bet · H901UU10 · 2022-06-08 00:00:00 — I motionernas yrkanden 12 respektive 21 föreslås ett tillkännagivande om att verka för att den europeiska utrikestjänsten stärks och ges bättre förutsättningar att stärka EU:s utrikes- och säkerhetspolitik, framför allt i frågor om , och internationell norm- och standardsättning. Vidare föreslås i de båda motionernas yrkanden 13 respektive 22 ett tillkännagivande om att verka för att utrikestjänsten ges mandat och resurser att arbeta med strategisk kommunikation i förhållande till och . I kommittémotion 2021/22:3775 av m.fl. (M) yrkande 14 föreslås dessutom ett tillkännagivande om att bör sträva efter att posten som EU:s höga representant för utrikes frågor och säkerhetspolitik ska innehas av en person med tillräcklig kompetens, erfarenhet, ledningsförmåga och diplomatisk tyngd för att på ett trovärdigt sätt kunna representera unionen i internationella sammanhang. I kommittémotion 2021/22:3246 av m.fl. (C) yrkande 29 föreslås ett tillkännagivande om att ska arbeta för att stärka EU:s röst gentemot auktoritära stater. Beslutsordningen i utrikes- och säkerhetspolitiken I kommittémotion 2021/22:3246 av m.fl. (C) yrkande 31 föreslås ett tillkännagivande om att ska driva på för att utrikespolitiken inom EU ska beslutas genom majoritetsbeslut. Ett liknande förslag framförs av m.fl. (KD) i kommittémotion 2021/22:3883 yrkande 5 där tillkännagivandet gäller att inom EU ska verka för att enskilda medlemsländers vetorätt slopas inom utrikespolitiken, exempelvis när det gäller ställningstaganden som rör mänskliga rättigheter. På samma tema föreslår m.fl. (L) i kommittémotion 2021/22:3996 yrkande 14 ett tillkännagivande om EU:s inriktning i utrikespolitiken och ändring av beslutsförfarandet inom dessa frågor. Motionärerna anser att EU bör ta steg mot att avskaffa enskilda länders veton inom utrikes- och säkerhetspolitiken, i första hand när det gäller sanktionsbeslut mot länder som begår brott mot de grundläggande fri- och rättigheterna. I kommittémotion 2021/22:2568 av m.fl. (SD) yrkande 1 föreslås ett tillkännagivande om att se över möjligheten att frysa tillgångar som tillhör illegitima regimer. I kommittémotion 2021/22:3246 av m.fl. (C) yrkande 22 föreslås ett tillkännagivande om att svenska Magnitskijsanktioner också ska omfatta korruption och penningtvätt. I kommittémotion 2021/22:3776 av m.fl. (M) yrkande 32 föreslås ett tillkännagivande om att stärka partnerskapet mellan EU och Nato. I yrkande 35 föreslår motionärerna ett tillkännagivande om att fortsatt ska bidra till EU:s civila och militära insatser, i synnerhet i närområde. Mål för den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken Enligt artikel 3.5 i ska unionen i sina förbindelser med den övriga världen bekräfta och främja sina värderingar och intressen samt bidra till skydd av sina medborgare. Den ska bidra till fred, säkerhet, hållbar utveckling av vår jord, solidaritet och ömsesidig respekt mellan folken, fri och rättvis handel, utrotning av fattigdomen och skydd för de mänskliga rättigheterna, särskilt barnets rättigheter, samt till strikt efterlevnad och utveckling av internationell rätt, inklusive respekt för principerna i . Av fördragets artikel 21 framgår att unionens åtgärder i internationella sammanhang ska utgå från de principer som har legat till grund för dess egen tillblivelse, utveckling och utvidgning. Målen för unionens internationella förbindelser är att • skydda sina värden, sina grundläggande intressen, sin säkerhet, sitt oberoende och sin integritet • konsolidera och stödja demokrati, rättsstaten, de mänskliga rättigheterna och folkrätten • bevara freden, förebygga konflikter och stärka internationell säkerhet, i enlighet med ändamålen och principerna i stadga samt principerna i slutakt och målen i Parisstadgan, inklusive dem som avser de yttre gränserna • främja en hållbar ekonomisk, social och miljömässig utveckling i utvecklingsländerna med det primära syftet att utrota fattigdom • främja integreringen av