bet · H901UU11 · 2022-03-15 00:00:00 — är inte med i någon militär allians. Säkerhet byggs solidariskt tillsammans med andra, och hot mot fred och säkerhet avvärjs i gemenskap och samverkan med andra länder och organisationer. Utskottet instämmer i regeringens bedömning att den ryska aggressionen mot och agerande i övrigt i närområdet har försämrat den säkerhetspolitiska situationen i . har visat att man är beredd att använda sin militära förmåga för att uppnå sina politiska mål, även när det innebär brott mot folkrättsliga principer. Detta påverkar den säkerhetspolitiska situationen både i vårt närområde och i som helhet. I södra och sydöstra grannskap dras stater och institutioner ned i en våldsspiral präglad av inbördeskrig, med risk också för mellanstatliga konfrontationer. Icke-statliga aktörer utmanar etablerade stater, gränser och institutioner. Det går inte att se militära konflikter i vårt närområde som endast skulle påverka ett land. Ett enskilt militärt väpnat angrepp direkt mot är fortfarande osannolikt, men kriser eller incidenter som även inbegriper militära maktmedel kan dock uppstå, och militära angreppshot kan likväl aldrig uteslutas. aggression mot innebär att risken för dessa har ökat, även i vårt närområde. Den europeiska säkerhetsordningen avser den helhet av regler och principer, folkrättsligt bindande såväl som politiskt förpliktande, som tillsammans utgör fundamentet för säkerhet. Till de grundläggande reglerna hör att territorium inte får förvärvas med våld, liksom respekten för varje stats suveränitet, territoriella integritet och rätt att självständigt och utan inblandning bestämma sin säkerhetspolitiska väg. Med den europeiska säkerhetsarkitekturen brukar man avse dess organisationer och institutioner, varav de viktigaste är EU, Nato, () och . Den europeiska säkerhetsordningen vilar på och vidareutvecklas i Helsingforsslutakten och Parisstadgan , tillsammans med de övriga politiska åtaganden som förhandlats fram inom ramen för den europeiska säkerhetskonferensen (ESK), sedermera . , och slöt 1994 ett särskilt säkerhetsavtal, det s.k. Budapestmemorandumet, med , och i utbyte mot att de förstnämnda staterna gav upp sina kärnvapen. Denna regelbaserade europeiska säkerhetsordning bygger på ett brett säkerhetsbegrepp som tillkommit i samstämmighet mellan europeiska stater, däribland , samt och . Regelverket skyddar alla deltagande länders suveränitet och territoriella integritet. Arkitekturen på det militära området omfattar avtalet om konventionella styrkor i (), Wiendokumentet om förtroende- och säkerhetsskapande åtgärder (ursprungligen antaget 1990, senast uppdaterat 2011) och avtalet mellan och om att avskaffa markbaserade medeldistansrobotar () . Fördraget om observationsflygningar (Open Skies-fördraget) möjliggör genomförande av ömsesidiga överflygningar med observationsflygplan och utgör en viktig förtroendebyggande åtgärd. , och sedan , drog sig ur fördraget respektive 2021. Överenskommelserna mellan och , senare , om kärnvapenbegränsningar (Salt- och Startavtalen), liksom avtalet om förbud mot antiballistiska försvarssystem har också varit viktiga för rustningskontrollansträngningarna i . Regeringen gjorde i proposition 2020/21:56 bedömningen att den europeiska säkerhetsordningen är utmanad i grunden liksom de normer, samarbeten och institutioner som utgör fundament för europeisk säkerhet. Det breda säkerhetsbegreppet, den multilaterala regelbaserade världsordningen, inklusive folkrätten, och de gemensamma åtagandena i fråga om mänskliga rättigheter, demokrati och rättsstatens principer ifrågasätts i allt högre utsträckning. Den ryska aggressionen i och innebär att bryter mot den europeiska säkerhetsordningen och att är berett att använda militära medel för att nå politiska mål. Detta agerande är ett brott mot de grundprinciper och de folkrättsliga regler som den europeiska säkerhetsordningen vilar på. har framfört krav på att den europeiska säkerhetsordningen ska revideras och aktivt undergrävt ansträngningar för att stärka mänskliga rättigheter, demokrati och rättsstatens principer. Vidare har ifrågasatt organisationens arbete med valövervakning. presenterade en lista på krav, kallade säkerhetsförslag, som bl.a. innebär att Nato skulle utesluta ytterligare utvidgning av sin medlemskrets. kräver också att Nato inte tillför fler styrkor och vapen till de länder som blivit medlemmar i organisationen efter 1997. Dessutom föreslås begränsningar av placering av kärnvapen utanför det egna territoriet. president har hotat med icke specificerade militärtekniska åtgärder om kraven inte uppfylls. som kraven framfördes genomförde militära förberedelser och positionerade närmare 200 000 soldater runt den ukrainska gränsen. och Nato överlämnade skriftligt svar på kraven . utvidgade sin aggression mot genom att inleda en storskalig invasion av landet. har genom sitt agerande brutit mot den helhet av regler och principer, folkrättsligt bindande såväl som politiskt förpliktande, som utgör den europeiska säkerhetsordningen – fundamentet för säkerhet. president har också beordrat de ryska trupper som förfogar över landets kärnvapen att höja beredskapen. EU, , , , , m.fl. länder har beslutat om sanktioner mot den ryska statsledningen. Sanktionerna omfattar också flygtrafik och bankväsen. har utgjort ett viktigt stöd för inom ramen för utvecklingssamarbetet. Ländernas samarbete inleddes och är en av de största bilaterala givarna till . Sedan illegala annektering av och den ryska aggressionen i östra inleddes har stödet stärkts. har bidragit med i humanitärt bistånd. Sedan den ryska invasionen inleddes har tillförts i ytterligare stöd. Regeringen beslutade om en ny biståndsstrategi för reformsamarbete med , i vilken är största mottagarland. Biståndet omfattar ca till och fokuserar främst på demokrati och mänskliga rättigheter, ekonomisk utveckling samt klimat och miljö. Vidare stöder genom en rad mellanstatliga och multilaterala organisationer, såsom EU och FN, samt genom sitt medlemskap i olika internationella finansiella institutioner. beslutade om ett bemyndigande för regeringen att skänka försvarsmateriel i form av pansarskott, hjälmar och skyddsvästar samt dygnsportioner av hållbara livsmedel till . Materielen ska kunna avvaras av Försvarsmakten och ha ett värde om högst . Därutöver beslutades om ytterligare stöd i form av ett ekonomiskt bidrag på till den ukrainska fond till stöd för landets väpnade styrkor. Utskottet står fast vid de ställningstaganden om säkerhetspolitiska linje som gjordes i samband med beredningen av beslutet om inriktning av totalförsvaret 2021–2025 (prop. 2020/21:30, bet. 2020/21:UFöU4, rskr. 2020/21:133–134). Utskottet står även fast vid de ställningstaganden som gjordes i fråga om samarbete med Nato och FN:s roll för att skapa fred och säkerhet. Utskottet noterar att och , med anledning av det mot , aktiverat det s.k. MSI-formatet inom Nato, som ger möjlighet till ett fördjupat informationsbyte, närmare konsultationer och koordinerad verksamhet med försvarsalliansen. Motionerna 2021/22:497 (V) yrkandena 5 och 6, 2021/22:2579 (SD) yrkande 3, 2021/22:3246 (C) yrkande 4, 2021/22:3776 (M) yrkandena 7, 36 och 37, 2021/22:3883 (KD) yrkande 27, 2021/22:3908 (KD) yrkande 6 och 2021/22:3976 (L) yrkande 1 avstyrks i den mån de inte tillgodosetts. Det framgår av utrikespolitiska deklaration att regeringen inte avser att tillmötesgå tillkännagivande om en Natooption. Utskottet anser fortfarande att , i likhet med , bör uttala en tydlig Natooption i sin säkerhetspolitiska linje. Denna option innebär att upprätthåller möjligheten att söka medlemskap i och noggrant ger akt på förändringar i den internationella säkerhetspolitiska miljön. Ett väl fungerande partnerskap med Nato och en hög grad av militär samverkansförmåga är därför av stor vikt. Vad utskottet här har anfört om en Natooption bör ge regeringen till känna med bifall till motion 2021/22:3246 (C) yrkande 5. Med anledning av motionsyrkanden om säkerhetspolitiska linje och förankring i vill utskottet kort beröra formerna för utrikespolitiskt beslutsfattande. I sitt utlåtande till i frågan (utl. 2001/02:UU2) anförde utrikesutskottet att utrikespolitiken skiljer sig från övriga politikområden genom att politikutvecklingen i stor utsträckning sker genom uttalandepolitik – ofta genom att positionsförändringar i en given fråga växelvis kan initieras av och regeringen. Utskottet konstaterade också att andra stater i någon utsträckning följer och ibland också reagerar på vad säger i olika utrikespolitiska frågor, varför man torde kunna hävda att i praktiken har en viss direkt utrikespolitisk roll. säkerhetspolitiska linje läggs således fast av regeringen, men utskottet vill understryka att regeringen har ett ansvar för att förankra den i . I en parlamentarisk demokrati blir det i längden ohållbart om en regerings säkerhetspolitiska linje inte har stöd i . Omformuleringar bör ske i samråd mellan och regeringen. Vad utskottet här har anfört om förankring av säkerhetspolitiska linje bör ge regeringen till känna med bifall till motionerna 2021/22:3246 (C) yrkande 3 och 2021/22:3776 (M) yrkande 39. Motion 2021/22:3246 (C) yrkande 6 avstyrks i den mån den inte tillgodosetts genom det anförda. Utskottet anser att det är värdefullt att säkerhetspolitik granskas och belyses ur olika aspekter men är inte berett att ta ställning till om regeringen bör tillsätta en utredning om säkerhetspolitiska linje 1989–2009. Motion 2021/22:2580 (SD) avstyrks därmed. Utskottet fördömer fortgående invasion av . står tillsammans med resten av EU och med våra transatlantiska partners enade i stödet för och dess befolkning. Den ryska invasionen av är oprovocerad, olaglig och oförsvarlig. Angreppet är en kränkning av territoriella integritet och suveränitet och innebär ett stort lidande för den ukrainska befolkningen. Det är en attack mot fred och rådande säkerhetsordning. Skulden och ansvaret ligger helt på och hos dess president . regler, inklusive staters suveräna likställdhet, utgör en hörnsten i det folkrättsliga regelverket. regler om suveränitet omfattar varje stats territoriella integritet och politiska oberoende. Av detta följer att varje stat har rätt att göra självständiga säkerhetspolitiska vägval. Utskottet anser att det är av avgörande betydelse att alla staters suveränitet och politiska handlingsfrihet upprätthålls. Om mindre staters suveränitet och frihet att göra egna politiska val inskränks skulle en särskild kategori av stater skapas med en ställning som s.k. rand- eller buffertstater. Detta är oacceptabelt och skulle innebära en begränsning av den säkerhetspolitiska valfriheten för länder i närområde. Utskottet noterar att , i och andra format, understrukit vikten av att inte omförhandla, underminera eller ersätta nuvarande principer och åtaganden inom de regler och åtaganden som omfattas av den europeiska säkerhetsordningen. Varje stat har en förpliktelse att se till att brott mot folkrätten inte normaliseras. Principen om säkerhetens odelbarhet, som bl.a. innebär att säkerhet inom stater är nära kopplad till säkerheten mellan stater och att ingen stat har rätt till intressesfärer, är central och måste upprätthållas. Detta innebär att en regionalisering av säkerheten i , t.ex. inrättande av separata regimer för med olika grader av suveränitet och säkerhet för olika länder, inte är acceptabel. Utskottet konstaterade redan i samband med beredningen av den försvarspolitiska propositionen 2015 (prop. 2014/15:109, bet. 2014/15:UFöU5) att det ryska agerandet mot hade befäst bilden av en statsledning med en ökande ambition att bygga upp till en stormakt med kontroll över så stora delar av före detta som möjligt. Denna ambition bedömdes fortsatt vara den centrala ledstjärnan för rysk utrikespolitik under nuvarande ledning. Vidare framhölls att det ryska agerandet hade förstärkt intrycket av att var berett att bryta mot folkrätten, ingångna avtal och etablerade europeiska principer för att hävda sina intressen även om detta medför kraftigt negativa reaktioner från omvärlden och försvagar den ryska ekonomin. I samband med det försvarspolitiska beslutet konstaterade det sammansatta utskottet, i likhet med regeringen och Försvarsberedningen, att denna bedömning äger fortsatt giltighet (prop. 2020/21:30, bet. 2020/21:UFöU4, rskr. 2020/21:133–134). I viktiga avseenden bedömde utskottet att denna bedömning förstärkts ytterligare av agerande och av den ryska ledningens uttalanden. Bland exemplen nämndes de ryska avtalsbrotten mot , användandet av ett kemiskt stridsmedel i och förgiftningen av oppositionspolitikern 2020. Utskottet konstaterar att farhågorna om intentioner nu besannats genom den oprovocerade, olagliga och oförsvarliga invasionen av . har genom sitt agerande brutit mot den helhet av regler och principer, folkrättsligt bindande såväl som politiskt förpliktande, som utgör den europeiska säkerhetsordningen. Utskottet noterar att deltagande i internationella organisationer har begränsats, t.ex. av . Utskottet vill understryka vikten av att regeringen i detta känsliga säkerhetspolitiska läge vinnlägger sig om att förankra agerande parlamentariskt. Utskottet vill också understryka vikten av samordning med övriga nordiska länder, inom EU och med våra partner inom Nato. Utskottet noterar att president hade ett möte med president i . De kom enligt uppgift överens om att stärka banden mellan och framöver. Under mötet hade de även telefonsamtal med statsminister om den ryska aggressionen mot och den europeiska säkerheten. besökte statsminister och försvarsminister för möten med president , statsminister och försvarsminister . Vid mötena diskuterades väpnade angrepp mot , den allvarliga säkerhetspolitiska utvecklingen och samarbetet mellan och . Statsministrarna har därefter sänt en gemensam skrivelse till Europeiska rådets ordförande . I skrivelsen framhåller och att EU-ledarna i det rådande säkerhetspolitiska läget bör vara samstämmiga och mycket tydliga om att EU också är en säkerhetsgemenskap för sina medlemmar. En väsentlig del av detta är skyldigheten enligt artikel 42.7 i att med alla till buds stående medel ge ömsesidigt stöd och bistånd till en medlemsstat som har utsatts för ett väpnat angrepp på sitt territorium. Utskottet välkomnar de sanktioner mot den ryska regimen som beslutats av såväl EU som , , , och m.fl. länder. Utskottet välkomnar att regeringen agerar för att EU ska vidta ytterligare åtgärder med anledning av invasion av . presenterades sex punkter som regeringen driver i EU, bl.a. sanktioner som hårdare och bredare slår mot det ryska toppskiktet och ett stopp för försäljning av EU-pass till ryska medborgare. Vidare vill regeringen att isoleras ännu mer genom att man begränsar landets deltagande i internationella organisationer. Regeringen vill dessutom att EU ökar sitt långsiktiga stöd till . Regeringen kommer också att ta initiativ till att skapa en internationell mekanism som kan samla in fakta och utreda misstankar om folkrättsbrott i samband med kriget, så att de ansvariga kan ställas till svars. Utskottet noterar att regeringens strategi för stöd till demokrati, mänskliga rättigheter och miljö i –2024 omfattar ca . Inga stöd går till den ryska staten. Verksamheten är framför allt inriktad på att stärka civilsamhällets möjligheter att verka för en demokratisk utveckling och att stödja oberoende medier. Flera projekt är inriktade på att förebygga våld och diskriminering mot kvinnor samt förbättra situationen för hbtq-personer och utsatta minoriteter. Enligt regeringen kommer invasion av att få allvarliga konsekvenser för och bilaterala relationer, inklusive stödet till . Regeringen ska, mot bakgrund av invasion av och brott mot den europeiska säkerhetsordningen, utarbeta ett nytt förhållningssätt gentemot . Detta bör ge regeringen till känna med bifall till motionerna 2019/20:2827 (L) yrkande 1, 2020/21:3239 (L) yrkande 1 och 2021/22:3998 (L) yrkandena 1 och 9. Motionerna 2019/20:3357 (V) yrkande 10, 2020/21:671 (SD) yrkande 4, 2021/22:3246 (C) yrkande 55 och 2021/22:3998 (L) yrkandena 11 och 13 avstyrks. Vad gäller Open , som behandlas i en motion, noterar utskottet att även nu har lämnat avtalet. Utskottets utgångspunkt är att ansträngningar bör göras för att få såväl som att ompröva sina beslut, men utskottet inser att det kan vara svårt att åstadkomma mot bakgrund av det säkerhetsläge som skapats genom invasion av . Motion 2021/22:497 (V) yrkande 1 avstyrks i den mån den inte tillgodosetts genom det anförda. Utskottets förslag i korthet avslår en motion om EU:s strategiska kompass med hänvisning till pågående arbete. Jämför reservation 7 (M). I kommittémotion 2021/22:3776 av m.fl. (M) yrkandena 30 och 34 anförs att regeringen bör verka för att fördjupa den gemensamma säkerhets- och försvarspolitiken och det europeiska säkerhetspolitiska samarbetet inom områden som inte fullt ut har använts i Lissabonfördraget. Processen med att ta fram en strategisk kompass för EU initierades av . Syftet med processen är att utveckla en gemensam analys av det strategiska läget, vilka hot och utmaningar står inför och hur de påverkar EU öka samordningen av säkerhets- och försvarspolitiska insatser utveckla nya metoder och verktyg för att förbättra EU:s totala förmåga att försvara unionen och dess medborgare ange mätbara och tydliga mål och delmål för resultatuppföljning. Ett första utkast till strategisk kompass diskuterades vid utrikes- och försvarsministrarnas gemensamma möte . Ambitionen är att dokumentet ska antas . Vid utskottets överläggning med regeringen om EU:s strategiska kompass framkom följande om regeringens ståndpunkt: • Regeringen stöder framtagandet av den strategiska kompassen, vilken bör utgå från en bred syn på säkerhet. • Regeringen vill se ett starkt EU som bidrar till att de europeiska staterna kan axla ett större ansvar för sin egen säkerhet. • Regeringen verkar för att EU-samarbetet ska utformas så att det europeiska och det transatlantiska samarbetet blir ömsesidigt förstärkande. • Regeringen anser att den strategiska kompassen ska uppmärksamma att EU:s säkerhets- och försvarspolitiska samarbete sker i en kontext av ett flertal olika multilaterala, regionala och bilaterala samarbeten som gemensamt bidrar till den samlade europeiska förmågan. • Regeringen verkar för att den strategiska kompassen ska bekräfta vikten av den europeiska säkerhetsordningen samt att hotfulla agerande ska beskrivas med tydlighet. • Regeringen anser att EU ska kunna genomföra hela spektrumet av civila och militära krishanteringsinsatser. • Regeringen verkar för att den strategiska kompassen ska ge stöd till en fortsättning på den civila . • Regeringen bejakar att EU ser över den militära verktygslådan, inklusive en utveckling av dess snabbinsatsförmåga utifrån befintliga verktyg och strukturer, och utan att duplicera väletablerade processer. • Regeringen verkar för att den strategiska kompassen ska uppmärksamma vikten av jämställdhetsintegrering och agendan för kvinnor, fred och säkerhet. • Regeringen välkomnar att steg tas för att stärka motståndskraften inom EU och i dess grannskap, däribland genom framtagandet av en verktygslåda för bemötande av hybridhot. Detta ska ske med beaktande av given kompetensfördelning mellan EU:s institutioner och unionens medlemsstater. • Regeringen välkomnar europeiskt förmågesamarbete. I grunden är dock militär förmågeutveckling ett nationellt ansvar. • Regeringen vill inte att den strategiska kompassen ska användas för att lägga fast prioriteringar för enskilda militära förmågeutvecklingsprojekt. • Regeringen betonar vikten av att EU fortsätter att utveckla sina partnerskap utifrån en differentierad och skräddarsydd ansats. • Samarbete med Nato liksom med bilaterala partner, inte minst , förblir centralt. • Regeringen har i EU-arbetet en generell budgetrestriktiv linje och förordar att eventuella nya utgifter på EU-budgeten ska finansieras genom omprioriteringar inom befintlig ram. Utskottet överlade med regeringen om EU:s strategiska kompass och . Vid överläggningen fanns stöd för regeringens redovisade ståndpunkt. anmälde en avvikande ståndpunkt. Utskottet konstaterar att EU är en viktig del av den europeiska säkerhetsarkitekturen. Konsekvenserna av oprovocerade, olagliga och oförsvarliga invasion av och ifrågasättande av den europeiska säkerhetsordningen måste återspeglas i den strategiska kompassen. Utskottet vill också understryka vikten av att ingår i den säkerhetspolitiska analysen. Regeringen bör därutöver verka för att den transatlantiska länken och samarbetet mellan EU och Nato stärks. Utskottet avstyrker motion 2021/22:3776 (M) yrkandena 30 och 34 i den mån de inte tillgodosetts genom vad som anförts. Utskottets förslag i korthet ställer sig bakom det som utskottet anför om FN:s konvention mot kärnvapen och tillkännager detta för regeringen. avslår övriga motioner om nedrustning med hänvisning till tidigare ställningstaganden. Jämför reservation 8 (S), 9 (V, MP), 10 (SD) och 11 (V) samt särskilt yttrande 4 (M, SD, KD). FN:s konvention om förbud mot kärnvapen I kommittémotion 2021/22:449 av m.fl. (V) yrkande 17 anförs att bör ansluta sig till FN:s konvention om förbud mot kärnvapen (TPNW). I kommittémotion 2021/22:3776 av m.fl. (M) yrkande 40 anförs att inte bör underteckna eller ratificera konventionen. I kommittémotion 2021/22:2583 av m.fl. (SD) yrkande 3 anförs att internationella nedrustningsavtal som gynnar och missgynnar demokratiska stater inte bör stödjas av . Fördraget om icke-spridning av kärnvapen I kommittémotion 2021/22:3246 av m.fl. (C) yrkande 54 understryks vikten av att stärka tilltron till fördraget om icke-spridning av kärnvapen (, NPT) och internationellt ned-rustningssamarbete. I kommittémotion 2021/22:449 av m.fl. (V) anförs att som enskilt land såväl som medlem i EU och FN bör agera för att ska bli en kärnvapenfri zon. I kommittémotion 2021/22:2588 av m.fl. (V) anförs att , som enskilt land såväl som medlem i EU och FN, bör agera för att få till stånd en zon fri från massförstörelsevapen i . FN:s konvention om förbud mot kärnvapen deltog i den multilaterala förhandlingsprocess som avslutades genom godkännande av en konvention som förbjuder kärnvapen (Treaty on the Prohibition of Nuclear Weapons, TPNW) och röstade ja till konventionen vid omröstningen i samband med att förhandlingen avslutades. framhölls i en nationell röstförklaring att den antagna texten i vissa avseenden inte tillgodosåg svenska önskemål. deklarerade också att konventionen skulle bli föremål för regeringens fortsatta överväganden. Konventionen trädde i kraft då 50 stater ratificerat den. Regeringen beslutade att tillsätta en utredning för att analysera konventionens innebörd och de konsekvenser som ett svenskt tillträde till konventionen kan komma att få för svensk säkerhets- och försvarspolitik. Utredarens sammanvägda bedömning var att varken bör tillträda eller underteckna konventionen i dess nuvarande form. Sammanfattningsvis grundade sig denna bedömning på att konventionen inte upprätthåller den standard som och många av dess partner har bidragit till att utveckla under nedrustningsarbete, bl.a. när det gäller behovet av verifikation. Regeringen beslutade att inte ratificera konventionen. Beslutet motiverades med brister i konventionen vad gäller relationen till icke-spridningsfördraget, avsaknaden av tydliga definitioner samt otillräckliga möjligheter att kontrollera efterlevnaden. Regeringen underströk att man skulle fortsätta att verka för ett förbud mot kärnvapen genom att delta som observatör i de fortsatta förhandlingarna om konventionen och därigenom försöka påverka den i önskvärd riktning. Utrikesminister skickade ett brev till FN i vilket hon bekräftade avsikt att delta som observatör vid det första statspartsmötet. Detta var planerat till men har skjutits upp på grund av pandemin.