bet · H901SoU33 · 2022-05-19 00:00:00 — Den lilla flickan, som omhändertogs på BB och som föddes med svår abstinens, hittas alltså död i sina biologiska föräldrars lägenhet efter att hon tagits från ett kärleksfullt familjehem, där hon utvecklats och mått bra, och flyttats till biologiska föräldrar som hon inte kände och som inte kände henne. Bilderna av det lilla blonda yrvädret spreds när hennes familjehemsmamma, , tog det smärtsamma beslutet att dela med sig av det fruktansvärda öde som drabbat "Lilla hjärtat", ett beslut som hon tog för att få människor att reagera och för att påbörja ett arbete som ska leda till förändring. Själv klarade jag inte av att läsa beskrivning av öde i den fina och välskrivna artikeln i ett stycke, utan jag fick läsa den i omgångar. Men ur sorgen och ilskan föddes också beslutsamhet och handlingskraft. Vi moderater bestämde oss för att detta inte skulle stanna vid en sorglig och ofattbar historia utan att det nu fick vara nog. Därför presenterade och jag det utskottsinitiativ som jag sedan lade fram dagen därpå i socialutskottet. Det innehöll tre skarpa lagförslag och ett antal övriga förslag som behövde utredas ytterligare. Det viktigaste förslaget var att förändra LVU så att barn också efter att skälen till tvångsvård upphört kan stanna i sina familjehem om det var detta som var barnets bästa. Det är självfallet i regel det bästa för ett barn att komma tillbaka till sin egen biologiska familj, men . Lagstiftningen måste göra det möjligt för dessa barn att stanna. Efter några veckors beredning stod det klart att regeringen inte skulle gå oss till mötes. Barnets bästa kunde enligt det socialdemokratiska statsrådet inte bli ett eget rättsrekvisit, och vi tog då det ovanliga steget att fortsätta att bereda dessa lagförslag i och socialutskottet. Och vi hade glädjande nog ett starkt stöd. Alla partier - Liberalerna, , - ställde sig bakom detta. Det var alltså bara de två regeringspartierna, och Socialdemokraterna, som inte gjorde det. Jag vill verkligen varmt tacka de kollegor som jag har arbetat med för det fina samarbete som vi har haft. Ungefär då, fru ålderspresident, förstod regeringen att de behövde påbörja en egen utredning. Det finns alltså två parallella utredningar med delvis två olika inriktningar: den ena fast besluten att barnet ska bli ett eget rättsobjekt och den andra till synes lika besluten att barnet inte ska bli ett eget rättsobjekt med egna rättigheter. och egen utredning är just nu ute på remiss. Det är utredning, som nämndes tidigare. Den kommer förhoppningsvis att kunna behandlas . Först då, fru ålderspresident, kommer vi att ha den riktiga lex Lilla hjärtat på plats. För sanningen är att den proposition som vi debatterar inte hade räddat "Lilla hjärtat". tillsatte den dåvarande alliansregeringen en utredning för att titta på hur man kunde förbättra lagstiftningen runt utsatta barn och förstärka barnets egen rätt och egna rättigheter. lade dåvarande statsrådet fram tilläggsdirektiv till denna utredning. Dessvärre förlorades valet , och en rödgrön regering tog över. Alliansregeringens utredning, som blev klar , lades i byrålådan, och den rödgröna regeringen riktade sitt fokus mot andra frågor, inte mot utsatta barn. På många sätt har det varit nästan åtta förlorade år för utsatta barn. Om inte hade lagt fram sitt utskottsinitiativ och om inte socialutskottet och så ihärdigt jagat på regeringen hade inte heller denna proposition sett dagens ljus. Jag måste säga att om det är någon proposition som statsrådet borde ha visat sitt engagemang och just hjärta för så är det denna, men inte heller finns hon här i kammaren. Finns det då inte något bra i propositionen? Jo, självfallet gör det det. Vi tar nu äntligen steg åt rätt håll i flera avseenden. Min svärfar sa alltid: Du ser aldrig hur fort du har gjort något, bara hur väl du har gjort det. Kanske regeringen skulle ha tagit lite mer tid på sig eller möjligen bjudit in den majoritet som vill göra dessa förslag till något