara att försöka träffa en uppgörelse om någon form av naturvårdsavtal som båda parter är nöjda med. Viktigt här är att när ersättningen bestäms i avtalet får ersättning inte betalas ut för sådant som följer av lag. Om det inte är lämpligt att inrätta ett biotopskyddsområde, och parterna inte kan enas om ett naturvårdsavtal, ska de i uppgörelsen i stället fokusera på att enas om vilken ersättning som ska ges. Inte heller här ska ersättning ges för att markägaren eller innehavaren av särskild rätt följer lagen. I och med förhandlingsmöjligheten kan dock andra ersättningsformer än pengar också diskuteras, t.ex. ersättningsmark. Om myndigheten inte finner det lämpligt att bilda ett biotopskyddsområde och parterna inte kan enas, vare sig om naturvårdsavtal eller om ersättning, eller om markägaren eller innehavaren av särskild rätt anser att ställda hänsynskrav går utöver vad som är rimligt enligt en avvägning enligt 2 kap. 7 § , och att ersättning ska ges trots att det inte är fråga om förbud, återstår det för markägaren att stämma staten. Regler för hur detta ska ske finns i 31 kap. 13 § och det ska göras från det att beslutet om nekad dispens vann laga kraft. För att förstärka markägarens möjlighet till rättslig prövning föreslår utredningen att bestämmelsen i 25 kap. 6 § , som ger domstolen möjlighet att frångå huvudregel om att förlorande part ska ersätta motparten för dennes rättegångskostnader, ska ändras så att domstolen alltid ska använda särreglering i sådana mål, förutsatt att markägaren eller innehavararen av särskild rätt haft skälig anledning att få sin sak prövad. Utredningen anför att mänskliga aktiviteter och fridlysta arter behöver kunna existera inom samma område i vardagslandskapet i syfte att åstadkomma ett levande skogsbruk, där de skogspolitiska målen om produktion och miljö jämställs. Enligt utredningen är en effekt av förslagen att det tydliggörs i vilken utsträckning biotopskyddsområden bör bildas till skydd för arter i känsliga miljöer, när naturvårdsavtal kan vara lämpligare samt i vilka situationer markägaren eller innehavaren av särskild rätt behöver tillämpa sina kunskaper och använda rätt metod i rätt område, också med hänsyn till arterna. Ersättningsmodellen ökar på så sätt chansen för ett avvägt skydd för fridlysta arter som inte blir mer långtgående än vad som krävs för att uppnå miljömålen, och med bibehållen balans mellan när staten bör ha kostnadsansvaret (för områden med behov av säkerställande och i viss utsträckning för känsliga miljöer) och när ansvaret bör ligga på markägaren eller innehavaren av särskild rätt (vardagslandskapet). Betänkandet har remissbehandlats och bereds vidare inom . Regeringen beslutade (dir. 2019:46) att tillkalla en särskild utredare med uppdrag att undersöka möjligheterna och lämna förslag på åtgärder för stärkt äganderätt till skog, nya flexibla skydds- och ersättningsformer vid skydd av skogsmark samt hur internationella åtaganden om biologisk mångfald ska kunna förenas med en växande cirkulär bioekonomi, den s.k. . presenterade betänkandet Stärkt äganderätt, flexibla skyddsformer och naturvård i skogen (SOU 2020:73). Betänkandet har remissbehandlats och bereds nu inom . Utredningen lämnar bl.a. förslag om hur kunskapsunderlag om naturvärden ska tas fram och hanteras. Utredningen bedömer att skogsägare har ett ansvar för kunskap enligt både skogsvårdslagen och . Det är i många fall svårt att skilja på när respektive lags kunskapskrav ska tillämpas av myndigheter. Det finns behov av att förtydliga vilket krav på kunskap som finns för markägaren. Kopplingen mellan samrådsbestämmelser och skogsvårdslagen bör upphävas för att tydliggöra vilken lag som ska