bet · H901MJU29 · 2022-06-08 00:00:00 — Vidare noterar utskottet att det saknas en officiell definition av begreppet lokal- eller närproducerat, och konstaterar att det finns svårigheter med att utforma en sådan definition eftersom den med nödvändighet måste variera i ett land med så stora variationer i fråga om geografi och befolkningstäthet som . Utskottet ser för tillfället inte anledning att initiera det slags uppdrag som efterfrågas i motionen utan bedömer att det får vara upp till den upphandlande aktören att utarbeta en egen definition utifrån den aktuella verksamhetens behov, t.ex. för att kunna följa upp de verksamhetsmål som har satts upp eller för att kunna presentera uppgifter i statistikdatabasen. Därmed föreslår utskottet att motion 2021/22:2479 (SD) lämnas utan åtgärd. Som redovisas ovan lämnar information om hur man kan arbeta med livscykelanalyser och andra analysverktyg för att beräkna bl.a. vilken miljöpåverkan en produkt ger upphov till under hela sin livslängd. tillhandahåller också metodstöd för att beräkna miljöpåverkan till följd av offentliga inköp. Med det som anförts anser utskottet att det som efterfrågas i motion 2021/22:3436 (M) i huvudsak får anses tillgodosett. Utskottet föreslår därför att yrkandet avslås. Utskottet konstaterar att har utarbetat ett antal hållbarhetskriterier som direkt eller indirekt tar hänsyn till biologisk mångfald. Dessa kriterier kan användas i upphandlande myndigheters kravställning och det offentliga kan på så sätt bidra till en ökad biologisk mångfald. Utskottet föreslår mot denna bakgrund att motion 2021/22:4069 (MP) yrkande 5 lämnas utan åtgärd. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om genomförande av EU-lagstiftning, vindkraft, ansvaret för föroreningsskador och allvarliga miljöskador, myndigheters organisation, verksamhet och kompetens, tillsyn, luktföroreningar, ersättning för skador orsakade av vilt samt Taskforce on Nature-related Financial Disclosures. tillkännager för regeringen det som utskottet anför om Århuskonventionens talerättsregler. Jämför reservation 38 (C, KD), 39 (SD), 40 (S), 41 (V), 42 (L), 43 (MP), 44 (SD), 45 (L), 46 (MP), 47 (M), 48 (C) och 49 (MP). I kommittémotion 2021/22:3684 av m.fl. (C) yrkande 7 efterfrågas en översyn av hur EU-lagstiftning genomförs i svensk lagstiftning. Motionärerna anför att återkommande har genomfört EU-lagstiftningen mer strikt än vad lagstiftarna avsett. I flera fall har detta skapat möjlighet för att gå före och införa striktare miljö- och klimatkrav, vilket har varit positivt för att driva på utvecklingen. I andra fall har det lett till regler och särkrav som lägger en oproportionerligt stor börda på svenska aktörer, utan att bidra till ökad miljö- och klimatnytta. Enligt motionärerna behöver genomförandet av EU-lagstiftning i svensk lag därför ses över i syfte att harmonisera efterlevnaden på ett sätt som uppfyller högsta möjliga miljö- och klimatnytta, utan att skapa onödiga marknadshinder. I motion 2021/22:2136 av (KD) föreslår motionären att det tillsätts en utredning som ska se över hur tillståndsprocessen bör vara utformad när det gäller utbyggnation av havsbaserad vindkraft. Utredningen bör enligt motionären genomföras med ett helhetsperspektiv för att säkerställa såväl elproduktion som högkvalitativa livsmedel från havet. I motion 2021/22:3019 av (SD) föreslår motionären att etablering av vindkraft i skärgårdar och känsliga miljöer ska undvikas. Ansvaret för föroreningsskador och allvarliga miljöskador I kommittémotion 2021/22:2388 av m.fl. (SD) yrkande 13 lämnas förslag om att utreda och förtydliga regelverket när det gäller ansvarsfördelningen mellan staten och verksamhetsutövare vid nyetablering på gammal industrimark. Motionärerna anför att detta behövs för att säkerställa att företag som gör nyetableringar på gammal industrimark inte ärver tidigare verksamheters försyndelser, något som skulle kunna ha en hämmande inverkan på investeringsviljan. Enligt kommittémotion 2021/22:2459 