bet · H901CU29 · 2022-06-15 00:00:00 — Det här är någonting som jag tycker syns redan i förslaget där propositionen inte har skjutit in sig på de allra minsta avloppen från början utan på lite större gemensamhetsanläggningar som ändå ligger utanför de allmänna anläggningarna. Tro mig, det här var det mindre torra i anförandet. Vi tycker att det blir alltför krångligt och alltför omfattande att säga att vi ska ha krav på en regelbunden översyn när man dessutom från anläggningssidan själv ska ha det ansvaret. Vi har ett tillsynssystem som för all del förtjänar att skruvas på men som borde kunna fånga upp majoriteten av de här problemen. Vidare skulle vi med andra i den här kammaren gärna ha sett att man tagit ett hårdare tag i frågorna om markretention och överklagande bland annat. Markretentionen är en sådan sak som har diskuterats här, nämligen att när vi har små enskilda avlopp som kan antas ha miljöpåverkan har vi inget egentligt krav på att man ska se över om de har en påtaglig miljöpåverkan eller inte. Det är där markretentionen kommer in, alltså hur mycket som faktiskt går ut i vattendrag och påverkar samhället och ekosystemen och hur mycket som faktiskt kan antas stanna i omgivningen runt avloppen. Det här kan låta, återigen, ganska detaljerat och torrt, men det har en avgörande betydelse för hur vi ser på tillsynen av enskilda avlopp. Under alla år som jag har debatterat de här frågorna har det finska exemplet kommit upp. Där har man en möjlighet i lagstiftningen att kolla på om det är rimligt att göra hur stora investeringar som helst i små avlopp med försvinnande liten miljöpåverkan. Jag skulle gärna se att det utrymmet blir tydligare även i svensk lagstiftning. Vi tycker också att det här faktiskt borde kunna ses som ett myndighetsbeslut som kan överklagas betydligt lättare än vad som är fallet . Jag kommer tillbaka till det jag sa om att det här är en av de frågorna där jag oftast har fått påringningar från lokalpolitiker, oroade medborgare och folk som är ganska förbannade - jag ber om ursäkt för uttrycket, fru talman - för att de får stora kostnader för anslutningar till offentlig va. Då handlar det om att man tycker att det är oskäligt i och med att man har en anläggning som uppfyller kraven men att kommunen, eller huvudmannen, gör en annan bedömning och man skulle vilja ha en bättre möjlighet att pröva saken. Jag sa att det är en efterlängtad proposition, men vi får inte tro att vi är färdiga med va-politiken och översynen av den i och med den här propositionen. Här tar vi vissa steg just vad gäller vattentjänsterna och just vad gäller framför allt anslutningar till offentliga lösningar. Men de stora strukturproblemen på va-området kvarstår. Vi har underfinansieringen där vi har en investeringsskuld som vi faktiskt inte betalar av utan snarare späder för år och där vi behöver se över finansieringsmodellerna för den här grundläggande samhällsinfrastrukturen. Vi har kompetensförsörjningen där vi vet att huvudmännen har svårt att hitta kompetensen som de känner att de behöver för att kunna uppfylla uppdraget att leverera hållbar, säker och cirkulär va och där det finns förslag på att underlätta möjligheterna till samverkan men som fortfarande inte har realiserats. Vi har klimatanpassningen som kommer att ställa stora krav inte bara vad gäller skyfall utan också vad gäller torka och framför allt vad gäller vad som händer när de här systemen stressas. Det är system som vi vet redan är gamla. Den här utmaningen kommer ovanpå investeringsskulden som vi redan lever med. Behoven ökar exponentiellt, skulle jag säga, de kommande decennierna. Sist men inte minst är cirkulariteten i det här någonting som vi borde prata om betydligt oftare. Det här är också en del av ekonomin där vi behöver sluta kretsloppen och en del av samhällsinfrastrukturen som faktiskt måste utgå från ett kretsloppstänkande, vilket inte sker , för det första för att vi inte funderar på hur mycket vi tappar i slitna system och för det andra för att vi inte har tillräckliga kravställanden och en tillräckligt robust infrastruktur för att kunna cirkulera inte bara näringsämnena utan också mullämnen och annat som vi behöver kunna återföra efter att de har gått igenom va-infrastrukturen och passerat våra hushåll. Jag vet inte om jag lyckades slita mig från det torra, men det här är ett frågeområde som jag tycker är oerhört intressant. Det känns väldigt vackert att få avsluta min tid i den här kammaren med att debattera just vattentjänster och va-frågorna. Jag har redan fått tacka för