alla länder i världsekonomin, även genom gradvis avskaffande av restriktioner för internationell handel • bidra till utformningen av internationella åtgärder för att bevara och förbättra miljön och för en hållbar förvaltning av jordens naturresurser i syfte att garantera en hållbar utveckling • bistå befolkningar, länder och regioner som drabbas av naturkatastrofer eller katastrofer orsakade av människor • främja ett internationellt system som bygger på fördjupat multilateralt samarbete och ett gott globalt styre. Beslutsordning inom utrikes- och säkerhetspolitiken Den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken ska enligt artikel 24 i omfattas av särskilda regler och förfaranden, vilket bl.a. innebär att den ska fastställas och genomföras av och rådet med enhällighet om inget annat anges och att antagandet av lagstiftningsakter ska undantas. I artikel 31 finns kompletterande bestämmelser om möjligheten för en medlemsstat att avstå från att rösta utan att blockera ett beslut och möjligheter för rådet att i vissa fall besluta med kvalificerad majoritet. Enligt artikeln kan med enhällighet även besluta att utöka möjligheterna för rådet att fatta beslut med kvalificerad majoritet till andra fall än de angivna, förutsatt att det inte är frågor med militära eller försvarsmässiga konsekvenser. Den höga representanten och Europeiska utrikestjänsten Enligt artikel 18 i ska med kvalificerad majoritet och med godkännande av kommissionens ordförande utse unionens höga representant för utrikes frågor och säkerhetspolitik. Till denna artikel har medlemsstaterna lämnat en förklaring (nr 6) som anger att det vid tillsättningen av ordförandena för och kommissionen och av den höga representanten bör tas vederbörlig hänsyn till behovet av att respektera de geografiska och demografiska skillnaderna inom unionen och dess medlemsstater. Av artikel 18 i framgår vidare att den höga representanten ska vara ordförande i rådet i konstellationen utrikes frågor och vara en av kommissionens vice ordföranden. Inom kommissionen ska den höga representanten ha det ansvar som vilar på kommissionen för de yttre förbindelserna och för samordningen av övriga delar av unionens yttre åtgärder. Den höga representanten ska enligt artikel 27 i bidra till utformning av den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken och se till att antagna beslut genomförs. Den höga representanten ska företräda unionen i frågor som rör den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken och på unionens vägnar föra den politiska dialogen med tredje part och framföra unionens ståndpunkt i internationella organisationer. Den höga representanten ska stödja sig på en europeisk avdelning för yttre åtgärder. Bestämmelser om hur den europeiska avdelningen för yttre åtgärder ska organiseras och arbeta meddelas i rådets beslut /427/EU, i vilket avdelningen benämns Europeiska utrikestjänsten. Den gemensamma säkerhets- och försvarspolitiken Artikel 42 i anger att den gemensamma säkerhets- och försvarspolitiken ska utgöra en integrerad del av den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken och tillföra unionen en operativ kapacitet som stöder sig på civila och militära resurser. Dessa resurser ska tillhandahållas av medlemsstaterna och användas utanför unionen för att bevara freden, förebygga konflikter och stärka den internationella säkerheten. presenterade den höga representanten en global strategi för EU:s utrikes- och säkerhetspolitik (rådets dokument 10715/2/16). I strategin anges fem breda prioriteringar för unionens yttre åtgärder i syfte att främja gemensamma intressen. De fem prioriteringarna är • en stärkt säkerhets- och försvarssektor • motståndskraft hos stater och samhällen i öster och söder • en integrerad strategi för konflikter och kriser • samarbetsgrundade regionala ordningar • en ändamålsenlig global styrning grundad på folkrätten. För genomförandet av den globala strategin framhålls vikten av trovärdighet, handlingskraft och samordning i