mer, som på riktigt påverkar barns liv. Det är i sanning obegripligt att vi har ett parti och en regering som så ihärdigt har arbetat emot det som tydligt är riksdagsmajoritetens vilja. Jag vill till exempel lyfta upp frågan om drogtester. Där har vi nu ett enigt utskott, och till och med socialdemokraterna i kör nu över sin egen regering då de inser att möjlighet till drogtest, som den socialdemokratiska regeringen föreslår, inte kommer att garantera att föräldrar med drogproblem testas. Det krävs ett obligatoriskt krav på drogtest för att få ha umgänge eller återfå vårdnaden om sitt barn för att samhället ska kunna säkerställa att så sker. Det handlar om att göra allt för att säkerställa barns trygghet. Vidare har utskottets majoritet konstaterat att uppföljningen efter avslutad vård enligt LVU måste vara längre än regeringens föreslagna maximala , eller som längst, som regeringen skriver. Det innebär att uppföljningen kan vara en månad eller . Utskottet vill i stället se med möjlighet till ytterligare förlängd tid om den individuella situationen kräver detta. Jag längtar - jag kan inte förneka det - när kommer att göra det arbete som regeringen inte har förmått. Oavsett valresultat kommer det att finnas en stabil majoritet i denna kammare för att åtgärda det som är alltför svagt i dagens proposition och att göra det som regeringen inte förmådde, det vill säga göra barnet till ett eget rättsobjekt och ge barnet egna rättigheter. Men, fru ålderspresident, det är bara en ny moderatledd regering som kommer att ha utsatta barn högt prioriterat på dagordningen och som kommer att ta ett samlat grepp. Varken dagens förslag, lex Lilla hjärtat, eller de förslag som finns i utredning räcker till. Mycket mer behöver göras, och bara en ny moderatledd regering kan leda detta arbete. Avslutningsvis, fru ålderspresident, har barn rätt att få en fin och trygg barndom. Barndomar går inte i repris. Det är inte alltid dna som säkerställer var tryggheten och kärleken finns. Därför måste nu barnets bästa gå före föräldrars rätt till sina barn. Barn ska växa upp i familjer som de älskar och som älskar dem. Det är intressant att få stå här och ha ett replikskifte med ledamoten . Jag missade det sist, så jag tar det i stället. Jag har en fråga till ledamoten, fru talman. Det jag tycker har känts bra i socialutskottet är att alla partier har velat göra det tryggare för placerade barn och barn som är i riskzonen. Jag vet att ledamoten har ett stort engagemang, och det ska hon absolut ha kredit för. Det har kommit många bra och intressanta förslag från oppositionen om tillkännagivanden till regeringen. Många är bra, och det är sådant som vi kommer att följa upp. Jag vet också, fru talman, att det finns mer därtill som ska följas upp. Men diskussionen handlar också väldigt mycket om resurser till kommunerna och till . Vi kan konstatera, fru talman, att regeringen lade ett tillskott på 1,4 miljarder till kommunerna. Detta bidrag togs bort 2021, men kommunerna såg ändå att satsningen var till god hjälp när det gäller att anställa nya socialsekreterare, nya chefer och ny behandlingspersonal. Man har också sett till att behålla dem med hjälp av egna pengar. Vi kan konstatera att regeringen har gjort en höjning av statsbidragen så att nivån nu är 27,5 miljarder högre än 2018. Vi tänker att dessa pengar även ska kunna användas till . Jag ställer en fråga till ledamoten : Kan ledamoten garantera att en ny borgerlig regering, om det blir regimskifte, kommer att tillföra mer medel till under den kommande mandatperioden? Tack så mycket för frågan - det är fantastiskt att få för att berätta vad man vill göra när det gäller de här frågorna! Det finns många saker vi vill göra. har föreslagit inte mindre än 27 tillkännagivanden till regeringen . Det finns alltså åtskilligt med förslag från socialutskottet och om olyckan skulle vara framme och det blir en röd regering som ska ta hand om dem efter valet. Vi får hoppas att så inte sker, för vi vet att en moderatledd