bet · H901MJU12 · 2022-01-27 00:00:00 — Som framgår av redovisningen ovan anser regeringen att ett så högt minimistraff innebär en alltför ingripande och oproportionerlig straffskärpning för de gärningar som bedöms som grova brott. Utskottet delar den bedömningen och anser att den straffskala som regeringen föreslagit, och som utskottet tidigare i detta betänkande har tillstyrkt, är väl avvägd. Därmed föreslår utskottet att avslår motion 2021/22:2457 (SD) yrkande 17 i denna del. Kontrollverktyg och sanktionsavgifter som alternativ till straff Utskottets förslag i korthet avslår två motionsyrkanden om kontrollverktyg och sanktionsavgifter som alternativ till straff. Jämför reservation 2 (KD). I kommittémotion 2021/22:4246 av m.fl. (KD) yrkande 1 framhåller motionärerna att de förseelser som enligt regeringens förslag ska avkriminaliseras bör adresseras främst genom kontrollverktyg som främjar regelefterlevnad. Motionärerna anför att detta slags förseelser bör hanteras av kontrollmyndigheterna genom dialog, rådgivning, anmärkningar och olika former av förelägganden. I samma motion yrkande 2 anför motionärerna att en avkriminalisering av vissa överträdelser för att i stället kunna sanktionera dessa med sanktionsavgifter ska begränsas till förseelser av administrativ karaktär. Frågan om vilka slags överträdelser som är lämpliga för avkriminalisering och som därmed kan sanktioneras med sanktionsavgifter i stället för en straffrättslig påföljd beskrivs ur olika aspekter i propositionen. När det gäller förutsättningarna för sanktionsavgifter hänvisar regeringen till att frågorna om när sanktionsavgifter bör användas och hur de bör vara utformade för att uppfylla rimliga krav på effektivitet och rättssäkerhet har behandlats i förarbetena till bestämmelsen om förverkande i 36 kap. 4 § (prop. 1981/82:142 s. 21–26). De riktlinjer som regeringen ställde upp i detta sammanhang har behandlats av justitieutskottet och antagits av (bet. 1981/82:JuU53, rskr. 1981/82:328). Regeringen angav där att sanktionsavgifter kan vara ändamålsenliga i fall där regelöverträdelser är särskilt frekventa eller där det föreligger speciella svårigheter att beräkna storleken på den vinst eller den besparing som uppnås i det särskilda fallet. Andra fall kan vara sådana där den ekonomiska fördelen av en isolerad överträdelse genomsnittligt sett kan bedömas som låg, som samhällets behov av skydd på det aktuella området är framträdande. Vidare uttalade regeringen att sanktionsavgifter kan ersätta straff när det är fråga om regler som inte är utformade på ett sådant sätt att det finns utrymme för skönsmässiga bedömningar av om en överträdelse skett och att överträdelsen i sig förutsätter uppsåt eller oaktsamhet (prop. 1981/82:142 s. 24–26). Ett system med sanktionsavgifter bör därför bara omfatta sådana överträdelser som typiskt sett är lätta att konstatera utan någon mer ingående utredning och som är klara och tydliga för den enskilde (för motsvarande resonemang, jfr prop. 2007/08:107 s. 18–19). I fråga om bl.a. de gränsdragningsproblem som kan uppstå anför regeringen i den proposition som behandlas att många bestämmelser på området inte är så lättillämpade att de lämpar sig för sanktionsväxling. Regeringen bedömer dock att det finns möjlighet att sortera ut vissa, mer administrativa, bestämmelser som lämpar sig väl för en sanktionsväxling. Regeringen bedömer vidare att ett system med sanktionsavgifter kan och bör utformas på ett sådant sätt att kontrollmyndigheterna inte ställs inför gränsdragningssvårigheter, bl.a. genom att bestämmelser som har mer direkt koppling till förebyggande av djurlidande inte inkluderas i sanktionsväxlingen. Regeringen bedömer att det inte utgör något större problem att kontrollmyndigheten vid en inspektion upptäcker såväl brister som ska åtalsanmälas som brister som ska hanteras genom sanktionsavgift, så länge det inte finns några oklarheter kring vilka överträdelser som faller inom respektive