utrikespolitiken. Rådet ställde sig bakom de prioriterade områdena för genomförandet av strategin. I sina slutsatser konstaterar rådet att den globala strategin utgör EU:s gemensamma vision och ramen för enade och ansvarsfulla yttre åtaganden i partnerskap med andra i syfte att främja EU:s värderingar och intressen (rådets dokument 13202/16). Rådet godkände slutsatser om säkerhet och försvar, i vilka rådet underströk behovet av att göra framsteg med alla initiativ och uppgifter som inletts i uppföljningen av EU:s globala strategi. Som ett led i detta uppmanade rådet den höga representanten att lägga fram en omfattande analys av hot och utmaningar som ett underlag för ett strategiskt kompassdokument som ska förbättra och styra genomförandet av den ambitionsnivå som man enats om inom ramen för EU:s globala strategi. Rådet anförde vidare att den strategiska kompassen kan bidra till att ytterligare utveckla den gemensamma säkerhets- och försvarskulturen genom att fastställa politiska riktlinjer och specifika mål och syften på områden som krishantering, motståndskraft, förmågeutveckling och partnerskap. Rådet ansåg också att den strategiska kompassen bör utgöra en enhetlig vägledning för pågående säkerhets- och försvarsinitiativ (rådets dokument 8910/20). ställde sig vid sitt möte den 24–bakom den strategiska kompassen för säkerhet och försvar, som hade godkänts av rådet . Kompassen anger en strategisk vision för EU:s säkerhets- och försvarspolitik för de kommande fem till tio åren med mål och tidssatta åtgärder inom samarbetsområdena handling, säkerhet, investeringar och partnerskap. Grunden för den strategiska kompassen är en gemensam analys av hot och utmaningar som ska förnyas åtminstone . En årlig uppföljning av framstegen ska göras av på grundval av en rapport från den höga representanten (rådets dokument 7371/22). Enligt artikel 29 i ska rådet i beslut ange unionens inställning till en särskild fråga av geografisk eller tematisk karaktär. Av artikeln följer också att medlemsstaterna ska se till att deras nationella politik överensstämmer med unionens ståndpunkter. Med stöd av bestämmelsen kan rådet inom ramen för den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken anta restriktiva åtgärder antingen som autonoma EU-sanktioner eller för att genomföra sanktioner beslutade av . Sanktioner som innebär att de ekonomiska och finansiella förbindelserna med ett tredjeland helt eller delvis ska avbrytas omfattas av EU:s befogenheter. Samma sak gäller vid sanktioner riktade mot fysiska och juridiska personer, grupper eller enheter som inte är stater. Rådet behöver i dessa fall fatta beslut på grundval av artikel 215 i EUF-fördraget om de åtgärder från unionens sida som krävs för genomförandet. Åtgärderna fastställs i form av förordningar som är bindande och direkt tillämpliga i varje medlemsstat. Av artikel 215 i EUF-fördraget framgår också att de akter som rådet antar ska innehålla nödvändiga bestämmelser om rättsliga garantier. har EU ett fyrtiotal sanktionsregimer, varav fyra är tematiskt inriktade på spridning och användning av kemiska vapen, cyberattacker, kränkningar och brott mot de mänskliga rättigheterna samt bekämpning av terrorism. underströk vid sitt möte den 19–behovet av att motverka pågående desinformationskampanjer. För att göra detta uppmanades den höga representanten, medlemsstaterna och EU:s institutioner att utarbeta en handlingsplan för strategisk kommunikation och som ett första steg inrätta en kommunikationsgrupp. En handlingsplan antogs ((2015)2608242). Handlingsplanen syftade till att • effektivt kommunicera EU:s politiska inriktning och värden gentemot det östra grannskapet • stärka medielandskapet genom bl.a. stöd till oberoende medier och att höja medvetenheten om desinformationsaktiviteter • stärka EU:s förmåga att föregripa och reagera på sådana aktiviteter. I samband med handlingsplanen etablerades inom utrikestjänsten en avdelning för strategisk kommunikation med verksamhet riktad mot det östra grannskapet och senare även mot det södra grannskapet och västra . Genom den höga representantens och kommissionens gemensamma meddelande om en ram för att motverka hybridhot inleddes åtgärder för att ytterligare samordna EU:s kapacitet att tillhandahålla strategisk kommunikation ((2016) 18, utl. 2016/17:FöU2). Arbetet har därefter tagits vidare genom en strategi för bekämpning av desinformation online (COM(2018) 236), en åtgärdsplan mot desinformation ((2018) 36) och en särskild plan för åtgärder med inriktning på att bemöta desinformation kopplad till covid-19-pandemin ((2020) 8). Europeiska revisionsrätten granskade relevansen i och resultaten av åtgärdsplanen mot desinformation . Revisionsrättens samlade slutsats är att åtgärdsplanen var relevant men ofullständig och att vissa resultat inte har uppnåtts. Bland annat påpekar revisionsrätten att åtgärdsplanen inte har uppdaterats trots utvecklingen när det gäller desinformationstaktik, aktörer och teknik. Den påpekar också att verksamheterna inom utrikestjänstens avdelning för strategisk kommunikation har förbättrat EU:s kapacitet att förutse och reagera på desinformation i grannländerna men att verksamheten saknar tillräckliga resurser och att uppdraget inte täcker vissa framväxande hot (särskild rapport 09/2021). antog rådet slutsatser om revisionsrättens särskilda rapport (rådets dokument 10968/21). Efter att ha uppmärksammat att delar av åtgärdsplanen mot desinformation har uppdaterats genom handlingsplanen för demokrati (COM(2020) 790) uppmanar rådet kommissionen och den höga representanten att tillsammans med medlemsstaterna bl.a. fortsätta att stärka utrikestjänstens avdelning för strategisk kommunikation, inbegripet dess personalresurser. Vidare anser rådet att uppdraget för utrikestjänstens avdelning för strategisk kommunikation bör ses över och eventuellt utökas med hänsyn tagen till den föränderliga hotbilden och framväxten av nya aktörer, som verksamhetens inriktning ska fortsätta att vara riskbaserad och styras av tydliga politiska mål. Utskottet behandlade motionsyrkanden om den strategiska kompassen och vissa andra frågor om EU:s utrikes-, säkerhets- och försvarspolitik senast i betänkande 2021/22:UU11. Utskottet avstyrkte motionsyrkandena. beslutade i enlighet med utskottets förslag (prot. 2021/22:82, rskr. 2021/22:187). I anslutning till behandlingen av regeringens skrivelse om verksamheten i Europeiska unionen behandlade utskottet motionsyrkanden om sanktioner. Utskottet föreslog att skulle rikta ett tillkännagivande till regeringen om en breddning av EU:s sanktionslagstiftning mot allvarliga kränkningar av och brott mot de mänskliga rättigheterna. Utskottet anförde (bet. 2020/21:UU10 s. 41–42, res. S, MP): Utskottet noterar att i en resolution uppmanade EU och medlemsstaterna att anta ett EU-system för sanktioner mot korruption (P9_TA(2021)0159). Utskottet sympatiserar med detta och anser att det utan en sådan sanktionsgrund finns en påtaglig risk för att EU kan bli en för personer som genom storskalig korruption och penningtvätt bidrar till finansieringen av auktoritära system och brott mot de mänskliga rättigheterna. Utskottet ser det därför som angeläget att regeringen aktivt tillsammans med likasinnade medlemsstater driver på för att bredda EU:s sanktionslagstiftning mot allvarliga kränkningar av och brott mot de mänskliga rättigheterna genom att införa storskalig systematisk korruption och penningtvätt som ett separat listningskriterium. Av den information inför utrikesrådets möte som utskottet fick vid sammanträdet framgick att regeringen tagit ett initiativ i denna riktning i rådets arbetsgrupp för mänskliga rättigheter. Utskottet anser att detta arbete behöver fortsätta och att bör tillkännage detta för regeringen. I sammanhanget föreslog utskottet även ett tillkännagivande om en nationell sanktionslagstiftning för mänskliga rättigheter. Utskottet anförde (bet. 2020/21:UU10 s. 42, res. S, V, MP): Utvecklingen i , och är enligt utskottet omständigheter som visat att behöver ett nationellt sanktionsverktyg. Regeringen bör enligt utskottet tillsätta en utredning i syfte att utarbeta ett förslag till en nationell sanktionslagstiftning för mänskliga rättigheter. I utredningen bör det enligt utskottet ingå att ta lämpliga initiativ för att pröva förutsättningarna för att inom ramen för eller i kretsen av de nordisk-baltiska länderna samla en koalition av likasinnade och villiga länder bakom en likartad lagstiftning i syfte att utforma ett gemensamt system för hur MR-sanktioner kan genomföras nationellt av de olika länderna. beslutade i enlighet med utskottets förslag (skr. 2020/21:115, bet. 2020/21:UU10, rskr. 2020/21:357–358). Regeringen anger i skrivelse 2021/22:75 med anledning av tillkännagivanden att har lyft frågan om sanktioner mot korruption vid ett flertal tillfällen och på olika nivåer inom EU och att detta arbete fortgår. Vidare anger regeringen att tillkännagivandet om en nationell sanktionslagstiftning för mänskliga rättigheter bereds inom . beskriver i sitt yttrande att det i samrådet inför utrikesrådet framfördes en avvikande ståndpunkt (SD, C och L) i fråga om en breddning av EU:s Magnitskijlagstiftning, som avser sanktioner mot allvarliga kränkningar av och brott mot de mänskliga rättigheterna, till att även omfatta systematisk korruption och penningtvätt. Vidare har i diskussioner om återhämtning efter pandemin och om unionens resiliens bl.a. behandlat uppdateringen av den nya industristrategin för och betydelsen av att trygga tillgången till råvaror av avgörande betydelse. Det fanns stöd för regeringens ståndpunkt med en avvikande ståndpunkt från ett parti. I yttrandet anges också att regeringen har samrått med om den strategiska kompassen inför såväl utrikesrådet som och att det sammantaget har funnits majoritet för regeringens position, med avvikande ståndpunkter från några partier. Utskottet konstaterar att EU är viktigaste utrikes- och säkerhetspolitiska plattform och att svenska ståndpunkter genom EU kan få genomslag på ett sätt som annars inte skulle vara möjligt. Utskottet vidhåller att EU ska vara en stark röst för frihet och en stark kraft för fred. EU behöver stå upp för demokrati, rättsstatens principer och de mänskliga rättigheternas och grundläggande friheternas universalitet och odelbarhet var än de hotas. har ett ansvar för att i europeisk samverkan bidra till fred, säkerhet och utveckling såväl i närområdet som globalt. Ett starkt samarbete inom med EU som kärna är alltjämt avgörande för den gemensamma svenska och europeiska säkerheten. Behovet av att värna och stärka sammanhållningen, samarbetet, solidariteten och integrationen inom EU har blivit ännu tydligare genom oprovocerade, olagliga och oförsvarliga angrepp på . utvidgade krig mot ett demokratiskt grannland i innebär ett brott mot den etablerade europeiska säkerhetsordningen. I detta nya och känsliga säkerhetsläge framhåller utskottet vikten av samordning med övriga nordiska länder, inom EU och med Nato. Utöver detta allmänt hållna uttalande hänvisar utskottet till resultatet av de överläggningar som förts mellan regeringen och partier om det nya säkerhetspolitiska läget och vad det innebär för säkerhetspolitiska vägval (Ds 2022:7). Fortsättningen på denna process bör enligt utskottet inte föregripa genom något tillkännagivande om den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken. När det gäller motionsyrkandet om flödessäkerhet noterar utskottet att detta är en fråga som intar en framträdande plats i kommissionens översyn av handelspolitiken, där den är kopplad till EU:s öppna strategiska oberoende och engagemanget för en öppen och rättvis handel med väl fungerande, diversifierade och hållbara globala värdekedjor (COM(2021) 66, utl. 2020/21:NU28). Av meddelandet om översynen av handelspolitiken framgår bl.a. att EU har gett kraftfullt stöd till globala ansträngningar för att övervaka kritiska leveranskedjor, hålla dem öppna och ostörda samt säkerställa rättvis och jämlik tillgång