bet · H901KU20 · 2022-06-07 00:00:00 — En central aspekt som lyftes fram , när utskottet granskade regeringens hantering av coronapandemin, avsåg förekomsten av avsteg från normala berednings- och beslutsprocesser. Utskottet anförde att det är en utgångspunkt att normala rutiner inte åsidosätts och i större omfattning än nödvändigt (bet. 2020/21:KU20 s. 195). Särskilt viktigt har utskottet menat att det är att följa beredningskravet i regeringsformen när det gäller ärenden som kan komma att få stor betydelse för många människor, företag eller föreningar, som rör grundläggande fri- och rättigheter eller som kan innebära ett stort ekonomiskt risktagande för staten. Genom att låta sådana förslag komma flera myndigheter, organisationer och andra till del kan de bli allsidigt belysta och konsekvenserna av dem så långt som möjligt kända på förhand. Det ökar också förutsättningarna för att de åtgärder som vidtas blir så träffsäkra och effektiva som möjligt. Utskottet har i sammanhanget anfört att det förutsätter att regeringen ser till att vidta åtgärder för att så långt som möjligt leva upp till det beredningskrav som anges i regeringsformen (s. 322). granskade utskottet remissväsendets utveckling (bet. 2021/22:KU10 s. 80 f.). I granskningsärendet hade remisser från tre departement under sex mandatperioder gåtts igenom. Utskottet framhöll på nytt i sitt ställningstagande att behovet av att remittera till en instans måste prövas i varje enskilt fall och att det är viktigt att genom urvalet av remissinstanser säkerställa att den fråga som är föremål för remiss blir belyst från olika perspektiv, vilket som regel torde förutsätta att urvalet omfattar flera typer av myndigheter och kommuner samt intresseorganisationer av olika slag. Vidare framhöll utskottet att det är viktigt att remissinstanserna ges goda förutsättningar att komma med synpunkter och att remisstiderna är så väl tilltagna att remissinstanserna ges reella möjligheter att överväga och lämna synpunkter på förslagen i behörig ordning. Enligt utskottet bör huvudregeln vara att remisstiden inte sätts kortare än , och i vissa fall kan det finnas skäl för ännu längre remisstid, som när kommuner eller regioner finns med på remisslistan. De speciella förutsättningarna för kommuner och regioner samt om remisstiden sammanfaller med större och semesterperioder måste också beaktas. Utskottet påminde också om att kravet på välavvägda tidsfrister och lämpligt antal remissinstanser även gäller när regeringen nödgas bereda ärenden av brådskande karaktär. Frågan om snabb handläggning ägnades särskild uppmärksamhet i förarbetena till förvaltningslag. [4] uttalade då att detta är en central fråga för enskilda människor men även för myndigheterna (bet. 1985/86:KU21 s. 9 f.). Om behandlingen i många ärenden drar ut skapas lätt stora ärendebalanser. Myndigheterna får då ägna en hel del tid åt att besvara förfrågningar om de ärenden som väntar på avgörande. Inte sällan uppkommer dubbelarbete genom att ärendena måste läsas in av olika handläggare. Det är dock den enskilde som blir hårdast drabbad av att ärendehandläggningen drar ut . Att behöva gå och vänta på ett myndighetsbeslut som kanske gäller frågor som har avgörande betydelse för en persons ekonomiska eller personliga förhållanden kan förorsaka otrygghet, personligt lidande och kanske också ekonomiska förluster. Det gäller här inte bara en ren servicefråga utan handlar enligt utskottet i hög grad också om den enskilda människans rättssäkerhet. Därefter har frågan om handläggningstider i regeringens förvaltningsärenden varit föremål för granskning vid ett flertal tillfällen (t.ex. bet. 2010/11:KU10 s. 16 f., bet. 2012/13:KU10 s. 17 f., bet. 2013/14:KU10 s. 26 f., bet. 2014/15:KU10 s. 20 f., bet. 2016/17:KU20 s. 121 f., bet. 2018/19:KU10 s. 17 f., bet. 2020/21:KU10 s. 23 f. och 143 f. samt bet. 2021/22:KU10 s. 22 f.). Utskottet har i samtliga granskningar framhållit vikten av att handläggningen av förvaltningsärenden inte fördröjs i