bet · H901KU27 · 2022-02-18 00:00:00 — Vi anser, till skillnad mot hur det är , att människor som har permanent uppehållstillstånd i och trots detta är i behov av tolk ska få betala kostnaden själva. Betänkandet KU27 är ett av de viktigaste . Det har att göra med att nästan hälften av bnp gäller det offentliga. Jag tänkte precis som föregående talare rikta in mig på detta med tjänstemannaansvaret, punkt 7. uppmanade regeringen att återkomma med utredning och förslag om hur ett utökat straffrättsligt ansvar för tjänstefel skulle kunna utformas. , , kom utredningen. Tyvärr har utredningen kommit fram till att man inte bör utöka det straffrättsliga ansvaret för tjänstefel utöver det som gäller , det vill säga vid myndighetsutövning. Vi tycker att detta är ganska synd. Det finns så mycket annat inom den offentliga sektorn som måste kunna ge konsekvenser om man är oaktsam eller ägnar sig åt vänskapskorruption, politisk aktivism eller vad det nu kan vara. I det privata näringslivet finns olika marknadsekonomiska mekanismer inbyggda som gör att om ett företag missköts eller om en mellanchef plockar på sig pengar kommer det alltid att finnas personer som har egna personliga ekonomiska incitament att förhindra detta. Man kan tycka vad man vill om kapitalism och marknadsekonomi, men detta är en av fördelarna. Det är därför som de flesta av världens länder har någon form av marknadsekonomi, för det finns ett personligt ansvar. Den offentliga sektorn äger vi alla tillsammans, men ägs den av ingen. Det finns ingen automatisk kontrollmekanism inom det offentliga på samma sätt. Det var därför som man för väldigt länge sedan införde ämbetsmannaansvaret, för att tillgodose det som annars sker per automatik inom det privata. Den utredning som kom - den har tagit - är ganska akademisk och torr att läsa. Jag tycker inte riktigt att det framgår vad som är själva syftet med ett utökat straffrättsansvar som går utöver själva myndighetsutövningen. Syftet är ju att verka för ett korruptionsfritt samhälle och ett samhälle där myndigheterna iakttar grundlagens krav på saklighet och neutralitet. Man ska inte bedriva politisk aktivism vid myndigheter, utan det ska vi i så fall göra i de politiska församlingarna. Även grov oaktsamhet hos höga beslutsfattare måste kunna få mer konsekvenser än . Det får inte leda till en belöning med en fallskärm. I utredningen refereras det till hur det är med tjänstemannaansvaret i våra nordiska grannländer. Det står bland annat hur har gjort. De har ju kvar ett utökat straffrättsligt ansvar utöver själva myndighetsutövningen. Det är ganska intressant att läsa. När man avgör konsekvensen av en gärning görs en bedömning av gärningens syfte: Handlade det om att skaffa sig personliga fördelar? Handlade det om grov oaktsamhet? Det är viktigt att titta på detta. Vi vill inte gå tillbaka till det ämbetsmannaansvar som fanns . Det var ju väldigt långtgående. Det gällde alla inom det offentliga, och det gällde för minsta struntsak. Det är ju inte detta det handlar om . På den lägre tjänstemannanivån finns, utöver tjänstemannaansvaret vid myndighetsutövning mot den enskilde, en massa lagar som reglerar detta: , , och sådant. Det är inte detta det handlar om. Vad det hela handlar om är att på högre nivå kunna ställa makthavare av olika slag, höga chefer, kommundirektörer, generaldirektörer och höga beslutsfattare till svars för exempelvis vänskapskorruption, politisk aktivism eller grov oaktsamhet. Det är viktigt att man beaktar den dimensionen av det hela. Detta är ju tänkt att träffa dem som verkligen fattar avgörande beslut och kan ställa till stor skada för skattebetalarna. Det är inte att jaga enskilda tjänstemän, för de lagarna finns till stor del redan. Jag tror att det är bra om man försöker förstå själva grundsyftet med detta. ekonomi består till nästan hälften av den offentliga sektorn, och det måste finnas någon mekanism som ger konsekvenser för grov oaktsamhet, för olika typer av tjänster och gentjänster och sådant som vi inte når med befintlig mutbrottslagstiftning eller med någon annan lagstiftning. Jag är glad att utskottet tillstyrker ett förslag till tillkännagivande om att regeringen ska återkomma med förslag, men tyvärr kommer förslaget inte att gå igenom kammaren . Avslutningsvis yrkar jag bifall till utskottets förslag till beslut i ärendet. Jag vill börja med att yrka bifall till reservation 13 under punkt 6. debatterar vi här i kammaren betänkandet Offentlig förvaltning. Det är ett område som skulle kunna fylla programmet för ett heldagsseminarium - minst. Det är ett angeläget område att genomlysa, för att se till att principer om rättssäkerhet och likhet inför lagen upprätthålls - området genomsyrar det offentliga maktutövandet - liksom för att se till att myndigheter arbetar effektivt med medborgarnas bästa för ögonen. För småföretagaren med driv att utveckla sin affärsidé kan mötet med myndigheter ibland, tyvärr, göra att luften går ur, om än inte helt så i alla fall tillfälligt. Det engagemang som företagaren har och tiden som denne är beredd att lägga ned på att förverkliga sina idéer ska förstås, så långt det bara går, användas till att utveckla företaget - inte att krångla med myndigheter. Självklart behöver vårt näringsliv regleras, men det är viktigt att onödigt regelkrångel undviks. Vi i menar att det finns saker att förbättra som skulle underlätta för företagare att vara just företagare. I en utredning som vi i början av var drivande i att tillsätta finns flera positiva förslag som om de genomförs kan minska regelbördan för mindre företag. Utredningen tar fasta på att det behövs en mer transparent och sammanhållen regelprocess, och vi delar den uppfattningen. Vi ser positivt på att regeringen i en skrivelse redovisat nya mål för förenklingspolitiken, däribland att regelverken ska utformas så att de bidrar till att främja svenska företags tillväxt- och innovationsförmåga, och vi kommer att noggrant följa det arbetet. Men vi efterfrågar ännu tydligare mätmetoder för att bedöma att våra myndigheter levererar gentemot våra företagare. Här finns inspiration att hämta från både Kommuner och Regioner och för att hitta index och nyckeltal att mäta utifrån, så att det i praktiken går att utvärdera arbetet med regelförenklingar. arbetar närmare 1 ½ miljon svenskar inom offentlig förvaltning. Det är alltifrån poliser i yttre tjänst, socialsekreterare i våra kommuner, lektorer som undervisar på universitet till tjänstepersoner inom . De som tjänar våra medborgare i en offentlig anställning är många, och det är vi i den här kammaren, precis som i kommunala och regionala församlingar, som ger förutsättningarna för deras jobb. Och det är vi som ska utkrävas ansvar om förutsättningarna som ges inte är de rätta. En annan sida av myntet, som diskuterats en hel del , är vilket ansvar som ska kunna utkrävas av den som inom ramen för sin offentliga anställning begår felaktigheter. Med andra ord: Hur ska vi se till att alla de som verkar inom offentlig sektor verkligen följer de lagar och förordningar som gäller? Det finns flera typer av sanktioner mot den tjänsteperson som gör fel. Den som åsidosätter vad som gäller för anställningen kan till exempel varnas av arbetsgivaren, få ett löneavdrag, stängas av eller till och med bli av med jobbet. Den tjänsteperson som i sin myndighetsutövning gör något, eller låter bli att göra något, som går tvärt emot vad som är bestämt för uppgiften kan åtalas. Det gäller även om det inte varit personens avsikt att handla i strid med gällande regelverk utan bara berott på slarv. I sådana fall kan personen åtalas och dömas för tjänstefel. Vi i har, tillsammans med flera andra partier här i kammaren, sett ett behov av att se över det straffrättsliga tjänstemannaansvaret för att se om det nuvarande systemet är effektivt för att utkräva ansvar när det begås felaktigheter. Efter ett gemensamt initiativ från flera av oss här har frågan utretts, och presenterades resultatet. Efter att nogsamt ha tagit del av denna utredning anser vi i att riskerna för negativa konsekvenser av ett utvidgat straffansvar är stora och väger över de möjliga fördelar som ett sådant skulle medföra. Utredningen har också kommit fram till att gällande ansvarsbestämmelser fungerar väl i praktiken, och man har inte sett några tillämpningssvårigheter. Vi lever tyvärr i där det blir allt vanligare med hot och trakasserier mot myndighetspersoner i försök att påverka dem i deras beslutsfattande. Det här gäller alls inte bara poliser i yttre tjänst som möter gängen på gatan utan även många andra myndighetspersoner. Inte minst för socialsekreterare har det i flera undersökningar framkommit att dessa tjänstpersoner alltför ofta, på ett oacceptabelt sätt, utsätts för hat, hot och försök till påverkan. har denna grupp hamnat i blickfånget när demonstranter samlats på flera håll i landet och påstått att , utan laga grund, har tagit deras barn. Dessa beskyllningar har bland annat härrört från fall där beslutat att ta barn från kriminella miljöer. Rådande samhällsklimat gör det tufft nog för offentliga tjänstepersoner att fatta offensiva, men ofta nödvändiga, beslut. Om rädslan att göra fel blir större än viljan att göra rätt riskerar det att förlama beslutsfattandet. Att då utvidga det straffrättsliga ansvaret för en mycket stor grupp, ofta hårt arbetande, offentliganställda är inte rätt väg att gå. Jag glömde att yrka bifall till vår reservation 11 under punkt 4 gällande språktolkar. uppehöll sig i sitt tidigare anförande vid frågan om ett utvidgat tjänsteansvar. Jag har en fråga till om hur det utvidgade tjänstemannaansvaret ska se ut. Det anges att tillsammans med flera andra partier vill att detta ska utredas med inriktning mot att det ska införas. Hur har sett framför sig att detta ska gå till och se ut, med