tillämpas för olika åtgärder. Utredningen föreslår att skogsägarens ansvar för kunskap enligt preciseras genom att ett kunskapskrav förs in i skogsvårdslagen. Bestämmelsen innebär att markägaren ska ha den kunskap som behövs för att följa de krav på hänsyn till natur- och kulturmiljövårdens intressen som följer av skogsvårdslagen. Bestämmelsen innebär inte en utvidgning av ansvaret för kunskap jämfört med . Krav på kunskap och därmed utredning om åtgärdens påverkan på miljön ska endast ställas i den utsträckning det kan anses rimligt. Kravet innebär att markägaren på förhand ska skaffa sig kunskap om natur- och kulturmiljövärden i det område där skogsbruksåtgärden ska vidtas. Markägaren ska även kunna visa att de krav som följer av föreskrifter meddelade enligt 30 § skogsvårdslagen följs. I fråga om föryngringsavverkning preciseras kravet på kunskap på så sätt att markägaren ska kartlägga de natur- och kulturmiljövärden som berörs av åtgärden och bedöma hur åtgärden påverkar dessa värden samt ange vilken hänsyn som måste tas till dessa värden. Till underrättelsen om avverkning ska bifogas en karta/kartskiss där de natur- och kulturmiljövärden som berörs av åtgärden framgår. I underrättelsen ska även markägaren redogöra för vilken hänsyn som ska tas till dessa värden. kan förelägga om komplettering av underrättelser som inte uppfyller lagens krav. Regleringen medför ingen ändring i fråga om krav för de skogsbruksåtgärder som omfattas av samrådsplikt enligt 12 kap. 6 § . Utredningen föreslår vidare att bestämmelsen i 6 § första stycket förordningen om anmälan för samråd upphävs. Det innebär att en underrättelse till om avverkning, uttag av skogsbränsle eller skyddsdikning därmed inte längre utgör en anmälan om samråd enligt 12 kap. 6 § . Markägaren kommer själv att behöva bedöma om åtgärden omfattas av samråd enligt 12 kap. 6 § eller inte. bör i samråd med ta fram en vägledning och allmänna råd om när samråd enligt 12 kap. 6 § ska ske för åtgärder i skog. Utredningen lämnar även förslag om rätt till ersättning när det gäller fjällnära skog. Utredningen föreslår att det ska framgå av skogsvårdslagen att skogsbruk är pågående markanvändning även i den fjällnära regionen, vilket innebär att alla inskränkningar i brukanderätten ska ersättas. Ersättningsreglerna föreslås även föras över från till skogsvårdslagen. ska därför besluta om ersättning redan i samband med beslutet om nekat tillstånd till avverkning. Därmed garanteras markägare rätt till ersättning för den inskränkning som beslutet medför. Det kommer inte att krävas att markägaren som stämmer staten i domstol för att få sin ersättning om någon överenskommelse inte kan nås med . Med den föreslagna ordningen kan i stället beslut överklagas om markägaren inte är nöjd. Utredningen anför att det mest ändamålsenliga är att överklagade frågor om tillstånd till avverkning i fjällnära skog och därtill hörande ersättningsfrågor hanteras av förvaltningsrätten. har det primära utredningsansvaret både vad gäller de omständigheter som motiverar beslutet och för värdering av skadan som beslutet innebär. En markägare har möjlighet att föra bevisning även i förvaltningsrätten vid oenighet i ersättningsfrågan. Rättssäkerheten bedöms kunna upprätthållas på ett motsvarande sätt som , även om ersättningsfrågan flyttas över till förvaltningsprocessen. Betänkandet har remissbehandlats och bereds inom . Vissa av utredningens förslag har presenterats i proposition 2021/22:58 Stärkt äganderätt, flexibla skyddsformer och ökade incitament för naturvården i skogen med frivillighet som grund. beslutade regeringen vidare om proposition 2021/22:207 Tydligare bestämmelser om ersättning vid avslag