till särskilt viktiga varor. Vidare noterar utskottet att behovet av att säkra tillgången till resurser för den gröna omställningen även omhändertas i den nya industristrategin, där kommissionen förutser att klimatomställningen kan leda till ett beroende av råvaror som till stor del hämtas från länder utanför EU i en allt hårdare konkurrens, vilket enligt strategin innebär att EU:s öppna strategiska oberoende inom dessa sektorer även i fortsättningen måste bygga på diversifierad och ostörd tillgång till globala marknader för råvaror (COM(2020) 102, uppdaterad genom COM(2021) 350). har kommissionen föreslagit åtgärder för att öka den interna försörjningen för att minska importberoendet av råvaror av avgörande betydelse, även kallade kritiska råvaror (COM(2020) 474). Motståndskraftiga och diversifierade värdekedjor ges även en framträdande plats i den strategi som antogs för EU:s samarbete i regionen /(rådets dokument 7914/21, gemensamt meddelande (2021) 24). Utskottet noterar vidare att i sitt yttrande beskriver att regeringen har haft ett brett stöd när frågor om industristrategin och tillgången till råvaror har behandlats. Utskottet, som förvisso kan konstatera att frågor om globala försörjningskedjor och anskaffning av råvaror fick ny aktualitet under pandemin och blivit än mer trängande genom krig mot , bedömer ändå att något uttalande från sida i frågan inte är påkallat. Utskottet har i tidigare behandlingar av motionsyrkanden om att stärka den europeiska utrikestjänsten framhållit att utrikestjänsten är ett viktigt verktyg för en samlad och effektiv utrikespolitik och att en stark och väl fungerande utrikestjänst ger förutsättningar för ökad samstämmighet i EU:s globala agerande och ökade möjligheter att tydligare samordna de instrument som står till förfogande (bet. 2018/19:UU10). Utskottet vidhåller denna uppfattning och konstaterar att det av utrikestjänstens årsrapporter framgår att det vid det årets slut fanns drygt 4 600 medarbetare och att det vid delegationerna därutöver arbetade omkring 3 700 utstationerade tjänstemän från kommissionen. Vidare framgår att utrikestjänstens administrativa budget ökade för att bl.a. medge förstärkningar av avdelningen för strategisk kommunikation i genomförandet av åtgärdsplanen mot desinformation. Utskottet noterar att rådet i sina slutsatser om revisionsrättens granskning av åtgärdsplanens resultat har gett kommissionen och den höga representanten i uppdrag att tillsammans med medlemsstaterna förstärka arbetet med strategisk kommunikation. Utnämningen av den höga representanten ingår som en del av ett paket med flera befattningar på hög nivå där ett antal olika hänsyn ska balanseras. Enligt utskottet får det förutsättas att medlemmarna i , inklusive statsminister, vid dessa utnämningar inte åsidosätter de höga krav som ställs på de tilltänkta personernas kvalifikationer i syfte att nå en överenskommelse. Utskottet ser med hänvisning till detta inte skäl för att göra något tillkännagivande om den europeiska utrikestjänsten eller om utnämningen av den höga representanten. Därmed avstyrker utskottet motionerna 2021/22:3246 (C) yrkande 29, 2021/22:3774 (M) yrkande 2, 2021/22:3775 (M) yrkandena 1 och 12–14, 2021/22:3776 (M) yrkandena 10, 21 och 22 samt 2021/22:4039 (M) yrkandena 12 och 14. När det gäller motionsyrkandena om att frångå kravet på enhällighet för beslut inom EU:s utrikes- och säkerhetspolitik har utskottet vid tidigare behandlingar av liknande förslag förutsatt att regeringen fortsätter att arbeta med denna fråga i enlighet med den ståndpunkt som förankrades vid en överläggning med utskottet . Ståndpunkten innebär att regeringen bör titta på möjligheten att i frågor om mänskliga rättigheter och internationella konflikter gå över från krav på enhällighet till beslut med kvalificerad majoritet, utan att göra avkall på varje medlemsstats rätt att själv besluta om sin säkerhetspolitiska linje och enligt en ordning som är effektiv för EU:s gemensamma utrikes- och säkerhetspolitik.