regering kommer att vara väl förberedd för att börja hantera frågorna. Vi har till exempel förslag som finns med bland våra reservationer. Det handlar om att vi behöver inrätta domstolar som har särskild kompetens för de här målen för att det ska bli riktigt rättssäkert och tryggt för både barn och andra i de här frågorna. När det handlar om just pengar kan vi börja med att säga att specialdestinerade statsbidrag sällan brukar vara någonting som vare sig socialdemokratiska eller moderata kommunalråd vill ha. Man vill ha resurserna för att kunna hantera det hela på absolut bästa sätt, och det gäller oavsett om det är regioner eller kommuner. Jag är väldigt mån om att man ska ha rätt resurser och att man ska göra rätt prioriteringar i de olika kommunerna, för det är där problemet finns. Det känner både och jag väl till. Men då krävs också mycket annat. Är beredd att garantera att det blir en förbättrad utbildning och ett förbättrat stöd? Kommer de nyutexaminerade socialsekreterarna, som ofta får ta hand om de svåraste ärendena, att få ett förbättrat stöd? Kommer det att läggas fram sådana förslag om olyckan skulle vara framme och Socialdemokraterna fortsatt får sitta i regeringsställning? Tack för frågan, ledamoten ! Jag konstaterar att ledamoten inte svarar på frågan om huruvida man kommer att tillskjuta mer medel under en kommande mandatperiod. Det är tydligt att det inte kommer något svar på det. Man kan säga att de pengar som vi har lagt i riktade statsbidrag var till för att höja kompetensen och bemanningen. Vi har också sett i utvärderingar att dessa pengar har gått till det som åsyftades: att höja kompetensen och öka bemanningen. De har varit till stor hjälp när det gäller att höja kompetensen hos personalen. Men det finns alltid hål att fylla; det vet ledamoten och jag, som har varit kommunalpolitiker. Jag vill ställa frågan återigen: Är ledamoten beredd att i en moderatledd regering rikta mer pengar till kommunerna så att man också kan få till den bemanning som ledamoten lyfter behovet av? Jag utgick faktiskt ifrån att ledamoten visste att det har tillskjutits medel. Men, som jag försökte förklara tidigare, har vi inte tillskjutit dem som specialdestinerade medel, utan vi har tillskjutit dem till det större området. Det borde ledamoten veta om. Det är klart att en moderatledd regering kommer att satsa på området utsatta barn. Jag har en partiledare som har ett mycket väl känt mångårigt engagemang i de här frågorna. Han har också föreslagit en hel del saker som vi har hanterat i socialutskottet. kan förmodligen inte personligen dra hit . Han kan inte heller svara på den fråga jag nu ställer, fru talman, så den får väl betraktas som mer retorisk. Men är det inte märkligt att vi står och diskuterar lex Lilla hjärtat medan ansvarig minister lyser med sin frånvaro? Är det inte märkligt att vi nu ska ta dessa steg - som Socialdemokraterna hävdar är väldigt viktiga medan vi har pekat på svagheterna i förslag efter förslag - och ansvarig minister inte finns i kammaren för att försvara dem? Jag tycker, fru talman, att det är väldigt anmärkningsvärt. Men jag lovar att när vinner valet tillsammans med några ytterligare partier kommer vi att ha de här frågorna väldigt högt på agendan på ett helt annat sätt än vi har sett att Socialdemokraterna har haft . En barndom går aldrig i repris. Jag kommer, så länge jag har möjligheten, att påverka och göra min röst hörd för de barn som finns inom . Men det gäller även de barn som har varit där och de barn som kommer att vara där. arbete och funktion är oerhört viktiga och betydelsefulla för många ungas chans till förändring men också för en ny möjlighet i många ungas liv. Ett stort ansvar vilar därför på socialsekreterarna, men även på ansvariga politiker i landets nämnder med ansvar för dessa frågor. Ansvaret vilar också i synnerhet på oss lagstiftare. Det är viktigt att rätt beslut fattas, att rätt insatser sätts in i rätt tid och att dessa är väl avvägda. Vi behöver få till ett