kategori. I propositionen anför regeringen vidare att de bestämmelser som är aktuella för sanktionsväxling framför allt är av administrativ karaktär, och en överträdelse av dem kan enligt regeringen inte antas leda till att det direkt uppstår lidande eller skada för ett djur (även om riskerna för lidande och skada ökar om bestämmelserna inte efterlevs i ett längre perspektiv). Det finns andra bestämmelser i lagstiftningen som kan antas vara mer relevanta för att säkerställa ett sådant mer direkt skydd mot lidande eller skada. Regeringen bedömer dessutom att sanktionsavgifter är ett tillräckligt ingripande och mer ändamålsenligt medel för att sanktionera de här aktuella bestämmelserna. Det vore därför mer lämpligt från effektivitets- och resurssynpunkt om kriminalisering och straffrättsliga påföljder koncentrerades till de överträdelser som har en mer nära och direkt koppling till att förhindra att djurlidande uppstår. Sanktionsavgifter ger dessutom förutsättningar att komma åt överträdelser inom en verksamhet där det inte är möjligt att hålla en fysisk person straffrättsligt ansvarig för överträdelsen. Regeringen konstaterar att det nuvarande systemet inte är ändamålsenligt för att motverka mindre överträdelser. Kontrollmyndigheterna avstår ofta från att anmäla sådana överträdelser till rättsväsendet, och dessutom leder anmälningarna sällan till lagföring för brott. Det är enligt regeringen angeläget, bl.a. med beaktande av skyldigheter enligt , att det finns ändamålsenliga och effektiva sanktioner även för mindre allvarliga överträdelser. Regeringen instämmer i det som flera remissinstanser har påpekat, nämligen att framåtsyftande åtgärder kan vara lika effektiva som sanktionsavgifter. Enligt regeringen finns det dock ofta behov av att kombinera framåtsyftande åtgärder med tillbakaverkande sanktioner. Regeringen har tidigare bedömt och bedömer fortfarande att det på det aktuella området finns risk för att ett system utan tillbakaverkande sanktioner kan leda till ett ökat antal överträdelser. Det är enligt regeringen därför inte lämpligt att låta de aktuella bestämmelserna omfattas endast av framåtsyftande åtgärder. Olika kontrollverktyg och framåtsyftande åtgärder är enligt utskottet viktiga initiativ för att främja regelefterlevnad, såväl på djurskyddsområdet som i andra avseenden. I likhet med regeringen anser dock utskottet att det finns behov av att kombinera framåtsyftande åtgärder med tillbakaverkande sanktioner. Ett system utan tillbakaverkande sanktioner kan som regeringen påpekar leda till ett ökat antal överträdelser. Utskottet delar därför regeringens bedömning att de överträdelser som omfattas av sanktionsväxling ska kunna medföra sanktionsavgifter. För att säkerställa ett gott djurskydd är det emellertid även fortsättningsvis viktigt att kontrollmyndigheterna också arbetar med framåtsyftande åtgärder. Som framgår tidigare i detta betänkande tillstyrker utskottet regeringens förslag om att avkriminalisera vissa överträdelser för att de ska kunna mötas med sanktionsavgifter i stället för med en straffrättslig påföljd. Som framgår av redovisningen ovan är det endast överträdelser av bestämmelser av administrativ karaktär som i och med lagändringarna blir föremål för sådan sanktionsväxling. Det som efterfrågas i motionen är därmed tillgodosett. Mot bakgrund av det som anförts föreslår utskottet att motion 2021/22:4246 (KD) yrkandena 1 och 2 avslås. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om sanktionsavgifternas storlek. Jämför reservation 3 (KD). I kommittémotion 2021/22:4246 av m.fl. (KD) yrkande 3 anför motionärerna att det slags överträdelser som ska kunna leda till sanktionsavgifter motiverar ett lägre spann, inom vilket sanktionsavgifternas storlek ska bestämmas, än vad regeringen föreslår. Enligt propositionens förslag till en ny paragraf i 10 kap. 6 a § djurskyddslagen ska regeringen bemyndigas att meddela föreskrifter om att den som bryter mot det slags bestämmelser som anges där (bl.a. bestämmelser i djurtransportförordningen[2] och i slaktförordningen[3] som reglerar krav på t.ex. tillstånd och kompetensbevis) ska betala en sanktionsavgift. Vilka överträdelser som kan leda till sanktionsavgifter avser regeringen att precisera på förordningsnivå. Enligt författningskommentaren till den nämnda paragrafen ska sanktionsavgift kunna påföras såväl fysiska som juridiska personer, dvs. även överträdelser som sker inom ramen för en juridisk persons djurhållningsverksamhet och där ingen fysisk person kan anses vara djurhållare kan beivras med sanktionsavgift. I propositionen föreslår regeringen att det ska införas en ny bestämmelse i djurskyddslagen med följande lydelse (10 kap. 6 b §): Sanktionsavgifterna ska uppgå till och högst . I de föreskrifter som avses i 6 a § ska avgifternas storlek framgå. När regeringen meddelar föreskrifter om avgiftens storlek ska hänsyn tas till hur allvarlig överträdelsen är och till betydelsen av den bestämmelse som överträdelsen avser. Som skäl för förslaget anför regeringen att regleringen av sanktionsavgifter måste vara lättillämpad för att leda till avsedda effektivitetsvinster. Regeringen anför vidare att en avgift bör kunna påföras i nära anslutning till att överträdelsen har ägt rum. Ett beslut om sanktionsavgift bör inte kräva några ingående bedömningar. För att grundläggande rättssäkerhetskrav ska vara uppfyllda är det enligt regeringen också nödvändigt att systemet är förutsägbart för den som riskerar att påföras avgift. Mot denna bakgrund bör systemet vara konstruerat på så sätt att det är relativt enkelt att avgöra vilket belopp som gäller för den enskilda överträdelsen. Avgiftsbeloppen bör enligt regeringen därför fastställas med en viss grad av schablonisering, dvs. enligt en på förhand fastställd taxa, vilket också är vanligt förekommande i olika sanktionsavgiftssystem. Taxan anges då ofta i förordning. Med andra ord instämmer regeringen i utredningens bedömning att avgifterna bör fastställas schablonmässigt och utgå enligt en på förhand fastställd taxa som framgår direkt av förordning. I propositionen konstaterar regeringen att ett antal remissinstanser har haft synpunkter på de föreslagna beloppen och att de bl.a. har gett uttryck för oron att en sanktionsavgift om kan få till följd att lantbrukare kan tvingas att upphöra med sin verksamhet. Andra remissinstanser har ifrågasatt om avgifterna är proportionerliga i förhållande till de överträdelser som kommer att omfattas av systemet. Regeringen anför att det är nödvändigt att ha en högsta beloppsgräns på för att avgiften ska verka avskräckande även för större företag. Max- och minimibeloppen är desamma som gäller för sanktionsavgifter på områdena livsmedel samt foder och animaliska biprodukter. Regeringen instämmer därför i utredningens bedömning att sanktionsavgiften ska uppgå till och högst . I propositionens författningskommentar till 10 kap. 6 b § djurskyddslagen anför regeringen att den, när den meddelar föreskrifter om avgiftens storlek, ska ta hänsyn till hur allvarlig överträdelsen är och till betydelsen av den bestämmelse som överträdelsen avser. Med överträdelsens allvar avses överträdelsens omfattning och den typiska faran för djurskyddet som överträdelsen medför. Uttrycket ”betydelsen av den bestämmelse som överträdelsen avser” syftar på betydelsen av bestämmelsen som sådan och dess skyddsintresse. I fråga om djurskyddsbestämmelser är skyddsintresset djurets välfärd och dess intresse av att inte orsakas lidande. Olika djurskyddsregler tar till vara detta intresse i olika grad och således bör en bestämmelse som mer direkt avser att skydda djuret från lidande anses som mer betydelsefull från djurskyddssynpunkt än bestämmelser av mer administrativ natur, t.ex. regler om journalföring. De bestämmelser som ska omfattas av systemet med sanktionsavgifter är genomgående av det senare slaget. Även bland sådana bestämmelser kan dock en bedömning göras av deras betydelse från djurskyddssynpunkt, t.ex. för att göra det möjligt att kontrollera att mer centrala bestämmelser om hantering och skötsel av djur följs. I propositionen ger regeringen också uttryck för bedömningen att sanktionsavgifterna bör differentieras, dvs. vara olika stora beroende på vem som åläggs avgift. I detta sammanhang anför regeringen att för att avgifterna ska få en handlingsdirigerande verkan för såväl stora som små aktörer bör – förutom överträdelsens karaktär – även den ekonomiska förmågan hos den som ska påföras en avgift beaktas. Grunderna för differentieringen bör anges i regeringens föreskrifter. Regeringen konstaterar också att de remissynpunkter som rör den närmare regleringen av differentieringen kommer att hanteras inom ramen för det ärendet. Vidare bedömer regeringen att den som har påförts en sanktionsavgift och inte upphör med överträdelsen bör kunna bli skyldig att betala en ny, förhöjd, sanktionsavgift. Grunderna för beräkningen av en förhöjd avgift bör framgå av regeringens föreskrifter. Regeringen anför att den nya, högre, avgiften bör rymmas inom de avgiftsnivåer som föreslås. Som framgår av redovisningen ovan finns det ett flertal skäl till att det spann inom vilket sanktionsavgifterna kan bestämmas är vidsträckt och att maxbeloppet sätts relativt högt. Utskottet anser att regeringens förslag till max- och minimibelopp, som utskottet tillstyrkt, är både väl avvägt och välmotiverat. Därmed föreslår utskottet att motion 2021/22:4246 (KD) yrkande 3 avslås. Uppföljning och utvärdering av den nya lagstiftningen Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om uppföljning och utvärdering av den nya lagstiftningen. Jämför reservation 4 (M, SD). I kommittémotion 2021/22:4242 av m.fl. (M) föreslås att den nya lagstiftningen ska följas upp och utvärderas . Motionärerna anför bl.a. att det måste säkerställas att lagstiftningen tolkas och tillämpas likvärdigt i hela landet samt att lagstiftningen fyller den funktion det är tänkt och att den inte försvårar för enskilda djurägare eller drabbar djur i negativ bemärkelse. Som framgår tidigare i detta betänkande föreslår regeringen att överträdelser av vissa bestämmelser av administrativ karaktär som är enkla att konstatera ska avkriminaliseras för att sanktioneras med sanktionsavgifter i stället för med en straffrättslig påföljd. Vidare föreslås att avgiftsskyldigheten ska vara strikt och obligatorisk för att minimera utrymmet för olika tolkningar. I propositionen konstaterar regeringen att det är länsstyrelserna som är kontrollmyndigheter för de bestämmelser som föreslås ingå i en sanktionsväxling. Regeringen anför att länsstyrelserna har erfarenhet av att besluta om sanktionsavgifter för vissa överträdelser på livsmedelsområdet, där är samordnande kontrollmyndighet. Länsstyrelserna prövar också frågor om särskild avgift vid förprövning av t.ex. stall, varför de har erfarenhet av att besluta om administrativa avgifter också på djurskyddsområdet. Ett behov av att samverka för att åstadkomma enhetlighet i bedömningar på de olika länsstyrelserna finns och en sådan samverkan sker kontinuerligt. Länsstyrelserna samverkar i Rådet för djurskyddskontroll, där även och ingår, och i andra forum för erfarenhetsutbyte och kompetensutveckling. Genom dessa samverkansformer kan länsstyrelserna utveckla handläggningsrutiner även för ärenden om sanktionsavgift, vilket enligt regeringen ger förutsättningar för en likvärdig hantering av sådana ärenden och en enhetlig praxisutveckling på området. Vid behov bör kunna fungera som stöd för länsstyrelserna i syfte att underlätta ett enhetligt beslutsfattande. I det sammanhanget anför regeringen att har till uppgift att samordna övriga kontrollmyndigheter och att ge stöd, råd och vägledning till dem. I den rollen har en viktig uppgift att stödja och underlätta för länsstyrelserna vid tillämpningen av djurskyddslagstiftningen så att den blir så enhetlig och likriktad som möjligt. () har uppgett att regeringen inte har några konkreta planer på en sådan uppföljning eller utvärdering som föreslås i motionen. Regeringen har inte heller några enhetliga och generella rutiner för att utvärdera ny eller ändrad lagstiftning, t.ex. . Däremot följer regeringen generellt sett upp länsstyrelsernas arbete med djurskyddskontrollen på en årlig basis och har även kontinuerliga kontakter med länsstyrelserna vid behov. Vid sådana kontakter kan regeringen få information om eller indikationer på om det t.ex. finns tillämpningsproblem eller behov av ändringar. Länsstyrelserna har också ett ständigt pågående arbete för att säkerställa att lika frågor behandlas lika. De lagändringar som utskottet tillstyrker i detta betänkande innebär att de straffrättsliga påföljderna för vissa mindre allvarliga överträdelser av djurskyddsregelverket ersätts med sanktionsavgifter som hanteras av länsstyrelserna. Det som kommer i fråga för denna sanktionsväxling är överträdelser av vissa bestämmelser av administrativ karaktär som är enkla att konstatera. Utskottet vill i detta sammanhang framhålla att det finns etablerade samverkansformer för att säkerställa enhetliga handläggningsrutiner och enhetlig praxis i länsstyrelsernas hantering av ärenden om sanktionsavgifter. Utrymmet för olikartad tolkning och tillämpning blir därmed förhållandevis begränsat. När det gäller det nya brottet grovt djurplågeri kan utskottet konstatera att det är de rättsvårdande myndigheternas uppgift att med ledning av förarbetena tillämpa den nya bestämmelsen och på så sätt utveckla praxis till ledning för rättstillämpningen. Utskottet har förtroende för att regeringen kommer att följa upp lagstiftningen och dess tillämpning för att säkerställa att reformen fått avsedd effekt. Mot denna bakgrund föreslår utskottet att motion 2021/22:4242 (M) avslås. Straffskalan för grovt djurplågeri, punkt 2 (SD) av (SD), (SD) och (SD). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 2 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2021/22:2457 av m.fl. (SD) yrkande 17 i denna del. För att skydda allmänheten och ge upprättelse för offer och anhöriga ska straffen för våldsbrottslingar skärpas. I linje med det vill vi även förtydliga vad som ska gälla för våld mot djur. För att sända ut skarpare signaler om hur allvarligt samhället ser på djurplågeribrott och att detta inte kan accepteras under några omständigheter krävs det en uppdatering av straffskalan. Vi välkomnar därför införandet av brottet grovt djurplågeri, men vi anser dock att straffskalan för det brottet ska vara fängelse i lägst och högst . Kontrollverktyg och sanktionsavgifter som alternativ till straff, punkt 3 (KD) av (KD). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 3 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2021/22:4246 av m.fl. (KD) yrkandena 1 och 2. Jag och mitt parti har efterlyst mer ändamålsenliga, proportionerliga och rättssäkra straffbestämmelser för de överträdelser som behandlas i propositionen, och jag välkomnar därför den översyn som har gjorts. Jag och mitt parti delar också målbilden att mindre allvarliga förseelser där någon tydlig påverkan på djurs välfärd inte går att konstatera bör avkriminaliseras så att samhällets resurser i stället kan koncentreras till att beivra allvarligare överträdelser. Regeringens förslag innebär att en mängd slags förseelser avkriminaliseras för att kontrollmyndigheterna ska kunna adressera dessa med sanktionsavgifter. Kontrollmyndigheterna bör här tydligt vägledas att, med hänsyn tagen till förseelsens allvarlighetsgrad och det eventuella lidandet hos de aktuella djuren, främst bruka kontrollverktyg som främjar regelefterlevnad. Framåtsyftande och stödjande kontroll bör anses vara det främsta redskapet för att främja en god djurhållning. En återkommande signal från djurhållarna är tyvärr att man inte upplever detta från kontrollmyndigheterna. I stället uppmärksammas brister i likvärdighet, objektivitet, kompetens och rättssäkerhet, vilket också ger svag tillit och svagt förtroende för de myndigheter som verkar på djurskyddsområdet. Avslutningsvis förordar jag och mitt parti att sanktionsavgifter endast ska begränsas till administrativa överträdelser av enklare karaktär. Sanktionsavgifternas storlek, punkt 4 (KD) av (KD). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 4 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2021/22:4246 av m.fl. (KD) yrkande 3. Jag och mitt parti anser att sådana mindre allvarliga överträdelser av administrativa bestämmelser som blir föremål för sanktionsväxling motiverar ett lägre spann för sanktionsavgifter än det på som föreslås i propositionen. Uppföljning och utvärdering av den nya lagstiftningen, punkt 5 (M, SD) av (M), (M), (M), (SD), (SD) och (SD). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 5 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2021/22:4242 av m.fl. (M). Vi välkomnar de lagförslag som presenteras i propositionen eftersom vi anser att ett gott djurskydd är viktigt och att brott mot djur ska leda till påföljder. Vi ser dock några problem med genomförandet av den lagstiftning som redan gäller, varför vi vill säkerställa att så inte blir fallet om godkänner propositionens förslag. bemöts enskilda djurägare olika beroende på var de bor och/eller är verksamma. En kontroll som genomförs av länsstyrelserna kan få ett annat utfall i norr än vad den får i söder. Denna rättsosäkerhet är allvarlig, bl.a. eftersom upprepade förelägganden kan leda till djurförbud med långtgående konsekvenser för den som livnär sig på djurhållning. Det bör därför säkerställas att lagstiftningen tolkas och tillämpas på samma sätt i hela landet. Vi anser därtill att det för att upprätthålla rättssäkerheten bör vara möjligt att byta myndighetskontakt när dialogen inte fungerar. Detta har vårt parti föreslagit när det gäller miljötillståndsprocesser inom jordbruket, och motsvarande möjlighet bör finnas när det gäller djurskyddskontroller. Denna möjlighet måste utformas på ett sätt som inte äventyrar djurskyddet. Det är också viktigt att det finns tillräcklig kapacitet i rättsväsendet. Om myndigheter påpekar brister som kan innebära brott måste det finnas kapacitet hos t.ex. polisen att hantera detta. Finns inte sådan kapacitet spelar lagstiftningens kvalitet inte någon roll. Vi anser att effekterna av den nya lagstiftningen ska följas upp och därefter utvärderas , bl.a. med anledning av det ovan anförda om rättssäkerhet för den enskilde. Därtill behöver det säkerställas att lagen de facto skyddar djuren i den utsträckning som det är tänkt. Med en sådan uppföljning och utvärdering kan det säkerställas att lagstiftningen fyller sin funktion och att den varken försvårar för den enskilde eller drabbar djur i negativ bemärkelse. Utvärderingen bör bl.a. undersöka just frågan om huruvida den nya lagstiftningen har genomförts likvärdigt i hela landet. Utvärderingen bör även undersöka hur lagstiftningen påverkar forskning och djurförsök. Human användning av försöksdjur inom forskningen ska inte kategoriseras som djurplågeri i lagens mening. Brott mot djur – skärpta straff och ett mer effektivt sanktionssystem (MP) (MP) anför: Det är mycket glädjande och verkligen att det blir en förändring kring hur vi ser på våld mot djur eller vanvård av djur. Straffskalan speglar inte alls hur de flesta av oss som bor i ser på djur och inte heller den kunskap vi har om djuren. Med denna förändring blir det bättre. Mycket ny forskning kring djur har kommit och fler lagtexter kommer att behöva förändras om vi ska svara upp mot den nya kunskapen vi har om djur och hur djur känner. är påföljderna för de allvarligare fallen av djurplågeribrott inte proportionerliga i förhållande till brottens allvar, och straffnivån för dessa måste höjas. Vi välkomnar alltså denna proposition, men ser några brister i den som den nu föreslås.