bet · H901KU34 · 2022-05-13 00:00:00 — Motionsyrkanden om representation i styrelse, nämnder och utskott behandlades även av utskottet i samband med beredningen av regeringens proposition 2016/17:171 En ny kommunallag (bet. 2016/17:KU30). Utskottet noterade det utredningsarbete som hade gjorts och såg inte skäl att förespråka ytterligare utredning. och vidhöll utskottet sina tidigare ställningstaganden och avstyrkte motioner om representation i styrelse, nämnder och utskott (bet. 2017/18:KU33 och bet. 2018/19:KU31). lämnades en reservation (SD, -). Även avstyrkte utskottet ett motionsyrkande om att alla partier med representation i en folkvald församling också bör ges närvarorätt i dess nämnder, utskott och styrelser (bet. 2019/20:KU15). Utskottet konstaterade att regeringen hade gett en särskild utredare i uppdrag att lämna förslag om en väl fungerande ordning för val och beslutsfattande i kommuner och regioner och att det pågående arbetet inte borde föregripas. Utskottet har även avstyrkt motioner om minoritetsskydd vid bl.a. återremiss och interpellationer. Ett motionsyrkande om minoritetsskydd vid extra val, återremiss och interpellationer avstyrktes av utskottet i samband med beredningen av regeringens proposition 2016/17:171 En ny kommunallag (bet. 2016/17:KU30). Utskottet anförde att det inte var berett att föreslå några ändringar av bestämmelserna. Även avstyrkte utskottet ett yrkande om minoritetsskydd vid extra val, återremiss och interpellationer (bet. 2018/19:KU31). Utskottet anförde att kommunallagen hade varit föremål för en översyn och var inte berett att föreslå några ändringar av bestämmelserna. En reservation lämnades (SD). avstyrktes ett motionsyrkande om minoritetsskydd vid återremiss och interpellationer efter förenklad beredning (bet. 2019/20:KU15). Utskottet finner inte skäl att ställa sig bakom det som yrkas i motionerna om partiers representation i styrelse, nämnder och utskott. Utskottet noterar vidare att regeringens förslag till ny lag om proportionella val i kommuner och regioner, som bereds i utskottet, säkerställer en ändamålsenlig tillämpning av bestämmelsen om proportionella val och därmed det minoritetsskydd sådana val är avsedda att skapa. Utskottet är inte heller berett att föreslå några ändringar av kommunallagens bestämmelser om återremiss eller interpellationer. Förtroendevaldas rätt till insyn Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om förtroendevaldas rätt till insyn. Jämför reservation 10 (SD). I två likalydande yrkanden begär m.fl. (SD) i kommittémotionerna 2020/21:685 och 2021/22:3289 (båda yrkande 10) ett tillkännagivande om förtroendevaldas rätt till insyn. Motionärerna anför att det med ett delegationsbeslut alltid bör följa en återrapporteringsplikt till nämndens ledamöter och att det bör finnas regler som säkerställer förbättrad tydlighet. Det finns enligt motionärerna flera skäl till detta. Ett sådant skäl är att flera kommuner har valt att delegera politiskt känsliga beslut till ordförande, presidium eller tjänstemän som man har varit väldigt sparsam med att redogöra för ärendets hantering i nämnden. En ledamot av en nämnd kan då vara ovetande om vilka beslut som har fattats. I kommunallagen finns bestämmelser som reglerar möjligheten till delegering av nämndernas beslutanderätt. En nämnd får enligt 6 kap. 37 § KL ge i uppdrag åt presidiet, ett utskott, en ledamot eller en ersättare att besluta på nämndens vägnar i ett visst ärende eller en viss grupp av ärenden. Nämnden beslutar själv i vilken utsträckning ett sådant beslut ska anmälas till nämnden (6 kap. 40 § KL). Ett beslut som inte anmäls ska dock protokollföras särskilt, om beslutet får överklagas genom laglighetsprövning. Sådana beslut ska tillkännages på den kommunala anslagstavlan (8 kap. 10 § KL). Motsvarande bestämmelser om delegation till anställda hos kommunen eller regionen och anmälan av beslut som fattats med stöd av sådan delegation finns i 7 kap. 5 och 8 §§ KL. I 6 kap. 38 § KL anges att