onödan. granskade utskottet sju ärenden om bearbetningskoncession enligt minerallagen (s.k. gruvärenden) som under innevarande mandatperiod hade avgjorts av regeringen eller fortfarande handlades inom (bet. 2021/22:KU10 s. 22 f.). Granskningen av ärendena avsåg handläggningstiden och andra förvaltningsrättsliga aspekter av handläggningen och beredningen av ärendena. I sitt ställningstagande framhöll utskottet bl.a. att gruvärenden i regel är omfattande och komplicerade, vilket givetvis kan motivera en längre handläggningstid än i mer rutinartade ärenden. Vilken handläggningstid som krävs i ett ärende måste enligt utskottet hänga samman med behovet av relevanta handläggnings- och beredningsåtgärder. Utskottet konstaterade att det i några ärenden under långa perioder inte hade vidtagits några synbara handläggningsåtgärder. Utskottet framhöll att ärenden av det aktuella slaget inte sällan är omfattande och komplicerade, vilket kräver tid för inläsning och interna beredningsåtgärder. är det fråga om ärenden i vilka det redan finns ett underlag i form av andra myndigheters utredningar och bedömningar. till tidsåtgången mellan olika åtgärder framstod enligt utskottet handläggningstiderna som omotiverat långa i flera av de genomgångna ärendena. Utskottet anförde att det är viktigt att handläggningen av gruvärenden inte fördröjs i onödan och att den förvaltningsrättsliga principen att ärenden ska handläggas så enkelt, snabbt och kostnadseffektivt som möjligt utan att rättssäkerheten eftersätts även ska följas av regeringen i förvaltningsärenden. I grunden rör det sig enligt utskottet om rättssäkerhet för den enskilde. Långa handläggningstider medför inte bara osäkerhet för de inblandade utan kan även leda till personliga och ekonomiska förluster. Granskningen avsåg även andra förvaltningsrättsliga aspekter av handläggningen och beredningen av gruvärenden, såsom rätten till partsinsyn, en myndighets utredningsansvar och kravet på kommunikation med part. Utskottet framhöll bl.a. att kravet på kommunikation med part är en viktig del i utredningsansvaret och att kravet innebär en aktivitetsplikt för myndigheten oberoende av en begäran från en part om att få ta del av inkomna handlingar. Utskottet har genom en skrivelse som sänts till begärt svar på ett antal frågor. Som svar överlämnades en promemoria som upprättats inom (bilaga A2.4.3). Remitteringen av SKB:s kompletterande yttranden En fråga gällde vilka avvägningar som gjordes vid remitteringen av SKB:s kompletterande yttranden när det gällde typ av remissinstanser (myndigheter, kommuner, universitet, högskolor och intresseorganisationer), antalet remissinstanser (30 respektive ca 40 stycken), remisstiden (knappt ) och remittering över sommaren. I svarspromemorian anförs att som en del av SKB:s kompletterande yttrande omfattade remisserna en längre rapport om ny forskning om kopparkorrosionsprocesser och förnyade beräkningar i säkerhetsanalysen. Urvalet av remissinstanser gjordes med utgångspunkt i ärendenas tidigare beredning i mark- och miljödomstolen respektive hos . Därutöver beaktades att de två ärendena delvis rörde olika frågor. Remisstidens längd bestämdes utifrån att det var fråga om ett relativt omfattande och komplicerat material som krävde en grundlig analys av bl.a. . Av betydelse för remisstidens längd var såväl det förhållandet att kommuner ingick i remisskretsen som att remitteringen skedde över sommaren. Skäl till delbeslut om mellanlager (Clab) På frågan vad som låg bakom att regeringen initierade frågan om ett separat beslut när det gällde Clab hänvisas i svarspromemorian till att i ett tillkännagivande hade uppmanat regeringen att skyndsamt vidta nödvändiga åtgärder för att trygga förutsättningarna för en säker hantering av använt kärnbränsle. Vidare anförs att i ett meddelande till finansmarknaden flaggade för att ett beslut om slutförvar måste tas före för att möjliggöra återstart av reaktor 2 i Forsmark . Om ett beslut om slutförvar inte togs före redovisat