av m.fl. (SD) yrkande 47 måste Århuskonventionen förändras så att enskilda och miljöorganisationer som inte direkt berörs av ett skydds- och licensjaktsbeslut inte heller ska kunna överklaga ett sådant beslut. På motsvarande sätt föreslås i samma motion yrkande 45 att endast den miljöorganisation som är direkt berörd ska kunna överklaga beslut i fråga om skydds- och licensjakt. Även kommittémotion 2021/22:3664 av m.fl. (C) yrkande 12 handlar om att verka för att Århuskonventionen ska förändras så att personer och organisationer som inte direkt berörs av ett skyddsjaktbeslut inte ska kunna överklaga sådana beslut. Myndigheters organisation, verksamhet och kompetens I partimotion 2021/22:4199 av m.fl. (L) yrkande 8 föreslås att ansvaret för klimatomställningen samlas i en ny myndighet. I kommittémotion 2021/22:4062 av m.fl. (MP) yrkande 57 lämnas förslag om att ge ansvar för miljökvalitetsmålet Ingen övergödning och att komplettera instruktion med avseende på detta. I kommittémotion 2021/22:2456 av m.fl. (SD) yrkande 65 föreslås att specialister inom myndigheter som arbetar med areella näringar bör ha utbildning i dessa näringar och inte enbart i biologi och ekologi. Att det ska gälla ett sådant utbildningskrav för dem som arbetar på myndigheter med areella näringar föreslås även i kommittémotion 2021/22:2462 av m.fl. (SD) yrkande 21. Motionärerna anför att sådan utbildning krävs för att dessa personer ska kunna föra en konstruktiv och stöttande dialog med näringsidkarna. I kommittémotion 2021/22:3431 av m.fl. (M) yrkande 20 föreslås att miljötillsynen skärps i hela landet genom ökad kunskap och återinförandet av branschexperter. Motionärerna anför att det behöver vidtas åtgärder för att stärka mindre kommuners möjligheter att klara av miljötillsynsuppdraget, t.ex. genom samarbete mellan kommunerna eller genom att ha experter som kan ge råd kring specifika branschfrågor. I kommittémotion 2021/22:4131 av m.fl. (C) yrkande 20 lämnas förslag om att koncentrera tillsynen enligt 26 kap. för verksamheter och åtgärder kopplade till gruvverksamhet enligt bilagan till förordningen (1998:899) om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd till en eller ett par länsstyrelser. En koncentration av tillsynen skulle enligt motionärerna kunna vara ett sätt att åstadkomma en högre effektivitet och en mer rationell användning av resurser och att säkerställa en fungerande rättssäkerhet. I motion 2021/22:3718 av (S) föreslår motionären att det i ska tas fram standardiserade riktvärden för luktföroreningar. Motionären framhåller att det finns situationer när det behöver prövas om luktbesvär från industriell verksamhet är att bedöma som en olägenhet i mening. Ersättning för skador orsakade av vilt Enligt motion 2021/22:2317 av och (båda L) yrkande 3 måste ansökningshanteringens likvärdighet över landet säkras. Eftersom staten uppmanar till lantbruk och till jakt med hund är det enligt motionärerna rimligt att staten tar ett kostnadsansvar för de skador som statens vilt orsakar. Enligt motionärerna visar dock forskning på att antalet beslut om avslag på ansökningar om utbetalning av ersättning för sådana skador är oproportionerligt många i län med hög vargförekomst. Taskforce on Nature-related Financial Disclosures I motion 2021/22:4069 av m.fl. (MP) yrkande 4 föreslås att aktivt ska stödja och delta i Taskforce on Nature-related Financial Disclosures. behandling och kompletterande uppgifter Av artikel 288 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF-fördraget) framgår att när och rådet gemensamt, eller rådet eller kommissionen, utövar unionens befogenheter ska de anta bl.a. förordningar och direktiv. En förordning ska ha allmän giltighet och ska till alla delar vara bindande och direkt tillämplig i varje medlemsstat. Ett direktiv ska i fråga om det resultat som ska uppnås vara bindande för varje medlemsstat till vilken det är riktat, men ska överlåta åt de nationella myndigheterna att bestämma form och tillvägagångssätt. Även om utgångspunkten är att förordningar inte ska genomföras nationellt förekommer det att förordningar ställer krav på att medlemsstaterna anpassar den nationella rättsordningen, t.ex. inför effektiva sanktioner, om förordningens regler inte följs i landet, eller omvänt, att nationella bestämmelser som står i strid med förordningen upphävs. Direktiv måste däremot regelmässigt omsättas nationellt, och det är medlemsstaten som väljer hur direktivet ska genomföras för att uppnå det eftersträvade resultatet. För att medborgare och företag ska kunna tillgodogöra sig vad direktivet syftar till måste det dock genomföras genom bindande regler. Ett fullharmoniseringsdirektiv syftar till en fullständig harmonisering av det rättsområde som direktivet omfattar. Den nationella lagstiftningen får inte på detta område avvika åt något håll från det rättsläge som ska uppnås genom direktivet, om det inte finns stöd för det i själva direktivet. Av ett minimiharmoniserings- eller minimidirektiv framgår den minsta gemensamma nämnare som samtliga medlemsstater måste uppfylla inom det område som harmoniseras i direktivet. Medlemsstaterna har möjlighet att gå längre än vad som följer av direktivet, dvs. införa strängare regler som ger en högre skyddsnivå eller är mer förmånliga, så länge den nationella lagstiftningen är förenlig med i övrigt. Ett direktiv kan innehålla både fullharmoniserings- och minimiharmoniseringsbestämmelser. Legalitetsprincipen brukar framhållas som ett skydd mot en nyckfull och godtycklig maktutövning från det allmännas sida. Den är en av de principer som anses känneteckna en rättsstat och tillmäts en avgörande vikt i EU:s rättssystem liksom i . Legalitetsprincipen är inte enhetligt definierad men brukar vanligtvis uppfattas som ett krav på att ingripanden mot enskilda ska ha ett klart författningsstöd. I denna betydelse är legalitetsprincipen också grundlagsfäst genom bestämmelsen i 1 kap. 1 § regeringsformen om att ”den offentliga makten utövas under lagarna”. Med uttrycket lagarna avses i detta sammanhang inte endast sådana föreskrifter som har beslutat, utan även andra författningar och t.ex. sedvanerätt (prop. 1973:90 och KU 1973:26). Legalitetsprincipen innebär alltså att myndigheternas maktutövning i vidsträckt mening måste ha stöd i någon av de källor som tillsammans bildar rättsordningen. och () har genomfört ett gemensamt projekt om överreglering, s.k. gold-plating. Det engelska ordet för att förgylla (gold-plate) används som ett begrepp för situationer där det nationella genomförandet av unionslagstiftning går utöver vad en rättsakt kräver, utan att för den skull ge upphov till fördragsbrott. Begreppet analyseras i rapporten tydliggöra gold-plating – ett bättre genomförande av EU-lagstiftning. Det är enligt rapporten svårt att sakligt diskutera olika genomförandealternativ och analysera begreppet gold-plating eftersom det är ovisst vad som avses med det. Rapportförfattarnas slutsats är därför att en definition av begreppet som är allmängiltig och användbar för borde beslutas på regeringsnivå för att få genomslag. Vidare bör en minimiprincip införas. Den skulle innebära att miniminivån enligt EU-lagstiftningen ska vara vägledande för regelgivaren vid genomförandet men att om det finns skäl att överskrida denna nivå ska det tydligt beskrivas och effekterna för företag analyseras och redovisas i ett offentligt dokument. Frågor om gold-plating tas också upp i för Europapolitiska studiers (Sieps) rapport 2012:4 Att göra rätt och – Behövs nya metoder för att genomföra EU-rätt i ?. I rapporten anförs att det naturligtvis kan tänkas finnas goda skäl att nationellt genomföra en rättsakt på ett sådant sätt att genomförandet kan bedömas innebära gold-plating. I rapporten sägs dock att företeelsen, även om den är rättsenlig, inte av kommissionen anses vara god genomförandesed, eftersom det kan leda till kostnader som annars hade kunnat undvikas. har vid ett flertal tillfällen behandlat motionsyrkanden om hur EU-direktiv