beslutanderätten inte får delegeras när det gäller vissa typer av ärenden, t.ex. ärenden som avser verksamhetens mål, inriktning, omfattning eller kvalitet eller ärenden som rör myndighetsutövning mot enskilda. Av 6 kap. 39 § KL följer vidare att en nämnd får ge i uppdrag åt ordföranden, eller en annan ledamot som nämnden har utsett, att besluta på nämndens vägnar i ärenden som är så brådskande att nämndens avgörande inte kan avvaktas. Sådana beslut ska alltid anmälas vid nämndens nästa sammanträde (6 kap. 40 § KL). Möjligheten till vidaredelegation regleras i 7 kap. 6 § KL. Om en nämnd med stöd av ovan angivna bestämmelser ger i uppdrag åt en förvaltningschef inom nämndens verksamhetsområde att fatta beslut, får nämnden överlåta åt förvaltningschefen att i sin tur ge i uppdrag åt en annan anställd inom kommunen eller regionen att fatta beslutet. I likhet med vad som i övrigt gäller vid delegering av ärenden till anställda beslutar nämnden själv i vilken utsträckning ett sådant beslut ska anmälas till nämnden (7 kap. 8 § KL). Genom kommunallag förenklades reglerna för anmälan av delegationsbeslut genom att nämnderna själva får bestämma vilka beslut som ska anmälas (prop. 2016/17:171, bet. 2016/17:KU30, rskr. 2016/17:335–336). Den tidigare ordningen med anmälningsskyldighet för alla delegationsbeslut ansågs innebära en administrativ börda för nämnderna. Av förarbetena framgår att vissa remissinstanser ansett att förslaget begränsar nämndens möjlighet att utöva tillsyn över förvaltningens verksamhet, och att de hade rest frågetecken när det gäller nämndens möjlighet till insyn. Regeringen anför i propositionen bl.a. följande (s. 212): Eftersom de förtroendevalda fortfarande har möjlighet att besluta om vilka typer av beslut som ska anmälas till nämnden, t.ex. om nämnden anser sig ha ett särskilt intresse av vissa typer av beslut, anser regeringen att förslaget inte äventyrar de förtroendevaldas insyn. Det bör dock noteras, vilket Kammarrätten i också påpekar, att den politiska majoriteten i en nämnd kommer att kunna fatta beslut om vilka delegationsbeslut som inte behöver anmälas. Regeringen anser dock inte att en sådan situation skulle påverka minoritetens insyn. Även de förtroendevalda kommer att på ett enkelt sätt kunna följa delegationsbeslut som inte anmäls via den kommunala anslagstavlan. Detta innebär att om en konflikt uppstår om att en viss kategori beslut inte längre ska anmälas så har minoriteten ändå möjlighet att enkelt följa dessa beslut. överlämnade regeringen proposition 2021/22:125 och beslut i kommuner och regioner till . I propositionen föreslås att möjligheten för kommuner och regioner att delegera beslutanderätten till anställda m.fl. utökas till att även omfatta delegation till en automatiserad beslutsfunktion. Nämndernas möjlighet att använda sig av automatiserat beslutsfattande föreslås dock vara mer begränsad än övrig delegation. Enligt regeringen bör den nya delegationsmöjligheten omfattas av samma regler som övrig delegation, bl.a. när det gäller anmälan av delegerade beslut. Regeringen anför, i överensstämmelse med den utredning som legat till grund för propositionen, att nämnden är ansvarig för de automatiserade besluten – precis som för övriga delegaters beslut – och att det därför bör överlåtas till nämnden att bestämma i vilken utsträckning beslut som fattats automatiserat ska anmälas till den. Propositionen bereds i . Som redovisats ovan föreslog regeringen i proposition 2016/17:171 En ny kommunallag att reglerna för anmälan av delegationsbeslut skulle förenklas. I samband med beredningen av propositionen avstyrkte utskottet ett likalydande motionsyrkande som de nu aktuella (bet. 2016/17:KU30). Utskottet ansåg att förslagen i propositionen framstod som väl avvägda och att det därför saknades anledning att föreslå något tillkännagivande till regeringen i frågan. Även avstyrkte utskottet ett likalydande motionsyrkande. Utskottet anförde att reglerna för anmälan av delegationsbeslut hade förenklats genom den nya kommunallag som trätt i kraft och vidhöll sitt tidigare ställningstagande (bet. 2018/19:KU31). En reservation lämnades (SD). avstyrktes ett likalydande motionsyrkande efter förenklad beredning (bet. 2019/20:KU15). Utskottet vidhåller sitt tidigare ställningstagande att kommunallagens bestämmelser om anmälan av delegationsbeslut framstår som väl avvägda och är därför inte berett att ställa sig bakom ett sådant tillkännagivande som motionärerna föreslår. Distansdeltagande i fullmäktige- och nämndsammanträden Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om regleringen av distans-deltagande i fullmäktige- och nämndsammanträden. Jämför reservation 11 (M). m.fl. (M) begär i kommittémotion 2021/22:3790 yrkande 5 ett tillkännagivande om att regeringen skyndsamt bör agera för att kommunallagens reglering av distansdeltagande vid sammanträden ska bli mer ändamålsenlig. Motionärerna anför att kommunallagen har en, i förhållande till exempelvis riksdagsordningens reglering av utskottssamman-träden, skarp reglering av vilka krav som ställs för distansdeltagande. Allt fler fullmäktige- och nämndsammanträden har genomförts med flera eller alla ledamöter på distans under coronapandemin. finns det få, om ens några, mjukvaruplattformar för videokonferenser som uppfyller både kommunallagens krav på likvärdiga villkor och dataskyddsförordningens krav på hantering av personuppgifter. Regeringen bör därför agera för att förbättra förutsättningarna för kommunerna att hantera situationer som den som infunnit sig under pandemin. Deltagande på distans i kommunerna Enligt 5 kap. 16 § KL får ledamöter delta i fullmäktiges sammanträden på distans om fullmäktige har beslutat det. Deltagandet ska i sådant fall ske genom ljud- och bildöverföring i realtid samt på ett sådant sätt att samtliga deltagare kan se och höra varandra och delta på lika villkor. Om fullmäktige har beslutat att ledamöter får delta i fullmäktiges sammanträden på distans, ska arbetsordningen för fullmäktige reglera i vilken utsträckning sådant deltagande får ske (5 kap. 72 §). Av 6 kap. 24 § KL framgår att fullmäktige ska besluta i vilken utsträckning ledamöter får delta i en nämnds sammanträden på distans och att deltagande på distans ska ske på det sätt som anges i 5 kap. 16 §. En ledamot som deltar på distans ska anses vara närvarande vid fullmäktiges respektive nämndens sammanträde. Enligt 6 kap. 25 § KL ska nämndsammanträden som huvudregel hållas inom stängda dörrar. En nämnds sammanträde ska alltid hållas inom stängda dörrar i ärenden som avser myndighetsutövning eller i vilka det förekommer uppgifter som omfattas av sekretess hos nämnden. Möjligheten att delta på distans i fullmäktiges och nämndernas sammanträden infördes (prop. 2013/14:5, bet. 2013/14:KU7, rskr. 2013/14:71). Regeringen anförde i propositionen att en sådan möjlighet, i ett sammanhang där det stora flertalet är oavlönade fritidspolitiker, möjligen skulle kunna förenkla att kombinera förtroendeuppdrag med annan sysselsättning och därmed underlätta deltagande i den kommunala politiken. framhöll regeringen att det fysiska mötet, som ger tillfälle till informella kontakter och åsiktsutbyten utanför sammanträdets ram, är viktigt. Deltagande på distans borde därför i första hand betraktas som ett komplement som ger möjlighet till ett deltagande i beslutsfattandet som annars inte hade kommit till stånd alls (s. 33 f.). Som skäl för kraven på ljud- och bildöverföringen anfördes att deltagarna måste kunna identifiera varandra för att säkerställa att inga utomstående personer tar del av sekretessbelagda uppgifter eller deltar i en omröstning. Att alla deltagare både kan se och höra varandra tydligt framhölls också som en förutsättning för att den som deltar på distans ska kunna vara fullt delaktig i fullmäktiges eller nämndens överläggningar (s. 35 f.). En ledamot kan delta i fullmäktiges eller en nämnds sammanträde utan att de ovannämnda kraven är uppfyllda, t.ex. via telefon utan bildöverföring. Ledamoten kan då inte anses närvarande och får inte delta i avgörandet av ärendena, men kan tillåtas att yttra sig (s. 99). Deltagande på distans i Enligt 4 kap. 1 § RF hålls i , om inte eller talmannen bestämmer annat av hänsyn till säkerhet eller frihet (SOU 1972:15 s. 131). Med avses även utskotten (bet. 1993/94:KU18 s. 49 f.). Av 7 kap. 16 § RO följer att utskotten som huvudregel sammanträder inom stängda dörrar. Med närvaro vid ett sammanträde avses personlig inställelse. Med anledning av coronapandemin infördes dock en tilläggsbestämmelse i riksdagsordningen, som under vissa förutsättningar medger distansdeltagande vid utskottssammanträden (RO 7.16.1). Enligt bestämmelsen får eller talmannen, om det finns synnerliga skäl, besluta att deltagande på distans vid utskottssammanträden får medges. Om ett sådant beslut har fattats får ett utskott medge att en ledamot eller en suppleant deltar på distans vid ett sammanträde. får medge distansdeltagande om det finns särskilda skäl för det. En ledamot eller en suppleant som deltar på distans ska anses närvarande vid sammanträdet. Den som leder sammanträdet får inte delta på distans. Bestämmelsen tillkom efter ett utskottsinitiativ av (bet. 2019/20:KU16). Enligt utskottet innebär kravet på att det måste finnas synnerliga skäl att det endast är i rena undantagsfall och under extraordinära förhållanden som en ledamot bör kunna medges att delta på distans. De situationer det rör sig om kan sägas utgöra olika former av samhälleliga kriser i hela eller delar av landet, t.ex. en pandemi, en terrorattack eller en naturkatastrof, vid vilka det kan vara mycket svårt eller omöjligt för ledamöter att delta på plats vid ett utskottssammanträde i . I situationer när det inte anses finnas synnerliga skäl ska alltjämt fysisk närvaro förutsättas. Utskottet framhöll i sitt ställningstagande att avgränsningen till extraordinära situationer innebär att de skäl som ligger till grund för distansdeltagande vid utskottssammanträden skiljer sig i stor utsträckning från de som ligger till grund för distansdeltagande i kommunerna. I fråga om tekniska och säkerhetsmässiga förutsättningar för distansdeltagande konstaterade utskottet att kravet på att utskottssammanträdena i regel är slutna gäller även för sammanträden vid vilka distansdeltagande förekommer. Utskottet anförde att alltför högt ställda krav kan innebära att de tekniska förutsättningarna för att kunna genomföra ett sammanträde saknas. Som grundläggande krav framhölls dock att den tekniköverföring som används måste vara stabil och av hög kvalitet samt att det måste gå att identifiera vilka ledamöter som deltar på distans och säkerställa att inga obehöriga personer tar del av vad som sägs vid sammanträdet. Oavsett vad som avhandlas på sammanträdet bör, när så är möjligt, alltid både ljud- och bildöverföring eftersträvas. En bedömning av om de säkerhetsmässiga förutsättningarna lever upp till kraven måste göras vid inledningen av varje sammanträde och kan innebära att distansdeltagande inte kan medges under hela eller delar av sammanträdet. Det är ytterst ordförandens ansvar att säkerställa att sammanträdet genomförs i enlighet med riksdagsordningens bestämmelser. Erfarenheter av digitala möten i kommuner och regioner Den möjlighet till distansdeltagande som infördes i kommunallagen 2014 har inte använts i någon större omfattning i samband med pandemin. Mot bakgrund av den ökade tillämpningen av distansdeltagande genomförde Kommuner och Regioner (SKR) –en enkätundersökning bland kommunerna och regionerna för att få en samlad bild av erfarenheterna av digitala möten under pandemin. Enkäten besvarades av 275 kommuner och 17 regioner. Undersökningen redovisades i rapporten i kommuner och regioner . Undersökningen visar att av fullmäktigeförsamlingarna i kommuner och regioner fattade beslut om att möjliggöra distansdeltagande i fullmäktige. Av dessa genomförde digitala sammanträden . När det gäller styrelserna framgår att av kommunstyrelserna och samtliga regionstyrelser genomförde digitala distansmöten . av kommunerna och samtliga regioner uppgav vidare att någon nämnd hade sammanträtt med ledamöter deltagande på distans. I rapportens avslutande reflektioner konstateras att den utmaning som främst lyfts i de öppna svaren i enkätundersökningen och vid SKR:s erfarenhetsseminarier är vad som krävs för att samtliga deltagare ska anses se och höra varandra enligt lagens mening. SKR framhöll i rapporten som sin tolkning av lagstiftningen att deltagande på lika villkor innebär att alla deltagare ska kunna se och höra varandra på motsvarande sätt som vid ett fysiskt sammanträde. Det bör inte, menade SKR, anses innebära att samtliga distansdeltagande ledamöter ser och hör alla andra ledamöter, då så inte heller brukar vara fallet vid fysiskt deltagande vid ett sammanträde, åtminstone inte i fullmäktige. överklagades beslut fattade vid fullmäktigesammanträden på distans genom laglighetsprövning och upphävdes av domstol med hänvisning till att de distansdeltagande ledamöterna inte ansetts vara närvarande. Förvaltningsrätten i uttalade i en dom att det faktum att de distansdeltagande ledamöterna inte kunnat se övriga ledamöter i sammanträdeslokalen inneburit en sådan brist att de grundläggande kraven för distansdeltagande inte kunde anses uppfyllda (mål nr 2620-20 och 2661-20). Frågan gällde laglighetsprövning av ett antal beslut som kommunfullmäktige i fattat när vissa ledamöter deltog på distans. Domstolen fann att det fanns grund att upphäva besluten eftersom de ledamöter som deltagit på distans inte kunde anses närvarande i kommunallagens mening. Domen överklagades till Kammarrätten i , som i en dom instämde i förvaltningsrättens bedömning och avslog överklagandet (mål nr 276-277-21). Kammarrätten uttalade att en förutsättning för att kunna delta på lika villkor är att det som distansdeltagaren har möjlighet att överblicka kan jämställas med vad den fysiskt närvarande deltagaren kan se. Även om det inte kan krävas att den distansdeltagande ska kunna se samtliga andra ledamöter måste möjligheten som sådan att se samtliga ledamöter finnas. Syftet med att samtliga deltagare ska kunna se och höra varandra är att varje ledamot efter egen förmåga ska kunna försäkra sig om att besluten tas på ett formellt korrekt sätt med rätt personer närvarande. Att den möjligheten inte funnits under sammanträdet ansågs utgöra ett så pass allvarligt formellt fel att det inte kunde anses ha saknat betydelse för ärendenas utgång. Domen har vunnit laga kraft. Hemställan till regeringen från SKR SKR har lämnat in en hemställan till om en översyn av reglerna om distanssammanträden i kommunallagen, daterad (Fi2021/00389). I skrivelsen anförs att en extensiv tillämpning av kommunallagens bestämmelser om distansdeltagande har gjort det möjligt för många kommuner och regioner att följa givna rekommendationer för att förhindra smittspridning och upprätthålla den demokratiska beslutsprocessen, men att det har uppkommit osäkerhet om de rättsliga förutsättningarna för sådant deltagande. Enligt SKR ställer den nuvarande utformningen av bestämmelserna stora krav på de tekniska förutsättningarna för distansdeltagande och förarbetsuttalandena tar sikte på andra omständigheter än de nu aktuella. Det är också en angelägen fråga, menar SKR, hur digitaliseringens möjligheter kan tas till vara i den kommunala beslutsprocessen på . Det kräver att viktiga demokratiska aspekter och rättssäkerhetsfrågor analyseras. Mot den bakgrunden begär SKR i skrivelsen att regeringen ska ta initiativ för att inom ramen för snabbast möjliga lagstiftningsprocess förtydliga de rättsliga förutsättningarna för deltagande på distans vid kommunala och regionala sammanträden, samt tillfälligt och enligt vissa förutsättningar begränsa möjligheterna att upphäva kommunala och regionala beslut med hänvisning till formella brister vid tillämpningen av 5 kap. 16 § KL. Hemställan omfattar därutöver att regeringen ska tillsätta en utredning med uppdrag att med långsiktigt perspektiv utvärdera och utveckla den nuvarande regleringen av deltagande på distans. Ärendet bereds inom . Som framgått ovan behandlade utskottet regeringens proposition 2013/14:5 demokrati, med förslag om att införa en möjlighet till distansdeltagande i fullmäktiges och nämndernas sammanträden (bet. 2013/14:KU7). Utskottet tillstyrkte regeringens förslag och betonade att syftet med förslaget var att förstärka demokratin genom att öka möjligheterna till deltagande. Utskottet uttalade att deltagande på distans bara kan vara ett komplement till det värdefulla fysiska mötet vid ett sammanträde. Vidare framhöll utskottet att det vid sammanträden med deltagande på distans ställs särskilda krav, t.ex. vid omröstningar och vid behandling av sekretessbelagda uppgifter. Mot bakgrund av att det pågår ett arbete i den aktuella frågan inom med anledning bl.a. av en hemställan från SKR är utskottet inte berett att ställa sig bakom ett sådant tillkännagivande som motionärerna föreslår. Motionsyrkandet avstyrks därmed. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om att fullmäktigesammanträden ska äga rum . m.fl. (SD) anser i motionerna 2020/21:3392 och 2021/22:256 (båda yrkande 3) att fullmäktigesammanträden i samtliga kommuner bör hållas . Motionärerna anför att flera riksdagsledamöter också sitter i kommunfullmäktige runt om i landet. För att de ska kunna närvara vid fullmäktigesammanträdena och därmed behålla närheten till valkretsen och väljarna bör en ordning införas som innebär att alla kommunfullmäktige-sammanträden äger rum . Av 5 kap. 12 § KL följer att fullmäktige bestämmer när ordinarie sammanträden ska hållas. Sammanträde ska hållas också om styrelsen eller minst en tredjedel av fullmäktiges ledamöter begär det eller om ordföranden anser att det behövs. Uppgifter om tid, plats och vilka ärenden som ska behandlas ska tillkännages på kommunens eller regionens anslagstavla minst före sammanträdet (5 kap. 13 §). Enligt riksdagsordningen (RO) beslutar talmannen efter samråd med gruppledarna om planeringen av arbetet i kammare och om när kammaren ska sammanträda (6 kap. 2 § och tilläggsbestämmelse 6.2.1 RO). Arbetsplenum i kammaren äger normalt inte rum . utskott och sammanträder när riksdagsarbetet kräver det (7 kap. 15 § RO). Utskotten sammanträder i huvudsak och . Motionsyrkanden om fullmäktigesammanträden behandlades av utskottet i samband med beredningen av regeringens proposition 2016/17:171 En ny kommunallag. Utskottet fann inte skäl att ställa sig bakom yrkandena (bet. 2016/17:KU30). Vid behandlingen av likalydande motionsyrkanden och 2019 vidhöll utskottet sitt tidigare ställningstagande och avstyrkte motionsyrkanden om fullmäktigesammanträden (bet. 2017/18:KU33 och bet. 2018/19:KU31). avstyrktes ett motsvarande motionsyrkande efter förenklad beredning (bet. 2019/20:KU15). I likhet med tidigare ställningstaganden anser utskottet inte att det finns skäl att ställa sig bakom det som begärs i motionerna. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om talartid i fullmäktige. (SD) begär i motion 2021/22:669 ett tillkännagivande om att det i kommunallagen bör införas bestämmelser som möjliggör begränsningar av talartiden i kommunfullmäktige. I motionen anförs att många kommuner antar rekommendationer om talartid och antal inlägg i debatter i sin arbetsordning, men att en ledamot närhelst den så önskar kan avvika från dessa. Motionären anför att även om folkvaldas yttrandefrihet är viktig är det rimligt med någon form av begränsning av talartid och antal debattinlägg. Om debattregler ska införas och hur de i så fall ska vara utformade bör enligt motionären beslutas av ett enigt fullmäktige i respektive kommun. Av 2 kap. 1 § första stycket RF följer att varje medborgare är tillförsäkrad vissa grundläggande fri- och rättigheter gentemot det allmänna, däribland yttrandefrihet. Denna yttrandefrihet får enligt 2 kap. 20 § RF endast begränsas genom lag och endast utifrån vissa intressen som anges i regeringsformen.