bet · H901KU20 · 2022-06-07 00:00:00 — Det är då viktigt att säga att varje enskilt departement är ansvarigt för att dokumentera beredningen av sina beslut. var inte ansvarig för GSS och inte heller för hur man väljer att dokumentera i GSS. Utskottet genomförde en utfrågning med statsrådet (bilaga B8). Vid utfrågningen anförde bl.a. följande. Fram till hade posten som inrikesminister med ansvar för bl.a. samordningen av samhällets krisberedskap. ansvarade hans dåvarande statssekreterare för ledningen av statssekreterargruppen för strategisk samordning, GSS. Chefstjänstemannen för krishanteringen bistod henne i denna uppgift. uppgav att han som inrikesminister ansvarade enligt statsministerns beslut för samordningen av samhällets krisberedskap, inklusive civilt försvar. Han ansvarade också för bl.a. polisen, Säkerhetspolisen och Myndigheten för samhällsskydd och beredskap. Han hade inget direkt ansvar för den löpande krishanteringen i . Detta ansvarade chefstjänstemannen för krishantering och statssekreterare för. framhöll den snabba uppstarten av krishanteringsarbetet inom . har följt utvecklingen av coronaviruset . hölls också det första mötet i med anledning av coronaviruset. Även regeringen fick en första information av krishanteringsorganisationen om virusets utbredning . Informationsdelningen inom regeringen och med anledning av pandemin har därmed varit omfattande och inleddes även den i ett tidigt skede. framhöll också den dokumentation av krishanteringen som har skett. Regeringen har sedan pandemins början fattat över 1 500 coronarelaterade beslut, och dessa har dokumenterats enligt gängse beredningsrutiner. Kansliet för krishantering tog i början av hanteringen initiativ till att göra en löpande sammanställning över krishanteringen i det som har kallat en krisdagbok. Detta gjorde kansliet just i syfte att bidra till spårbarhet till institutionellt minne bl.a. avseende vilka samordningsmöten som hölls och vilka lägesbedömningar som gjordes. Kansliet för krishantering har även löpande tagit fram gemensamberedda lägesbilder som distribuerats inom och scenarier som underlag för diskussion på GSS och allmän beredning. bedömde att GSS svarat mot de behov av en förberedd struktur och av övergripande strategisk samordning under en kris som har identifierats i den utredning som ligger till grund för dagens krishanteringsorganisation. Att berörda statssekreterare träffas regelbundet och att diskussionerna förs utifrån stående dagordningar har bidragit till kontinuitet och struktur. Han bedömde också att mötena i GSS under pandemin har bidragit till att snabba på informationsspridningen inom . GSS består av de mest berörda statssekreterarna i den fråga som då diskuteras. Det betyder att om det är en fråga som diskuteras på GSS är den statssekreteraren med i rummet, och den statssekreteraren tar tillbaka frågan till departementet och informerar även vid behov statsrådet om det är av den större vikten. Expeditionscheferna vid departementen deltar också på mötena och har också en direkt koppling till departementen. Denna viktiga roll, som inte ska underskattas, är att ge lägesbilder inom . Dessa lägesbilder delas bland departementen, men föredras också av statssekreteraren på allmänberedning så att hela regeringen får del av lägesbeskrivningarna. I GSS har man aldrig fört minnesanteckningar. Det är inte så forumet har fungerat – någonsin – sedan organisationsformen började tillämpas i . Själva dokumentationen av beslutsärenden sker fortfarande på departementen. Utskottet genomförde en utfrågning med statsminister (bilaga B10). Vid utfrågningen anförde bl.a. följande. Regeringen styr riket och är ansvarig för den strategiska krishanteringen på nationell nivå. Under större delen av pandemin var finansminister. var den allmänna bedömningen att spridningen av covid-19 skulle få en mycket begränsad effekt på världsekonomin, så inledningsvis gjorde , i likhet med andra aktörer, bedömningen att sjukdomen kunde begränsas och att den inte skulle få någon större spridning utanför . Men den fortsatta utvecklingen ledde dock till att regeringen vårproposition bedömde att den ekonomiska aktiviteten i skulle minska kraftigt . exportinriktade industrier väntades drabbas hårt av efterfrågechocken i omvärlden. Den inhemska efterfrågan förväntades påverkas i högre utsträckning, både av åtgärder som hade vidtagits för att minska smittspridningen och av frivilliga beteendeförändringar i form av minskad fysisk kontakt. Inriktningen var att rätt åtgärd skulle sättas in vid rätt tillfälle. Departementet gjorde löpande bedömningar av vilka åtgärder som behövde vidtas omgående. Parallellt pågick ett arbete för att kunna vidta ytterligare åtgärder . Man tittade på aktuell statistik, omvärldsbevakning och modellberäkningar. Dessutom undersöktes ekonomiska effekter av omfattande virusutbrott tidigare. Vidare anförde att för krishanteringen är tillgången till information central, och förutom den information som löpande förmedlas till departementen orienteras hon regelbundet om utvecklingen av en kris. Dessutom får hela regeringen vid allmänberedningen redogörelser för läget. Om krisen har säkerhetspolitiska aspekter träffas det under ledning. tar fram en samlad lägesbild som gemensambereds med berörda departement. Lägesbilden sammanställs löpande och gör det också möjligt att i efterhand ta del av information som var tillgänglig för regeringen. Inom krishanteringsorganisationen sammanställs dessutom löpande information om bland annat de samordningsmöten som hålls. Det förs också en loggbok över kriskoordineringscentralens löpande kontakter. Regeringens beslut och andra åtgärder med anledning av en kris dokumenteras dock inte i krishanteringsorganisationen utan i departementen. Det här sker enligt normala rutiner inom ramen för beredning av regeringsärenden. Information om de överväganden och vägval som regeringen gör finns alltså där. anförde också att det naturligtvis är så att regeringen har det övergripande ansvaret för hanteringen av en kris. Men i har, om man tittar på just den här krisen, i uppgift att samordna, följa och utveckla smittskyddet på nationell nivå och den tar också initiativ inom sitt ansvarsområde. Det är ett ansvar som man har också under normala omständigheter. Det är klart att när regeringen då fattar beslut i de här frågorna är det naturligt att inhämta synpunkter från men också andra berörda myndigheter. Men med det sagt är det naturligtvis regeringen som styr riket, men när vi gör det vill vi naturligtvis inhämta information från de experter som finns på området. Där har ju varit central. Inledningsvis kan nämnas att har haft i uppdrag att bl.a. utvärdera hur krisorganisationen inom fungerat under coronapandemin. Vad kommissionen kommit fram till i denna del redovisas i kommissionens slutbetänkande (SOU 2022:10). Utskottet vill understryka att det i granskningen inte tar ställning till de bedömningar som har gjorts av kommissionen. Utskottet har i sin granskning av regeringens krishanteringsorganisation under coronapandemin särskilt uppmärksammat den grupp för strategisk samordning (GSS) som finns inom . Gruppen består av statssekreterare i de departement vars verksamhetsområden berörs av en allvarlig händelse eller en uppkommen situation. Fram till leddes gruppen av en statssekreterare vid , numera leds den av en statssekreterare vid . Den statssekreterare som leder krishanteringsarbetet bedömer behovet av samordning inom och kan sammankalla GSS. Gruppen är inte ett beslutsorgan eller beredningsorgan utan uppgiften är strategisk samordning av arbete. Varje departement har ansvar för sin egen krishanteringsorganisation och krisledning. Inom har också funnits kansliet för krishantering, vilket flyttades till Statsrådsberedningen. Kansliet samordnar, förbereder och tar fram underlag inför möten i GSS. Det utgör en central kontaktpunkt i och har en ständigt bemannad omvärldsbevakning som har i uppgift att upptäcka situationer och identifiera risker som kan innebära krishantering. Kansliet följer och analyserar händelser och situationer som har betydelse för , svenskar och svenska intressen och som kan föranleda krishantering för regeringen och . Det tar fram en omvärldsbevakningsrapport som skickas till berörda inom . Enligt utskottet är ett väl fungerande regeringskansli en viktig förutsättning för att regeringen ska kunna hantera en kris. Vid större händelser och kriser som berör flera departement är det också nödvändigt att det finns en samordnande funktion inom . Som framgår ovan har GSS en sådan roll. Granskningen visar också att GSS, med stöd av kansliet för krishantering, har varit central i krishantering under pandemin och därmed kunnat bidra till att stärka krishanteringsförmågan. Möten började hållas , under vissa perioder . I gruppen diskuterades hur krishanteringsarbetet skulle inriktas på kort, medellång och lång sikt. Information togs in om genomfört arbete och aktuella eller planerade åtgärder i departementen, och tillbaka till departementen förmedlades den strategiska inriktningen av krishanteringsarbetet. Däremot finner utskottet att det funnits otydligheter när det gäller statsrådens förhållande till särskilt GSS, medan kansliet för krishantering verksamhetsmässigt hörde till inrikesministern. Från har anförts att uppgiften att leda GSS följer direkt av regeringens beslut och att ansvaret för den uppgiften följaktligen inte hör till något statsråds ansvarsområde. Givet den betydelse GSS kom att ha inom ställer sig utskottet tveksamt till lämpligheten i att den som har lett GSS inte synes ha varit underställd något statsråd vid utförandet av den uppgiften. En sådan ordning riskerar enligt utskottet att leda till ett för stort avstånd mellan GSS och olika statsråd, detta även med beaktande av att frågor som togs vidare från GSS i nästa steg kunde förankras på respektive departement och att regeringen som helhet fick information vid allmän beredning. Sammantaget anser utskottet således att GSS borde haft en tydligare koppling till statsrådsnivån. Det är svårt att se att ansvaret på statsrådsnivå för den samordnande funktionen i krishantering ytterst kan ligga hos något annat statsråd än statsministern. Flytten av ansvaret att leda GSS från inrikesministerns statssekreterare till statsministerns statssekreterare och av kansliet för krishantering från till Statsrådsberedningen kan därför enligt utskottet förväntas ge bättre förutsättningar i detta avseende. Vidare visar granskningen att den statssekreterare som ledde GSS förmedlade samlade bedömning av läget och behovet av regeringsbeslut eller andra åtgärder vid regeringens allmänna beredning. Statsråden har även fått information via sina egna departement. Någon särskild grupp för närmast berörda statsråd har inte inrättats. Utskottet kan notera att det har gjorts tidigare i samband med kris. I förarbetena till regeringsformen pekas också på att ett mer eller mindre fast organiserat samråd kan komma till stånd inom grupper av statsråd, grupper som kan variera med hänsyn till frågornas beskaffenhet (prop. 1973:90 s. 181). Det kan enligt utskottet diskuteras om inrättandet av en grupp för berörda statsråd, motsvarande sammansättningen i GSS, skulle kunnat förbättra förutsättningarna för en samordnad och strategisk hantering av coronapandemin inom själva regeringen. Utskottet har även granskat förekomsten av dokumentation inom ramen för krishanteringen. fördes inte några minnesanteckningar vid mötena i GSS. Vad som fanns var dagordningar för mötena. Kansliet för krishantering har också dokumenterat när mötena i GSS har hållits och vad som varit det huvudsakliga temat för varje möte. Som svar på frågor har i granskningen anförts att regeringens beslut och andra åtgärder med anledning av en kris inte dokumenteras i krishanteringsorganisationen utan i departementen, enligt normala rutiner inom ramen för beredningen av regeringsärenden. Utskottet anser inte att detta är tillfyllest. Under en kris hanteras ett stort antal frågor, däribland sådana som inte mynnar ut i formella beslut. Exempelvis kan diskussioner i en fråga leda fram till ett ställningstagande att inte vidta någon åtgärd, vilket med de rutiner som gällt under pandemin således inte blir dokumenterat. Utskottet vill här framhålla vad det tidigare uttalat om dokumentation i samband med krishantering, nämligen att dokumentation är värdefull dels internt för att säkerställa att det inte uppstår osäkerhet om vad man kommit fram till vid ett möte och för att snabbt kunna vidareförmedla information från mötet, dels för att i ett senare skede underlätta granskning av händelseförloppet. Rutinen att inte föra minnesanteckningar går när GSS inrättades. Mot bakgrund av den betydelse GSS kommit att ha i krishantering hade det dock funnits skäl att, i enlighet med vad utskottet tidigare uttalat, föra minnesanteckningar vid gruppens möten. Utskottet ser positivt på att det i samband med att statsministerns statssekreterare under början av innevarande år tog över ledningen av GSS infördes som rutin att föra minnesanteckningar vid gruppens möten. Granskningen ger härutöver inte anledning till något uttalande av utskottet. 2.3 Regeringens agerande i förhållande till I en anmälan till (dnr 1112-2021/22), bilaga A2.3.1, begärs det att utskottet granskar regeringens och socialminister agerande när det gäller begäran att få ta del av efterfrågat underlag. Anmälaren framhåller att enligt uppgifter i medierna har vid kontakter med nekats att ta del av underlag som ingår i regeringens pandemihantering. Enligt anmälaren har regeringen till synes medvetet undanhållit viktiga handlingar, och detta agerande innebär att kommissionen inte kunnat genomföra sitt arbete. Dessutom menar anmälaren att regeringen bryter mot sin egen förordning om att myndigheter på begäran från ska lämna ut uppgifter. En granskning av regeringens och socialminister agerande i förhållande till begärs även i en annan anmälan till (dnr 1168-2021/22), bilaga A2.3.2. Enligt anmälaren har det framkommit att regeringen inte lämnat ut material till i den utsträckning eller på det sätt som kommissionen begärt. Det rör sig enligt anmälaren om minnesanteckningar, loggböcker och annan dokumentation inom med koppling till coronapandemin. Vidare framhåller anmälaren att det har framkommit att det saknas dokumentation från de möten som hållits på högsta nivå i krisledning. Anmälaren menar att det finns anledning för att granska regeringens agerande i förhållande till när det gäller tillgång till det underlag som kommissionen har efterfrågat. Därutöver är anmälaren kritisk till socialminister förhållningssätt till i samband med att kommissionen presenterade sitt andra delbetänkande. I denna del framhåller anmälaren att som kommissionen presenterade sitt delbetänkande med allvarlig kritik inte minst mot regeringens senfärdiga agerande ifrågasatte både metod och tillvägagångssätt samt uttalade att ”de har fel” och ”inte gjort allt de borde”. I denna del finns det enligt anmälaren anledning för att granska socialministerns förhållningssätt till . I anmälan begärs även att utskottet ska granska hur dokumentationen av den centrala krisledningen i har gått till. Frågor kring sådan dokumentation behandlas i granskningsärende 2.2 om regeringens krishanteringsorganisation under coronapandemin. Till grund för granskningen har legat bl.a. promemorior som upprättats inom , förvaltningsavdelningen, och Statsrådsberedningen, bilaga A2.3.3–5. Utskottet har även hållit utfrågningar med ordförande och huvudsekreterare , tidigare statssekreterare , statssekreterare , socialminister , statsrådet och statsminister , bilaga B1–2, B4–5, B8 och B10. Efter överläggningar med partier beslutade regeringen att tillsätta en kommitté, i form av en kommission, med uppdrag att utvärdera regeringens, berörda förvaltningsmyndigheters, regionernas och kommunernas åtgärder för att begränsa spridningen av det virus som orsakar sjukdomen covid-19 och spridningens effekter (dir. 2020:74). Av direktiven framgår att kommissionen också skulle göra en internationell jämförelse med relevanta länder av de olika åtgärder som hade vidtagits och åtgärdernas effekter. Enligt direktiven skulle kommissionen bl.a. – utvärdera regeringens, berörda förvaltningsmyndigheters, regionernas och kommunernas åtgärder för att hantera virusutbrottet och utbrottets effekter – utvärdera hur krisorganisationen inom , berörda förvaltningsmyndigheter, regioner och kommuner har fungerat under pandemin – utvärdera hur ansvarsprincipen och det geografiska områdesansvaret har fungerat under krisen – lämna de förslag på åtgärder som kommissionens iakttagelser ger anledning till. När det gällde arbetets genomförande skulle kommissionen enligt direktiven bl.a. skaffa sig en helhetsbild av de åtgärder som regeringen, och berörda förvaltningsmyndigheter, regioner och kommuner hade vidtagit med anledning av virusutbrottet. Av direktiven framgår att kommissionens uppdrag skulle slutredovisas . En första delredovisning skulle lämnas (senare förlängt till ) och en andra delredovisning . Till ordförande i kommissionen utsåg regeringen f.d. justitierådet och ordförande i . I kommissionen ingick även ett antal ledamöter med olika yrkesbakgrund. Ingen av ledamöterna var parlamentariker. Kommissionen biträddes av ett sekretariat. Kommissionen, som antog namnet , överlämnade sitt delbetänkande Äldreomsorgen under pandemin (SOU 2020:80) till socialminister . Delbetänkandet handlar om smittspridning inom vård och omsorg om äldre. överlämnade sitt andra delbetänkande under pandemin (SOU 2021:89) till socialminister (se nedan). Delbetänkandet handlar bl.a. om smittspridningen i , åtgärder för att begränsa smittspridningen och smittspårningen. överlämnade sitt slutbetänkande under pandemin (SOU 2022:10) till socialminister . överlämnade alltså sitt andra delbetänkande till socialminister och presenterade kommissionen delbetänkandet vid en presskonferens i andrakammarsal. noterade i delbetänkandet att valde en annan väg än många andra länder, att det svenska vägvalet byggde på frivillighet och personligt ansvarstagande snarare än mer ingripande åtgärder och att flertalet andra länder i stället använde större mått av nedstängningar eller andra ingripande regleringar. Enligt delbetänkandet avsåg kommissionen att i sitt slutbetänkande återkomma till frågan huruvida det svenska vägvalet var rimligt eller om det hade varit bättre att vidta andra typer av åtgärder för att begränsa spridningen av viruset. I denna del framgår av betänkandet att kommissionen bl.a. behövde få en bättre insikt i vilken information som centrala beslutsfattare hade till stöd för sina bedömningar när det gällde smittskyddsåtgärder under pandemins olika skeden. Dessutom återstod för att utreda och bedöma flera andra aspekter av den svenska krishanteringen. Vidare framhöll att med ytterligare underlag kunde kommissionen i sitt slutbetänkande bättre bedöma frågor kring ansvar. framhöll i delbetänkandet att de viktigaste övergripande slutsatserna utifrån den genomförda granskningen var följande (SOU 2021:89 s. 24): – hantering av pandemin har präglats av senfärdighet. De inledande skyddsåtgärderna var otillräckliga för att stoppa eller ens kraftigt begränsa smittspridningen i landet. – Det svenska vägvalet har betonat smittskyddsåtgärder som bygger på frivillighet och personligt ansvar, snarare än mer ingripande åtgärder. – Den svenska pandemiberedskapen var undermålig. – Smittskyddslagstiftningen var och är otillräcklig för att möta ett allvarligt epidemiskt eller pandemiskt utbrott. – smittskydd var och är decentraliserat och fragmenterat på ett sätt som gör det oklart vem som bär ansvaret för helheten när en allvarlig infektionssjukdom drabbar landet. – Hälso- och sjukvården har med kort varsel kunnat ställa om och skala upp vården av sjuka i covid-19. Det är i stor utsträckning personalens förtjänst. Omställningen har