mig i de utskott där jag oftare figurerar, men jag vill ta mer av min talartid åt att här också hinna tacka kammarkansliet och all annan riksdagspersonal som gör vårt arbete möjligt. Jag vill även tacka alla de organisationer, intressenter, företag, aktörer och vanliga medborgare som skickar in kunskap och inspiration till oss som ska leverera politik i den här kammaren. Vårt uppdrag hade varit omöjligt utan er. Sist men inte minst: Det har varit oerhört hedersamt att få representera i den här kammaren. Den stoltheten kommer jag att bära med mig när jag nu , förmodligen för resten av mitt liv, kliver ned från den här talarstolen. I detta anförande instämde (C). Det är välkommet med en ny lag om hållbara vattentjänster. Vi har väntat på den länge, precis som från sa. Det är ett ämne som intresserar många och som tyvärr skapar problem för enskilda och Kommunsverige. Vilka problem är det då som man ser? Vi har flera myndigheter som delar på ansvaret för vatten, vilket man tyvärr inte löser här. Kommuner har ganska stora kostnader för att bygga ut kommunalt va, vilket man heller inte löser här då kostnaderna och fonderingarna faktiskt inte förändras på något sätt utan problemen finns kvar. Det finns också problem för de enskilda då kommuner påtvingar dem en del kostnader som är både stora och i många fall onödiga. Man försöker lösa det i den här propositionen, vill jag säga, men jag tycker inte att man går tillräckligt långt. Man kanske skapar färre konflikter och större möjligheter till utbyggnad, men det sker inte i tillräcklig omfattning, anser jag. Det är välkommet att kommunernas bedömning av behovet av en allmän vattentjänst ska bli mer flexibel, som det står i betänkandet. Dessutom ska varje kommun ha en aktuell vattentjänstplan, vilket jag tycker är jättebra. Den ska innehålla kommunens långsiktiga planering av hur behovet av allmänna vattentjänster ska tillgodoses. Dock kräver det att man har möjlighet till fondering i större omfattning än man har för att kunna göra en plan och kunna finansiera det på ett vettigt sätt så att det inte blir kostnader för den enskilde eller va-kollektivet i stort. Vi är nog alla överens om att vi vill ha en god miljö och att våra hushåll ska dra sitt strå till stacken för att lösa det. Men jag anser inte att kommunalt va är den enda lösningen. Vi har ungefär 600 000 fastigheter i som har enskilt avlopp. Många av dem fungerar alldeles utmärkt och till och med bättre, hävdar jag, än om man drar kommunalt va till dem. En del problematiska va-lösningar behöver givetvis göras något åt. Därför är det bra med kontroll. Kontrollen bör dock vara baserad på provtagningar och andra sätt för att undersöka hur det enskilda avloppet fungerar rent faktamässigt. Det bör alltså vara kommunens uppgift att bevisa att det enskilda avloppet inte är bra och kunna påvisa att ett kommunalt va miljömässigt är bättre. Det ska inte vara så att en tjänsteman tycker någonting, utan det ska faktiskt kunna påvisas. Vi som parti är emot tvångsanslutning för att lösa kommunens och va-kollektivens ekonomiska problem. Vi måste vara helt överens om att det inte är rätt att man planerar utbyggnad av kommunens va och bygger en mindre bebyggelse om kanske 20, 30 eller 40 bostäder och tar med dem runt omkring för att få större underlag för det kommunala va som man bygger ut. Det är inte rätt sätt att göra detta på, utan det måste vara faktabaserat när man tar bort ett enskilt va. Det finns i detta betänkande ett förslag till tillkännagivande om att regeringen bör ta de fortsatta initiativ som krävs för att få till stånd en ordning som innebär att en fastighetsägare som har ett eget avlopp som uppfyller gällande miljö- och hälsokrav inte som utgångspunkt ska kunna påtvingas ett kommunalt avlopp. Jag tror att det tillkännagivandet är väldigt viktigt. Jag började med att säga att vi i och med detta betänkande har tagit ett litet steg framåt, men jag tror att vi måste ta ett steg till för att kunna lösa problematiken som kommuner och enskilda har. I betänkandet har vi också en reservation tillsammans med och . Kommunen ska ha bevisbördan vid bedömningar av behov av allmänna vattentjänster. Som jag sa ska det vara ställt helt utom tvivel att allmänna vattentjänster och kommunalt va är bättre än det enskilda va man har. Vi tycker också att det ska finnas ett rimlighetsrekvisit som innebär att kostnaden för den enskilda alltid måste ställas i relation till den miljövinst som förväntas. Man ska alltså inte kunna lägga alltför stora kostnader på den enskilde utan