stärkt barnrättsperspektiv och en ökad rättssäkerhet för barn i samhällets vård, och särskilt för dem som behöver tvångsvård. För att uppnå kvalitetsförbättringar och stärka barnets rätt måste det till ett antal åtgärder. har föreslagit 27 tillkännagivanden till regeringen på detta område. Det visar att vi har en stark opposition, som är engagerad och verkligen vill driva dessa frågor på riktigt. Fokus på barnet och den unge bör helt enkelt stärkas. Vi kan inte längre låta föräldrarnas rätt till sina barn väga tyngst, och ska inte fokusera på att barnet ska hem så fort det finns utrymme för det. Vi behöver i stället fokusera på barnets egen rätt. Det finns exempel på barn för vilka LVU har hävts för att föräldrarnas situation ser lite annorlunda ut. Barnet flyttas hem, för att återigen placeras. Vi behöver ha mer långsiktighet, mer stabilitet och mer trygghet. Vi ska undvika flyttkaruseller, fru talman, och att barn hamnar i ett allt sämre mående. I hand med detta går givetvis även rättssäkra bedömningar och att rätt kompetens för beslutstagande finns i nämnderna. Vi debatterar regeringens proposition Barnets bästa när vård enligt LVU upphör - lex lilla hjärtat. Jag kan ärligt säga här i kammaren att jag är osäker på hur långt regeringen egentligen hade kommit i det här arbetet om det inte vore för utskott, som ligger på ihärdigt i de här frågorna. Men regeringen lämnar nu förslag som är i linje med de tillkännagivanden som utskottet gjort , då inte minst med anledning av fallet med "Lilla hjärtat", som min kollega gjorde en fin dragning om. fanns det på en utredning som den borgerliga regeringen låtit göra. Hade Socialdemokraterna inte låtit den ligga i byrålådan hade vi sannerligen varit betydligt längre fram i denna så viktiga lagprocess. är regeringens förslag i alla fall här, men det räcker inte hela vägen. I den utredning som utskott har gjort är vi tämligen överens om att mer behövs, inte minst att barnets bästa ska bli ett eget rekvisit. Barnets rätt ska väga tungt, fru talman. Tillsammans med och Liberalerna för vi också fram vikten av obligatoriska drogtester, vilket utskottet har förslagit för regeringen i ett tillkännagivande i detta betänkande. I vanlig ordning levererar regeringen ett mellanmjölksaktigt förslag om att det ska ges möjlighet att utföra drogtester. Vill vi på riktigt undvika att barn flyttas hem till drogmiljöer måste detta göras obligatoriskt. Det gäller givetvis enbart i de fall där missbruk är eller har varit en anledning till att barnet har varit placerat från första början. Vi vet hur det faktiskt ser ut ute på landets socialtjänster. Det är en hårt ansatt personalstyrka som är utsatt för hot och våld, en bemanning med onödigt stor rotation samt tyvärr allt som oftast en tuff budget. Då duger det inte att inte ge dem lagstödet i sin helhet att utföra dessa tester. Vad regeringen nu gör är att låta de socialsekreterare som står mitt ute i verkligheten ta beslutet, i stället för att regeringen gör det. Det är ynkligt, fru talman. Återigen blir det en fråga om rättsosäkerhet, likvärdighet och ojämlikhet, där varje enskild handläggare ska göra en bedömning. Den enskilde handläggaren ansvarar för att eventuellt, på grund av tid eller ekonomi, inte ha möjlighet att utföra drogtestet - med följden att barn kan komma hem till en drogmiljö, som gjorde. Jag kan stå här i kammaren och säga att det ska vara obligatoriska tester. Det kan inte Socialdemokraterna. Vidare vill jag särskilt nämna vår reservation nummer 3, som jag yrkar bifall till. Här för vi fram vikten av att hela barnavårdslagstiftningen utreds grundligt - att man tittar på socialtjänstlagen, och LVU. Vi behöver knyta samman barnavården och på riktigt få en tydlig och sammanhållen agenda med mål, riktning och ett unisont seende. Jag tänker då på den frivilliga vården och tvångsvården, men också på exempelvis vårdnadstvister, som faller inom . lagar och lappar vi lite kors och tvärs. Det behövs helt enkelt en bred översyn, och en sådan är