datum riskerade Clab enligt att bli fullt. I promemorian framhålls att för flaggning var medvetet om att frågan om utrymmesbrist i Clab krävde en lösning i relativ närtid men att departementet inte hade uppgift om några specifika datum förrän lämnade sitt meddelande. gjorde departementet bedömningen att beredningen av ärendena i slutförvarsdelen inte hade kommit så långt att de var klara för avgörande till . Remitteringen av frågan om ett separat beslut i fråga om Clab När det gäller remitteringen av frågan om ett separat beslut i fråga om Clab anförs att inte bifogade något underlag till remissen och att den remitterade frågeställningen, som var mycket begränsad, framgick av remissmissivet. Urvalet av remissinstanser (berörda myndigheter och kommuner, SKB, andra företag och en intresseorganisation, totalt 15 remissinstanser) och remisstidens längd (drygt en månad) anpassades efter frågans begränsade karaktär. Även den omständigheten att hade meddelat att ett beslut behövdes före hade betydelse för remisstidens längd. På frågan om det vidtogs några andra beredningsåtgärder, och i så fall vilka, för att frågan om delbeslut skulle bli allsidigt belyst innan besluten fattades anförs bl.a. att vid ett möte med SKB gavs bolaget möjlighet att yttra sig över remissvaren och att SKB kom in med ett yttrande . Därutöver hölls möten med SKB , med Miljöorganisationernas kärnavfallsgranskning , med och med . Därutöver bereddes ärendena i enlighet med de riktlinjer som framgår av promemorian Samrådsformer i . Vidare framhålls i svarspromemorian att den planerade verksamheten i Clab är väl avgränsad från övrig planerad verksamhet i systemet för slutförvaring av använt kärnbränsle och kärnavfall och att det saknades hinder mot att pröva den planerade verksamheten i Clab separat. Dessutom är det av största vikt att nödvändiga tillstånd och beslut för utökad lagring av använt kärnbränsle och härdkomponenter finns på plats före slutet av 2023 om inte kärnkraftsproduktion ska påverkas negativt. Med hänsyn till de ytterst allvarliga konsekvenser som skulle uppstå om utrymmet för mellanlagring tar slut bedömde regeringen att det var nödvändigt att fatta ett delbeslut om utökad mellanlagring vid Clab. Kontakter mellan och de två berörda kommunerna Enligt svarspromemorian hade möten med kommun vid sex tillfällen innan delbeslutet om Clab meddelades (, , , , och ). Vid mötena tog kommunen upp frågor som var av betydelse för dess ställningstagande i frågan om tillstyrkande och informerade om kommunens tidsplan för beslutet. Dessutom kom kommun vid sex tillfällen även in med remissyttranden och andra yttranden (, , , , och ). inkom kommunen med beskedet att kommunfullmäktige beslutat att inte genomföra en folkomröstning i slutförvarsfrågan. Kommunen förklarade att kommunfullmäktige avsåg att fatta beslut i frågan om tillstyrkande när lagstiftning om ansvar efter förslutning av slutförvar var beslutad. underrättades regeringen om att kommunen tillstyrkte ansökan om slutförvaret. När det gäller kontakterna med anges att hade ett möte med kommunen och att vid sex tillfällen även inkom med remissyttranden och andra yttranden (, , , , och ). underrättades regeringen om att kommunen tillstyrkte ansökan om slutförvaret. Därutöver kom de två kommunerna in till med en fråga om tidsplan för hanteringen av slutförvarsärendena. Departementet besvarade skrivelsen . Information och samråd enligt Esbokonventionen På frågan varför väntade innan SKB:s kompletterande yttranden översändes till för information och samråd enligt Esbokonventionen anges att det är en bedömningsfråga ett samråd bör genomföras. Bland annat beaktas intresset av att i möjligaste mån undvika flera kompletteringsomgångar. Sedan SKB:s kompletterande yttranden remissbehandlats och beredningen fortsatt underrättade kommun regeringen om att kommunen tillstyrkte ansökan. Först därefter bedömde att det fanns anledning att underrätta om det som tillförts ärendena för en bedömning av om ett kompletterande