på ansökningar om tillstånd till avverkning i fjällnära skog. I propositionen lämnar regeringen bl.a. förslag som syftar till att tydliggöra bestämmelserna om rätt till ersättning vid avslag på ansökningar om tillstånd till avverkning i fjällnära skog eller vid tillståndsbeslut med långtgående villkor. Bland annat införs en presumtion om att pågående markanvändning är skogsbruk vid prövning av rätten till ersättning när det gäller produktiv skogsmark i fjällnära skog. För att ersättning ska lämnas krävs att den pågående markanvändningen inom den berörda delen av en fastighet avsevärt försvåras. Regeringen har uppgett till utskottet att den arbetar med artskyddsfrågorna för att säkra ett hållbart skogsbruk som också tar hänsyn till artskyddet. Regeringen har presenterat tre olika planerade åtgärder för ett hållbart skogsbruk: och ska få i uppdrag att ta fram vägledning och strategier för hur skogsbruk ska kunna fortsätta att bedrivas med hänsyn både till verksamhetens ekonomi och till det lagstiftade kravet på naturskydd. Det ska undanröja den osäkerhet som finns om vilka krav och vilken lagstiftning som ska gälla för markägare. Artskyddsförordningen ska ändras. Artskyddsbestämmelserna i fågeldirektivet och art- och habitatdirektivet ska införlivas var för sig i artskyddsförordningen så som de uttrycks i respektive EU-direktiv. En översyn av i relevanta delar ska genomföras. Uppdrag om hållbart skogsbruk Regeringen gav och i uppdrag att göra följande: • Ta fram strategier och arbetssätt för förebyggande åtgärder för artskydd i skogen • Revidera och besluta om myndigheternas befintliga gemensamma riktlinjer för handläggning av artskyddsärenden i skogsbruket. De gemensamma riktlinjerna ska också innehålla en ansvarsfördelning för kunskapsinhämtning i ärenden. • Underlätta för skogsägare och verksamhetsutövare genom att fortsätta utveckla befintliga vägledningar om lämplig hänsyn till fridlysta arter och deras livsmiljöer vid skogsbruksåtgärder. • Föra en dialog med länsstyrelser och andra relevanta myndigheter, representanter för skogsägare, skogsnäring, miljöorganisationer och andra berörda vid genomförande av uppdraget. Uppdraget ska slutredovisas . Motionärerna i kommittémotion 2021/22:2456 av m.fl. (SD) yrkande 56 anför att artskyddsförordningen behöver omarbetas och inte gå längre än motsvarande EU-direktiv. Motionärerna anför att förordningstexten bör gås igenom så att den inte på någon punkt överimplementerar bakomliggande EU-direktiv. På ett liknande sätt anförs i kommittémotion 2021/22:3880 av m.fl. (KD) yrkande 72 att en justering av artskyddsförordningen bör inbegripa att kraven i förordningen inte modifieras strängare än de krav som ställts i det ursprungliga EU-direktivet. aviserade vissa förändringar i myndighetens arbete med anledning av bl.a. avgörande Skydda skogen. Dessa förändringar innebär bl.a. att lägger ett betydligt större ansvar än tidigare på skogsägaren. Skogsägaren behöver t.ex. ta hänsyn till samtliga vilda fågelarter på individnivå, eftersom alla vilda fåglar är fridlysta enligt artskyddsförordningen. Skogsägaren behöver även ta hänsyn till en rad andra fridlysta växter och djur vid skogsbruksåtgärder. Med nya arbetssätt läggs ett stort ansvar på skogsägaren att inför en avverkning skaffa den kunskap som behövs för att inte fridlysta arter ska påverkas på ett sätt som strider mot artskyddet. har i många fall krävt att omfattande inventeringar och undersökningar görs av skogsägare som lämnat in avverkningsanmälningar. Dessa krav innebär höga kostnader och en stor administrativ börda för den enskilda skogsägaren. Det kan även leda till långa handläggningstider och till stor osäkerhet om prövningens omfattning. De negativa konsekvenserna av nya arbetssätt blir betydande för det svenska skogsbruket. Regeringen måste därför skyndsamt vidta åtgärder. föreslog i sitt betänkande att de olika naturvårdsdirektiven i nu aktuellt avseende ska regleras i separata bestämmelser för att tydliggöra regelverket och göra det enklare att tolka och bedöma hur praxis från påverkar dess tillämpning. Utskottet stöder detta förslag och välkomnar att regeringen har aviserat att den avser att genomföra dessa förändringar av artskyddsförordningen. Problemen för skogsägarna är dock akuta och utskottet betonar därför att regeringen möjligt måste genomföra de utlovade förändringarna. Vidare har MÖD uttalat att en åtgärd ska bedömas som tillåten och dispens ges om en tillämpning av de nationella fridlysningsbestämmelserna skulle innebära att pågående markanvändning avsevärt försvåras inom berörd del av en fastighet. Detta ställningstagande behöver tydligt regleras i författningstext. Regeringen bör därför förtydliga att nationellt fridlysta arter inte ska kunna avsevärt försvåra pågående markanvändning. Utskottet anser vidare att ett långtgående utredningskrav riktat mot skogsägaren inte är förenligt med den svenska skogspolitiska modellen, som bygger på dialog och samverkan. Det kan också slå hårt mot den enskilda skogsägaren. Regeringen bör därför tydligt reglera att det i detta sammanhang är staten som har ansvaret för att utreda förekomsten av skyddade arter. Äganderätten är en grundläggande rättighet i samhället som innebär att den enskildes egendom ska vara tryggad. Det är dock inte en absolut rättighet, utan inskränkningar får göras om det krävs för att tillgodose allmänna intressen. Det är viktigt att säkerställa att skogsägare får kompensation om det i samband med en avverkningsanmälan sker inskränkningar i ägande- eller brukanderätten med hänvisning till artskyddet. Regeringen bör därför förtydliga att markägaren vid olika former av brukandeförbud ska erbjudas formellt skydd eller naturvårdsavtal. Därigenom tillförsäkras den enskilda skogsägaren ersättning för den inskränkning i ägande- och brukanderätten som brukandeförbudet innebär. Med stöd av sin initiativrätt enligt 9 kap. 16 § riksdagsordningen föreslår utskottet att ställer sig bakom det som utskottet anför om artskydd och skogsbruk och tillkännager detta för regeringen. Motionerna 2021/22:2456 (SD) yrkande 56 och 2021/22:3880 (KD) yrkande 72 rör genomförandet av naturvårdsdirektiven i artskyddsförordningen och får anses delvis tillgodosedda genom det föreslagna tillkännagivandet. Motionerna avstyrks därmed. Det internationella arbetet för biologisk mångfald Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om intentioner i det internationella arbetet och inom EU och om biologisk mångfald i . Jämför reservation 4 (M), 5 (SD), 6 (C), 7 (V), 8 (MP) och 9 (SD). intentioner i det internationella arbetet och inom EU Enligt kommittémotion 2021/22:3438 av m.fl. (M) yrkande 13 bör regeringen i internationella sammanhang vara pådrivande för att bevara biologisk mångfald och i förhandlingar om det nya ramverket för konventionen om biologisk mångfald driva på för mer ambitiösa och konkreta mål . Motionärerna framhåller att det behövs mer ambitiösa och konkreta mål för att stärka arbetet för biologisk mångfald på fler platser på jorden. I kommittémotion 2021/22:2456 av m.fl. (SD) yrkande 54 föreslås ett tillkännagivande om att internationellt inte ska ingå avtal som kan leda till att mer skog än behöver vara undantagen från skogsbruk. Motionärerna framhåller att om mer skogar skyddas helt från brukande kommer brukandets intensitet att öka i övriga skogar. Det är fel väg att gå. Ett hänsynsfullt brukande innebär att all skog blir tillgänglig för en stor artrikedom. bör därför inte underteckna internationella dokument utan att ordentliga analyser av konsekvenserna för skogsbruket presenterats. m.fl. (C) framhåller i kommittémotion 2021/22:3650 att hotet mot den biologiska mångfalden är akut. Att skydda värdefull natur och hotade arter är en viktig uppgift för den internationella miljöpolitiken och det är viktigt att stärka det arbete som bedrivs inom ramen för konventionen om biologisk mångfald. För att bryta den negativa utvecklingen och istället börja bevara, restaurera och återställa den biologiska mångfalden krävs ett kraftigt ökat internationellt samarbete och att fler regionala och internationella aktörer skalar upp sitt arbete. Motionärerna föreslår därför ett tillkännagivande om att stärka och skala upp det internationella samarbetet kring att bevara, restaurera och återställa den biologiska mångfalden regionalt och globalt (yrkande 67). Motionärerna framhåller vidare vikten av att internationella regelverk och bindande lagstiftningar tar hänsyn till att olika regioners och länders biofysiska förutsättningar skiljer sig åt, liksom traditioner när det gäller naturvård och förvaltande av naturresurser. Uniforma lösningar med samma modeller och regelverk för samtliga regioner och länder riskerar att göra mer skada än nytta och kan sätta käppar i hjulet för de många lovvärda och effektiva insatser som redan pågår eller är under utveckling. bör därför ta en aktiv ledarroll inom EU och inom arbetet när det gäller konventionen om biologisk mångfald i syfte att säkerställa ambitiösa ramverk och mål som tar hänsyn till olika regioners och länders biofysiska förutsättningar (yrkande 68). Nooshi Dadgostar m.fl. (V) framhåller i partimotion 2021/22:3279 att förlusten av arter och ekosystem är ett lika stort hot mot människan som klimatförändringarna. Klimatkrisen och utarmningen av den biologiska mångfalden måste mötas gemensamt och med intensifierad kraft både nationellt och globalt. De kommande internationella överläggningarna inom konventionen om biologisk mångfald måste sikta på ett hållbart och rättvist brukande av våra naturresurser inom naturens gränser. bör därför på den globala arenan och inom EU verka för • tydliga målsättningar för att uppnå hållbara produktions- och konsumtionsmönster som stärker den biologiska mångfalden, minskar det globala ekologiska fotavtrycket samt fördelar miljöutrymmet rättvist (yrkande 1) • ett globalt ramverk för biologisk mångfald med bindande och uppföljningsbara mål som konkretiseras i nationella strategier med krav på återrapportering (yrkande 2) • säkerställande av att offentliga och privata finansiella medel bidrar till att bevara och stärka den biologiska mångfalden (yrkande 3) • ett globalt ramverk för biologisk mångfald som stärker kopplingarna mellan skydd av biologisk mångfald och mänskliga rättigheter genom att erkänna och respektera den nyckelroll som urfolk och lokalbefolkningar har för att motverka förlusten av biologisk mångfald samt deras rättigheter till mark, territorier och resurser (yrkande 4) • tillämpning av grundläggande principer för deltagande, miljömässig och social rättvisa samt mänskliga rättigheter vid såväl exploatering som skydd och restaurering av naturområden (yrkande 5) • tillgodoseende av låginkomstländers behov av finansiering och kapacitet för att bevara biologisk mångfald samt framtagande av ett kvantitativt finansiellt resursmål liknande det som finns för (yrkande 6). I motion 2021/22:4069 av m.fl. (MP) yrkande 1 anförs att ska vara en stark röst i EU för skydd av skogar såväl på hemmaplan som över planeten.