vi sverigedemokrater beredda att göra framöver. En liten flicka fick inte leva för att uppleva sin fyraårsdag. Det är den hjärtskärande anledningen till att vi står här . Som samhälle har vi ett gemensamt ansvar för varje barn som växer upp här, och ett alldeles särskilt ansvar har vi i de fall där barnet behöver lyftas ur sin familj och vara i samhällets vård för . Det handlar om barn som riskerar att fara illa på grund av föräldrarnas bristande omsorgsförmåga, skadliga bruk, psykiska sjukdom eller våld - barn som , eller "Lilla hjärtat" som hon kallades av sin familjehemsmamma. Samhället behöver hålla barnen i dess vård ända tills vi är helt säkra på att föräldrarna har fått förmåga, verktyg och stöd att ge barnet den omsorg och trygghet det faktiskt har rätt till - alltså tills det verkligen har skett en varaktig och bestående förändring av det som gjorde att barnet inte kunde stanna kvar i familjen. släpptes tillbaka till föräldrar som helt uppenbart inte hade uppnått den förändringen. Samhället svek henne genom att släppa henne ur den famn som varit hennes trygghet ända sedan hon föddes. Jag tror att alla som tog del av omständigheterna kring lilla död drabbades av den oerhörda utsatthet hon befunnit sig i. I socialutskottet, där vi ju ansvarar för lagstiftning kring vård av barn och unga, har insikten om konsekvenserna av barns utsatthet när omhändertagandet upphör landat med ett alldeles särskilt allvar. Jag är glad att en bred majoritet tillsammans har kunnat driva på för att få fram lagändringar som framöver tydligt ska vara på barnets sida när det som mest behöver det. Andra ledamöter har i sina anföranden här redogjort på ett bra och tydligt sätt för alla de turer som har varit i utskottet och de viktiga steg som tagits, bland annat med den kompletterande utredning om barnets bästa som självständigt rekvisit som utskottet har beslutat om och fått fram. I betänkandet vi debatterar finns en kombination av viktiga förslag dels från regeringen, dels i tillkännagivanden beslutade av en majoritet i utskottet. Utgångspunkten för oss i har varit att söka möjliga vägar att på alla sätt stärka barnrättsperspektivet. Det ska vara tydligt att samhället är på barnets sida och att varken föräldrars eller placeringsfamiljs behov går före barnets. Det har inneburit att vi har bidragit till att bilda majoritet för förslag som vi tycker åstadkommer just det. Detta framgår av bland annat de tre tillkännagivanden vi står bakom i betänkandet om att utveckla och förtydliga innebörden av varaktig och genomgripande förändring, att uppföljning efter avslutad placering ska ske under och att obligatoriska drogtester ska göras som en del av helhetsbedömningen av huruvida förändringarna är varaktiga och genomgripande. Jag återkommer till det . Trots den breda enighet som utskottet har kunnat samla och som jag är tacksam för är det dock någonting som skaver lite grann - som en sten i skon, fru talman. Det finns nämligen något som det talas alldeles för lite om i debatten om , och det är förutsättningarna för att kunna jobba förebyggande, stödjande och uppföljande. Vi behöver prata pengar, fru talman. För att citera : "Var sjunde socialsekreterare har väntat med ingripanden på grund av ekonomin . Mer än var femte, , har beslutat om en annan insats än den mest lämpliga på grund av ekonomin." Låt oss ta in dessa siffror för , fru talman. Vad får det för konsekvenser, helt konkret, för just barn i samhällets vård om var sjunde socialsekreterare har väntat med ingripanden på grund av ekonomin? Vad får det för konsekvenser om mer än var femte socialsekreterare har beslutat om en annan insats än den mest lämpliga på grund av en tuff ekonomisk situation i kommunen? Om det inte finns tillräckligt med resurser för att bevaka rättigheter enligt lagstiftningen kommer det tyvärr inte att räcka till att skärpa och förtydliga lagstiftning och barnrättsperspektiv, hur rätt det än är. "Det är ekonomin, dumbom", ska en av Clintons strateger ha sagt. Inget kan vara sannare när det gäller just möjligheter att faktiskt göra det viktiga jobb som många, många partier här i kammaren säger att vi vill se. Vi vill att ska kunna arbeta förebyggande med familjer i riskgrupper och ge stöd och hjälp till förändring - oavsett om det gäller stöd för drogfrihet, stöd för psykisk hälsa eller annat stöd i föräldraskapet - men då krävs att har både resurser och utrymme för socialt arbete. När man tar del av verkligheten för landets socialsekreterare blir det helt uppenbart att det alltför ofta inte är så. Jag och säkert många av er här inne har träffat förtvivlade socialsekreterare vars tid till största del slukas av administration så att knappt någon tid finns kvar för viktig kontakt och samtal med just det barn eller den familj som berörs. Det är ingen slump att viktiga krav från professionen i valrörelsen handlar om kraftiga förstärkningar av förebyggande socialt arbete. håller helt med om det. Det räcker alltså inte att rätta till de brister i lagstiftning och arbete som tragiska död har blottlagt. Vi måste göra en ekonomisk förstärkning som faktiskt gör det möjligt för en socialtjänst som i stora stycken går på knäna att göra det viktiga arbete som vi förväntar oss och kräver. Därför föreslår vi att det tillskjuts helt nödvändiga resurser till arbetet inför återflytt och för att ska kunna göra en noggrann uppföljning och bedömning av barnets skydd och säkerhet. Jag kunde verkligen önska, fru talman, att det fanns samma breda uppslutning kring en förstärkning av i de delarna som det gör för att stärka skyddet och rätten för barnen i lagstiftningen. vill jag tala lite om arbetet för drogfrihet, inte minst eftersom det hänger ihop med behovet av resurser och utrymme att arbeta målmedvetet och långsiktigt. har valt att ställa sig bakom tillkännagivandet om obligatoriska drogtester i de fall det är någon form av skadligt bruk hos föräldrarna som utgör själva grunden för tvångsomhändertagandet för att bidra till en bedömning av huruvida omständigheterna verkligen har förändrats varaktigt och genomgripande. Men, fru talman, drogtester kan bara vara en liten pusselbit i helheten. De ger bara en bild av droganvändningen just vid provtillfället, och därför krävs ett utbyggt förebyggande och vidmakthållande arbete. I reservation 13 lyfter vi fram det nogsamma arbete som behöver göras för att stödja föräldrar som vill uppnå drogfrihet och det minst lika viktiga stöd som behöver finnas för att föräldrar ska kunna lyckas bibehålla sin drogfrihet. Här föreslår vi att det tas fram riktlinjer för sådant arbete och att det införs ett särskilt riktat stöd till föräldrar som är i en sådan situation. Vi tar några första viktiga steg för att skydda och trygga barn som varit i samhällets vård. Flera steg kommer att behöva tas för att verkligen stärka barnrätten och förutsättningarna i att skapa trygga livsmöjligheter för barn så som de har rätt till. ser fram emot att fortsatt vara en pådrivande kraft i det arbetet - för vartenda barn i vårt samhälle. Med detta, fru talman, ställer jag mig bakom samtliga reservationer, men jag yrkar bifall endast till reservation nummer 11 under punkt 18. riksdag och regering måste se till att lagen säkerställer att det är barnets trygghet och barnets bästa som väger tyngst när det gäller insatser och stöd under uppväxten. Vi är inte där , så det krävs ett hårt arbete. , den lilla flickan som kallades "Lilla hjärtat", fick inte fylla . Hennes levnadsöde lämnade ingen oberörd. Hon var ett litet barn som rycktes upp från sin trygghet och sina familjehemsföräldrar och syskon - det som var hennes familj. hade bott där hela sitt liv, men det bestämdes att hon skulle bo hos sina biologiska föräldrar som var främlingar för henne. Och tiden som följde ledde fram till det värsta som kan hända: att ett barn dör. Att sätta barnets bästa i det främsta lagrummet innebär att biologiska föräldrars rättigheter måste stå tillbaka. Vi kristdemokrater har kämpat länge för att ska bli svensk lag.