samråd enligt 6 kap. 33 § var nödvändigt. När det gäller iakttagelsen om att registerutdraget i ett av de två regeringsärendena inte till fullo överensstämmer med de inregistrerade handlingarna i akten anges bl.a. följande. En allmän handling i ett ärende registreras både digitalt och i en fysisk akt. Det är registratorn vid som sköter den digitala registreringen, medan registreringen i den fysiska akten görs av en tjänsteman vid den ansvariga sakenheten. Vid registrering av en handling i de två systemen händer det ibland att handlingen får olika bilagenummer. Som svar på kompletterande frågor från utskottet överlämnades en promemoria som upprättats inom (bilaga A2.4.4). På frågor om flaggning till finansmarknaden om utrymmesbrist i Clab anges i svarspromemorian bl.a. att bolaget informerade (avdelningen för bolag med statligt ägande) om att skulle lämna ett sådant meddelande och att det avsåg risken för att en reaktor inte skulle kunna återstartas om beslut i slutförvarsfrågan dröjde allt för . Några specifika datum för när beslutet behövde fattas för att undvika ett fullt mellanlager framgick dock inte av informationen till och departementet underrättade (kemikalieenheten) och Infrastrukturdepartementet (energienheten) om informationen nästkommande dag. (budgetavdelningen) och Statsrådsberedningen (samordningskansliet) informerades den 19 respektive . Kompletterande frågor ställdes även om när information fanns om behovet av ett eventuellt delbeslut om Clab. I svarspromemorian anförs att under de två ärendenas handläggning löpande fört en dialog med SKB om tidsplanen för ärendena och tidsåtgången för den fortsatta domstolsprocessen. Inom ramen för denna dialog har frågan om en utbrytning av Clab funnits med som ett handlingsalternativ sedan åtminstone . var medvetet om att frågan om utrymmesbrist i Clab krävde en lösning i relativ närtid. Departementet hade dock inte uppgift om några specifika datum förrän lämnade sitt meddelande. och fram till pågick ett kompletterande Esbo-samråd, och innan det samrådet var avslutat saknades formella förutsättningar att fatta beslut i slutförvarsdelen. Bland annat mot denna bakgrund gjorde bedömningen att beslut inte skulle kunna fattas före . I detta läge framstod en utbrytning som ett förstahandsalternativ för att undvika ett fullt mellanlager. Som svar på ytterligare kompletterande frågor från utskottet överlämnades en promemoria som upprättats inom (bilaga A2.4.5). På frågor om uppgiften om att en utbrytning av Clab funnits med som ett handlingsalternativ sedan åtminstone anges i svarspromemorian bl.a. att från det att ärendena om slutförvaret och mellanlagret började handläggas i och fram var utgångspunkten att ärendena skulle hanteras samlat. diskuterades en utbrytning av Clab enbart som ett möjligt handlingsalternativ om utrymmesbristen blev sådan att beslut inte kunde vänta. Som framförts tidigare var medvetet om att frågan om utrymmesbrist i Clab krävde en lösning i relativ närtid. Detta grundade sig bl.a. på uppgifter som SKB lämnat inom ramen för sin löpande dialog med departementet. Mot denna bakgrund inleddes en gemensamberedning av en remiss i frågan med (enheten för domstols- och åklagarfrågor och grundlagsenheten) och Infrastrukturdepartementet (energienheten). När det gäller frågan om eventuella kontakter med eller andra åtgärder med anledning av den information som bolaget lämnade framhålls i svarspromemorian att efter det att lämnat sitt meddelande till finansmarknaden gjorde bedömningen att ett fullt mellanlager inte kunde undvikas om ärendena hanterades samlat. Denna bedömning kunde göras utan att vidare kontakter togs med eller att andra åtgärder vidtogs. I detta läge framstod en utbrytning som ett förstahandsalternativ för att undvika ett fullt mellanlager. Av promemorian framgår vidare att inte vidtog några externa beredningsåtgärder i fråga om en eventuell utbrytning av Clab förrän remitteringen och att kommunerna fick information om den möjliga utbrytningen