bör genomföras i svensk rätt. behandlade utskottet ett motionsyrkande om att tillsätta en kommission för att granska unionsbestämmelsernas tillämpning (bet. 2013/14:KU26). Utskottet framhöll att ska bistå regelgivarna med att granska konsekvensutredningar av förslag till unionsrättsakter som bedöms ha stor påverkan på företag i och lämna råd om vad en svensk konsekvensutredning bör innehålla. Vidare konstaterades att det i Statsrådsberedningens riktlinjer för genomförande av unionsrättsakter pekas på vikten av att en analys av eventuella åtgärder som går utöver unionsdirektivens krav (överreglering) görs ur såväl ett förenklingsperspektiv som unionsrättslig synvinkel. Därmed avstyrkte utskottet motionsyrkandet. Även behandlade utskottet en motion om tillämpningen av EU-bestämmelser (bet. 2015/16:KU17). I sitt ställningstagande konstaterade utskottet att det samarbete mellan många länder som unionssamarbetet innebär har medfört vissa svårigheter att upprätthålla kraven på enkelhet och klarhet i de svenska reglerna och att det finns en risk att genomförandet av EU-rättsliga regler leder till en mer omfattande reglering i än nödvändigt. Vidare konstaterade utskottet att det bedrivs ett betydelsefullt arbete inom EU för att förenkla gällande regler och lagstiftning. Utskottet noterade att det framgår av Statsrådsberedningens riktlinjer för genomförande av unionsrättsakter att förslagen till unionsrättsakter ska analyseras noggrant i ett tidigt skede av förhandlingen och att riktlinjerna även betonar vikten av att en analys av eventuella åtgärder som går utöver unionsdirektivens krav görs ur såväl ett förenklingsperspektiv som unionsrättslig synvinkel. Utskottet fann inte skäl att föreslå något tillkännagivande och avstyrkte motionen. Ett motionsyrkande om gold-plating behandlades av näringsutskottet , och utskottet avstyrkte yrkandet (bet. 2017/18:NU12). I sitt ställningstagande framhöll utskottet att frågan om gold-plating är ett stående inslag i de utbildningar håller för regelgivare inom myndigheter, departement och kommittéer. Vidare noterade utskottet att Statskontoret hade lämnat förslag till regeringen om att ska göra fler granskningar av kommissionens konsekvensanalyser genom att det blir obligatoriskt för att skicka kommissionens konsekvensanalyser på remiss till [3]. Utskottet konstaterade att Statskontorets förslag bereddes i . behandlade ett par motioner om bl.a. överimplementering av EU-lagstiftning i svensk rätt (bet. 2017/18:KU39). I sitt ställningstagande framhöll utskottet på nytt att det finns en risk att genomförandet av EU-rättsliga regler leder till en mer omfattande reglering i än nödvändigt. Utskottet stod fast vid sin tidigare ståndpunkt att den svenska hållningen i unionssamarbetet innebär att kraven på enkelhet och klarhet hävdas med kraft. Det noterades att det av Statsrådsberedningens riktlinjer för genomförande av unionsrättsakter framgår att förslagen till unionsrättsakter ska analyseras noggrant i ett tidigt skede av förhandlingen och att det i riktlinjerna även pekas på vikten av att en analys av eventuella åtgärder som går över unionsdirektivens krav görs såväl ur ett förenklingsperspektiv som ur unionsrättslig synvinkel. Utskottet noterade att Statskontoret lämnat förslag till regeringen om att ska granska kommissionens konsekvensanalyser och att förslaget bereds i . Utskottet såg inte skäl att föreslå något tillkännagivande och avstyrkte motionerna. Även behandlade ett liknande motionsyrkande (bet. 2018/19:KU32). Utskottet vidhöll sina tidigare ställningstaganden och avstyrkte motionen. Samma vår föreslog näringsutskottet ett tillkännagivande till regeringen med anledning av motionsyrkanden om genomförande av EU-lagstiftning (bet. 2018/19:NU7). Utskottet ansåg att regeringen borde verka för att EU-direktiv genomförs i nationell rätt på ett sätt som inte missgynnar företagens konkurrenskraft. Utgångspunkten bör vara att EU-direktiv ska införas på miniminivå i nationell lagstiftning, och när det finns skäl att överskrida denna miniminivå ska effekterna för företag tydligt redovisas. beslutade enligt näringsutskottets förslag (rskr. 2018/19:166). behandlade senast motionsyrkanden om genomförande av (bet. 2020/21:KU22). Utskottet avstyrkte motionsyrkandena och anförde följande: Utskottet noterar att det pågår arbete med frågor om hur EU-direktiv bör genomföras i svensk rätt. Utskottet finner inte skäl att föreslå något tillkännagivande om en genomlysning av hur svenska myndigheter tillämpar EU-bestämmelser eller om att det i regleringsbrev bör anges att myndigheterna ska notera när man i svensk rätt gått utöver vad som krävs i minimidirektiv. I sin skrivelse 2021/22:75 skrivelser till regeringen – åtgärder anför regeringen bl.a. följande när det gäller näringsutskottets tillkännagivande : I budgetpropositionen (prop. 2019/20:1 utgiftsområde 24 avsnitt 3.7) anfördes att regeringen kommer att arbeta vidare med frågor rörande implementeringen av EU-rätt i nationell rätt på ett sätt som skyddar svenska företags konkurrenskraft. Regeringen beslutade och redovisade nya mål för förenklingspolitiken i regeringens skrivelse En förenklingspolitik för stärkt konkurrenskraft, tillväxt och innnovationsförmåga (skr. 2021/22:3) som överlämnades till . En av utgångspunkterna för de mål som har beslutats är att stärka svensk konkurrenskraft, och regeringen har angett att den ska verka för att genomföra EU-rätt i nationell rätt på ett sätt som skyddar företagens konkurrenskraft. Punkten är inte slutbehandlad. () har uppgett att de förslag som lämnats i Statskontorets rapport 2018:1 fortfarande bereds. och har tillsammans tagit fram en nationell strategi för en hållbar vindkraftsutbyggnad (ER 2021:02). Syftet med strategin är att bidra till energiomställningen genom att skapa förutsättningar för att den framtida utbyggnaden av vindkraft genomförs på ett hållbart sätt. Strategin, som bara omfattar landbaserad vindkraft, innehåller en regional fördelning av ett nationellt utbyggnadsbehov och ett nationellt planeringsunderlag. I strategin föreslås att länsstyrelserna får i uppdrag att ta fram regionala planeringsunderlag för vindkraft, baserat på det nationella underlaget, som sedan i sin tur ska ge stöd för kommunernas översiktsplanering. Havsplanering bidrar till en långsiktigt hållbar utveckling genom att vägleda om hur havet ska användas. Havet och dess användning förvaltas genom olika typer av regleringar och åtgärder där havsplanering är ett av flera verktyg. Enligt och rådets direktiv /89/EU om upprättandet av en ram för havsplanering ska varje medlemsstat upprätta och genomföra havsplanering. Direktivet är införlivat i svensk lagstiftning genom (1998:808) och havsplaneringsförordningen (2015:400). Regeringen beslutade om första tre havsplaner. Underlaget för regeringens beslut om havsplaner har tagits fram av Havs- och vattenmyndigheten i dialog med myndigheter, kommuner, bransch- och intresseorganisationer, företag, allmänheten och grannländer. Havsplanerna omfattar , och . Havsplanerna ger enligt regeringen vägledning om vad som är den bästa användningen av havet och hur olika intressen kan samexistera, och planerna bidrar därmed till en långsiktigt hållbar utveckling. Havsplanerna pekar ut områden för elöverföring, energiutvinning, försvar, kultur, natur, rekreation, sandutvinning, sjöfart, yrkesfiske samt generell användning. Havsplanerna möjliggör enligt regeringen en snabbare utbyggnad av havsbaserad vindkraft. presenterade regeringen det s.k. vindkraftspaketet som består av flera delar. Regeringen har t.ex. beslutat om kommittédirektiv för en utredning som effektiviserar regeringens roll som prövningsmyndighet för förvaltningsärenden enligt , bl.a. om havsbaserad vindkraft. Utredningen ska redovisas . Som redovisats tidigare i detta betänkande har regeringen tillsatt utredningen modern och effektiv miljöprövning (dir. 2020:86). En särskild utredare ska se över det nuvarande systemet för miljöprövning och lämna förslag på de ändringar och åtgärder som krävs för att uppnå en modernare och mer effektiv miljöprövning. Syftet med utredningen är att genom horisontella förändringar i miljöprövningen underlätta för miljö- och klimatförbättrande investeringar och åstadkomma snabbare och enklare prövningsprocesser som ett bibehållet miljöskydd säkerställs. I utredningsdirektiven konstaterar regeringen bl.a. att effektivare och mer förutsägbara prövningsprocesser för miljö- och klimatförbättrande investeringar i , i kombination med höga miljökrav även i fortsättningen, kan leda till en snabbare grön omställning. Utredningen kommer enligt uppgift från () att redovisas . Forskningsprogrammet är ett samarbete mellan och med uppgiften att ta fram och förmedla vetenskapligt baserade fakta om vindkraftens effekter på människa, natur och miljö. Inom programmet har över 50 forskningsprojekt finansierats. Utöver detta har fyra syntesrapporter tagits fram, varav två har uppdaterats. I syntesrapporterna sammanställer och bedömer experter de samlade forskningsresultaten och erfarenheterna av vindkraftens effekter nationellt samt internationellt inom fyra områden: Människors intressen, fåglar och fladdermöss, marint liv och däggdjur på land. Resultaten från Vindvals forskning har bidragit till underlag för miljökonsekvensbeskrivningar samt planerings- och tillståndsprocesser i samband med etablering av vindkraftsanläggningar. Dessutom ska resultaten från Vindval komma till användning i tillsyn och kontrollprogram samt myndigheters vägledning. Ett av Vindvals fokusområden är planering och de avvägningar mellan miljö och socioekonomiska intressen som måste göras. Programmet ska utveckla metoder och verktyg för att göra sådana avvägningar. presenterade Vindval rapporten för havsbaserad vindkraft (rapport 7028). Den är en delrapport inom projektet – underlag för storskalig hållbar vindkraft till havs. I rapporten behandlas frågor om bl.a. jurisdiktion, den materiella prövningen av havsbaserad vindkraft enligt grundläggande bestämmelser (dvs. hänsynsreglerna i 2 kap. och reglerna om hushållning med mark och vatten i 3 och 4 kap.), processuella förutsättningar, domar och beslut om havsbaserade vindparker samt planlagstiftningens betydelse. Ansvaret för föroreningsskador och allvarliga miljöskador Bestämmelsen i 2 kap. 8 § (MB), som också benämns avhjälpanderegeln, är den mest centrala bestämmelsen om ansvaret för utredning och efterbehandling av förorenade områden. Kortfattat innebär den att förorenaren ska avhjälpa skadan eller olägenheten. Avhjälpandet kan antingen ske genom att förorenaren vidtar faktiska åtgärder för att komma till rätta med föroreningen, eller genom att denne bekostar sådana åtgärder. Ansvaret kvarstår till dess att skadan eller olägenheten har avhjälpts. Förorenarens ansvar är dock begränsat till vad som kan anses vara skäligt enligt 10 kap. 4 § MB. I 10 kap. 1 § definieras vad som avses med föroreningsskada, allvarlig miljöskada och avhjälpande. Med avhjälpande avses utredning, efterbehandling och andra åtgärder för att avhjälpa en föroreningsskada eller en allvarlig miljöskada. Enligt 10 kap. 2 § MB är det den som bedriver eller har bedrivit en verksamhet eller vidtagit en åtgärd som har bidragit till en föroreningsskada eller allvarlig miljöskada (verksamhetsutövaren) som är ansvarig för det avhjälpande som ska göras enligt MB. Det finns ingen särskild definition i MB om vad som avses med termen verksamhetsutövare, utan det har överlämnats till rättstillämpningen att avgöra. I rättspraxis (MÖD 2005:64) har avgörande för verksamhetsutövaransvaret varit vem som faktiskt och rättsligt har möjlighet att ingripa. Av NJA 2012 s. 125 framgår att en exploatör som har bidragit till en föroreningsskada eller allvarlig miljöskada är att betrakta som verksamhetsutövare, även om de åtgärder som exploatören vidtagit syftat till att i förlängningen minska den samlade belastningen på miljön. I MÖD 2020:38 berördes tillämpningen av 26 kap. 22 § MB.