bibehållande av de aspekter som naturligtvis finns på ett straffrättsligt ansvar? Det handlar om att det ska finnas en rättssäkerhetsaspekt även för den tjänsteman som riskerar att åtalas för tjänstefel enligt en sådan utvidgad bestämmelse. Först måste man ställa sig frågan vad syftet är. Om man inte förstår själva syftet är det också svårt att komma fram till en lösning. När det kommer till det straffrättsliga ansvaret för tjänstefel syns det på samma sätt som i ett brottmål. Det är mer fråga om en helhetsbedömning och en annan typ av straffskala. Vi pratar inte om fängelse eller böter, utan där finns till exempel suspension. Om en chef är oaktsam och skattebetalarna i kommunen förlorar tiotals miljoner finns det en rimlighet i att denne får ta konsekvenserna och inte får en fallskärm i stället. Jag håller med om att den här lagstiftningen är väldigt svår, tekniskt sett, och kommer att ta tid och kräva mycket. Men jag tror att vinsten med den är stor, och den är nödvändig med tanke på den utveckling vi har. blir ju mer och mer globaliserat. Vi slår oss ofta för bröstet och säger att vi inte har någon korruption i . Men vi vet alla att det finns korruption; den är bara av en annan typ. Det är vänskapskorruption med tjänster och gentjänster. Vi måste komma fram till någon form av lösning där det faktiskt blir konsekvenser. Säg att jag som beslutsfattare i en kommun eller region säljer ut egendom som kommunen eller regionen har. Det finns ingen lagstiftning kring det på samma sätt som det gör med lagen om offentlig upphandling. Om jag då säljer ut en vårdcentral långt under marknadspris till en kompis, om jag sätter ett värde enbart på inventarierna och inte på varumärket, ska jag inte kunna straffas för det? Det är naturligtvis oerhört angeläget att motverka det. Jag har själv arbetat inom statlig förvaltning och sett exempel på vänskapskorruption, som inte är trevlig att se. Frågan är vad man kommer åt med ett straffrättsligt ansvar. Där tycker jag att slingrar sig lite, och jag förstår inte riktigt. Om vi pratar straffrättsligt pratar vi om precis de regler som gäller inom straffrätt, som jag har tillämpat . Då måste vi ha klara rekvisit för vad ett sådant ansvar skulle innebära och ett klart regelverk som den som ska åtala en person för tjänstefel kan luta sig mot för att bedöma om den här personen har agerat utanför det regelverket. Jag vet inte om har någon personlig erfarenhet av att arbeta under tjänsteansvar. Själv har jag sett bleksiktiga åklagare svettas över att en chef har anmält dem för tjänstefel för att skydda sin egen rygg. Den chefen fick lämna sitt jobb, men det är ingen rolig situation att hamna i. Jag har också en fråga om detta med ringa tjänstefel, som utgör en stor andel av de tjänstefel som anmäls . Tycker att det, som var inne på tidigare, är angeläget att beivra även ringa fall av brott? I tjänsteutövandet inom statlig förvaltning arbetar man ju under tidspress, och det bör finnas utrymme för att se att man i det sammanhanget ibland har väldigt svårt att hinna med att tillämpa ett regelverk till punkt och pricka utan att det går ut över någon annan. Då finns möjligheten att låta bli att åtala när det är ett ringa fall. Jag undrar hur ser på den frågan. Jag tror att ledamoten blandar ihop straffrättsligt ansvar för myndighetsutövning med det som går utöver myndighetsutövning. När det gäller själva myndighetsutövningen är det mycket enklare, för där har vi klara och tydliga regler. Men när det gäller det som går utöver det, sådant i den offentliga sektorn som inte är myndighetsutövning, håller jag med - det kommer att bli mycket svårare att få till den lagstiftningen. Men den är helt nödvändig. När det gäller ringa tjänstefel säger jag det igen: Syftet är inte att sätta dit lägre tjänstemän som under stress gör något slarvfel, utan vi ska göra som man gör i och titta på syftet med gärningen. Var det att tillskansa sig ekonomiska medel, uppnå personliga fördelar, bedriva politisk aktivism? Sådana syften måste vi se som mycket allvarligare än om det skulle vara rent slarv. Det har vi lagstiftning för att komma till rätta med. Återigen: Jag tror att man måste förstå vikten av att i ett samhälle som det svenska, där hälften av bnp är i offentlig sektor, ha någon form av ansvarsutkrävande för grov oaktsamhet hos höga beslutfattare, för vänskapskorruption och för politisk aktivism. Vi har lyckats skicka människor till månen. Jag tror nog att vi skulle kunna skapa en sådan här lagstiftning, för den är absolut nödvändig. Vi vill inte att vår offentliga sektor ska plundras genom korruption av olika slag, av välfärdsbedragare eller av oaktsamma höga beslutsfattare som skapar förluster för samhället. Allt det här måste vi ha en reglering av. Det finns inte , men som jag nämnde tidigare finns det per automatik inom det privata näringslivet. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under § 24.)