genom remissen. Det som utskottet har granskat i ärendet är regeringens hantering av SKB:s ansökningar om tillstånd till anläggningar för slutförvaring av använt kärnbränsle t.o.m. regeringens delbeslut i fråga om Clab . Granskningen av ärendet har avsett beredningsåtgärder och andra förvaltningsrättsliga aspekter av handläggningen. Utskottet konstaterar inledningsvis att de två regeringsärendena rör svåra och komplexa frågor och att utredningen varit omfattande. En grundläggande fråga när det gäller beredningen av ärendena är tidpunkten för när påbörjade arbetet med ett eventuellt delbeslut i fråga om Clab. Av granskningen framgår att en utbrytning av Clab enligt fanns med som ett handlingsalternativ sedan åtminstone men fram var utgångspunkten att ärendena skulle hanteras samlat. En utbrytning av Clab diskuterades enbart som ett möjligt handlingsalternativ om utrymmesbristen blev sådan att ett beslut inte kunde vänta. blev genom information från bl.a. SKB och medvetet om att frågan om utrymmesbrist i Clab krävde en lösning i närtid, och inledde departementet en gemensamberedning inom av en remiss om ett eventuellt delbeslut i fråga om Clab. beslutade att i båda ärendena genom ett remissförfarande hämta in synpunkter på frågan om ett delbeslut. Remissen översändes till 15 remissinstanser och svarstiden sattes till . När det gäller arbetet med frågan om ett eventuellt delbeslut bör det, enligt utskottet, ha stått klart att det skulle kunna finnas behov av beredskap för ett sådant beslut och arbetet borde ha kunnat påbörjas i ett skede än vad som gjordes. I denna del vill utskottet även understryka vad det tidigare uttalat om vikten av kontinuerlig omvärldsbevakning, god framförhållning och beredskap. Det är av betydelse för att så långt det är möjligt kunna bereda ärenden i enlighet med de rutiner som normalt gäller. Genom att arbetet med ett eventuellt delbeslut först påbörjades försämrades förutsättningarna för den fortsatta beredningsprocessen. Det åtföljande remissförfarandet –skilde sig, kan utskottet konstatera, från remissförfarandet som ägde rum –när det gäller antalet remissinstanser och remisstidens längd. Vid remissförfarandet –var antalet remissinstanser lägre och urvalet snävare än –. En viss skillnad kan motiveras av att remissen –rörde en mer begränsad frågeställning. Utskottet finner likväl skäl att påminna om vad det tidigare uttalat om vikten av att den fråga som är föremål för remiss blir belyst från olika perspektiv, vilket som regel torde förutsätta att urvalet omfattar flera typer av myndigheter och intresseorganisationer av olika slag. För att remissinstanserna ska ha en verklig möjlighet att lämna genomtänkta synpunkter krävs vidare att de får rimlig tid till sitt förfogande. Utskottet kan konstatera att tidsfristen för att svara på remissen –var kort, drygt en månad. Bland remissinstanserna fanns även kommuner, vilket i sig kan motivera en längre remisstid. Till detta kommer att remisstiden var förlagd till en period mitt . Enligt utskottets bedömning hade den korta remisstiden kunnat undvikas med en bättre planering från sida. När det gäller kontakterna mellan och de två berörda kommunerna framgår det av granskningen att departementet och SKB hade löpande diskussioner om utrymmesbrist i Clab. Första gången kommunerna informerades om ett eventuellt delbeslut var i samband med remitteringen . I sina remissvar ifrågasatte kommunerna att Clab skulle hanteras i ett delbeslut. Utskottet vill i detta sammanhang framhålla den särställning för berörda kommuner som kommer till uttryck i bestämmelser om det kommunala vetot. Det är enligt utskottet angeläget att under handläggningen av denna typ av ärenden upprätthålla en god kommunikation med berörda kommuner. Utskottet anser att kommunikationen i detta avseende hade kunnat fungera bättre än vad som var fallet. I granskningen har även uppmärksammats de svar som lämnades på en skriftlig fråga och vid en interpellationsdebatt. Både frågan och interpellationen