att kunna påvisa att det blir en motsvarande miljövinst. Vi tycker, precis som var inne på, att markretentionens roll ska vara med och diskuteras. Vi tror att det är viktigt för att kunna se om enskilda avlopp faktiskt har så stor miljöpåverkan att man behöver göra någonting åt det eller om det är till fyllest. Jag yrkar bifall till reservation nummer 6. I samhället finns ett stort, i ögon alltför stort, fokus på de enskilda avloppen och deras påverkan på miljön. visar studier att det är högst oklart hur stor påverkan på miljön dessa avlopp har. Beräkningar som Havs- och vattenmyndigheten har sammanställt pekar på att de enskilda avloppen står för av den totala fosforbelastningen på sjöar och hav. Trots det bedriver kommunerna en intensiv kontroll och ställer krav på fastighetsägarna. Det är faktiskt så omfattande att flera personer tvingas bort från hus och hem eftersom de inte klarar av att finansiera de renoveringskrav som ställs. Det handlar om kostnader på . En miljöekonom vid , , uppgav vid ett riksdagsseminarium 2017 att åtgärden att höja kraven på enskilda avlopp till det man kallar hög skyddsnivå är det dyraste sättet när det gäller att hitta kostnadseffektiva lösningar för förbättrad vattenkvalitet i till exempel . Det bästa däremot är reningsverk nära kusten och de fosfatfria tvättmedel som finns . Andra vetenskapliga studier, såsom en rapport från VA-guiden, visar att om hänsyn skulle tas till självreningen, retentionen som vi har hört nämnas och hur mycket fosfor som läggs fast i mark eller växtlighet men även föroreningar och smittoämnen, skulle kraven på renoveringar inte bli lika omfattande som när dagens kommunala beslut klubbas. En annan slutsats innebär att man i så fall hellre bör överväga att kombinera omlokalisering av var utsläpp kanske sker med infiltrationsdiken. Kommunernas bedömning av miljöpåverkan från enskilda avlopp är rätt godtycklig, vill jag hävda. Den grundar sig inte på evidens och beprövad erfarenhet. Det saknas helt enkelt vetenskapliga underlag för den tillsyn som Havs- och vattenmyndigheten använder och säger att kommunerna ska nyttja. Det innebär att tiotusentals fastighetsägare kan ha tvingats betala för onödigt kostsamma åtgärder men till ringa miljönytta alternativt att de till en mycket hög kostnad har blivit tvångsanslutna till ett kommunalt va-system, som vi har hört talas om här tidigare. Men kunskapen saknas alltså. Vi moderater anser därför att det bör införas möjlighet för fastighetsägare att överklaga besluten. Men det bör också införas ett rimlighetsrekvisit så att kostnaden som fastighetsägare åläggs står i rimlig proportion till den miljövinst som förväntas uppnås. Man måste också beakta mark- och sjöretentionen. Intressant i sammanhanget är en rapport som kom . Forskningsfinansiären har tittat på det svenska avloppsvattnet som kommer från rening, alltså av avloppsvattnet. De har funnit att om reningen har skett med konventionella metoder, mekaniskt, med sedimentering och sådana saker, är det ofelbart att det påverkar fiskar och andra vattenlevande organismer på ett sätt som indikerar skada, som de uttrycker det, och att ytterligare rening faktiskt minskar påverkan. Deras slutsats är dock att vi inte ens med den kommunala reningen kan vara säkra på att vi har tillräckligt med kunskap, tillräckligt med fakta på bordet för att fatta rätt beslut. Huruvida det kan anses samhällsekonomiskt lönsamt att lägga på den avancerade reningen kan man inte avgöra. talar vi alltså om av det svenska avloppsvattnet. Jag säger detta eftersom det är viktigt att vi har en balans. Min kollega tog upp balansen mellan samhällets påtryckningar och den enskilde fastighetsägaren. Den balansen, i synnerhet för fastighetsägare med enskilda avlopp, är inte funktionell just . Därför anser vi, som nämnde tidigare, att fastighetsägare som har bättre eller likvärdig reningsgrad när det gäller hälsa och miljö jämfört med det kommunala alternativet ska kunna slippa att bli tvångsanslutna. Eftersom man faktiskt inte utgår från fakta och vetenskap förordar vi att man nu måste sätta ett stopp för hanteringen någonstans. Vi gör därför ett tillägg om att ett moratorium egentligen borde få verka, till dess vi har kunskap nog och till dess tillkännagivandet som det fattades beslut om vinner laga kraft. Vi måste få fram underlag som kan presenteras för så att har ett adekvat beslutsunderlag att jobba utifrån. Det måste väl ändå i sakens namn sägas att vi moderater självklart inte säger att alla enskilda avlopp fungerar jättebra och att de