skett till priset av en extrem belastning för de anställda liksom inställd och uppskjuten vård, och kommer därför att få leva med pandemins konsekvenser . – Det finns på flera områden en besvärande brist på data som gör det svårare att övervaka pandemin medan den pågår och att fullgott utvärdera pandemihanteringen i efterhand. Enligt ett pressmeddelande som publicerades på regeringens webbplats bjöd socialminister in till medietid efter det att delbetänkande hade presenterats. publicerades i flera medier intervjuer med där hon kommenterade andra delbetänkande. Bland annat publicerades en artikel i med en rubrik som löd: : ”Jag håller inte med om kritiken”. I artikeln kommenterade kommissionens kritik om att hade agerat både för långsamt och med för otillräckliga åtgärder i pandemins början. Hon uppgav följande: Det är kommissionens ord och de har valt dem. Jag kanske inte skulle beskriva det riktigt likadant, men jag ska ta del av deras analys och förstås se till att vi gör det som vi kan i och från svensk regerings sida så att vi lär av detta och blir bättre rustade för framtiden. Även i radioprogrammet som sändes i radio hänvisade hon till att det var som hade valt att beskriva att agerande under pandemin präglats av senfärdighet och att de inledande skyddsåtgärderna varit otillräckliga för att stoppa eller ens kraftigt begränsa smittspridningen i landet och kommit . uppgav vidare att hon i detta skede inte ville dra några slutsatser av kommissionens delbetänkande. Hon noterade också att kommissionen ”säger själva att de drar en del slutsatser men sparar mycket till sitt slutbetänkande”. Enligt en artikel i tidningen höll med om att det hade tagit att komma igång med provtagningen. Hon framhöll att detta är regionernas ansvar och att provtagningen borde ha satts igång tidigare. Däremot delade hon inte kommissionens uppfattning att det hade varit fel av regeringen att ge i uppdrag att säkra tillgången till skyddsutrustning. I denna del uppgav att hon ”tycker inte att det var ett felaktigt beslut”. Medieuppgifter om underlag till publicerade tidningen en artikel med rubriken nekas ta del av regeringens underlag. Av artikeln framgår att enligt mejlväxling mellan tjänstemän i och hade kommissionen för tredje gången begärt att få ta del av underlag om regeringens pandemihantering. Bland annat rörde det sig om minnesanteckningar från möten med de statssekreterare som ingår i en grupp för krishantering, gruppen för strategisk samordning (GSS), inom samt loggar och minnesanteckningar från såväl handläggare som chefer som jobbat med krishanteringen. Enligt artikeln hade företrädare för bl.a. svarat att anteckningar inte förs vid möten i GSS samt att enskilda tjänstemäns dagböcker och minnesanteckningar inte är tillgängliga för och därmed inte heller för kommissionen. sekretariat hade å sin sida i mejlväxlingen med framhållit att minnesanteckningar som tjänstemän inom för utgör ”en organisk del av beredningsunderlaget som ligger till grund för regeringens beslut och ställningstaganden” och att de därför är uppgifter som måste anses förfoga över. Av artikeln framgår vidare att inledningsvis inte hade fått ta del av mejl som skickats mellan bl.a. statssekreterare i med motiveringen att den ”interna e-posttrafik som efterfrågas ger varken en rättvisande eller fullständig bild av regeringens och pandemihantering och kan inte antas bidra till fullgörandet av utredningsuppdraget”. Enligt artikeln hade sekretariat inte godtagit beskedet om efterfrågade mejl och i denna del framhållit att det inte är ”sak att avgöra vilket material kommissionen behöver för att fullgöra sitt oberoende granskningsuppdrag eller vilket material som kan ge en rättvisande bild av regeringens och RKs pandemihantering – det är kommissionen som avgör detta”. Därutöver framgår det av artikeln att visst material som hade bedömts innehålla säkerhetsskyddsklassade uppgifter sedermera, efter säkerhetsprövning, hållits tillgängliga för delar av kommissionen.