gällde tidsplanen för regeringsärendena om slutförvaret. Första gången alternativet med delbeslut omnämndes för var vid en ärendedebatt . framgår det av granskningen att frågan om ett delbeslut funnits med som ett handlingsalternativ sedan åtminstone inom ramen för den dialog som fört med SKB. Frågor och interpellationer är en del av kontrollmakt. Utskottet har inte underlag för att kunna bedöma information om möjlighet till delbeslut skulle ha kunnat lämnas till , men det kan åtminstone ifrågasättas om inte informationen och hade kunnat vara mer utförlig i detta avseende. Slutligen noterar utskottet att registerutdraget i ett av de två regeringsärendena inte till fullo överensstämmer med de inregistrerade handlingarna i akten. I denna del vill utskottet understryka vikten av att handlingar i ett ärende registreras på ett enhetligt sätt för att därmed underlätta för utomstående vid begäran om att få ta del av handlingar i ärendet. Granskningen ger i övriga delar inte anledning till något uttalande av utskottet. 2.5 Evakueringen av tolkar och andra lokalanställda från I en anmälan till (dnr 221-2021/22), bilaga A2.5.1, begärs att utskottet granskar regeringens hantering av tolkar och lokalanställda vid den svenska insatsen i med hänsyn till deras skyddsbehov och utsatta situation. I granskningen bör även ingå en analys av vilka kontroller som gjordes av de personer som med svenskt stöd kunde lämna . Vidare bör utskottet granska om regeringen och vissa statsråd – särskilt och – har lämnat felaktig information om möjligheterna för regeringen att agera för att ge asyl åt de tolkar som har hjälpt den svenska insatsen i att lösa sin uppgift. Statsrådet uppgav till Ekot att det antagligen vore ett brott mot grundlagen att agera för tolkarna. Granskningen bör även omfatta ett annat uttalande av om att en tillämpning av kvotflyktingsystemet för att bistå tolkar och vissa lokalanställda med särskilt skyddsbehov skulle innebära att upp till 10 000 personer beviljades asyl. Dessutom bör utskottet granska om regeringen och berörda statsråd – särskilt och – underlåtit att förankra sin politik om med övriga riksdagspartier. Av anmälan framgår att statsrådet uppgav i programmet Ekot hos att regeringen inte hade möjlighet att få till stånd en lösning och att det skulle vara ett brott mot grundlagen om regeringen agerade för tolkarna. Av anmälan framgår också att försvarsminister för tidningen har uppgett bl.a. följande: Det som gäller är att vi tidigare, inom ramen för kvotflyktingssystemet enligt det regelverk som är fastställd av svensk riksdag tog ansvar för en del tolkar och deras familjer. Men det här måste utgå från ansökningar om asyl i och hanteras inom ramen för det förfarandet inom . I anmälan anges att i ett e-postmeddelande till statsrådet , som var justitie- och migrationsminister, och försvarsminister uppmanade regeringen att agera för att ge skydd till de tolkar och lokalanställda som bistått den svenska styrkan i . Om regeringen inte agerade skulle föreslå ett utskottsinitiativ. Vidare anges i anmälan att det fanns uppgifter i medierna om att regeringen ändrat sig och var beredd att spåra de afghanska tolkar som bistått svenska styrkor i för att hitta en lösning. Dagen därpå framkom dock oklarheter om regeringen hade gett Försvarsmakten ett uppdrag eller om det var fråga om ett eget initiativ av myndigheten. I uppgavs att en presstalesperson vid Försvarsmakten hade uppgett följande: Varken eller Försvarsmakten har fått någon uppgift av regeringen i frågan . Den kanske är på väg någonstans i cyberrymden, men vi har inte fått den. Vidare anges i anmälan att vad som stod klart efter regeringens besked och den sedermera avslutade svenska flygevakueringen var att den absoluta merparten av de tolkar som arbetat för den svenska försvarsmakten inte blev evakuerade från . I anmälan hänvisas till uppgifter i tidningen om att ambassadör i vädjade till ledning om att behövde en plan för att rädda de lokalanställda från talibanerna.