inte ska leva upp till de miljökrav som finns - absolut inte. Men vi menar att det måste vara kommunen som har bevisbördan. De ska använda den för att kolla hur det ser ut när det har tagits hänsyn till markretentionen. De ska också ha vetenskapligt stöd i den metodik de använder så att det inte blir godtyckligt. Men där är vi inte . Det borde regeringen ta ad notam. Med det tackar jag för mig, även framåt. sa det väldigt bra; det handlar om all personal som verkligen underlättar för oss och om den ledning som har hjälpt oss fram. Jag har varit med ett tag, och det har varit ett stort nöje att få vara kvar här och jobba tillsammans med er. Mitt anförande kommer sannolikt inte att ta så . Vatten är ju vårt viktigaste livsmedel, och de här frågorna är oerhört väsentliga. Det är också väsentligt att ge enskilda personer möjlighet att åstadkomma den för dem själva och miljön bästa avloppslösningen. Men detta har redan argumenterat för på ett bra sätt för räkning. Jag ställer mig bakom hela hans anförande, och jag ställer mig givetvis bakom de yrkanden han gjort på reservationer och de delar där vi föreslår tillkännagivanden till regeringen. Anledningen till att jag går upp i talarstolen - utan manus, för en gångs skull - är att vi är i tackartagen. Jag har ytterligare minst ett anförande att hålla , så jag sparar en del av tacken till dess. Jag väljer att gå upp talarstolen nu av en speciell orsak, och det är att vi har kvar i kammaren efter den tidigare debatten. Det är inte säkert att stannar till nästa; det kanske han gör. Vi har också här. Jag talar alltså om vår vice ordförande i utskottet och vår ordförande i utskottet, som har lett arbetet på ett fantastiskt sätt. Vi som är kvar här i kammaren och representerar civilutskottet här är er evigt tacksamma för det fantastiska arbete ni gjort, den goda stämningen när ni tillsammans har lett utskottets arbete och den trevliga tonen som vi har också när vi debatterar ärendena i kammaren. Vi har också kanslichefen på plats här. Jag skulle vilja tacka civilutskottets kansli för det arbete som ni gör och det stöd som ni ger oss. Det har varit , och många medarbetare har passerat på våra sammanträden. Alla har gett ett lika gott och fantastiskt och härligt stöd till oss när vi behöver råd, och när vi kanske går lite långt i våra strävanden att förbättra världen får vi ett litet lätt tryck på bromsen. Vi kan kanske lära oss att förbättra världen på andra sätt. Med detta sagt återstår några tack till nästa ärende. Men har jag framfört några stycken. Tack ska ni ha, allesammans! Det här med vatten och avlopp är otroligt viktiga frågor. Jag har varit engagerad i dem . Jag satt som ordförande i en teknisk nämnd i och var då med och byggde ut va-system. Utifrån den kunskap jag hade vid det tillfället vad jag med och fattade beslut som gjorde att enskilda var tvungna att ansluta sig till va-systemet. Jag och nämnden gjorde naturligtvis det utifrån de fakta vi hade och utifrån de lagar som gällde. Problemet är bara det, fru talman, att när man sedan jobbar vidare med politik och ägnar sig åt andra områden - i mitt fall blev jag utbildningspolitiker - finns det tillfällen då man träffar människor som drabbats av de beslut man tidigare varit med och fattat. Då måste man stanna upp och ställa sig frågan: Var det här rätt? Jag har träffat äldre människor som förlorat sin make eller maka som tvingas göra stora investeringar på upp till en halv miljon, och där finns i princip ingen miljönytta. Den anläggning de hade dög, men man har skapat ett va-område och tvingar nu in den här äldre människan i ett system därför att lagen så säger. Men det finns inget krav på kommunen att kunna påvisa förbättrad nytta. Det är egentligen rätt tragiskt att Myndighetssverige kan ge sig på en enskild och ställa stora ekonomiska krav utan att påvisa en förbättring. Jag är bohuslänning, så jag vet att vi har områden där vi behöver göra förändringar. Vi har saltvatteninträngning och sådant. Men då kan man ju påvisa nytta. Jag brukar ibland skoja och säga att på vänstra sidan av när man kör mot finns det problem. Men på den högra sidan där det är skog och jordbruk finns egentligen inga problem, för utöver att man har en anläggning har man markretention som äter upp det lilla som är kvar. Vi kan inte ha en ordning där enskilda tjänstemän kan fatta beslut som utsätter människor för ekonomisk skada. Med det, fru talman, yrkar även jag bifall till samma reservation som tidigare yrkat bifall till. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas .)