bet · H901MJU25 · 2022-06-08 00:00:00 — – inte uppfyller krav på ISPM 15-märkning av träemballage i importsändningar. I fråga om dubbla sanktioner föreslår regeringen att en överträdelse som kan leda till en sanktionsavgift inte får medföra straffansvar enligt bestämmelsen om straff för att försvåra spårning av en karantänskadegörare eller enligt bestämmelsen om straff för överträdelser av föreskrifter och beslut som har meddelats med stöd av lagen. Det får inte dömas till ansvar eller beslutas om en sanktionsavgift för en överträdelse som omfattas av ett föreläggande om vite om överträdelsen ligger till grund för en ansökan om utdömande av vitet. Regeringen förslår att en sanktionsavgift ska tas ut även om överträdelsen inte har skett uppsåtligen eller av oaktsamhet, och bedömer att ringa överträdelser inte bör undantas från det avgiftsbelagda området. Enligt regeringens förslag ska sanktionsavgiften uppgå till och högst . Avgifternas storlek ska framgå av föreskrifter som regeringen meddelar. När regeringen meddelar föreskrifter om avgifternas storlek ska hänsyn tas till hur allvarlig överträdelsen är och till betydelsen av den bestämmelse som överträdelsen avser. Avgiften ska tillfalla staten. Regeringen bedömer att sanktionsavgifterna bör differentieras, där så bedöms vara lämpligt. Grunderna för differentieringen bör anges i förordning. Regeringen bedömer även att om den som har påförts en sanktionsavgift inte upphör med överträdelsen bör en ny, förhöjd, avgift tas ut. Om en sanktionsavgift har beslutats för en överträdelse och den avgiftsskyldige därefter upprepar överträdelsen bör den nya överträdelsen leda till en förhöjd avgift. En sanktionsavgift ska inte tas ut om det är oskäligt att ta ut den. Vid bedömningen av om det är oskäligt att ta ut avgiften ska följande särskilt beaktas: – om överträdelsen har berott på sjukdom som medfört att den avgiftsskyldige inte förmått att på egen hand göra det som han eller hon varit skyldig att göra och inte heller förmått att ge någon annan i uppdrag att göra det – om överträdelsen annars berott på en omständighet som den avgiftsskyldige varken kunnat eller borde ha förutsett och inte heller kunnat påverka, eller – vad den avgiftsskyldige gjort för att undvika att en överträdelse skulle inträffa. Regeringen bedömer att det inte bör vara möjligt att delvis sätta ned sanktionsavgiften. Regeringen föreslår att kontrollmyndigheten ska pröva frågor om sanktionsavgifter och att innan kontrollmyndigheten beslutar om en sanktionsavgift ska den som avgiften ska tas ut av få tillfälle att yttra sig. Regeringen bedömer att det inte behövs någon uttrycklig bestämmelse om att ett beslut om sanktionsavgift ska delges den avgiftsskyldige. När det gäller tidpunkt för betalning av sanktionsavgift är det regeringens bedömning att en sanktionsavgift bör förfalla till betalning när beslutet har fått laga kraft. Regeringen föreslår att ett beslut om sanktionsavgift ska få verkställas enligt utsökningsbalken när det har fått laga kraft. I fråga om preskription är regeringens förslag att ett beslut om sanktionsavgift ska inte få fattas om den som avgiften ska tas ut av inte har fått tillfälle att yttra sig från det att överträdelsen ägde rum. En beslutad sanktionsavgift ska falla bort till den del beslutet inte har verkställts från det att beslutet fått laga kraft. Överklagande och verkställighet av beslut Regeringen föreslår att beslut enligt den nya växtskyddslagen, enligt de föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen eller enligt de EU-bestämmelser som lagen kompletterar, ska få överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd ska krävas vid överklagande till kammarrätten. Den delegerande myndigheten ska föra det allmännas talan i allmän förvaltningsdomstol när det gäller överklagade beslut som är meddelade av organ med delegerade uppgifter, av fysiska personer som har delegerats vissa uppgifter i offentlig kontroll eller annan verksamhet eller av fristående officiella växtskyddsinspektörer. Bestämmelserna i lagen om överklagande av beslut av enskilda organ med offentliga förvaltningsuppgifter ska gälla även för överklagande av beslut som har meddelats av en fysisk person som har delegerats vissa uppgifter i offentlig kontroll eller annan offentlig verksamhet eller av en fristående officiell växtskyddsinspektör. Regeringen bedömer att den nya lagen inte bör innehålla särskilda bestämmelser om när beslut får verkställas. Regeringen föreslår att den nya växtskyddslagen ska träda i kraft då den nuvarande växtskyddslagen upphör att gälla. Förelägganden, förbud och andra beslut som före ikraftträdandet har meddelats enligt den upphävda lagen ska dock fortsätta att gälla. Äldre föreskrifter om straff ska fortfarande gälla för överträdelser som enligt den nya växtskyddslagen kan leda till sanktionsavgift om överträdelsen har skett innan de nya bestämmelserna trädde i kraft. Den upphävda lagen ska fortfarande gälla för ersättningsanspråk som har uppkommit före ikraftträdandet. Följdändringar i andra lagar När det gäller skogsvårdslagen föreslår regeringen att bemyndigandet i den lagen för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om bekämpning av insektshärjning i skog och om upparbetning av skadad skog, utforsling eller lagring av virke och andra åtgärder som behövs för att motverka uppkomsten av yngelhärdar ska upphävas. Detsamma gäller bestämmelsen som straffbelägger överträdelser av myndighetens föreskrifter. Lagen ska innehålla en upplysning om att bestämmelser om växtskadegörare finns i den nya växtskyddslagen och i de EU-bestämmelser som kompletteras av lagen. Lagändringarna ska träda i kraft som den nya växtskyddslagen, dvs. Förelägganden och förbud som har meddelats före ikraftträdandet för att föreskrifter om insektshärjning m.m. ska följas, ska dock fortsätta att gälla. Regeringen gör även bedömningen att när det gäller de bestämmelser i skogsvårdslagstiftningen som genomför rådets direktiv /105/EG om saluföring av skogsodlingsmaterial behövs det inte någon bestämmelse som klargör avgränsningen mot den nya växtskyddslagen. Regeringen bedömer att det inte heller behövs någon övergångsreglering i fråga om bestämmelsen som straffbelägger överträdelser av föreskrifter som en myndighet har meddelat med stöd av regeringens bemyndigande om bekämpning av insektshärjning i skog och om upparbetning och andra åtgärder som behövs för att motverka uppkomsten av yngelhärdar. När det gäller lagen om skydd mot flyghavre bedömer regeringen att lagen bör behållas oförändrad. När det gäller utsädeslagen och lagen med bemyndigande att meddela vissa föreskrifter mot trädgårdsnäringen bedömer regeringen att det inte behövs någon bestämmelse som klargör avgränsningen mot den nya växtskyddslagen. Det har inte väckts något alternativt förslag till regeringens lagförslag. Utskottet anser att av de skäl som anges i propositionen bör anta regeringens förslag om dels ny växtskyddslag, dels ändring i skogsvårdslagen. Föreskriftsbestämmelser om bekämpning av insektshärjning Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om utformningen av föreskriftsbestämmelser om bekämpning av insektshärjning. Jämför reservation 1 (SD). I kommittémotion 2021/22:4508 av m.fl. (SD) lämnas förslag till hur föreskriftsbestämmelser i fråga om bekämpning av insektshärjning i skog ska utformas. Enligt motionens yrkande 1 ska bemyndigandet i 29 § skogsvårdslagen som ger regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer rätt att meddela föreskrifter om åtgärder mot insektshärjning och yngelhärdar inte flyttas över till den nya växtskyddslagen. Motionärerna bedömer att det är olämpligt att flytta ansvar över skogsskydd från till andra myndigheter, liksom att flytta bemyndiganden om insektshärjning till någon annan lag än skogsvårdslagen. Enligt samma motion yrkande 2 bör bemyndigandet om bekämpning av insektshärjning och yngelhärdar som berör skog och virke utvidgas till att även omfatta andra växtskadegörare än insekter, vilka kan leda till skador som sprids i landets skogar. Därutöver föreslås det i motionens yrkande 3 att bör ges en starkare roll genom att skötseldirektiven för skyddade skogsområden ändras så att begränsning av skadegörare som kan spridas till kringliggande skogar alltid ska kunna begäras av . Motionärerna bedömer att detta är i linje med beslutade tillkännagivande till regeringen i fråga om dels statens ansvar att vidta åtgärder, dels kompensation till enskilda skogsägare vid angrepp av granbarkborren i skyddade områden. Som redovisas ovan föreslår regeringen att det i den nya växtskyddslagen ska införas ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter för att begränsa förekomsten av andra växtskadegörare än karantänskadegörare och potentiella karantänskadegörare som kan medföra oacceptabla ekonomiska, miljömässiga eller sociala konsekvenser genom angrepp på trädslag som används i virkesproduktion. Detta innebär att det nuvarande bemyndigandet i 29 § skogsvårdslagen flyttas till den nya lagen. Som en följd av detta bör 29 § skogsvårdslagen upphävas. Som skäl till sitt förslag anför regeringen följande: Nationella bestämmelser om bekämpning av skadegörare som inte kan regleras som karantänskadegörare finns i skogsvårdslagen. Bestämmelsen i 29 § första stycket skogsvårdslagen tar enligt förarbetena sikte på insektsskador på skog. När lagen infördes var bedömningen att de allvarligaste skadorna orsakas av barkborrar som trivs i områden med mycket granskog och tallskog, särskilt där det bedrivs skogsbruk (prop. 1978/79:110 s. 56). Regeringen redovisar att angrepp av barkborrar även är ett problem som kan medföra allvarliga skador på skog. Även andra insekter som inte effektivt kan utrotas eller inneslutas skulle kunna vara skadliga för skogen. Regeringen bedömer således att det också i fortsättningen kommer att finnas behov av att vidta åtgärder för att minska förekomsten av barkborrar eller andra insekter som inte kan regleras som karantänskadegörare för att begränsa de ekonomiska, miljömässiga eller sociala konsekvenserna av sådana angrepp. Växtskyddsförordningen begränsar utrymmet för nationella bestämmelser om skyddsåtgärder mot skadegörare. De materiella bestämmelserna i förordningen gäller dock enbart karantänskadegörare och reglerade EU-icke-karantänskadegörare. Förordningen innehåller således inte några regler om skyddsåtgärder mot skadegörare som har för stor spridning och som sprids huvudsakligen på annat sätt än genom växter, trots att sådana skadegörare kan orsaka allvarlig skada. Den omständigheten att unionen inte har ställt krav på skyddsåtgärder mot sådana skadegörare, trots att de omfattas av förordningens definition av skadegörare, innebär enligt regeringen att det finns ett utrymme för medlemsstaterna att anta nationella bestämmelser. Det är möjligt att tänka sig olika alternativ när det gäller i vilken lag en nationell reglering till skydd för virkesproduktion bör placeras. De nuvarande bestämmelserna om insektshärjning finns som nämns ovan i skogsvårdslagen. Lagen riktar sig till skogsägare och andra som är verksamma inom skogsbrukssektorn. Om den nuvarande regleringen av insektshärjningar utvidgas till att omfatta andra växtmiljöer än skog skulle lagen i den delen även gälla aktörer utanför skogssektorn, t.ex. de som är ansvariga för parker eller trädgårdar. En sådan lösning skulle vara främmande för lagens systematik och kräva en översyn bl.a. av lagens bestämmelser om tillsyn. En annan möjlighet är att ha nationella bestämmelser till skydd för virkesproduktion både i skogsvårdslagen och i den nya växtskyddslagen. En sådan uppdelning skulle innebära att bemyndigandet i 29 § skogsvårdslagen utvidgas till att avse åtgärder som utförs inte bara av skogsägare utan även av andra som är verksamma i skogsbrukssektorn och som omfattas av lagens tillämpningsområde, dvs. den som i samband med avverkning eller lagring har rätt att förfoga över skog eller virke. Motsvarande bemyndigande i den nya växtskyddslagen skulle med denna lösning begränsas till att avse en rätt att meddela sådana föreskrifter i andra fall än som avses i 29 § skogsvårdslagen. Ytterligare en möjlighet är att placera bestämmelser till skydd för virkesproduktion i sin helhet i den nya växtskyddslagen. Den lagen föreslås inte vara begränsad till en viss växtmiljö eller vissa aktörer. Den föreslås vidare gälla för alla karantänskadegörare och reglerade EU-icke-karantänskadegörare, dvs. även sådana växtskadegörare som kan skada skog. Därigenom kommer den också att omfatta skogsägare och andra som är verksamma i skogsbruksproduktion. I promemorian bedömdes det sistnämnda alternativet vara den lämpligaste lösningen. Regeringen redovisar att några remissinstanser, däribland () och , avstyrker förslaget om att bemyndigandet om insektshärjning i skogsvårdslagen ska flyttas till den nya växtskyddslagen. Förslaget avstyrks med motiveringen att unik expertkompetens och samordningsförmåga hos riskerar att förloras samt att det ur användarperspektiv innebär en försämring. Regeringen gör bedömningen att även i fortsättningen bör vara den myndighet som får meddela föreskrifter om vilka åtgärder som ska vidtas i skogsmiljö mot de aktuella skadegörarna och som bör ansvara för kontroller i skogsmiljö av de aktuella bestämmelserna. Regeringen anser därmed att det saknas fog för farhågan att riskerar att förlora sin kompetens på området. Regeringen gör vidare bedömningen att bör ha uppgiften att samordna övriga myndigheter och lämna råd och hjälp i denna verksamhet när det gäller de nationella föreskrifter och beslut som gäller de aktuella skadegörarna. Förslaget bedöms därmed inte innebära en försämring när det gäller samordningsförmåga eller skogsbrukets användarperspektiv. Regeringen, som ser fördelar med ett samlat växtskyddsregelverk som inkluderar alla de som berörs av reglerna, delar därmed den bedömning som görs i promemorian att den lämpligaste lösningen är att regleringen finns i växtskyddslagen. Propositionen tar även upp dels statens ansvar att vidta åtgärder, dels kompensation till enskilda skogsägare vid angrepp av granbarkborren i skyddade områden och om detta anförs följande: Regeringen föreslår att det införs ett statligt ersättningssystem till drabbade vid bekämpning av karantänskadegörare. Ett sådant system kan förväntas bidra till kostnadseffektivt bekämpningsarbete, utöver lagstadgade krav om anmälningsskyldighet och bekämpning, i en sådan omfattning att samhällets totala kostnader för bekämpning skulle bli lägre. Ersättning bör lämnas oavsett om syftet med bekämpningsåtgärderna är utrotning eller inneslutning eftersom tidig anmälan av en förekomst och samarbete i en bekämpningssituation är av stor vikt i båda fallen, och alla karantänskadegörare bör omfattas. I fråga om bekämpning av nationellt reglerade växtskadegörare, såsom granbarkborre, där målsättningen inte är att förhindra förekomst utan i stället minskad förekomst av en viss skadegörare anser regeringen att ersättning inte bör vara ett offentligt åtagande. Eftersom utrotning eller inneslutning av skadegöraren inte kan uppnås och målsättningen endast är minskad förekomst av skadegöraren bör de bekämpningsåtgärder som krävs inte vara så ingripande som de som krävs i fråga om karantänskadegörare, anför regeringen. LRF anser att frågan om ersättning till skogsägare vid granbarkborreangrepp från skyddade områden, t.ex. naturreservat, bör utredas. Regeringen bedömer att fortsatt information och rådgivning till skogsägarna är avgörande, liksom myndigheternas stöd i arbetet med att snabbt lokalisera angrepp av granbarkborre. Staten har ett ansvar för åtgärder för att minska spridningen av granbarkborrar från skyddade områden och arbetar aktivt med frågan. Regeringen tillägger att det emellertid är viktigt att komma ihåg att i de delar av landet som har stora skador av angrepp av granbarkborre är det bara en liten del av granskogen som finns i skyddade områden. utarbetade på regeringens uppdrag en ny vägledning om vilka åtgärder som länsstyrelserna bör vidta vid omfattande angrepp av granbarkborre i skyddade områden. Det finns ett samarbete mellan länsstyrelserna, och när det gäller angrepp av granbarkborre i skyddade skogar. Vilka åtgärder som kan genomföras i skyddade områden beror på vilka regler som gäller i varje enskilt område och måste bedömas i varje enskilt fall. Regeringen framhåller att den har lämnat flera uppdrag till myndigheter som gäller åtgärder mot granbarkborre. Regeringen har tillfört för hanteringen av skogsskador och för att stödja arbetet med att bekämpa granbarkborre för åren 2020–2022. Dessutom har regeringen tilldelat ytterligare för att förebygga, övervaka och bekämpa skogsskador. Därutöver har regeringen tilldelat för inrättande av ett nationellt skogsskadecentrum. Mot bakgrund av bl.a. de åtgärder som redan vidtas bedömer regeringen att det inte är aktuellt att utreda om ersättning bör lämnas vid angrepp av granbarkborre från skyddade områden. skyddar skog i två former: biotopskydd och naturvårdsavtal. Det finns drygt 14 000 sådana områden i som sammanlagt uppgår till ca . I formellt skyddade områden finns särskilda bestämmelser som styr vilka åtgärder som får vidtas i samband med t.ex. insektshärjningar. är dessa områden frikopplade från de nuvarande kraven enligt 29 § skogsvårdslagen om bekämpning av insektshärjning. Varje naturreservat har t.ex. särskilda föreskrifter som beskriver vad som inte är tillåtet i området och en skötselplan som beskriver hur syftet med reservatet ska uppnås. I vissa naturreservat kan gran förekomma som en rest från tidigare produktionsskog, och då kan det vara förenligt med skötselplanen att avverka gran helt eller delvis för att ge plats för andra trädslag. I andra områden är förekomsten av gran eller död granved en förutsättning för att bevara de naturvärden som skyddet av området avser. Enligt och kan angreppen av granbarkborre i skyddade områden innebära att den lokalt sprider sig från formellt skyddade skogar till omgivande brukade skogar. För en enskild skogsägare kan det innebära problem, men på landskapsnivå anser myndigheterna att problemet är begränsat eftersom den formellt skyddade granskogen omfattar en mycket liten del av den äldre granskogen. Om ett angrepp riskerar att sprida sig från ett naturreservat kan man som skogsägare vända sig till eller kommunen. Myndigheten tar sedan ställning till eventuella åtgärder beroende på syftet med reservatet och aktuella skötselföreskrifter. Rör det sig om ett biotopskyddsområde kan skogsägare i stället kontakta . tog fram en särskild vägledning till länsstyrelserna för hantering av granbarkborreangrepp i och kring naturreservat och nationalparker (NV-03515-19). Enligt vägledningen ska skaffa sig god kunskap om i vilka skyddade områden det kan vara tillåtet att avverka gran som en skyddsåtgärd mot angrepp av granbarkborren. ska dessutom föra dialog med de markägare som har skog i nära anslutning till skyddade områden med större mängder granbarkborre. Om skadorna riskerar att bli betydande kan överväga att genomföra åtgärder som att t.ex. avverka och barka granar. Vindfällda granar kan även behöva rotkapas och barkas. måste emellertid bedöma från fall till fall om åtgärderna är förenliga med de skötselföreskrifter som finns för det skyddade området. Regeringen gav i regleringsbrevet för 2020 myndigheten i uppdrag att ta fram en vägledning för länsstyrelsernas insatser för att minska spridning av granbarkborren från skyddade områden såsom nationalparker och naturreservat. Enligt regeringen borde vägledningen bl.a. innehålla förebyggande arbete och kapacitetsuppbyggnad för att stoppa spridningen av granbarkborren. Som ett led i regeringsuppdraget beslutade om en ny vägledning till länsstyrelserna om hantering av storskaliga angrepp av granbarkborre i och kring naturreservat och nationalparker. Vägledningen kompletterar och uppdaterar den tidigare vägledningen till länsstyrelserna och andra förvaltare av skyddade områden. De uppdateringar som har gjorts handlar om – utformning av föreskrifter inklusive exempel – beslut om dispenser och undantag i flera områden – förtydligande av handlingsutrymmet för att minska spridningen. I sitt svar på skriftlig fråga 2020/21:3095 Bekämpning av granbarkborren i reservat framförde miljö- och klimatminister bl.a. följande: Regeringen bedömer att fortsatt information och rådgivning till skogsägarna är avgörande, liksom myndigheternas stöd i arbetet med att snabbt lokalisera angrepp. Staten ansvarar för åtgärder för att minska spridningen av granbarkborrar från skyddade områden och arbetar aktivt med frågan. Det är emellertid viktigt att komma ihåg att i de delar av landet som har stora skador av angrepp från granbarkborre, är det bara är en ytterst liten del av granskogen som finns i skyddade områden. Analyser från visar att av granskogen där granbarkborrar kan finnas ligger utanför naturreservat och andra skyddade områden. I är motsvarande andel . Regeringen har en hög ambition när det gäller det fortgående arbetet med att bekämpa spridning av granbarkborre och begränsa skador orsakade av angrepp i skogar runt om i . Regeringen har i följd gett ett antal myndigheter uppdrag som tillsammans ska leda till att spridningen av granbarkborrar begränsas. Som ett led i det arbetet uppdaterade sin vägledning till länsstyrelserna om vilka åtgärder som bör vidtas vid omfattande angrepp av granbarkborre i skyddade områden. När det gäller naturreservat ska hänsyn tas till de naturvärden som reservatet är tänkt att bevara så att naturvärdena inte påverkas på ett negativt sätt när åtgärder genomförs. Beredskap för att hantera skadehändelser på kort sikt och anpassningar i skogsbruket för att förebygga skador på lång sikt är viktigt. Regeringen har tillfört för att förebygga, övervaka och bekämpa skogsskador. har fått för inrättande av ett nationellt skogsskadecentrum och för riskvärdering av skogsskadegörare. Mot bakgrund av den mycket svåra skadebild som finns i delar av landet är det synnerligen viktigt att alla inblandade parter samverkar och gör sitt yttersta för att begränsa utbrotten. Det gäller såväl privata som offentliga skogsägare, länsstyrelser, kommuner, , och övriga berörda myndigheter. Jag avser mot denna bakgrund inte att ta några initiativ för att skärpa skötselkraven på skogsreservaten. I länsstyrelsernas regleringsbrev fick länsstyrelserna i uppdrag att redovisa vilka åtgärder de vidtagit för att minska spridning av granbarkborren från skyddade områden i de län som drabbats av utbrott. En stor del av åtgärdsarbetet har bestått av ett förebyggande arbete eller riktade insatser för att hantera ett pågående angrepp. Stora insatser har lagts på inventering där har använt sig av bl.a. drönare, hundar och helikopter för att kartlägga omfattningen av angreppen. Enligt information från har arbetet tagit vid med att analysera och förbereda lämpliga handlingsalternativ. Det handlar om användning av feromonfällor eller fångstvirke, om att genomföra barkning av vindfällen eller stående angripna granar samt om att avverka granbestånd eller gallra bort gran som en restaureringsåtgärd med den kompletterande avsikten att förebygga angrepp av granbarkborre (inom ramen för vad som tillåts enligt de föreskrifter som gäller i respektive naturreservat). En annan prioriterad del i arbetet är dialog och samverkan med berörda ägare av mark som gränsar till naturreservat. När det gäller möjligheten att få ersättning för granbarkborreskadade skogar nära skyddade områden har och utrett frågan och bedömt att det saknas lagstöd för myndigheterna att betala ut ersättning, att en ersättning kan falla under statsstödsreglerna och att den i så fall behöver godkännas av EU för att vara tillåten. Dessa myndigheter har även bedömt att rimliga orsakssamband är svåra att fastställa, särskilt vid stora populationer av granbarkborre och när träden är torkstressade.